Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

У вересні 2016 року керівник Бориспільської місцевої прокуратури, діючи в інтере-сах держави в особі ДП «Бориспільський лісгосп», звернувся до суду з позовом та об-ґрунтовував його тим, що рішенням Іванківської сільської ради №605-XXVI-IV від 5 січня 2006 року у власність [PERSON] була передана земельна ділянка площею 0,15 га. На підставі цього рішення органу місцевого самоврядування 13 липня 2006 року він отри-мав державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. У такий спосіб [PERSON] набув право власності на земельну ділянку площею 0,1445 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташовану в с. Іванків Бориспільського району. 14 липня 2006 року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу, за яким він відчужив земельну ділянку у власність [PERSON] 26 грудня 2007 року вона отримала держав-ний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. Однак спірна земельна ділянка розташовувалась в кварталі [NUMBER] Старівського лісництва та перебувала у користу-ванні ДП «Бориспільський лісгосп». Крім того, вона відноситься до лісових земель, приз-начених для ведення лісового господарства. ДП «Бориспільський лісгосп» не надавав доз-віл на вилучення земельної ділянки з його користування. Крім того, Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства не погоджувало зміну цільового призначення земельної ділянки для не лісогосподарських потреб. Тому керівник Бориспільської місцевої прокуратури просив суд визнати недійсним рішення Іванківської сільської ради №605-XXVI-IV від 5 січня 2006 року, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 26 грудня 2007 року, а також витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку площею 0,1445 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташовану в с. Іванків Бориспільського району. В ході розгляду цивільної справи прокурор Бориспільської місцевої прокуратури [PERSON] подав заяву про уточнення позовних вимог (а.с.112): просить визнати недійс-ним рішення Іванківської сільської ради №605-XXVI-IV від 5 січня 2006 року в частині передачі земельної ділянки площею 0,15 га у власність [PERSON], визнати не-дійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 26 грудня 2007 року, а також витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку площею 0,1445 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташовану в с. Іванків Бориспільського району. У судовому засіданні прокурор Бориспільської місцевої прокуратури [PERSON] підтримує позов та наполягає на його задоволенні. Представник Іванківської сільської ради [PERSON] не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вона посилається на те, що спірна земельна ділянка розташовується в межах с. Іванків, а не в кварталі [NUMBER] Старів-ського лісництва. Вона ніколи не перебувала в користуванні ДП «Бориспільський лісгосп» та не мала лісогосподарське призначення. Тому представник Іванківської сільської ради [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову. [PERSON] та її представник [PERSON] не визнають позов та заперечують проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вони посилаються на те, що земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] має невірне місце роз-ташування та інший кадастровий номер. В координатах поворотних точок її меж була допущена помилка. У зв'язку з цим кадастровий номер земельної ділянки був змінений з [NUMBER] на [NUMBER]. Вона розташовується в межах с. Іван-ків, а не в кварталі [NUMBER] Старівського лісництва. Ці обставини свідчать про те, що земель-на ділянка не перебувала у користуванні ДП «Бориспільський лісгосп» та не мала лісо-господарське призначення. Тому [PERSON] та її представник [PERSON] про-сить суд відмовити у задоволенні позову. Інші учасники цивільного процесу не з'явились у судове засідання. Вони неодно-разово завчасно у встановленому порядку повідомлялись про час та місце розгляду ци-вільної справи. Вислухавши пояснення прокурора, відповідача та представників відповідачів, а та-кож дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задо-воленню з таких підстав. Встановлено, що рішенням Іванківської сільської ради №605-XXVI-IV від 5 січня 2006 року (а.с.17) у власність [PERSON] була передана земельна ділянка площею 0,15 га. 13 липня 2006 року він отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] (а.с.18). У такий спосіб [PERSON] набув право власності на земельну ділянку площею 0,1445 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташовану в с. Іванків Бориспільського району. 14 липня 2006 року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу (а.с.89), за яким він відчужив земельну ділянку у власність [PERSON] 26 грудня 2007 року вона отри-мала державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] (а.с.19, 88). У такий спосіб [PERSON] набула право власності на земельну ділянку площею 0,1445 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташовану в с. Іванків Бориспільського району. Відповідно до ч.5 ст.116 ЗК України в редакції, чинній на час приватизації спірної земельної ділянки, надання у власність земельної ділянки, що перебувала у власності або у користуванні, провадилась виключно після вилучення (викупу) її в порядку, перед-баченому цим Кодексом. Згідно з ч.3 ст.57 ЛК України в редакції, чинній на час приватизації спірної земель-ної ділянки, зміна цільового призначення земельних лісових ділянок здійснювалось за по-годженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, терито-ріальними органами центральних органів виконавчої влади з питань лісового господар-ства та охорони навколишнього природного середовища. За правилом ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Респуб-ліки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Дійсно, з копії листа директора ДП «Бориспільський лісгосп» №128 від 8 квітня 2016 року (а.с.20), копій викопіювань з планшетів Старівського лісництва (а.с.21-22) та фраг-ментів кадастрової карти України (а.с.23-24) вбачається, що земельна ділянка з кадастро-вим номером [NUMBER] розташовується в кварталі [NUMBER] Старівського ліс-ництва. Однак з копії листа управління Держгеокадастру у Бориспільському районі (а.с.69-70) вбачається, що ця земельна ділянка має невірне місце розташування та інший када-стровий номер. В координатах поворотних точок її меж була допущена помилка. З копії іншого листа управління Держгеокадастру у Бориспільському районі №02-33/688 від 30 листопада 2016 року (а.с.76) вбачається, що кадастровий номер спірної земельної ділянки був змінений з [NUMBER] на [NUMBER]. Крім того, з копії акту обстеження земельної ділянки, складеного 25 листопада 2016 року земельною комісією Іванківської сільської ради (а.с.71), та викопіювань з генерального плану с. Іван-ків (а.с.72, 73) вбачається, що земельна ділянка [PERSON] розташовується в межах с. Іванків, а не в кварталі [NUMBER] Старівського лісництва. Ретельний аналіз цих обставин свідчить про те, що спірна земельна ділянка ніколи не перебувала у користуванні ДП «Бориспільський лісгосп» та не мала лісогосподарське призначення. Тому передача земельної ділянки у власність [PERSON] була здійс-нена без порушень вимог ЗК України та ЛК України. З огляду на це суд вважає, що підстави для визнання недійсним рішення Іванківської сільської ради №605-XXVI-IV від 5 січня 2006 року в частині передачі земельної ділянки у власність [PERSON], а також державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 26 грудня 2007 року відсутні. Тому у задоволенні позову в частині цих вимог керівнику Бориспільської місцевої прокуратури належить відмовити. Відповідно до ч.1 ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно з ч.1 ст.388 цього ж Кодексу якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добро-совісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з воло-діння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шля-хом. Встановлено, що [PERSON] мав право відчужувати приватизовану ним земельну ділянку. [PERSON] законно придбала у нього цей об'єкт нерухомого майна та стала власником, а не незаконним володільцем земельної ділянки. Крім того, з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №91978530 від 14 липня 2017 року (а.с.122) вбачається, що 14 липня 2017 року державний реєстратор КП «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» прийняв рішення №36142368 про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,1445 га з кадастровим номером [NUMBER] з цільовим призначенням для будівництва та обслугову-вання жилого будинку, розташовану в с. Іванків Бориспільського району. Однак це рішен-ня у встановленому порядку не скасовано. З огляду на це суд вважає, що підстави для витребування спірної земельної ділянки з володіння [PERSON] відсутні. Тому у задоволенні позову в частині цієї вимоги керівнику Бориспільської місцевої прокуратури належить відмовити також. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Встановлено, що керівник Бориспільської місцевої прокуратури сплатив судовий збір в розмірі 6250 гривень 86 копійок. Ця обставина підтверджується платіжним доручен-ням №1767 від 25 серпня 2016 року (а.с.2) Однак у задоволенні пред'явленого ним позову відмовлено в повному обсязі. З огляду на це суд вважає, що підстави для відшкодування керівнику Бориспільської місцевої прокуратури витрат на оплату судового збору в розмірі 6250 гривень 86 копійок відсутні.

Outcome: dismissed