Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

У березні 2015 р. позивач звернулася зі вказаним позовом і просить надати дозвіл: - на оформлення закордонного проїзного документу її дочці [PERSON], [INFO] без згоди батька дитини; - на тимчасові поїздки за кордон ії дочці [PERSON], [INFO] без згоди та батька дитини. В обґрунтування вимог посилається на те, що 07.09.2002 р. між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого народилася спільна дочка [PERSON], [INFO]. 13.02.2007 р. шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. У неї з дочкою неодноразово з'являлась можливість поїхати за кордон, але відповідач не надавав своєї згоди на отримання проїзного документу та дозволу на виїзд за кордон. Їх спільна дочка займається спортивно-бальними танцями і в березні 2014 року у неї була можливість відвідати міжнародний конкурс, який проходив у Польщі, але цього не сталося, оскільки дозвіл на виїзд за кордон був наданий батьком запізно та неправильно оформлений. Для уникнення подальшого непорозуміння вона просила родичів відповідача надати їй його контактні дані, але відповідач категорично не бажає спілкуватися з позивачем. У судовому засіданні позивач позов підтримала. Відповідач проти позову не заперечував, тобто фактично його визнав. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи-докази: копії: свідоцтва про народження дитини, свідоцтва про розірвання шлюбу, договору № 2УАБ1 від 23.05.2015 р. про надання послуг з організації і проведення дитячої розважальної програми «Творчий Табір «Час Індіго» (а.с. 6, 7, 48), судом встановлені такі обставини, що мають значення для справи та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 07.09.2002 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, а 09.05.2005 р. у них народилась спільна дочка [PERSON]. 13.02.2007 року шлюб розірвано. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду із України і в'їзду в Україну» проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання обох батьків. Відповідно до с. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 155 СК України, передбачено, що здійснення батьками своїх обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людській гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ст. 272 ЦК України передбачає, що особисті немайнові права здійснюються батьками в інтересах малолітніх дітей, тобто дитина є носієм права, але не може його здійснювати самостійно. Із цього приводу батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до вимог ст. 313 ЦК України та Правил перетину державного кордону громадянами України, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.95 р., виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-ти років, у супроводі одного з батьків, або у супроводі осіб уповноважених одним з батьків, здійснюється по нотаріально завіреній згоді другого з батьків або без нотаріально завіреної згоди другого з батьків за рішенням суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-ти річного віку, без згоди і супроводу другого з батьків. Після дослідження та оцінки доказів у справі, надані відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України позивачем докази, судом вважаються належними та допустимими, згідно до ст. ст. 58-59 ЦПК України, і вони свідчать про доведеність позивачем обставин на які вона посилалася в обґрунтування своїх позовних вимог. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного, ст. ст. 272, 313 ЦК України, 150, 155 СК України, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду із України і в'їзду в Україну громадян України», Правил перетину державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 р., та

Outcome: approved