Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» , третя особа: [PERSON], про визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними. В обґрунтування позову зазначила, що 04 березня 2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір про надання споживчого кредиту у розмірі 45\~000 доларів США на придбання нерухомого майна домоволодіння по вул.. Кочкіна, 1а в м. Дніпро. Для забезпечення виконання зобовязання за даним кредитним договором, 04.03.2008 року АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] уклали договір іпотеки нерухомого майна - домоволодіння по вул.. Кочкіна, 1а в м. Дніпро. Позивач вважає, що кредитний договір є недійсним, оскільки при укладення договору банком було порушено право споживача послуг, а саме: не повідомлено позивача, як споживача послуг про кредитні умови, зокрема: наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними. у тому числі між зобовязаннями споживача; тип відсоткової ставки; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги зх. оформлення кредиту про надання кредиту ( перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); необхідність здійснення оцінки майна, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право , або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Позивач зазначає, що в порушення ч.2, 4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» , відповідач не надав позивачу, як споживачу послуг в галузі споживчого кредитування також орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору, чим порушив вимоги чинного законодавства, існує істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Зважаючи на викладене вище, з урахуванням збільшених позовних вимог, позивач просить визнати недійсним договір про надання споживачого кредиту № 11309368000 від 04 березня 2008 року, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON]; визнати недійсним договір іпотеки № 11309368000/1 від 04 березня 2008 року, укладений між Акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк» та [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. просив задовольнити. представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Третя особа в судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи була належним чином повідомлена. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 04 березня 2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір про надання споживчого кредиту у розмірі 45\~000 доларів США на придбання нерухомого майна домоволодіння по вул.. Кочкіна, 1а в м. Дніпро. Для забезпечення виконання зобовязання за даним кредитним договором, 04.03.2008 року АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] уклали договір іпотеки нерухомого майна - домоволодіння по вул.. Кочкіна, 1а в м. Дніпро. Позивач має заборгованість за кредитним договором. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28.02.2017 року з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 45\~251, 52 долара США. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За положеннями статей 626628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. З матеріалів справи убачається, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивачка на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; відповідач надав позивачці документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки. Договір підписаний позичальником та поручителем, в ньому міститься повна інформація стосовно умов кредитування. За таких підстав суд не вбачає правових підстав для визнання недійсними договору споживчого кредиту та договору іпотеки, які похідний договір від споживчого кредиту, а тому позов слід залишити без задоволення.

Outcome: dismissed