Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

У вересні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та просив суд ухвалити рішення яким визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 29 листопада 2016 року за № 10482 про стягнення грошових коштів в розмірі 29089,92 грн. з [PERSON] . В обґрунтування заявлених позовних вимог вказує на те, що 29 листопада 2016 року, Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадяться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 видано виконавчий напис про стягнення грошових коштів у розмірі 29089,92 грн. на користь ПАТ КБ «Приватбанк» Однак, позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, оскільки його дії не відповідали нормам Закону України «Про нотаріат», просив заявлені позовні вимоги задовольнити. В судове засідання [PERSON] не з`явився, подав заяву відповідно до якої підтримує позов в повному обсязі, просить слухати справу у його відсутність. В разі неявки відповідача не заперечує проти винесення по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про день, час та місце судового розгляду. Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, якою просить розгляд справи проводити за її відсутності. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Суд вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини справи. Як вбачається з матеріалів справи, 29 листопада 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, відповідно до ст. 87 Закону України «Поро нотаріат» та пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадяться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 видано виконавчий напис № 10482 відповідно до якого, приватним нотаріусом задоволено вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 27382,92 грн. за кредитним договором № б/н від 29.10.2010 року та 1700,00 грн. витрат пов`язаних із вчиненням виконавчого напису (а.с. 8). На підставі зазначеного виконавчого напису нотаріуса, 11.05.2018 року постановою державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Миронова Д.А. відкрито виконавче провадження № 56360923 по примусовому виконанню виконавчого напису нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 29.11.2016 року. Як вбачається з виконавчого напису строк за який провадиться стягнення становить 6 років та два дні, а саме з 29.10.2010 року по 31.10.2016 року. Постановою Пленуму ВСУ від 31.01.1992 р. № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчинені» п. 13 роз`яснено, що відповідно до ст. ст. 34, 36, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими спеціальним нормативним актами з цього приводу, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності, не минув цей строк. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Главою 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Відповідно до п.п. 3.1, 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172. Відповідно до п. 3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172. Таким чином, заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо для вчинення виконавчого напису подані документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. №1172. Пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, встановлено, що по нотаріально посвідченим угодам, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Разом із тим, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі по тексту - ВССУ) в своєму узагальненні «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.04.2014 року , а також Пленум ВСУ в постанові №2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» № 2 від 31.01.1992 року зазначали, що однією із об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Слід перевіряти, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчих написів, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди або звертаються про стягнення спірного боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум в частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Як правило, у виконавчому написі сума є більшою ніж у вимозі, але це пов`язано із часом, який пройшов від надіслання вимоги і вчинення виконавчого напису. Отже, якщо у письмовій вимозі боржнику повідомлено, що при вчиненні напису заборгованість може бути збільшена з урахуванням нарахування процентів та штрафних санкцій, то у такому випадку спірності сум немає. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що, оскільки нотаріусом було вчинено виконавчий напис на підставі документів, що свідчать про не безспірність вимог банку щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з [PERSON] та поза межами трьох річної позовної давності, то, оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому підлягають повному задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved