Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

У вересні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просила розірвати договір довічного утримання, укладений між нею та [PERSON] 10.07.2014р. у зв»язку з неналежним виконанням та скасувати державну реєстрацію прав власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених\~\~вимог позивач зазначила, що відповідач [PERSON] не виконує умов договору, у зв»язку з чим договір слід розірвати через неналежне його виконанням. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та доповнила позовними вимогами [PERSON] щодо визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] та її представник, а також представник [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечували, посилаючись на те, що умови договору виконувались належним чином, проте, позивач після звернення до суду відмовляється отримувати допомогу, яку їй намагається надати за договором довічного утримання відповідач. Третя особа надала до суду заяву про слухання справи за її відсутності. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу та свідків, дослідивши та перевіривши матеріали справи, і вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна із сторін зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріалами справи встановлено, що 10.07.2014 року між [PERSON] та [PERSON], укладено договір довічного утримання , який був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], реєстр1144. Згідно зазначеного договору [PERSON] зобов'язалась довічно утримувати [PERSON], а також за рахунок суми матеріального забезпечення і в межах її вартості, за замовленням відчужувача, зобовязана придбати та безоплатно доставити до місця проживання позивачки продукти харчуванням, одяг, медикаменти або забезпечити надання побутових послуг. Вартість матеріального забеспечення за згодою сторін визначено у розмірі мінімальної пенсії щомісячно.\~\~В свою чергу, відповідачка набуває право власності на квартиру [ADDRESS], що належить позивачці\~\~на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 20.05.2003 року, реєстровий № 2-260. Пунктом 3.6 вказаного Договору передбачено, що договорі довічного утримання може бути розірвано за рішенням суду у разі невиконання, або неналежного виконання набувачем, взятих на себе цим договором обов'язків.\~ Згідно до ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або ї частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний за вимогою відчужувателя, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Як вбачається з пояснень позивача та не оспорюється відповідачами по справі, [PERSON] з моменту укладання договору довічного утримання приходила протягом трьох тижнів до додому до [PERSON], де їй надавали їжу, також один раз за її проханням її обрізали нігті на ногах. Потім [PERSON] перестала потряпляти до квартири [PERSON] і відповідно її перестали кормити за цією адресою. Продукти харчування їй не купувались, оскільки її кормили спочатку вдома у [PERSON], як про то домовились сторони за договором. На даний час між сторонами за договором довічного утримання склались неприязнені стосунки. Щодо надання будь-яких інших послуг за договором довічного утримання, придбання одягу, медикаментів або забезпечення побутових послуг, а також надання грошових коштів, як пояснила позивач, то їй не було надано більш нічого з цього переліку. Також, позивач через похилий вік та незадовільнити стан здоров»я не може обслуговувати себе сама, проте, [PERSON] жодного разу не була у нєї вдома після укладання договору довічного утримання, не надавала їй побутових послуг, не купувала медикаментів та одягу, не допомагала їй у догляді за собою. Ці обставини підтверджені показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Суд не приймає до уваги доводи відповідача та представників відповідачів щодо придбання [PERSON] для [PERSON] одягу, медикаментів та надання їй у неї вдома послуг з прибирання її квартири та допомоги щодо здійснення нею гігієнічного догляду, оскільки ці обставини не підтверджені ними жодними доказами. Таким чином, вказані обставини справи свідчать про наявність підстав для розірвання укладеного між сторонами договору довічного утримання з підстав неналежного виконання відповідачем обов'язків по довічному утриманню позивача. Підлягають також задоволенню позовні вимоги позивача щодо визнання за нею права власності на квартиру, оскільки відповідно до ч.1 ст. 756 ЦК України, при розірванні вказаного договору у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем обов'язків,\~позивач набуває право власності на вказане майно. Між тим, не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо скасування реєстрації права власності відповідача, оскільки розірвання договору довічного утримання та визнання за позивачем права власності на квартиру є безумовною підставою анулювання реєстрації права власності відповідача та зняття заборони на відчуження квартири, і окремого застереження не потребують. Питання судових витрат вирішується судом відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial