Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

У вересні 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що з 22 жовтня 2011 року по 06 листопада 2015 року її донька [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) О.В. перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час перебування в шлюбі [PERSON] та [PERSON] мешкали за адресою відповідача в м. Кременчуці по кварталу 278[ADDRESS]. З метою поліпшення житлово-побутових умов позивачем, [PERSON], за власні кошти було придбано меблі, а саме: вмонтовану кухню та вмонтовану шафу-купе, які за усною домовленістю з донькою та її чоловіком були передані їм в тимчасове безоплатне користування. Після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON], позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням повернути належне їй на праві власності майно, але останній ніяким чином не реагував на її пропозицію. Посилаючись на вказані обставини, просила суд витребувати від [PERSON] належні їй, [PERSON], вмонтовану кухню та вмонтовану шафу-купе, які знаходяться у володінні відповідача за адресою: м. Кременчук, квартал 278[ADDRESS]. В судове засідання позивач, [PERSON], не з'явилась, надіслала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Представник позивача, [PERSON], також надіслав заяву про розгляду справи без його участі. В заяві зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, [PERSON], в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином. Частиною 4 ст.169 ЦПК України встановлено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, оцінивши надані суду докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що з 22.10.2011 року [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) О.В. та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 26.10.2015 року шлюб між ними розірвано. Під час перебування в шлюбі [PERSON] та [PERSON] мешкали за адресою відповідача в м. Кременчуці по кварталу 278[ADDRESS]. 14.04.2016 року Автозаводським районним судом м. Кременчука у справі №524/8472/15-ц ухвалено рішенням за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Вказаним рішення встановлено, що спірне майно, яке підлягало поділу між сторонами, в тому числі вмонтована кухня та вмонтована шафа-купе, були придбані третьою особою без самостійних вимог - [PERSON] за її власні кошти та були передані в тимчасове користування [PERSON] на підставі усної домовленості. Відповідно до ч 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, на підтвердження факту придбання спірного майна, представником позивача були надані копії накладних №9 від 12.03.2013р. на придбання шафи-купе та №78 від 20.10.2012р. на придбання кухні, одержувачем по яких виступає [PERSON]. Відповідач добровільно майно [PERSON] не повертає, у зв'язку з чим позивач вимушена звертатись до суду за захистом своїх прав. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. В ст. ст. 319, 321 ЦК України визначено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст.ст. 397, 398 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. За змістом норм ст. ст. 398, п.2 ч.1 399, ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Право володіння припиняється у разі витребування майна від володільця власником майна або іншою особою. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, враховуючи, що відповідач добровільно не бажає повернути позивачу її майно, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З метою захисту інтересів позивача, суд вважає за необхідне витребувати від відповідача на користь позивача належні їй меблі: вмонтовану кухню та вмонтовану шафу-купе. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору в сумі 551,20 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 1740 грн.

Outcome: approved