Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

У березні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, треті особи: ТОВ «Правозахисна група «Варта», [PERSON], про стягнення упущеної вигоди, посилаючись на те, що 17 червня 2013 року між ним і [PERSON] був укладений Договір доручення № 113/06/13-зд, за яким він (повірений) готує від імені та в інтересах довірителя об'єктивне та обґрунтоване звернення до компетентного органу, що має на меті реалізацію довірителем права на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку площею 0,25 га в адміністративних межах с. Білогородка, Києво-Святошинського району, Київської області. Предмет договору полягає в наданні допомоги громадянину реалізувати його право на безкоштовне отримання земельної ділянки в порядку статей 78, 81, 116, 118, 121 Земельного кодексу України, відповідно до ст. ст. 14, 24 Конституції України. Відповідно до умов п. 4.2. вказаного договору доручення (Додаткова угода б/н від 21 жовтня 2013 року до Договору доручення № 113/06/13-зд) визначено, що отримання належної відповіді на звернення в порядку п. 2.1. цього договору, що засвідчується у передбаченому даним договором акті виконаних робіт, надає повіреному право отримати від довірителя винагороди у розмірі, еквівалентному 22 000 грн.. Повіреним свої зобов'язання виконано, тобто у відповідності до чинного законодавства підготовлено і подано для [PERSON] клопотання до Білогородської сільської ради щодо отримання у власність (безоплатно) земельної ділянки комунальної власності (цільове призначення-для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) орієнтовною площею до 0,25 га. При цьому додано до клопотання передбачені ч. 6 ст. 118 ЗК України додатки, а саме графічні матеріали з бажаним місцем розташування земельної ділянки в межах Білогородської сільської ради. У зв'язку з вищевикладеним повірений мав право на отримання позитивної відповіді [PERSON] від Білогородської сільської ради, а тому й на отримання передбаченої в договорі винагороди у розмірі 22000 грн.. Але в результаті неналежної відповіді відповідача, що полягає в фактичній відмові надати громадянину земельну ділянку, гарантовану законом, він поніс збитки у вигляді упущеної вигоди. Білогородська сільська рада є органом місцевого самоврядування, та відповідно до п. п. 12 п. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України є бюджетною установою, що повністю утримується за кошти місцевого бюджету. Норма вказаної статті не звільняє Білогородську сільську раду від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання у відповідності до п. 1 ст. 625 ЦК України. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив стягнути з Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області упущену вигоду в сумі 22 000 грн.. В судове засідання позивач не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав суду заяву, у якій позов підтримав і просив його задовольнити та розглянути справу у його відсутність. В судове засідання представник відповідача Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову заперечував. В судове засідання треті особи не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, з»ясувавши дійсні обставини та давши оцінку зібраним у справі доказам, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 червня 2013 року між позивачем [PERSON] і [PERSON] був укладений Договір доручення № 113/06/13-зд, згідно умов п. а) п. 2.1. договору предметом цього договору є доручення повіреному або, відповідно до п. 3.9. цього договору заміснику вчинити від імені та за рахунок довірителя вказані нижче дії по реалізації прав чи захисту інтересів останнього, а саме повірений готує від імені та в інтересах довірителя об'єктивне та обґрунтоване звернення до компетентного органу, що має на меті реалізацію довірителем права на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку та споруд в розмірі 0,25 га в адміністративних межах с. Білогородка, Києво-Святошинського району, Київської області, а саме до моменту прийняття органом місцевого самоврядування або виконавчої влади позитивного рішення про виділення земельної ділянки довірителю. 18 жовтня 2013 року між позивачем [PERSON] і [PERSON] укладено Додаткову угоду б/н до Договору доручення № 113/06/13-зд від 17 червня 2013 року відповідно умов п. 1 якого змінено п. 4.2 Договору доручення 113/06/13-зд від 17 червня 2013 року та викладено його в редакції: «Отримання належної відповіді на звернення в порядку пункту 2.1 цього Договору, що засвідчується у передбаченому цим договором Актів виконаних робіт, надає повіреному право отримати від Довірителя винагороду у розмірі, еквівалентному 22 000,00 грн.». Як зазначив у позовній заяві позивач [PERSON], відповідачем була надана відповідь, що полягала у фактичній відмові надати громадянці [PERSON] земельну ділянку, гарантовану законом, а тому він, [PERSON], поніс збитки у вигляді упущеної вигоди. Згідно вимог п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Як вбачається з матеріалів справи, згідно рішення 25 сесії 6 скликання Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 375/18 від 23 серпня 2013 року, сільська рада розглянула звернення [PERSON] про виділення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в межах с. Білогородка та залишила його без задоволення. Згідно вимог ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Зважаючи на позицію Верховного Суду України, викладену у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, позивач [PERSON] не довів суду в чому саме полягає порушення його прав відповідачем Білогородською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області. Суду було надано докази лише того, що між позивачем [PERSON] і [PERSON] було укладено Договір доручення № 113/06/13-зд, та прийняте рішення 25 сесії 6 скликання Білогородської сільської ради № 375/18 від 23 серпня 2013 року про відмову [PERSON] у наданні земельної ділянки. Позивачем не доведено тих обставин, на які посилався він як на підставу позовних вимог, та не надано суду доказів в обґрунтування позову. Оцінюючи в сукупності зібрані в справі докази відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, суд дійшов висновку, що позивачем [PERSON] відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не надано суду доказів в обгрунтування заявлених позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed