Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Колективне підприємство [PERSON] міжміське бюро технічної інвентаризації, про визнання права власності на спадкове майно, в якому просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок № 157 по вулиці Шевченка у селі Межиріч Павлоградського району Дніпропетровської області з господарськими спорудами, розташований на земельній ділянці площею 0,203 га, в порядку спадкування за законом після смерті бабусі [PERSON], яка померла 11 листопада 2012 року. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 22 березня 2012 року помер його дідусь [PERSON]. Після його смерті залишилося спадкове майно, а саме житловий будинок № 157 по вулиці Шевченка у селі Межиріч Павлоградського району Дніпропетровської області з господарськими спорудами, розташований на земельній ділянці площею 0,203 га. Після смерті діда в будинку проживали він, бабуся [PERSON], його батько [PERSON], мати [PERSON] та брат [PERSON]. 04 листопада 2012 року помер його батько [PERSON], а 11 листопада 2012 року померла бабуся [PERSON], яка після смерті свого чоловіка [PERSON] не встигла оформили своїх спадкових справ. Він є спадкоємцем після померлої бабусі, оскільки його брат відмовився від спадщини. 03 січня 2018 року він звернувся до Другої [PERSON] державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті бабусі. Однак, державним нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом йому було відмовлено, у звязку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на будинок. Вказаний будинок № 157 по вулиці Шевченка у селі Межиріч Павлоградського району Дніпропетровської області з господарськими спорудами, розташований на земельній ділянці площею 0,203 га, належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Виконкомом [PERSON] сільської ради Павлоградського району 20 лютого 1987 року. Однак, зазначене свідоцтво було втрачено. У звязку з тим, що він не може отримати свідоцтво про право власності на спадщину після померлої бабусі, він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Представник третьої особи Другої [PERSON] державної нотаріальної контори Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Представник третьої особи Колективного підприємства [PERSON] міжміське бюро технічної інвентаризації в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином. Причини неявки не повідомив. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позов з наступних підстав. Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним\~\~і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 22 березня 2012 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ № 448815, виданого Виконкомом [PERSON] сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинкук № 157 по вулиці Шевченка у селі Межиріч Павлоградського району Дніпропетровської області з господарськими спорудами, розташованого на земельній ділянці площею 0,203 га. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є його син [PERSON] та дружина [PERSON]. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), як зазначено у статті 1216 ЦК України. Стаття 1217 ЦК України встановлює, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до статті 1256 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Стаття 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. 04 листопада 2012 року помер батько позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ № 489101, виданого Виконкомом [PERSON] сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області. 11 листопада 2012 року померла бабуся позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ № 489102, виданого Виконкомом [PERSON] сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області. Згідно довідки, виданої Виконкомом [PERSON] сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області від 26.02.2018 року, [PERSON], який помер 22.03.2012 року, до своєї смерті був зареєстрований у [INFO]. На час смерті з ним була зареєстрована та проживала дружина [PERSON]. Оскільки [PERSON] проживала постійно разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, тому вона вважається такою, що фактично прийняла спадщину. Згідно з ч.1 ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Позивач [PERSON] та його брат [PERSON] є спадкоємцями за правом представлення після померлої бабусі [PERSON]. Проте, коли позивач, відповідно до вимог законодавства, звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після померлої 11 листопада 2012 року [PERSON], державним нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, на тій підставі, що позивачем не було надано правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме: на житловий будинок № 157 по вулиці Шевченка у селі Межиріч Павлоградського району Дніпропетровської області. У частині 2 статті 1274 ЦК України зазначено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Спадкоємець [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на користь свого брата [PERSON], про що 29 січня 2013 року надав відповідну заяву до нотаріальної контори. Згідно довідки КП Павлоградське МБТІ від 19.08.2017 року право власності на житловий будинок № 157 по вулиці Шевченка у селі Межиріч Павлоградського району Дніпропетровської області зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 20.02.1987 року Виконкомом [PERSON] сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, про що зазначено в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.01.2018 року виданої державним нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON] Стаття 1296 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Стаття 1297 ЦК України встановлює обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право власності на спадок видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадок в порядку встановленим цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадок особа може звернутись в суд за правилами позовного провадження. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved