Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, придбаного у період шлюбу. В обгрунтування пред*явлених позовних вимог вказав, що з відповідачкою по справі він шлюб уклав 23 листопада 1996 року. Від шлюбу вони мають двох доньок: Єлизавету, [INFO] та Ірину, [INFO]. 16 січня 2015 року їхній шлюб був розірваний. У теперішній час між ними виникло питання про розподіл майна, придбаного у період шлюбу. Ними 10 липня 2003 року, у період шлюбу, у гр. [PERSON] була придбана частина квартири [ADDRESS], а 15 липня 2003 року у гр. [PERSON] також була придбана частина цієї ж квартири: № 4 у будинку № 14 по вулиці Воробйова у м. Дніпродзержинську. Тобто, ними у двох осіб була придбана нині спірна квартира. Квартира складається із трьох кімнат загальною площею 64,0м.кв., а жилою 45,8м.кв. Правовстановлюючі документи на квартиру зареєстровані на ім*я відповідачки. Добровільно розділити квартиру, яка ними була придбана у період шлюбу та за спільні кошти, відповідачка не бажає. Вважає, що йому належить ? частина вказаної квартири. Просить позов задовольнити, визнавши за ним право власності на ? частини квартири, яка ними була придбана у період шлюбу та яка знаходиться у їх спільній сумісній власності. У теперішній час він у квартирі не проживає тому, що відповідачка його з квартири вигнала. Представник позивача вважає, що позов підлягає задоволенню, що сторонами квартира була придбана у період шлюбу, за спільні кошти, що квартира є спільною сумісною власністю сторін. Відповідачка пред*явленого позову не визнала та пояснила, що позивач у квартирі не мешкає, що вона його вигнала. Ними дійсно в період шлюбу була придбана нині спірна квартира. Однак, квартира була придбана за кошти її батьків. Батьки позивача у участі у придбанні квартири не приймали. Вони за особисті кошти придбати квартиру не могли із-за невеликої заробітної плати позивача. Після розлучення позивач стосовно неї застосовував фізичне насильство. Вона позивачу віддала 3 000 доларів США та 1 000 Євро. Тобто, компенсувала вартість 1/2 частини квартири. Окрім того, ними у 2013 році був придбаний автомобіль, який позивач їй повернув. Також вони користувались пенсією її батька. Вона оплачує комунальні послуги. Позивач житлом забезпечений. Він у селі має будинок. У задоволенні позову просить відмовити. Суд, вислухавши сторони, представника позивача, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Так, свідок [PERSON] пояснила, що сторони знає. Стосунки з ними хороші. Вона співмешкає з батьком позивача. Сторонами квартира була придбана у період шлюбу і за їхні спільні кошти. Сторонами у квартирі був проведений ремонт, бо квартира була у занедбаному стані. Позивач постійно працював і має право на 1/2 частину квартири. Свідок [PERSON] пояснила, що сторони сусіди і стосунки з ними сусідські. Була дружна сім*я. Діти люблять батька. Квартира сторонами була придбана за спільні кошти. Для придбання квартири сторони заощаджували гроші. Квартира сторонами була придбана у період шлюбу. У позивача в селі є батьківський будинок. Свідок [PERSON] пояснила, що позивач по справі колишній зять. Стосунки між ними паршиві. Пояснила, що квартира сторін була придбана і у квартирі був проведений ремонт за їхні, батьківські гроші. Вони працювали у Нігеріїї і заробили гроші. Окрім того, їм повернули борг у сумі 1 800 доларів США. Після розлучення дочка заощадила 3 500 доларів США і Євро і віддала їх позивачу. Розписок у позивача вони не брали. Свідок [PERSON] пояснила, що сторони вона знає, але з позивачем не має ніяких стосунків, а з відповідачкою близькі. З відповідачкою вона разом працює. Сторони жили за рахунок батьків відповідачки: придбали квартиру та машину. Відповідачка у її присутності віддала позивачу 3 500 доларів США, 1 000 Євро і 40 000 рублів. На придбання квартири гроші дав батько відповідачки, які заробив в Африці. Відповідно до ст. 60 ч.1 Сімейного Кодексу України: «Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини /навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо/ самостійного заробітку /доходу/. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя». У судовому засіданні було встановлено, що шлюб сторони уклали 23 листопада 1996 року. Згідно договорів купівлі-продажу частин квартири від 10 липня 2003 року та 15 липня 2003 року, укладених у період шлюбу, сторонами була придбана нині спірна квартира [ADDRESS]. При таких обставинах придбана сторонами квартира є їх спільною сумісною власністю. 16 січня 2015 року шлюб сторони розірвали та в теперішній час виникла необхідність розподілу майна, придбаного у період шлюбу. Згідно зі ст. 68 Сімейного Кодексу України: «Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу». При цьому, відповідно до ст. 69 Сімейного Кодексу України: «Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу». У судовому засіданні було встановлено, що добровільно розділити квартиру, яка є спільною сумісною власністю подружжя та була придбана сторонами у період шлюбу відповідачка не бажає. Згідно з ч.1 ст.70 Сімейного Кодексу України: «У разі поділу майна, що є об*єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором». У судовому засіданні також було встановлено, що між сторонами ніякої домовленості щодо володіння спільним сумісним майном не існувало. Також у судовому засіданні було встановлено, що сторонами шлюбного договору укладено не було. Суд не приймає до уваги пояснення свідків по справі: [PERSON] матері відповідачки та [PERSON], яка разом працює з відповідачкою та її подругою з тих підстав, що вони є особами, які зацікавлені у вирішенні справи на користь відповідачки. Окрім того, відповідачкою не було надано суду доказів, що нею позивачу була сплачено 3 500 доларів США та 1 000 Євро, як вона пояснила, у рахунок вартості 1/2 частини нині спірної квартири, яка ними була придбана у період шлюбу. Ніякого іншого житла позивач не має. При таких обставинах суд вважає, що частки сторін у спільному сумісному майні, квартирі, яка була придбана ними у період шлюбу, є рівні, тобто, кожному з них належить ? її частина. Тому суд, оцінюючи всі докази, зібрані по справі у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved