Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство [PERSON] «ПРИВАТБАНК» (далі по тексту ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вказаним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № HAZ0G101270020 від 20 червня 2007 року, яка станом на 23 лютого 2015 року становить загальний розмір 21 392 долари США 23 центів, та просять стягнути з відповідача на їх користь судові витрати у розмірі 3 654,00 гривень (а.с. 3-4). Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про розгляд справи за відсутності представника, на заочне рішення позивач згоден. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився без поважних причин, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутності не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України. Перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відтак, грошовим слід вважати будь-яке зобовязання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обовязок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зобовязання виникають із підстав, установлених ст. 11 ЦК України, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Як вбачається з позовної заяви, предметом позову є відповідальність за порушення виконання банківського кредитного договору. Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті. Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як встановлено ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК України, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, й Позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Судом установлено, що 20 червня 2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк», з однієї сторони, і [PERSON] (Позичальник), з іншої сторони, уклали кредитний договір № HAZ0G101270020, згідно з умовами якого\~ПАТ КБ «ПриватБанк» надав, а [PERSON] отримав кредит у розмірі 8 000 долари США у вигляді не поновлюваної кредитної лінії з метою ремонту квартири, терміном з 20.06.2007 року до 19.06.2027 року, зі сплатою 1,00% в місяць на залишок заборгованості, із поверненням кредиту та сплатою відсотків. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобовязання за кредитним договором № HAZ0G101270020 від 20 червня 2007 року належним чином не виконував, що призвело до утворення заборгованості зі сплати кредиту, відсотків за користування кредитом, яка станом на 23 лютого 2015 року становить загальний розмір 21 392 долари США 23 центів, та складається із: - заборгованості по кредиту 7 916 долари США 79 центів; - заборгованості по процентам за користування кредитом 5 712 долари США 64 центів; - заборгованості по комісії за користуванням кредитом 1\~056 долари США; - заборгованості по пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором 6 706 долари США 80 центів. (а.с. 4-17) Розмір заборгованості, який надав позивач в своїх розрахунках до позовної заяви, відповідачем не спростований. Таким чином позов підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України сплачений судовий збір в сумі 3 654 грн 00 коп., який підтверджується документально, стягується з відповідача на рахунок позивача (а.с. 2).

Outcome: approved