Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулася до Казанківського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] та Дмитрівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області про визнання правочину нікчемним та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, в якій посилалась на те, що після смерті її (позивача) бабусі - [PERSON], яка померла [INFO], залишилось спадкове майно в тому числі й будинок за [ADDRESS]. На вказане майно, при житті, [PERSON] виготовила заповіт на її (позивача) ім'я. Відносно житлового будинку, належного їй за спадщиною, позивач розпорядилася, а саме за її (позивача) та її матері згодою поселила у будинок відповідача [PERSON] з метою його догляду та спадщину не оформила, тобто не успадкувала. 02.09.2016 року позивач довідалася від своєї матері, що відповідач - Дмитрівська сільська рада Казанківського району Миколаївської області рішенням за №24 від 06.12.2012 року визнала право власності на вказаний будинок за відповідачем - [PERSON] Зазначене рішення приймалось в зв'язку з газифікацією села для виготовлення технічної документації з метою підключення житлових будинків до газової мережі. На підставі викладеного просила суд визнати нікчемним правочин - рішення за №24 виконкому Дмитрівська сільська рада Казанківського району Миколаївської області рішенням за №24 від 06.12.2012 року та визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконкомом Дмитрівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області серія [NUMBER] та зареєстроване в Казанківському бюро технічної інвентаризації серія [NUMBER] від 18.12.2012 року будинку за [ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила, представник позивача - адвокат Ляшенко М.Д. надав до суду заяву, в якій збільшив розмір позовних вимог, зазначені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд розглянути справу в заочному порядку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, надала суду заперечення та посилаючись на викладені в них обставини просила відмовити в задоволенні позову. Пояснила, що уклала попередній договір з [PERSON] (бабусею позивача) про придбання будинку за [ADDRESS] за 35000 грн. Договір купівлі - продажу сторони не складали. За домовленістю, в рахунок погашення зазначеної суми вартості будинку, батько відповідача - [PERSON] передав в користування родині [PERSON] свою земельну ділянку, шляхом надання доручення від 11.09.2008 року на ім'я [PERSON] (позивача) щодо користування вказаною земельною ділянкою, яка до 31.08.2016 року нею користувалася в рахунок погашення вартості придбаного відповідачем будинку. Про складання заповіту [PERSON] позивача не повідомила. 12.12.2008 року, після укладення угоди, з дозволу [PERSON] позивача було зареєстровано в указаному будинку, чим було підтверджено факт його придбання, а в подальшому, на підставі рішення виконкому Дмитрівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області за №24 від 06.12.2012 року було зареєстровано право власності [PERSON] (відповідача) на вказаний будинок. Відповідач вважає, що вказаний будинок нею було придбано у власника - [PERSON] та його вартість відшкодовано шляхом отримання [PERSON] (позивачем) коштів за користування земельною ділянкою. Представник відповідача Дмитрівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є онукою [PERSON], яка померла [INFO] (свідоцтво про смерть серія [NUMBER], видане Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції 05.02.2013 року, актовий запис №111). Згідно заповіту, посвідченого 03.09.1997 року секретарем виконкому Дмитрівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області - Баланенко Л.Г., зареєстрованого в реєстрі під №61, [PERSON] на випадок її смерті заповіла жилий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в с. Дмитрівка її внучці [PERSON]. Згідно безтермінової довіреності, удостовіреної 11.09.2008 року секретарем Дмитрівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області - Баланенко Л.Г., зареєстрованої за №227, [PERSON] уповноважує [PERSON] розпоряджатись його земельною ділянкою, а саме: заключати договір оренди, розривати договір оренди, отримувати орендну плату в грошовому та натуральному вигляді. До цього уповноваженій надано право розписуватись за довірителя та отримувати необхідні довідки. Згідно заяви від 05.10.2008 року, погодженої Дмитрівським сільським головою - Мухою О.М., [PERSON] просила прописати в її дім [PERSON] та вважати її головою господарства в зв'язку з тим, що вона продала їй будинок. Згідно довідки за №70 від 25.10.2016 року, виданої ТОВ СП «Святовіт», орендну плату в сумі 29790 грн. 96 коп. за земельний пай [PERSON], починаючи з 2009 по 2016 рік включно отримала [PERSON] згідно довіреності від 11.09.2008 року, яка дійсна без терміну. Заявою [PERSON] від 31.08.2016 року, посвідченою секретарем виконкому Дмитрівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області - Баланенко Л.Г., довіреність №227 від 11.09.2008 року було скасовано. Згідно записів в Будинковій книзі, по [ADDRESS] прописані та проживають громадяни: [PERSON], [INFO] (зареєстрована з 12.12.2008 року), [PERSON], [INFO] (зареєстрований з 11.06.2012 року), [PERSON], [INFO] (зареєстрована з 13.06.2012 року), [PERSON], [INFO] (зареєстрована з 13.06.2012 року), [PERSON], [INFO] (зареєстрована з 13.06.2012 року). Згідно технічного паспорту, складеного Казанківським БТІ 22.11.2012 року, власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] є [PERSON]. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Дмитрівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області на підставі рішення від 06.12.2012 за №24, серія [NUMBER] від 18.12.2012 року, власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], є [PERSON]. Згідно витягу про державну реєстрацію прав, зареєстрованого Казанківським бюро технічної інвентаризації серія [NUMBER] від 18.12.2012 року, власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], є [PERSON]. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Судом встановлено, що у вересні 2008 року між [PERSON] (бабусею позивача) та відповідачем [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме будинку за [ADDRESS]. Сторони досягли істотних умов договору. Відбулось його часткове виконання у вигляді передачі батьком відповідача - [PERSON] в користування родині [PERSON] своєї земельної ділянки, шляхом надання доручення від 11.09.2008 року на ім'я [PERSON] (позивача) щодо користування вказаною земельною ділянкою, яка до 31.08.2016 року нею користувалася в рахунок погашення вартості придбаного [PERSON] (відповідачем) будинку, також [PERSON] поселила та прописала у вказаному будинку [PERSON] (відповідача) та просила вважати її головою господарства в зв'язку з тим, що вона продала їй будинок. Згодом відповідачем [PERSON] були належним чином оформлені документи на право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], в процесі оформлення, станом на 18.12.2012 року, бувшим власником вказаного будинку - [PERSON] заперечень та перешкод не надавалось, що вказує на вільне волевиявлення та відповідність внутрішній волі сторін. Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги до правочинів, їх невиконання є підставою для визнання правочинів недійсними: - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ); - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2); - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3); - правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4); - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5); - правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч.6). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч.1 ст.216 ЦК України). Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Згідно з пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. У відповідності до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи положення ч.3 ст.10, ч.2 ст.59, ч.ч.1, 2 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.202, ч.3 ст.203 ЦК України, головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків. Приписами пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. В даному випадку позивач не є стороною за договором купівлі - продажу, на час укладення даного правочину права власності на вказаний будинок, який є предметом даного правочину, позивач не мала, а тому і права його оспорювання не набула. Ні позивачем ні її представником щодо цих позовних вимог фактичні обставини не викладені, вимоги не конкретизовані, не мають жодного обґрунтування та посилання на докази, суду не надані належні докази, за якою адресою знаходиться спадкове майно, а саме зазначений житловий будинок з надвірними спорудами. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача є не обґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню, при цьому, враховуючи положення ст. 88 ЦПК України, суд відносить судові витрати, понесені позивачем при зверненні в суд за її рахунок.

Outcome: dismissed