Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2012 року ухвалено стягувати з нього на утримання матері [PERSON] аліменти в розмірі 1000,00 грн. щомісяця, починаючи з 09 листопада 2011 року до зміни матеріального стану позивача, однак про це рішення стало відомо наприкінці літа 2013 року з державної виконавчої служби, у зв'язку з чим він змушений був погасити 06 вересня 2013 року заборгованість в сумі 22972,86 грн. за рахунок продажу належного автомобіля Chery Tiggo, проте на даний час його матеріальний стан значно погіршився, господарська діяльність його ПП не ведеться, роботу він знайти не може, при цьому, за відсутності будь-яких доходів на даний час у нього на утриманні перебуває його малолітня дитина [PERSON], [INFO], дружина [PERSON], яка працює прибиральницею, має середню заробітну плату в сумі 1218,00 грн. і її син [PERSON] [INFO], натомість відповідач має пенсію не менше 1200,00 грн. на місяць, а відтак, перебуває у значно кращому матеріальному становищі ніж позивач з дітьми, тому позивач просив суд звільнити його від аліментів на утримання відповідача в розмірі 1000,00 грн. щомісячно. Позивач в судовому засіданні свої вимог підтримав у повному обсязі з наведених у позовній заяві підстав, пояснивши, що він завжди допомагав матері матеріально, проте на даний час він не в змозі 1000,00 грн. сплачувати, оскільки таких коштів не має ні він, ні його сім'я, діти. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, заперечуючи тим, що вона, виконуючи свої батьківські обов'язки виховувала, утримувала позивача доки він не став самостійно заробляти, а тепер позивач ухиляється від виконання своїх синовніх обов'язків з утримання матері похилого віку, стабільно кошти їй не надає, хоча вона потребує матеріальної допомоги для забезпечення нормального життя, лікування, тому просила у задоволенні позову відмовити. Третя особа - Дніпровський ВДВС Дніпродзержинського МУЮ, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, представника в судове засідання не направив, причин неявки суду не повідомив, що відповідно до вимог ч.3 ст. 36 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у відсутності представника. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, перевіривши доводи позивача в межах заявлених вимог, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2012 року, позов [PERSON] задоволений; ухвалено стягувати щомісячно з [PERSON] аліменти в розмірі 1000,00 грн. на утримання непрацездатної матері [PERSON], починаючи з 09 листопада 2011 року до зміни матеріального стану позивача. На підставі цього рішення, яке набрало законної сили 20 лютого 2012 року, Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська 23 лютого 2012 року виданий виконавчий лист №2/0417/614/2012 (а.с.11), пред'явлений стягувачем до виконання в Дніпровський ВДВС Дніпродзержинського МУЮ, про що свідчить постанова про відкриття виконавчого провадження від 11 квітня 2012 року, долучена до матеріалів справи в копії (а.с.72). У зв'язку з наявністю заборгованості по сплаті аліментів позивач за рахунок коштів, отриманих від реалізації належного на праві власності автомобіля Chery Tiggo, 2008 року випуску (а.с.19, 20) 06 вересня 2013 року сплатив борг у повному обсязі в розмірі 22972,86 грн. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2014 року заява [PERSON] про скасування заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2012 року у справі №2/0417/614/2012 залишена без задоволення (а.с.12). За даними довідки державного виконавця Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ від 05 травня 2014 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання непрацездатної матері [PERSON] за виконавчим листом №2/0417/614/2012 за період з жовтня 2013 року по 05 травня 2014 року становить 6861,29 грн. (а.с.66). Конституцією України у ч.2 ст. 51 визначено, що повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги встановлений ч. 1 ст. 202 СК України. Підстави звільнення від обов'язку з утримання батьків встановлені ст. 204 СК України, норми якої передбачають, що дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків. У виняткових випадках суд може присудити з дочки, сина аліменти на строк не більш як три роки. Крім того, однією з підстав припинення обов'язку з утримання є вказівка у заочному рішенні суду від 07 лютого 2012 року на подію до настання якої належить виплачувати аліменти - до зміни матеріального стану позивача [PERSON] За розгляду справи встановлено, що відповідач є особою похилого віку, [INFO], має статус «дитина війни» з 30 травня 2005 року, що підтверджується відповідним посвідченням в копії (а.с.62), є пенсіонером, перебуває на обліку в УПФ України в Індустріальному районі і отримує пенсію, розмір якої починаючи з 2010 року по квітень 2014 року змінювався лише зі зміною прожиткового мінімуму на загальнодержавному рівні, про що свідчать довідки УПФ від 28 квітня 2014 року №№1273/10 за період з січня 2010 року по квітень 2014 року (а.с.57-61). Відтак, суд приходить до висновку, що матеріальний стан одержувача аліментів з часу ухвалення судом рішення 07 лютого 2012 року на даний час не змінився, як не погіршився, так і не покращився. Доказів протилежного у відповідності зі своїм процесуальним обов'язком за ст. ст. 10, 60 ЦПК України позивач суду не надав та належними, допустимими доказами згідно ст.ст. 58, 59 ЦПК України не довів наявність обставин покращення матеріального стану та стану здоров'я відповідача. Одночасно судом не встановлені і обставини ухилення матері платника аліментів - [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків, як передбачено ч.1 ст. 204 СК України, натомість позивач у судовому засіданні визнав, що мати дійсно належним чином його виховувала, утримувала, забезпечила йому належну освіту. Доводи позивача про істотну зміну його матеріального стану, відсутність у нього взагалі будь-яких доходів, про що свідчить податкова декларація за 2013 рік, за даними якої доходи ПП [PERSON] відсутні у 2013 році (а.с.13, 28-31), наявність на утриманні малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.6), відсутність іншого рухомого чи нерухомого майна на праві власності, що унеможливлює сплату аліментів на утримання матері в розмірі 1000,00 грн. і є підставою для звільнення від такого обов'язку, суд до уваги прийняти не може, оскільки погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для перегляду в судовому порядку розміру аліментних платежів, а не звільнення від обов'язку з утримання. Виходячи з наведеного, суд, оцінивши зібрані у справі докази, досліджені безпосередньо, кожний окремо і в своїй сукупності і логічному взаємозв'язку, приходить до висновку, що позовні вимоги належними, допустимим і достатніми доказами, поданими відповідно до вимог ст.ст. 57-65, ст.10 ЦПК України, підтвердження не знайшли.

Outcome: dismissed