Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-20 00:00:00

У вересні 2013 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до Макіївської міської ради Донецької області про визнання права власності в порядку набувальної давності на нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS] У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та суду пояснила, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 13.03.2002 року. В 2002 році зі згоди [PERSON] вона вселилась до квартири та зареєструвалась в неї. З того часу вони почали проживати однією сім'єю, так як інших родичів бабуся не мала. [INFO] року [PERSON] померла. Після її смерті спадкова справа не заводилась. Вона постійно проживала в квартирі, сплачувала комунальні послуги, робила ремонти, а тому добросовісно заволоділа нерухомим майном та продовжує відкрито та безперервно володіти до теперішнього часу, тобто протягом десяти років. Просила визнати за нею право власності в порядку набувальної давності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] Представник відповідача, Макіївської міської ради Донецької області, у судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог установив наступне. На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням по обліку, розподілу та приватизації житла 13 березня 2002 року [PERSON] належить квартира [ADDRESS]. (а. с. 7) Відповідно до особового рахунку та домової книги на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] в жилому приміщенні з 17 квітня 2002 року зареєстрована [PERSON] (а. с. 8, 31) Із свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Гірницького районного управління юстиції м. Макіївки 17 січня 2003 року вбачається, що [PERSON] померла [INFO] року. (а. с. 6) Згідно відомостям П'ятої Макіївської державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась. (а. с. 45, 46) Відповідно до довідки - акту, виданого АВЖБ «Вікторія» 24.10.2013 року, [PERSON] у період з 17.04.2002 року по теперішній час проживає за адресою: [ADDRESS] (а. с. 33) Із квитанцій про сплату комунальних послуг по квартирі [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] сплачує зазначені платежі. (а. с. 10-12, 34-35). Стаття 41 Конституції України (254в/96-ВР) встановлює, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до вимог статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) відповідно до положень частини першої статті 181 ЦК України належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Зі змісту норми статті 344 ЦК України випливає, що право на об'єкт власності житловий будинок, у порядку набувальної давності, яке належить до суб'єктивних прав громадянина, набувається за умови: добросовісності заволодіння майном на законних підставах; продовження володіння чужим майном відкрито та безперервно, тобто очевидно для третіх осіб; володіння майном протягом встановленого законом десятирічного строку. Відповідно до вимог цивільного законодавства володіння визнається добросовісним, якщо володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим нерухомим майном, а обставини, у зв'язку з якими у нього виникло володіння чужою річчю, не давало найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. Незаконний володілець на протязі всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Згідно положенням частини 2 статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що [PERSON] добросовісно заволоділа майном [PERSON], оскільки у неї не було сумніву стосовно правомірності його набуття, на нього не претендували інші особи. Відсутні будь-які докази набуття позивачем права на спірне майно злочинним шляхом, чи способом, який завідомо суперечить основам правопорядку та моралі. Враховуючи, що позивач добросовісно заволоділа чужим майном, відкрито і безперервно, очевидно для третіх осіб продовжує володіти житлом протягом встановленого законом десятирічного строку, отримала зазначене майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього, суд визнає, що [PERSON] набула право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] у порядку набувальної давності. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved