Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

У березні 2016р. Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» (далі - ПАТ «[PERSON] Аваль») в особі Одеської обласної дирекції АТ «[PERSON] Аваль» звернулось до суду з зазначеним позовом до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON], посилаючись на те, що 08 лютого 2008р. між ПАТ «[PERSON] Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «[PERSON] Аваль»та [PERSON] був укладений кредитний договір №010/15-44/08-039, згідно якого останньому було надано кредитні кошти в іноземній валюті у сумі 311000,00доларів США зі платою відсотків за його користування, з кінцевим терміном повернення до 08 лютого 2018р. Позивач зазначав, що 25 лютого 2008р. в забезпечення виконання грошових зобовязань за кредитним договором №010/15-44/08-039 від 08 лютого 2008р. між банком та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме індивідуальний гараж, загальною площею 271,3 кв.м., що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, селищна рада Таїровська, вул. Генерала Петрова, 37, ряд 21 гараж 8-13, ряд 22 гараж №7-12, який належить їй на праві власності. Оскільки відповідач ухиляється від належного виконання своїх зобовязань за договором, то позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №010/15-44/08-039 від 08 лютого 2008 року укладеного між ПАТ «[PERSON] аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] на користь ПАТ «[PERSON] Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «[PERSON] Аваль» у сумі 135033,16 дол. США, з яких: - заборгованість по кредиту 115 749,69 дол. США; -заборгованість за відсотками 13 289,97 дол.; - пеня за тілом кредиту 3 400,56 дол. США; пеня за відсотками 2592,94 дол. США; звернути стягнення на предмет іпотеки, за договором іпотеки від 25 лютого 2008 року реєстровий №290, згідно якого [PERSON] передала в іпотеку банку нерухоме майно: індивідуальний гараж, загальною площею 271,3 кв.м., що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, селищна рада Таїровська, вул. Генерала Петрова, 37, ряд 21 гараж 8-13, рід 22 гараж №7-12; визначити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом застосування процедури продажу встановленого ст. 41 Закону України «Про іпотеку», а саме шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провваження», за стартовою ціною, встановленою висновком судово-оціночної експертизи, та стягнути судові витати. Представник позивача, діючий за довіреністю від 22 грудня 2017р. в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.187,188). Відповідач та її представник, діюча на підставі договору та ордеру від 10 травня 2016 року в судове засідання не зявились, про дату час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, відповідно до ст.74 ЦПК України. Аналіз викладених вище обставин, неявки в судове засідання відповідача та її представника, а також представника позивача, яким було відомо про розгляд справи, призвело б до затягування судового розгляду даної справи, яка тривалий час не може бути вирішена по суті. Тому суд, такі дії сторін відносить до таких, що суперечать вимогам ч.3 ст.27 ЦПК України, та розцінює їх як зловживання стороною своїми процесуальними правами, що призводить до порушення розумних строків розгляду справи. У зв'язку з неявкою в судове засідання сторін та їх представників, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність останніх та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON]в судове засідання не зявився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до ст.74 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги ПАТ «[PERSON] Аваль» підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Судом встановлено, що 08 лютого 2008р. між ПАТ «[PERSON] Аваль» в особі Одеської обласної дирекції АТ «[PERSON] Аваль»та [PERSON] був укладений кредитний договір №010/15-44/08-039, згідно якого останньому було надано кредитні кошти в іноземній валюті у сумі 311000,00доларів США зі платою процентів за його користування, з кінцевим терміном повернення до 08 лютого 2018р. (а.с.46-52,53-54). 25 лютого 2008р. в забезпечення виконання грошових зобовязань за кредитним договором №010/15-44/08-039 від 08 лютого 2008р. між банком та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме індивідуальний гараж, загальною площею 271,3 кв.м., що знаходиться за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, селищна рада Таїровська, вул. Генерала Петрова, 37, ряд 21 гараж 8-13, ряд 22 гараж №7-12, який належить їй на праві власності (а.с.55-58,59-62,63). Встановлено, що ПАТ «[PERSON] Аваль»є юридичною особою, яка керується у своїй діяльності Статутом, має гербову та інші печатки(а.с.18-41,42,43,44,45). Через невиконання [PERSON]зобовязань за кредитним договором №010/15-44/08-039 від 08 лютого 2008р., станом на 10 лютого 2016р. склалася заборгованість відповідача перед ПАТ «[PERSON] Аваль» в розмірі 135033,16 доларів США,з яких: - заборгованість по кредиту 115 749,69 дол. США; - заборгованість за відсотками 13 289,97 дол.; - пеня за тілом кредиту 3 400,56 дол. США; пеня за відсотками 2592,94 дол. США. Вказаний факт підтверджується розрахунком заборгованості відповідно до умов кредитного договору №010/15-44/08-039 від 08 лютого 2008р. (а.