Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

У березні 2015 року позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що з відповідачем по справі вона знаходилася в фактичних шлюбних відносинах з 14 квітня 2006 року по 13 грудня 2007 року, в період яких вона завагітніла. [INFO] вона народила сина - [PERSON]. Відповідач у добровільному порядку батьківство не визнав, тому рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 19 червня 2008 року таке батьківство було встановлено. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 03 січня 2008 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі ? частини всіх видів доходів щомісячно до виповнення повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму. Однак, розмір аліментів було переглянуто, у зв'язку з народженням у відповідача іншої дитини, та з вересня 2011 року з відповідача стягуються аліменти на її користь у розмірі 1/6 частини всіх видів доходів. Вважає, що відповідач зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, а саме: їх з відповідачем син з 16 жовтня 2012 року перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: бронхіальна астма, легка персетируюча течія ст.ІІ, алергічний риніт, постійно потребує медикаментозне лікування, схильний до простудних захворювань, потребує постійної консультації у лікарів спеціалістів: алерголога, пульманолога, діагностику (обстеження). Станом на сьогоднішній день сину заборонено відвідування фізкультури. Крім того, за 2014 рік відвідування лікарні склало 18 раз. На лікування сина вона щомісяця витрачає значні кошти: по-перше, на придбанні ліків, які принижують прояви бронхіальної астми та алергічного риніту, по-друге, на лікування простудних захворювань. На діагностику витрачені кошти у сумі 1 320,00 грн., а на придбання ліків - 8 963,07 грн. Також, лікарями рекомендовано придбати компресорний інгалятор для проведення постійних інгаляцій як для профілактики, так і для лікування. Витрати на придбання інгалятора склали 543,80 грн. Загалом додаткові витрати, пов'язані із захворюванням їх сина склали 10 826,87 грн. Просить суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на лікування сина, [PERSON] , [INFO] у сумі 5 413, 44 грн. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 27 травня 2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволено: стягнуто з відповідача на користь позивача додаткові витрати на лікування сина [PERSON], [INFO] у розмірі 5 413,44 грн. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн. З зазначеним рішенням не погодився відповідач [PERSON], приніс апеляційну скаргу в якій просив рішення суду в частині розміру додаткових витрат на дитину змінити, стягнути з нього на користь позивачки додаткові витрати на лікування сина [PERSON] за період з 01 березня 2012 року по 02 березня 2015 року у розмірі 3 037,24 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивачкою пропущено строк позовної давності, оскільки вона звернулась до суду з позовом у березні 2015 року, а надала суду фіскальні чеки на придбання ліків за період з 12 червня 2011 року по 02 березня 2015 року, деякі чеки не можливо прочитати та віднести до лікування його сина. Також судом не враховано, що він має іншу сім'ю, мешкає разом з дружиною, донькою [INFO] та виховує сина дружини [PERSON], [INFO], які перебувають на його утриманні. Також суд не витребував у позивачки медичну карту та не перевірив, що саме ліки та препарати, які купувала позивачка для лікування сина виписувались лікарем для його оздоровлення і лікування. Крім того, суд не надав належної оцінки договору страхування № 182463 від 29 квітня 2015 року, який він уклав на ім'я позивачки та за яким у разі захворювання дитини, вона буде отримувати страхові виплати, а з його заробітної плати щомісяця будуть стягуватись страхові платежі, що говорить про те, що він піклується про стан здоров'я своєї дитини. Також суд необґрунтовано стягнув з нього на користь держави судовий збір, безпідставно звільнив позивачку від сплати останнього. Позивачка в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила її відхилити. Відповідач в судове засідання не з'явися, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності ( а.с. 113) . Заслухавши суддю-доповідача, позивачку, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції. Перевіряючи справу в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного. Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає. Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 03 вересня 2008 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 серпня 2008 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.4). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 06 жовтня 2011 року розмір аліментів, стягнутих за вищевказаним рішенням, змінено та з [PERSON] на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку. ( а.с.5). Неповнолітній [PERSON], перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: бронхіальна астма, легка персетируюча течія ст.ІІ, алергічний риніт, що підтверджується довідкою Комунального закладу «Димитровський центр первинної медико-санітарної допомоги» (а.с.7). За станом здоров'я звільнений від відвідувань уроків фізкультури (а.с.8,9). На лікування сина позивачка витратила кошти на придбання ліків, що принижують прояви бронхіальної астми, алергічного риніту, та на лікування простудних захворювань у сумі 8963,07 грн. (а.с.64-88); на діагностику у сумі 1 320,00 грн. (а.с.38,39,62), на придбання компресорного інгалятора у сумі 543,80 грн. (а.с.12), що підтверджується відповідними чеками та квитанціями. Загальна сума витрат на лікування дитини складає 10 826,27 грн. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] суд першої інстанції виходив з вимог ст. ст. 180, 183, 185 Сімейного кодексу України та того, що позивачкою було витрачено на лікування сина 10 826,27 грн.,в наслідок чого відповідач повинний їй відшкодувати половину витрат у розмірі 5 413,44 грн. Проте погодитися із таким висновком в повні мірі не можливо, оскільки суд дійшов його зі порушення норм матеріального права. Суд першої інстанції вірно встановив, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. Частиною 1 ст. 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що до передбаченої ст.185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначити у твердій грошовій сумі. Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача суму у розмірі 5 413, 44 гривень, суд першої інстанції належним чином не дослідив вся надані позивачкою докази. Обґрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо стягнення додаткових витрат за чеком №85 ДЛ-В на суму 314,50 грн. ( а.с.80), оскільки на вказаному чеці відсутня печатка підприємства яке його видало, відсутня дата придбання ліків, тобто зробити висновок, що ліки, зазначені в спірному чеку були використані для лікування [PERSON] не є можливим. Проте є необґрунтованими доводи апеляційної скарги, щодо стягнення додаткових витрат за чеком ТОВ «Донбас-фармація-трейдінг» на суму 59,90 грн., оскільки оригінал чека знаходиться а матеріалах справи ( а.с.71) є таким, що читається и жодних дописок не має. Крім того, необґрунтованими є доводи апеляційної скарги, щодо безпідставного стягнення з відповідача додаткових витрат за фіскальним чеком про надання медичних послуг від 10.10.2012 р. виданого ЧП «Современная лаборатория диагностики» на суму 380 грн. (а.с.74 ), оскільки в матеріалах справи наявний результати лабораторного дослідження з повним переліком медичних послуг наданих [PERSON] ( а.с. 62). Також необґрунтованими є доводи апеляційної скарги, щодо не застосування судом позовної давності, до фіскальних чеків з аптек за період з 12 червня 2011 року по лютий 2012 року, оскільки згідно вимог ст. 20 СК України, до вимог, що випливають із сімейних правовідносин, позовна давність не застосовуються, крім випадків, передбачених частиною другою статі 72, частини другої статі 129, частиною третьою статі 138, частиною третьою статі 139 цього Кодексу. Посилання відповідача на те, що в судовому засіданні ним в якості доказу був наданий договір страхування № 182463 від 29.04.20015 року, який суд не відобразив в своєму рішення є безпідставними, оскільки даний договір був укладений вже після спливу строку за який позивачка просить стягнути додаткові та після звернення позивачки до суду з зазначеним позовом. (а.с.57-59). Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача, що оскільки разом з ним мешкають дружина [PERSON], син дружини [PERSON], 2008 року народження та донька [PERSON], яки знаходяться на його утриманні, що має істотне значення для справи і додаткові витрати необхідно зменшити на 1000 гривень, оскільки відповідачем в судовому засіданні, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не доведено, що його матеріальний стан не дозволяє йому нести додаткові витрати на дитину, яки не будь докази, що підтверджують його матеріальне становище в матеріалах справи відсутні. Таким чином, з урахуванням вище викладеного, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 5 256,19 грн. Також заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, щодо стягнення з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 243,60 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, а тому в цій частині рішення суду підлягає скасуванню. Згідно із ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі ч.5 ст.88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1, п.п. 1.1. ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір сплачується у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду,- у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі, Ставка судового збору встановлюється - за подання заяви майнового характеру у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менш 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більш 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Згідно ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» встановлено у 2015 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня -1218 грн. Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 236,52 грн. Оскільки при звернені до суду з позовом, позивачкою не був сплачений судовий збір, а суд першої інстанції на цю обставини уваги не звернув, підлягає стягненню в позивачки на користь держави судовий збір у розмірі 7,07 грн. Інші доводи наведені в апеляційній скарзі не дають підстав для висновку, що неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального закону, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору по суті. Згідно частин 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційної суду вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру додаткових витрат та скасуванню в частині розподілу судових витрат, з ухваленням нового.

Outcome: partial