Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

У вересні 2014 року до Кременчуцького районного суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа: секретар Ялинцівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області про визнання заповіту недійсним. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивувала тим, що вона [PERSON] є дружиною [PERSON]. [INFO] року помер її чоловік, [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно, яке розташоване по [ADDRESS] яке належало йому на праві свідоцтва про право власності [NUMBER] та земельна ділянка, яка передана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд і ведення особистого підсобного господарства, про що свідчить державний акт серії [NUMBER] Позивач вказувала, що для оформлення документів на спадщину вона, як спадкоємець, звернулась з заявою до Ялинівської сільської ради Кременчуцького району Полтавскої області. А/2ле, як з'ясувалось пізніше у Ялинівській сільській раді Кременчуцького району Полтавської області знаходиться заповіт, посвідчений 03 жовтня 2011 року Ільєвською Лідією Григорівною секретарем Ялинцівскьої сільської ради на ім'я їх сина, [PERSON]. За життя чоловіка вони не обговорювали питання стосовно складання заповіту, адже після його смерті вона як дружина була його законним спадкоємцем. Крім того позивач зазначала, що її чоловік хворів тяжкою онкологічною хворобою і практично не міг рухатися і не міг самостійно скласти та підписати ще один заповіт, крім того в нього не було взагалі такого бажання. А в останні дні він особливо багато приймав сильно діючих психотропних препаратів для зняття тих болей, якими страждав. На підставі викладеного позивач просила суд визнати недійсним заповіт [PERSON] на ім'я [PERSON], посвідчений 03 жовтня 2011 року Ільєвською Лідією Григорівною секретарем Ялинцівскьої сільської ради. 12 серпня 2015 року до канцелярії Кременчуцького районного суду Полтавської області від позивача [PERSON] надійшла заява про зміну позовних вимог в порядку ст. 31 ЦПК України, в якій вона просила суд: - Визнати заповіт складений [PERSON] який помер [INFO] року, посвідчений 03.10.2011 року секретарем Ялинцівської сільської ради Ільєвською Лідією Григорівною, на ім'я [PERSON], частково недійсним; - Визнати за нею, [PERSON], право власності на ? частину майна, а саме: житлового будиноку літ. « А,а» площею 123,9 кв.м., гаражу літ. « Б» площею 25,9 кв.м., сараю літ. « Г» площею 11,9 кв.м., вбиральні літ. « Д» площею 1,4 кв.м., огорожі № 1,2 . Позивач [PERSON] в судовому засіданні змінені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позові. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні змінені позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі та просив суд відмовити в їх задоволенні, оскільки вважав їх безпідставними. Третя особа - секретар Ялинцівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання не з'явилася про час та дату слухання справи була повідомлена належним чином. Письмово про причини неявки суд не повідомляла. Суд заслухавши пояснення позивача, представника позивача та відповідача дослідивши матеріали справи, письмові докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Як вбачається з матеріалів справи, 18 лютого 1978 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] яке було видане Гулською сільською радою Новоград - Волинського району Житомирської області. В період шлюбу, рішенням Виконавчого комітету Ялинцівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 20 липня 2000 року було вирішено оформити право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований в [ADDRESS], [PERSON] та видати свідоцтво про право власності. Таким чином, [PERSON] відповідно до Свідоцтва [NUMBER] про право власності на житловий будинок на праві приватної власності належить житловий будинок з господарським будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] Вказане також підтверджуються довідкою Ялинцівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області за № 31-386 від 27 серпня 2014 року. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] [PERSON] належить на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,48 га , яка розташована на території с. Ялинці Ялинцівської сільської ради та цільове призначення якої обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд та особистого підсобного господарства. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], яке було видане Ялинцівською сільською радою Кременчуцького району Полтавської області. За життя померлий [PERSON] на випадок своєї смерті склав 03 жовтня 2011 року заповіт, який був посвідчений секретарем Ялинцівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області Ільєвською Лідією Григорівною, зареєстрований в реєстрі за № 70. Відповідно до вказаного заповіту, померлий [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті і на що він за законом матиме право заповідав своєму синові [PERSON], [INFO], з правом довічного проживання та користування житловим будинком з господарськими будівлями та земельною ділянкою на якій вони розташовані, що знаходиться в [ADDRESS] [PERSON]. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст.1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч.4 ст.207 ЦК України. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими службовими особами. Відповідно до ч.4 ст.207 ЦК України, якщо фізична особа у звязку з хворобою або фізичною вадою не може підписати власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Як встановлено судом, при оформленні даного заповіту були дотримані всі вищезазначені вимоги до форми заповіту. Статтею 1257 ЦК України встановлено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. В своїй позовній заяві позивач вказує , що її чоловік хворів тяжкою онкологічною хворобою і практично не міг рухатися і не міг самостійно скласти та підписати ще один заповіт, крім того в нього не було взагалі такого бажання. А в останні дні він особливо багато приймав сильно діючих психотропних препаратів для зняття тих болей, якими страждав. Однак, відповідно до Акту судово-психіатричного експерта № 312 від 26 травня 2015 року, виданого Полтавською обласною клінічною психіатричною лікарнею ім. О.Ф. Мальцева, [PERSON],[INFO], на момент складання та підписання заповіту 03.10.2011 року виявляв ознаки органічного астенічного розладу. Наявний психіатричний розлад у [PERSON] не позбавляв його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати нами час складання правочину. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що спадкодавець [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час вчинення оспорюваного правочину, та доказів, що підтверджували б факт вчинення заповіту під впливом насильства, а тому з підстав вказаних позивачем даний правочин не може бути визнаний недійсним. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання заповіту складеного [PERSON], який помер [INFO] року, посвідчений 03.10.2011 року секретарем Ялинцівської сільської ради Ільєвською Лідією Григорівною, на ім'я [PERSON] частково недійсним, оскільки волевиявлення [PERSON] на момент складання заповіту від 03 жовтня 2011 року було вільним і відповідало його волі, процедура підписання заповіту та вимоги щодо його оформлення були дотримані. Позовні вимоги в частині визнання за [PERSON], право власності на 1/2 частину майна, а саме: житлового будиноку літ. « А,а» площею 123,9 кв.м., гаражу літ. « Б» площею 25,9 кв.м., сараю літ. « Г» площею 11,9 кв.м., вбиральні літ. « Д» площею 1,4 кв.м., огорожі № 1,2 , підлягають задоволенню. Сторонами не оспорювалося, що житловий будинок з господарським будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS], перейшов [PERSON] у власність в період шлюбу, на підставі рішення Виконавчого комітету Ялинцівської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області від 20 липня 2000 року Відповідно до ч.1 ст.61 ЦК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п.25 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду . За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Суд вважає, що житловий будинок з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], їх частки є рівними, тому необхідно визнати за кожним із них право на 1/2 частину спірного житлового будинку з господарськими будівлями

Outcome: partial