Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

У вересні 2016 року представник М(Т)СБ України (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) відповідно до якого просив стягнути з відповідача на свою користь кошти в розмірі 14 287, 96 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн., витрати на аварійного комісара в розмірі 774 грн. та витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між 19.09.2014 сталась ДТП, учасниками якої були відповідач та [PERSON] Винним у вчиненні ДТП відповідно до постанови Подільського районного суду м. Києва та постанови Апеляційного суду м. Києва визнано відповідача. На час вчинення ДТП останній не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Разом з тим, в результаті ДТП був пошкоджений автомобіль другого учасника, вартість відновлюваного ремонту якого склала 17 145, 55 грн. Відповідач шкоду не відшкодував потерпілій особі, а тому останній звернувся до позивача з відповідною заявою щодо відшкодування шкоди. Позивач здійснив виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 14 287, 96 грн. Крім того, позивачем додатково були понесені витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн. та витрати на аварійного комісара в розмірі 774 грн. У зв'язку з вище викладеним, позивач отримав право зворотної вимоги до відповідача та звернувся до останнього із відповідною вимогою про компенсацію витрат в досудовому порядку, разом з тим вимога була залишена відповідачем поза увагою. Враховуючи вище викладене, позивач був змушений звернутись до суду із вказаним позовом. В судове засідання представник позивача не з'явився, через канцелярію суду надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, але у судове засідання не з'явився, поважності причин неявки до суду не повідомив, заперечення на позов не подавав. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 19.09.2014 о 15 год. 30 хв. в м. Києві на перехресті нерівнозначних доріг вул. Почайнинська та вул. Нижній Вал за участю автомобіля «Мерседес», д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача та автомобіля «Мітсубісі», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] сталась дорожньо-транспортна пригода. За змістом частини 4 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. В результаті вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль «Мітсубісі», д.н.з. [NUMBER], та відповідно до Звіту № 9751 про оцінку колісного транспортного засобу від 21.10.2014, вартість відновлюваного ремонту досліджуваного КТЗ з врахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників (в тому числі ПДВ) складає 17 145, 55 грн. (а.с. 17-24). 11.12.2014 потерпіла особа [PERSON] звернулась до позивача із заявою про відшкодування оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, що сталась 19.09.2014 (а.с. 5). 29.12.2014 позивач видав Наказ № 6680, відповідно до якого останнім було прийнято рішення та виплачено потерпілій особі відшкодування в розмірі 14 287, 96 грн. (а.с. 12, 13). Крім того, відповідно до акту 9751 від 24.09.2014 (а.с. 15) та платіжного доручення №1/24862 від 07.11.2014 (а.с. 14) позивачем додатково були понесені витрати на послуги аварійного комісара щодо дослідження автомобіля [PERSON] та складання на підставі цього дослідження звіту про вартість відновлюваного ремонту автомобіля потерпілої особи. В судовому засіданні встановлено, що ДТП, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль [PERSON], відповідно до постанови Подільського районного суду м. Києва від 06.10.2014, залишеної без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 11.11.2014 (а.с. 7-9, 10-11) сталась внаслідок порушення відповідачем правил дорожнього руху. На дату скоєння вказаної ДТП відповідач не мав чинного Договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в добровільному порядку не відшкодував потерпілій особі завдані збитки. Позивач листом від 30.12.2014 №3/1-05/36454 звернувся до відповідача із пропозицією в добровільному порядку компенсувати понесені позивачем витрати щодо виплати потерпілій особі відшкодування (а.с. 29). Разом з тим, вказаний лист був залишений відповідачем позва увагою. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.1188 ЦК України, шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Стаття 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказує, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. За змістом п. а ч. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, у тому числі, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Крім того, відповідно до ч.40.3. ст. 40 вказаного Закону, МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 14 287, 96 грн., а також витрати на аварійного комісара в розмірі 774 грн. Разом з тим, згідно вимог ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Позивач, зокрема просить стягнути на свою користь витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу (п. 2 ч. 2 ст. 79 ЦПК України). За частинами 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Разом з тим, до матеріалів справи позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував, що останнім понесено витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн., а тому вказана вимога не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1378 грн. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 979, 993, 1187, 1191, 1194 ЦК України, Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: partial