overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 29 червня 1974 року з відповідачкою зареєстрували шлюб. У сторін двоє повнолітніх доньок. Більше десяти років тому сторони припинили фактичні шлюбні відносини та з того часу не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Шлюб існує формально. Останні декілька років відповідачка, посилаючись на поганий стан здоров'я вимагає матеріальної допомоги, кращих умов проживання, при цьому за її ініціативи були припинені шлюбні відносини. [PERSON] зазначає, що коли відповідачка мала добре здоров'я він їй був непотрібний, а тепер у старості, будучи з інвалідністю згадала про нього як про особу за рахунок якої можливо покращити матеріальний стан. Зважаючи на вищевказане, позивач дійшов рішення про розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, шлюб формальний. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягає на задоволенні вимог про розірвання шлюбу. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з'явились, повідомлялись про час і місце розгляду справи, про причину неявки не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надіслали. Попередньо будучи у судовому засіданні при розгляді справи по суті позивачка заперечувала проти позову. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом установлено, що 29 червня 1974 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб (а. с. 3). Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд установив, що фактичні взаємини подружжя, а саме сторін у справі не склались. Сім'я сторін фактично розпалась та примирення неможливе. Також суд установив, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 02 червня 1998 року він зареєстрував шлюб із відповідачем у Відділі реєстрації актів громадянського стану Приморської райадміністрації м.Маріуполя, актовий запис № 77. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Вказав, що через різні характери, погляди на життя, а також те, що поступово подружжя стало чужими один одному, спільне життя з [PERSON] не склалося. У теперішній час сторони мешкають окремо. Вважав, що їх сім'ю зберегти неможливо, а тому просив його шлюб з відповідачем розірвати. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав заяви про можливість слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала заяву про можливість слухання справи за її відсутністю, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Після розірвання шлюбу бажала залишити прізвище [PERSON]. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, родина розпалася, підстав для її збереження немає, і подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 26 грудня 2003 року він зареєстрував шлюб із відповідачкою в Маріупольському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 1276. Дітей від шлюбу сторони не мають. В теперішні час фактичні шлюбні відносини між ними припинені, оскільки вони мають різні характери та погляді на життя, між ними часто виникають сварки, які призвели до втрати почуття кохання та взаєморозуміння. Вважав, що збереження їхньої родини неможливе, просив шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про можливість слухання справи за його відсутністю, в якій вказав, що позовні вимоги підтримав, примирення між ним та дружиною не відбулося, а тому просив розірвати його шлюб із відповідачкою. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позов підтримала. Відповідачка надала заяву про можливість слухання справи за її відсутністю, в якій позов не визнала, оскільки вважає, що між нею та позивачем ще можливе примирення. Судом встановлено, що 26 грудня 2003 року сторони зареєстрували шлюб в Маріупольському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис № 1276, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 5). Дітей від шлюбу сторони не мають. Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 22.05.2017 року подружжю надано строк для примирення до 01.08.2017 року, але з заяви позивача вбачається, що примирення між ним та відповідачкою не відбулося, він наполягає на розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а шлюб розірванню, оскільки між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, родина розпалася, підстав для її збереження немає і подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін, позивач наполягає на розірванні шлюбу, на примирення не згоден.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 30 вересня 2011 року він зареєстрував шлюб із відповідачкою у Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 1459. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. З лютого 2017 року подружні відносини між сторонами були припинені через різні погляди на життя. Вважав, що збереження їхньої родини неможливе, між ним та відповідачкою склалися неприязні стосунки. Позивач у судове засідання не зявився, надав заяву про можливість слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, просив розірвати його шлюб із відповідачкою, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачка у судове засідання не зявилася, надала заяву про можливість слухання справи за її відсутністю, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що 30 вересня 2011 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 1459, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-БК № 175982. Відповідно до свідоцтва про народження встановлено, що у [PERSON] та [PERSON] народилася дитина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч.3 ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, родина розпалася, підстав для її збереження немає і подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із даною заявою, в обґрунтування якої вказав, що він звернувся до Управління пенсійного фонду України в Іллічівському районі м.Маріуполя Донецької області щодо оформлення йому пенсії у зв`язку з виникненням права на вихід на пенсію за списком №1, як особі, яка працювала на особливо шкодливих та особливо тяжких умовах праці. У підтвердження свого трудового стажу він надав трудову книжку, однак, у зв`язку із наявністю в ній помилки, це не виявляється можливим. Так, у трудовій книжці [PERSON] \~ його датою народження зазначено [INFO] , замість правильного [INFO] . Оскільки наявність цього недоліку позбавляє заявника можливості оформити право на пенсію, просив встановити факт належності йому трудової книжки серії [NUMBER] від 23.03.1988 року. Заявник [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився з невідомих підстав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із паспорту громадянина України серія [NUMBER] , виданого 25.07.2001 року Розовським РВ УМВС України в Запорізькій області, [PERSON] народився [INFO] в с.Зоряне Розівського району Запорізької області. Той же факт підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 06.04.1967 року, виданого Кузнецовським селищним РАЦС Куйбишевського району Запорізької області. Також в військовому квітку серії [NUMBER] , виданому 28.10.1985 року Орджонікідзевским районним військовим комісаріатом м.Жданова Донецької області, у свідоцтві про загальнеобов`язкове державне соціальне страхування № 2453117632, виданому 10.07.2003 року Пенсійним фондом України та у посвідченні водія серії [NUMBER] , виданому 25.03.2011 року Пологівським ВРЕР УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області, датою народження [PERSON] вказано [INFO] . Разом з тим, у трудовій книжці серія [NUMBER] від 23.03.1988 року, виданій на ім`я [PERSON] , його датою народження вказано [INFO] . Згідно п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Таким чином, за наявності всіх необхідних доказів, а також з урахуванням того, що організація, яка видала трудову книжку не має можливості внести до неї виправлення, суд вбачає достатньо умов для встановлення юридичного факту належності трудової книжки заявнику.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві про зняття арешту з майна. Листом Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у м. Києві №195/02-10 від 10.02.2017 року повідомлено, що за інформацією наданою ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві, згідно автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавчих проваджень про стягнення боргів з [PERSON] до відділу не надходило та на виконанні не перебуває. Разом з тим, згідно інформаційної довідки з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно, на все майно [PERSON] накладено арешт на підставі постанови №2495/1 від 30.10.2007 року державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві Михайловської І.Г., де заявником внесення таких відомостей до реєстру значиться Одинадцята київська державна нотаріальна контора. У судовому засіданні стало питання підтвердження наявності даної постанови. За твердженням заявника копія даної постанови міститься в Одинадцятій київській державній нотаріальній конторі. Представник позивача надав підтвердження труднощів у отриманні копії постанови №2495/1 від 30.10.2007 року державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві Михайловської І.Г. про накладення арешту на майно. З огляду на зазначене, заявник просить суд витребувати з Одинадцятої київської державної нотаріальної контори копію вказаної постанови. Відповідно до ч.1 ст.137 Цивільного процесуального кодексу України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов 'язаний витребувати такі докази. В зв'язку з вищенаведеним та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернулась в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що спільне життя між ними не склалось. Проживають окремо, сімейно-шлюбні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, у зв'язку з чим подальше збереження сім'ї вважає неможливим. У судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність. Зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та проти ухвалення по справі рішення не заперечує (а.с. 20). Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 19). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 17 травня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 6). Від шлюбу сторони дітей не мають. З позовної заяви вбачається, що сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейно-шлюбних стосунків. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї буде носити формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір в розмірі 640 гривень, який був сплачений позивачем при зверненні до суду. При укладенні шлюбу позивач прізвище не змінювала. За таких обставин, вирішення питання про зміну прізвища позивача не вбачається за необхідне.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернулась в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що спільне життя між ними не склалось через різні погляди на шлюб та сім'ю. Сімейно-шлюбні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, у зв'язку з чим подальше збереження сім'ї вважає неможливим. У судове засідання позивач не з'явилась, направила до суду заяву, в якій просив розглядати справу у її відсутність. Зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та проти ухвалення по справі рішення не заперечує (а.с. 12). Відповідач у судове засідання не з'явився, направив до суду заяву, в якій зазначив, що позов визнає, просить розглядати справу у його відсутність (а.с. 10). Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 30 червня 1989 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. З позовної заяви вбачається, що сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейно-шлюбних стосунків. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї буде носити формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір в розмірі 640 гривень, який був сплачений позивачем при зверненні до суду. При укладенні шлюбу позивач змінила своє прізвище. З заяви позивача вбачається, що вона не бажає змінювати прізвище на дошлюбне у випадку задоволення позову про розірвання шлюбу. За таких обставин, враховуючи, що вибір прізвища при розірванні шлюбу є правом особи, вирішуючи питання про зміну прізвища позивача на дошлюбне не вбачається за необхідне.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернулась до Печерського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову вказано, що з 07.06.2011 р. вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Однак, на даний час, сторони припинили спільне життя, як подружжя, не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільне господарство. Основною причиною розпаду сім'ї являються непорозуміння та різниця характерів. У зв'язку з чим, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечитиме інтересам сторін. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність та вказав, що позов підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність та вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, просив задовольнити та розірвати шлюб. Враховуючи, що у справі на виконання положень п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набула чинності 15 грудня 2017 року, проведено підготовче засідання, у якому відповідачем надано заяву про визнання позову, суд дійшов висновку про ухвалення рішення в порядку ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 07.06.2011 року між громадянами [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] відділом реєстрації актів громадянського стану по місту Олександрія, Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області було зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис № 150. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] Судом встановлено, що позивач бажає розірвати шлюб, а відповідач позовні вимоги визнає, клопотань про надання строку для примирення сторони не заявляли. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, оскільки позивач наполягає на припинені шлюбних відносин, а відповідач позовні вимоги підтримує, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам однієї з сторін. Враховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернулась до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про відшкодування 77 400 грн. матеріальної шкоди заподіяної в ДТП. 27.10.2017 року представником позивача до суду подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив суд з метою недопущення уникнення відповідальності накласти арешт на належний відповідачу автомобіль «CHEVROLET NIVA» д/н [NUMBER]. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява представника позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1, ч.3 ст.151 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Згідно з ч.3 ст.151 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити в подальшому неможливим виконання рішення суду. Заявником обгрунтовано заяву лише власними побоюваннями щодо можливості відповідача уникнути відповідальності, при цьому не надано суду жодного доказу на підтвердження обставин, що утруднюють чи можуть зробити неможливим в майбутньому виконання рішення у справі. Ч.3 ст.152 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Звертаючись до суду з вимогами майнового характеру до позовної заяви [PERSON] долучено лише копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, при цьому жодного доказу на підтвердження реального розміру заподіяної шкоди. За таких обставин, суд позбавлений можливості забезпечити позов з урахуванням принципу співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернулась до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про відшкодування 77 400 грн. матеріальної шкоди заподіяної в ДТП. У листопаді 2017 року представником позивача до суду подано чергову заяву про забезпечення позову, в якій він просить суд з метою недопущення уникнення відповідальності накласти арешт на належний відповідачу автомобіль «CHEVROLET NIVA» д/н [NUMBER]. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява представника позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1, ч.3 ст.151 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Згідно з ч.3 ст.151 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити в подальшому неможливим виконання рішення суду. Зі змісту вказаної статті вбачається, що забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. При цьому, в заяві не зазначено доказів, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а обґрунтування необхідності забезпечення зводяться лише до припущень представника позивача. Стверджуючи про зловживання відповідачем процесуальними правами представник [PERSON], в свою чергу підтверджує, що саме позивач і його представник не дивлячись на відкриття провадження у даній справі Оболонським районним судом м. Києва звертався із такими самими вимогами, з тих самих підстав, до того самого відповідача у Вишгородський районний суд Київської області. Ч.3 ст.152 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. При цьому, заява не містить підстав та обґрунтувань необхідності застосування вказаних обмежень з огляду на ціну позову і вартість автомобіля «CHEVROLET NIVA» 2006 року випуску, а також з огляду на наявність у відповідача поліса обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з лімітом відповідальності страховика в 100 000 грн. За таких обставин, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Outcome: dismissed