Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, вказуючи, що на даний момент вони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства, й за його глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Позивач та його представник [PERSON] просили розглянути справу без їхньої участі і задовольнити позов, про що подали адресовану суду свою спільну письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Відповідач також просила розглянути справу без її участі, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, в тексті якої зазначила, що не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем. Ця заява відповідача приєднана судом до матеріалів справи. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 13 квітня 1973 року у відділі запису актів громадянського стану адміністрації міста Твер Тверської області, актовий запис № 1202; від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] [INFO]. Як зазначає позивач, сімейне життя між ним і відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя, на відносини між чоловіком і дружною, мають різні погляди і думки, що призводить до постійних непорозумінь між ними та впливає на нормальну моральну атмосферу в їх сім'ї, а тому, за його глибоким переконанням, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Крім того, в своїх адресованих суду письмових заявах сторони вказують, що шлюбно-сімейні відносини між ними припинені з серпня 2013 року, строки для примирення їм не потрібні, та що за їх взаємною згодою їх донька [PERSON] залишатиметься проживати з матір'ю. Вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя сторони у даній справі не заявляли. Вирішуючи дану справу, суд також враховує наступні обставини. Згідно п. 2 ч. ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках : якщо не території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичною особи - відповідача. Позивач є громадянином Великобританії, а відповідач є громадянкою Росії, але обидва вони в Україні мають посвідки на постійне місце проживання з 2010 року, видані на підставі Закону України «Про імміграцію», й останні 5-ть років проживають на території України, а саме у Приморському районі м. Одеси. Згідно ч. 1 ст. 73 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб'єктності та основних прав і свобод людини. Шлюб між сторонами було укладено на території Російської Федерації, однак до переліку країн, які приєдналися до Гаазької Конвенції 1961 року, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів (апостиль), входять країни Україна та Російська Федерація. Крім того, згідно ч. 2 ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між іноземцями, шлюб між іноземцем та особою без громадянства, шлюб між особами без громадянства, що укладені відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні. Відповідно до ч. 1 ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу на правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало остання спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. З огляду на наведене та враховуючи положення ч. 1 ст. 24 СК України, яка встановлює, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд доходить висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх шлюбу суперечило б їх інтересам. На підставі викладеного і

Outcome: approved