Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із позовом, у якому просили визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], зі зняттям їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою. В обґрунтування своїх вимог зазначили, що вони є співвласниками будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. У спірному будинку зареєстровані відповідачі по справі, однак з 2006 року вони не проживають за вказаною адресою. У добровільному порядку [PERSON], [PERSON] відмовляються знятися з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS], тому позивачки були вимушені звернутися до суду із вказаним позовом. Позивачки [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, надали суду заяви з проханням розглядати справу без їх участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Представник третьої особи Фрунзенського РВ ГУ ДМСУкраїни в Харківській області у судове засідання не з'явився,про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне. Житловий будинок за адресою: [ADDRESS], належить на праві власності позивачкам [PERSON] та [PERSON] відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом від 10.10.2011 року та від 11.10.2013 року. (а.с.6,10,12) 14.02.2006 року між колишнім власником будинку [PERSON] та відповідачами укладені договори найму житлового приміщенняна строк 6 місяців. (а.с.16,17) Згідно вищевказаних договорів найму житлового приміщення кожний з наймачів зобов'язався по закінченню строку договору звільнити надане кожному з них житлове приміщення. З довідки, виданої 20.07.2011 року вуличним комітетом № 6 Фрунзенського району м. Харкова, вбачається, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з 14.02.2006 року зареєстровані за адресою: [ADDRESS], але не проживають за вказаною адресою з 14.02.2006 року по теперішній час. (а.с. 14) Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 150 ЖК України передбачає, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частинубудинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 158 ЖК України власник будинку (квартири) має право надати житлове приміщення у належному йому будинку (квартирі) в користування іншій особі (наймачу) шляхом укладання договору найму житлового приміщення, при цьому договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначити права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Згідност. 72 Житлового кодексу України у судовому порядку особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені ст. 71 Житлового кодексу України строки, а саме - понад шість місяців. Враховуючи, що відповідачі не проживають у належному позивачам житловому будинку більше ніж шість місяців, суд вважає, що [PERSON] та [PERSON] втратили право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS], при цьому також враховує, що на день розгляду справи строк дії договорів найму вказаного житлового приміщення, що укладались між [PERSON] та відповідачами закінчився. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовна заява в цій частині підлягає задоволенню. Разом з тим, позовна вимога щодо зняття з реєстраційного обліку відповідачів є необґрунтованою та задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Згідно абз. 2 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місяця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Аналіз вказаного Закону дає підстави вважати, що зняття з реєстрації місця проживання проводиться відповідним органом реєстрації на підставі рішення суду, що набрало законної сили, а не судом. Тому зняття з реєстрації місця проживання відповідача не належить до компетенції суду. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачів на користь позивача [PERSON] слід стягнути понесені позивачем судові витрати - судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. по 121 грн. 80 коп. з кожного.

Outcome: partial