Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначає, що 27.02.2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики за умовами якого [PERSON] надано у борг 35 000 доларів США, які [PERSON] мала повернути [PERSON] 27.02.2015 року. В подальшому 01.12.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про відступлення прав вимоги за договором позики від 27.02.2010 року. Оскільки [PERSON] ухиляється від повернення коштів, [PERSON] просить суд стягнути на його користь з відповідачки заборгованість у розмірі 1 319 415 грн. 42 коп., що складається з 971 709 грн. 20 коп. основного боргу за курсом НБУ на день звернення до суду, 30 346 грн. 00 коп. трьох процентів річних та 317 360 грн. 22 коп. інфляційних втрат. Ухвалою суду від 13.07.2016 року, постановленою у судовому засіданні, до участі у справі у якості третьої особи залучено [PERSON] У судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали повністю, просили позов задовольнити у повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином шляхом надіслання повістки на зареєстроване місце проживання та направлення телеграми, тому відповідно до ч. 5 та ч. 6 ст. 74 ЦПК України вважається такою, що повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Судом установлено, що відповідно до розписки від 27.02.2010 року [PERSON] взяла у борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 35 000 доларів США, які зобов'язався повернути 27.02.2015 року (а.с. 4). Відповідно до договору відступлення прав вимоги укладеного між [PERSON] та [PERSON] 01.12.2015 року, до [PERSON] перейшло право вимоги від [PERSON] за договором позики від 27.02.2010 року (а.с. 5). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16.09.2014 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 41). Згідно договору безпроцентної позики грошей укладеного між [PERSON] та [PERSON] 07.08.2009 року на умовах договору [PERSON] отримав від [PERSON] в борг 100 000 грн. (а.с. 42). Договором застави від 07.08.2009 року в забезпечення виконання зобов'язань за договором безпроцентної позики грошей укладеного між [PERSON] та [PERSON] 07.08.2009 року позичальник передав у заставу автомобіль (а.с. 43-44). Згідно з витягу з ЄРДР вбачається, що в СВ Оболонського УПИГУ НП у м. Києві відкрито кримінальне провадження № 12016100050004562 від 07.05.2016 року за заявою [PERSON] (а.с. 48). З наданого позивачем розрахунку заборгованості за позикою вбачається, що загальна заборгованість за позикою станом на 14.03.2016 року складає 1 319 415 грн. 42 коп., з них заборгованість за позикою - 35 000 доларів США еквівалентно (по курсу 1 долар США=27,763120) в гривні станом на 27.02.2015 року 971 709 грн. 20 коп., індекс інфляції за період з березня 2015 року по лютий 2016 року 317 360 грн. 22 коп., 3% річних з 27.02.2015 року по 27.01.2016 року від простроченої суми - 30 346 грн. (а.с. 2). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики, одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1 ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як роз'яснено у п. 14 постанови пленуму Верховного Суду України 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Враховуючи, що у судовому засіданні установлено те, що [PERSON] не виконала взяте на себе зобов'язання за укладеним із [PERSON] договором позики та не повернула взяті у борг грошові кошти, право вимоги за цим договором поруки перейшло до [PERSON] за договором відступлення права вимоги, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачки заборгованості за договором позики у національній валюті України за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення та трьох процентів річних. При цьому вимога позову про стягнення боргу з урахуванням інфляційних втрат внаслідок задоволенню не підлягає, оскільки борг надавався в іноземній валюті тому індексації не підлягає. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а позивач звільнений від сплати судового збору, то згідно зі ст.ст. 81, 88 ЦПК України з відповідачки в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial