Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на автомобіль, посилаючись на те, що 10 червня 2013 року між ним та [PERSON] в усній формі був укладений договір купівлі-продажу автомобіля марки «BMW 316», 1996 р.в., номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], р.н.з. [NUMBER], на підтвердження чого [PERSON] видав позивачу довіреність на право розпорядження автомобілем за що позивач сплатив [PERSON] 18000,00 грн. Посилаючись на те, що він набув право власності на автомобіль на підставах, що не заборонені законом, що підтвердженням укладення договору купівлі-продажу автомобіля є видана довіреність на право розпорядження автомобілем та передача автомобіля в його користування, позивач просить задовольнити позовні вимоги з підстав, передбачених ст.ст. 328, 334, 392 ЦК України (а.с.2-4) Також слід зазначити, що протягом перебування справи в провадженні суду позивач тричі подавав до суду «позовні заяви про уточнення позовних вимог», зміст яких є аналогічним первісному позову (а.с.12-15, 47-50) Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України (а.с.19, 21-25, 31-36, 39-40, 42, 44-46) Натомість позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує та проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.51-52) 13.02.2015 судом винесена ухвала про заочний розгляд справи на підставі ст.224-225 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. З матеріалів справи вбачається, що 10 червня 2013 року [PERSON], діючий на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 06.10.2012 року від імені [PERSON] видав на ім'я [PERSON] довіреність на право розпорядження належним [PERSON] на праві власності автомобілем марки «BMW 316», 1996 р.в., номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], р.н.з. [NUMBER], строком до 06 жовтня 2015 року без права передоручення та з правом виїзду за кордон (а.с.5,7) Позивачу було передано комплект ключів від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (а.с.6) В свою чергу, позивач в кожній поданій «позовній заяві» по даній справі наполягає на тому, що обидві вищезазначені довіреності є чинними, ніким не скасовані і, зокрема, ним в судовому порядку не оспорюються (а.с.44) Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.2 ст.11 ЦПК України) В той же час, згідно ч.1 ст.60 ЦПК України саме позивач повинен довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а відповідач - відповідно своїх заперечень. Натомість, матеріали справи не містять доказів того, що відповідачі згідно п.8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 р. №1388 (надалі Порядок), зняли транспортний засіб з обліку в підрозділі ДАІ. Крім того, відповідно пункту 42 цього Порядку, якщо транспортний засіб знімається з обліку у зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) робиться відмітка про зняття з обліку транспортного засобу для реалізації в межах України. До вчинення зазначених дій, яким передує подання заяви про зняття автомобіля з обліку та огляд його працівником ДАІ, відповідачі не мали права відчужувати автомобіль, а позивач його придбавати. Посилання ж позивача на те, що підтвердженням правомірності набуття ним права власності на автомобіль, є видана [PERSON] довіреність від 10 червня 2013 року є безпідставним, оскільки за своєю правовою природою довіреність є угодою на представництво, тому повірений зобов'язується діяти від імені та в інтересах довірителя, і не має права укладати угоду від імені особи яку представляє, в своїх інтересах. Відтак в даному випадку мають місце правовідносини представництва у зв`язку із укладанням договору доручення на право користування та розпорядження автомобілем, а не купівлі-продажу. Також суд вважає неспроможними доводи позивача про можливість підтвердження укладання договору купівлі-продажу даного автомобіля показами свідків, тому що частиною 2 статті 59 ЦПК України встановлено імперативне правило, згідно якому обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування (а.с.14) Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Сторони не визначили питання про зняття автомобіля з обліку, сплату податків, платежів за огляд автомобіля, реєстрацію, перереєстрацію та зняття їх з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків, а також про оцінку його вартості, яка провадиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку, а тому відповідно не досягли всіх істотних умов, визначених законом для укладення договору купівлі - продажу. Оскільки автомобіль на час видачі довіреності не був знятий з реєстраційного обліку, не було сплачено відповідні податки та збори, договір купівлі - продажу не міг бути укладений. Довіреність на ім`я позивача була видана на право розпорядження автомобілем. Сплата коштів при видачі довіреності в такому випадку може свідчити лише про можливу домовленість сторін про те, що кошти виручені від продажу автомобіля залишаться у особи, на ім`я якої видано довіреність, проте зазначена обставина також не свідчить про домовленість сторін на укладення договору купівлі - продажу автомобіля саме між ними. Позивач, отримавши довіреність на розпорядження автомобілем не став покупцем цього автомобіля та відповідно до вимог ч. 3 ст. 238 ЦК України, згідно з якою представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також інших осіб, встановлених законом і не міг стати стороною за договором купівлі - продажу цього автомобіля. Оформлення договору купівлі - продажу автомобіля шляхом видачі довіреності не відповідає вимогам законодавства, а видачу довіреності на транспортний засіб без укладення договору купівлі - продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності до третіх осіб. На підстав викладеного та

Outcome: dismissed