с.7-17). Позивач свої зобовязання виконав в повному обсязі, однак відповідач від виконання своїх зобовязань ухиляється. Судом встановлено, що 22 вересня 2016 року ПАТ «[PERSON] Аваль» в особі одеської обласної дирекції АТ «[PERSON] Аваль» направив [PERSON] та [PERSON], вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором №010/15-44/08-039 від 08.02.2008 року, що підтверджується копіями вимог, копіями повідомлень про вручення (а.с.66,67-68,69,70,71). Згідно з висновком судової оціночної експертизи №521 від 28 вересня 2016р. риночка вартість індивідуального гаражу, загальною площею 235,2 кв.м. (площею забудови 271,3 кв.м.), розташованого за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, селищна рада Таїровська, вул. Генерала Петрова, 37, ряд 21, гараж 8-13, ряд 22 гараж №7-12, на дату складання висновку, складає 603900,00 грн. (а.с.108-147). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч.1 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобовязання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобовязанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобовязання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобовязань або зменшити їх. Забезпечувальне зобовязання (взаємні права та обовязки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобовязанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобовязанням). Виконання забезпечувального зобовязання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення своїх вимог за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобовязання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Частиною пятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Як убачається з кредитного договору, строк його дії до 08 лютого 2018року. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону: у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторонам іпотечного договору надано можливість вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі окремого договору або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі. При цьому, вказана норма лише визначає можливість укладання окремого договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, однак аж ніяк не забороняє іпотекодержателю застосовувати визначений договором спосіб задоволення його вимог за наявності судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч. 2 ст. 36 цього Закону визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосовувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно із положеннями частини третьої зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України Про іпотеку; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. При цьому згідно частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Відповідно до п. 3.1.4 договору іпотеки від 25 лютого 2008 року, у випадку невиконання іпотекодавцем, позичальником зобовязань за цим, або за кредитним договором, у тому числі, якщо кінцевий термін повернення кредиту ще не настав, звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до пункту 6 цього договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити у повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна а також витрат, повязаних з реалізацією предмета іпотеки (а.с.55 звор.). Відповідно до п. 6.1 договору іпотеки від 25 лютого 2008 року, у разі порушення позичальником боргового зобов'язання, умов кредитного договору або іптекодавцем цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.56 звор.). Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Вимога,встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки. З огляду на положення ст. 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено можливість при зверненні стягнення на предмет іпотеки, застосовувати процедуру продажу іпотечного майна на користь третьої особи. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 28 вересня 2016 року у справі №6-1243цс16, порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Згідно п. 6.4 Договору іпотеки від 25 лютого 2008 року звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку»; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Суд вважає, що позивачем вчинено всі дії, згідно із законом та умовами кредитного договору та договору іпотеки, для досудового врегулювання спірних правовідносин. Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі за №6-1219 цс 16 від 14 вересня 2016 року, відповідно до частини третьої статті 33 Закону України Про іпотеку звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Відповідачкою не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутньою у судових засіданнях відповідачка також розпорядилась на власний розсуд. За такими обставинами, суд доходить до висновку, що позов про звернення стягнення на предмет іпотеки та судових витрат, підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивачем сплачено судовій збір в розмірі 52683,19грн., тому дані виплати підлягають стягненню з відповідачки. При цьому вимога позивача про стягнення з відповідачки витрат на проведення судової експертизи задоволенню не підлягає, у звязку з тим, що матеріали справи не містять оригіналу чи копії квитанції про оплату позивачем зазначених витрат.

Outcome: approved