Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши у позові, що 13.08.2014 року між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 75/8289DCLRKPT, за умовами якого відповідачеві було надано кредит в національній валюті у сумі 19074,87 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом строком до 02.01.2019 року. 21 липня 2015 року між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 20150721-Г, у відповідності до умов якого первісний кредитор відступив позивачу право вимоги до відповідача за кредитним договором № 75/8289DCLRKPT від 13.08.2014 року коштів, включаючи суму основного зобов*язання, плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов*язань та інші платежі, право на одержання яких належить первісному кредитору. Відповідно до додатку №1 до вказаного договору факторингу позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 23157,01 грн., з яких 19074,87 грн.- заборгованість за основною сумою боргу, 1335,00 грн. заборгованість за комісією, 2747,14 грн. заборгованість за пенею. Просять позов задовольнити та справу розглянути без участі представника позивача. Відповідач в судове засідання не зявилася, надала суду письмову заяву, в якій зазначила, що позов визнає частково у зв*язку з тим, що вона не згодна з нарахуванням комісії, а також не згодна з нарахуванням пені, яка повинна бути нарахована в межах одного року на дату звернення до суду. Просить суд застосувати строки давності по нарахуванню пені і відмовити у стягненні суми комісії. Справу просила розглянути за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України кожна особа може заявити про розгляд справи у її відсутності. Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 13 серпня 2014 року між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 75/8289DCLRKPT, за умовами якого відповідач отримала грошовий кредит в національній валюті у сумі 19074,87 гривень строком до 02.01.2019 року. За умовами кредитного договору (п.1.2) за користування кредитом встановлено процентну ставку у розмірі 0,0001% річних, встановлено комісію за обслуговування кредитом в сумі 267,00 гривень(а.с.10). 21 липня 2015 року між ПАТ «Платинум Банк» та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 20150721-Г, за умовами якого(додаток №1 до Договору) ПАТ «Платинум Банк» відступив ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги коштів у відповідача в сумі 23157,01 гривень у зв*язку з порушенням позичальником умов договору (а.с.18-20). Відповідно до Додатку №1 заборгованість за кредитом в сумі 23157,01 грн., яка складається з 19074,87 грн.- заборгованості за основною сумою боргу, 1335,00 грн. заборгованості за комісією, 2747,14 грн. заборгованості за пенею (а.с.17). Про зміну умов кредитного договору стосовно передачі права вимоги та необхідіність погашення суми заборгованості із нарахованою пенею відповідач була повідомлена листами, адресованими ПАТ «Платинум Банк» за вих. № 001151152 від 27 липня 2015р. та ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за вих. № 001151152-1 від 27 липня 2015 р (а.с.15,16). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з положеннями ст.ст.10461050 вказаного Кодексу договір позики повинен у відповідних випадках укладатися у письмовій формі; позикодавець має право у відповідних випадках на одержання від позичальника процентів від суми позики; позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст.1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обовязків, встановлених договором позики, щодо забезпечення позики, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Предметом договору факторингу відповідно до положень ч.1 ст. 1078 ЦК України може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав(наявна вимога) , а також право вимоги, строк платежу за якою виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч.2. зазначеної статті майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Договір факторингу, за яким передано право грошової вимоги, укладено до закінчення строку дії кредитного договору( майбутня вимога) у зв*язку невиконанням боржником зобов*язань за договором. Строк дії договору обумовлено 52 платіжними періодами (п.1.2 договору)(а.с.10). Відповідно до графіку погашення кредиту остання сума кредиту має бути погашена 02.01.2019 року (а.с11). Статтею 1082 ЦК України закріплено, що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до повідомлень від 27.07.2015 року відповідач була повідомлена кредитодавцем та фактором про зміну кредитора за цим договором та розмір заборгованості за кредитним договором у сумі 23157,01 гривень (а а.с.15,16). Отже, суд приходить до висновку, що відповідач порушила взяті на себе зобов'язання за кредитними договорами щодо повернення кредитів, тому відповідно до умов кредитних договорів та договорів факторингу позивач має право на стягнення з відповідача заявленої заборгованості. Разом з тим, відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанова від 16.11.2016 року у справі № 6-174цс16, положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10\~травня 2007 року №\~168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Враховуючи те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, а встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним. Тому суд приходить висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача комісії за користування кредитом в сумі 1335,00 грн. за кредитним договором є незаконною та в її задоволенні належить відмовити. Крім того, в частині нарахування пені в сумі 2747,14 грн. позивачем взято період з 02.10.2014 р. по 02.07.2015р., а з позовом до суду позивач звернувся лише 22.11.2016р., що суперечить положенню п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, згідно з яким позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до положень ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за наявністю заяви сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Тому в частині нарахування пені за період, що перевищує один рік, і враховуючи те, що нарахування пені здійснено з порушенням строку давності , у стягненні суми заборгованості за пенею належить відмовити. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, вимоги позивача відповідно до положень ст.ст. 512-514 ЦК України щодо обсягу переходу прав первісного кредитора є обгрунтовані. За таких обставин, на користь позивача з відповідача належить стягнути заборгованість за кредитом № 75/8289DCLRKPT від 13 серпня 2014 року в сумі 19074,87 грн.- заборгованість за основною сумою боргу та судові витрати по справі, понесені позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: partial