Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

У вересні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсною заяви про прийняття спадщини посилаючись на те, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.07.2012 року визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 03.02.2006 року видане на ім'я позивача [PERSON], після смерті його матері [PERSON], померлої [INFO], на спадкове майно, яке складається з домоволодіння по [ADDRESS] та визнано право власності в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлого [INFO], на житловий будинок по [ADDRESS], за [PERSON] та [PERSON] За зверненням позивача, про підробку заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від імені [PERSON] від 04.02.1997 року після смерті [PERSON], який помер [INFO], Томаківським РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області 12.03.2013 року відкрито кримінальне провадження, яке 20.08.2013 року було закрите. Як з'ясовано правоохоронними органами, невстановленою особою був підроблений підпис [PERSON] в зазначеній заяві. За постановою старшого слідчого СВ Томаківського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області Бойко О.А., по зазначеному кримінальному провадженні, Запорізьким відділенням Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз проведено почеркознавчу експертизу оригінала заяви від 04.02.1997 року в Томаківську державну нотаріальну контору Дніпропетровської області від [PERSON] Згідно складеного 21.05.2013 року висновку судового експерта: «Підпис від імені [PERSON] в заяві від 04.02.1997 року в Томаківську державну нотаріальну контору Дніпропетровської області від [PERSON], виконаний не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням оригінальним підписам [PERSON]». Зазначена обставина підтверджується висновком почеркознавчої експертизи № 65-13 по кримінальному провадженні № 12013040590000093 від 30.01.2013 р. Позивач просив суд визнати недійсною заяву від імені [PERSON] від 04.02.1997 року про прийняття спадщини та видачу свідоцтва на спадщину за законом після смерті [PERSON] (а.с.3-7,76-80). Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 25 грудня 2013 року позовні вимоги задоволено, визнано недійсною заяву від 04.02.1997 року про прийняття спадщини та видачу свідоцтва на спадщину за законом після смерті [PERSON], подану до нотаріальної контори від імені [PERSON] (а.с.122-126). В апеляційній скарзі (а.с.129-135) [PERSON] та [PERSON] просять рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки: - за змістом ч.1 ст.3 ЦПК України позивач [PERSON] вправі ставити питання про визнання недійсною заяви про прийняття спадщини лише у разі порушення його спадкових прав; - рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.07.2012 року встановлено, що єдиним спадкоємцем є батько відповідачів [PERSON]; - позивач [PERSON] згідно положень ст.ст.549,553 ЦК України (в редакції 1963 року) спадщину після смерті батьків не прийняв та не має право оспорювати будь-які документи пов'язанні зі спадщиною [PERSON]; - заяви [PERSON] про прийняття спадщини не існує, оскільки [PERSON] звертався з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, а тому суд не вправі був ухвалювати рішення та визнавати недійсною заяву, якої не існує; - діючим законодавством не передбачається визнання недійсною заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, така заява подається спадкоємцем, який прийняв спадщину у разі наміру отримання свідоцтва; - позивач не надав суду оригінал висновку експерта № 65-13 від 21.05.2013 року; - не були виконані вимоги ст.ст.143,144 ЦПК України про порядок призначення експертизи, а тому висновок експерту складений з грубим порушенням законодавства. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що згідно з висновком експертизи підпис на заяві від 04.02.1997 року до нотаріальної контори від імені [PERSON] виконано іншою особою. Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та матеріалам справи. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] батько та матір позивача [PERSON] померли в [INFO] та [INFO]. Зі спадкової справи вбачається, що 04.02.1997 року батько відповідачів [PERSON] звернувся до Томаківської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його батька [PERSON], померлого [INFO], а саме на спадкове майно, яке він прийняв: будинок по [ADDRESS] та грошовий вклад (а.с.57). Зі змісту заяви від 04.02.1997 року вбачається, що в ній відсутні вимоги про прийняття спадщини, а лише про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке заявник як спадкоємець прийняв. За матеріалами кримінального провадження № 12013040590000093 встановлено, що згідно з висновком експертизи підпис на цій заяві від імені [PERSON] виконано іншою особою (а.с.11-14). На думку колегії суддів такий висновок не є підставою для визнання недійсною заяви про прийняття спадщини від імені [PERSON] до нотаріальної контори, оскільки у спадковій справи такої заяви немає, а наявна заява від 04.02.1997 року про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Згідно ч.1 ст.549 ЦК України в редакції 1963 року, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. На оборотній стороні цієї заяви зазначено посвідчувальний напис нотаріуса про те, що факт прийняття спадщини - грошового вкладу перевірено по наданій спадкоємцем ощадній книжці на ім'я померлого. Отже [PERSON] прийняв спадщину після смерті батька шляхом фактичного прийняття спадщини, за висновком нотаріуса шляхом фактичного прийняття у спадшину частини спадкового майна - грошового вкладу, що свідчить про прийняття спадкоємцем спадщини в цілому. З фото таблиці до експертного висновку вбачається, що предметом експертного дослідження була заява [PERSON] до нотаріальної контори від 04.02.1997 року про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.13). Тому відсутні підстави для визнання недійсним заяви про прийняття спадщини, яка у матеріалах справи відсутня і не була предметом експертного дослідження. З огляду на це рішення суду першої інстанції в цій частині не може бути визнане законним та обґрунтованим і підлягає скасуванню. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тому висновки суду першої інстанції про те, що позивач має право звертатися до суду з наявним у справі позовом з тих підстав, що отримавши свідоцтво про право на спадщину батько відповідачів [PERSON] до своєї смерті не вчиняв будь-яких дій на отримання у власність та вступ у фактичне володіння, а в зазначений період вступив в фактичне володіння спадковим майном, проживав та користувався домоволодінням позивач [PERSON], не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки питання щодо неприйняття позивачем спадщини вирішене у судовому рішенні, яке позивачем не оскаржене, а самі такі висновки здійснені судом з виходом за межі позовних вимог. Так саме з виходом за межі позовних вимог є необґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо надання оцінки діям нотаріуса щодо відкриття спадкової справи. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Звернувшись до суду з вказаним позовом до відповідачів, позивач не обгрунтував свої позовні вимоги, а саме: яким чином та які його права, свободи чи інтереси з питання, що є предметом спору в суді, порушені, невизнані або оспорювані відповідачами за наявності судового рішення з приводу визнання спадщини за відповідачами. Як вбачається зі справи, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.07.2012 року, яке сторонами не оскаржене та на цей час є чинним, встановлено, що після смерті батьків позивач [PERSON] спадщину не прийняв, єдиним спадкоємцем є батько відповідачів [PERSON], який помер в [INFO] (а.с.17-19). Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано суду доказів щодо порушення відповідачами його прав, свобод чи інтересів з приводу спадкового майна, успадкованого ними після смерті їх батька. З огляду на це колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв'язку з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, та порушенням норм матеріального та процесуального права з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсною заяви про прийняття спадщини та видачу свідоцтва на спадщину за законом. У зв'язку з викладеним і

Outcome: dismissed