Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

У вересні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказувало на те, що 23.04.2013 року відповідно до умов заяви №005-25039-230413 між позивачем та відповідачем укладено кредитну угоду, згідно умов якої банк відкрив відповідачу картковий рахунок в національній валюті, кредитним лімітом - 11000 грн., які були надані відповідачу. Разом з тим, відповідач належним чином умов договору не виконав, внаслідок чого у нього станом на 16.07.20147 року виникла заборгованість в розмірі 18093,16 грн., яка складається з наступного: тіло кредиту - 8459,41 грн., простроченого тіла кредиту - 2540,59 грн., заборгованості за відсотками - 1741,32 грн. та заборгованості за комісіями - 5351,84 грн. На підставі наведеного, посилаючись на норми матеріального права, умови кредитної угоди, просив стягнути з відповідача на користь Банку вказану заборгованість та судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з'явився, з прохальної частини позовної заяви вбачається, що останній просив слухати справу без його участі, у разі неявки відповідача не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Також представником банку подана на адресу суду додаткова заява, в якій він просив розгляд справи провести у його відсутності та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився та розгляд справи проводився у його відсутності. Крім того, відповідач двічі належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи. Причини своєї неявки суду не повідомив і не подав заяви про відкладення розгляду справи. Так, згідно положень ч. 5 ст. 76 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Як вбачається з довідка АДБ при УМВС України в Чернівецькій області [PERSON] зареєстрований за адресою - [ADDRESS]. Саме за цією адресою судом неодноразово надсилались судові повістки та матеріали позовної заяви з додатками. У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивач не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Так, згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. При цьому, частинами ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як убачається з матеріалів справи, 23 квітня 2013 року відповідно до заяви № 005-25039-230413 від 23.04.2013 року позивач прийняв пропозицію відповідача щодо укладення кредитного договору на умовах передбачених Правилами надання при здійсненні кредитування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» (а/с 3). Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). У відповідності до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Таким чином, підписавши зазначену заяву відповідач погодився з умовами і правилами надання банківських послуг, тим самим, уклав договір на відкриття кредитної лінії з кредитним лімітом 11000 грн. й відповідно між сторонами виникли кредитно-договірні відносини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України)). При цьому, згідно частини 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як вбачається з умов укладеного між сторонами договору, обслуговування Карткового рахунку здійснюється у відповідності до Тарифів, що є невід'ємною частиною договору. Кредитування рахунку в межах Кредитної лінії здійснюється протягом строку, визначеного у п. 2.4. Частини 2 Пропозиції. Кожен наступний ліміт Кредитної лінії надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених Сторонами у Пропозиції та не потребує списання додаткових угод до Пропозиції. У відповідності до п. 2.5. частини 3 договору відповідач до підписання Пропозиції був ознайомлений в письмовій формі з інформацією про умови кредитування Рахунку (у формі встановлення Кредитної лінії) та орієнтовну сукупну вартість кредиту, відповідно до законодавства України, а також про інші зобов'язання, взяті на себе за даним договором, у тому числі й щодо щомісячного погашення кредиту. Крім того, згідно Тарифів на обслуговування платіжних карток визначено, що держатель зобов'язаний щомісячно погашати частину заборгованості у виді обов'язкового мінімального платежу, який складається із частки погашення тіла кредиту, нарахованих процентів за кредит (п. 1.4.1), плати за обслуговування ( тариф 5.1), овердрафту, процентів за овердафт (тариф 1.4.3), штрафу за прострочу заборгованості (тариф 3.1) та суми заборгованості за минулий період. Таким чином, судом достовірно встановлено, що сторони укладаючи зазначений договір, досягли згоди, що по закінченню строку його дії відповідна картка продовжується банком на новий строк, якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії ) не поступило письмової заяви держателя про закриття рахунку, а відтак продовжується строк дії кредитного договору, а також добровільно погодили й інші умови договору, зокрема щодо порядку сплати щомісячно коштів у рахунок погашення заборгованості у вигляді обов'язкового мінімального платежу та інших платежів тощо. Разом з тим, як встановлено судом, що відповідач належним чином своїх зобов'язань за договором не виконав, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість, яка станом на 16.07.20147 року становить 18093,16 грн. та складається з наступного: тіло кредиту - 8459,41 грн., прострочене тіло кредиту - 2540,59 грн., заборгованість за відсотками - 1741,32 грн., заборгованість за комісіями - 5351,84 грн., що підтверджується розрахунком ціни позову (а/с 10). Відповідно до ст. 625 ЦК України позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а кредитний договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Банку в повному обсязі. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позивач документально підтвердив понесені ним судові витрати, тому з відповідача підлягають стягненню також й витрати позивача по зверненню до суду в розмірі 243,60 грн. Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved