Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

У вересні 2014 р. заступник прокурора Малиновського району м. Одеси (на теперішній час Одеська місцева прокуратура № 2) звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з вказаною позовною заявою. Уточнивши позовні вимоги, прокурор просив визнати квартиру [ADDRESS], вартістю 424\~400 грн., відумерлою спадщиною, визнати за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради право власності на квартиру [ADDRESS], вартістю 424\~400 грн. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16.12.2014 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30.06.2015 р., позов заступника прокурора Малиновського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради задоволено, визнано квартиру [ADDRESS], вартістю 424\~400 грн., відумерлою спадщиною, визнано за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради право власності на квартиру [ADDRESS], вартістю 424\~400 грн., скасовано арешт, накладений на зазначену квартиру. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.12.2015 р. задоволено касаційну скаргу [PERSON], рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16.12.2014 р. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 30.06.2015 р. скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. У судовому засіданні представники Одеської місцевої прокуратури № 2 та Одеської міської ради підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилися, про дату та місце судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, у звязку з неявкою відповідача та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди представника позивача, ухвалює заочне рішення по справі, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлені наступні фактичні обставини та відповідні до них правовідносини. [PERSON] була власником квартири [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності від 26.07.2000 р. № 138819, виданого Управлінням житлово-комунального господарства міськвиконкому Одеської міської ради. (т. 1 а.с. 10) Зазначена квартира складається з двох житлових кімнат, загальною площею 47,4 кв.м. і житловою площею 36,7 кв.м., що підтверджується технічним паспортом на спірну квартиру. (т. 1 а.с. 11-12) З висновку оцінювача про вартість майна, станом на 16.09.2014 р. вартість спірної квартири становить 424400 грн. (т. 1 а.с. 13) У 2012 р. у віці 89 років померла [PERSON], що підтверджується копією актового запису про смерть № 5056 від 23.05.2012 р., виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Одеського міського управління юстиції, без зазначення точної дати смерті. Реєстрацію актового запису здійснено 23.05.2012 р. Згідно з Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00014229610 [PERSON] народилася 27.12.1923 р., місце проживання: [INFO]. З Акту судово-медичного дослідження (обстеження) № 1546 вбачається, що труп [PERSON] було виявлено за місцем проживання в стані муміфікації. Згідно листа Пятої одеської державної нотаріальної контори від 03.09.2014 р. №1640/01-16 на адресу нотаріальної контори надходила заява [PERSON] стосовно прийняття спадщини до майна [PERSON] Пятою одеською державною нотаріальною конторою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] у звязку з пропущенням строку та відсутністю родинних відносин з покійною. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, яке набрало законної сили, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Державного нотаріуса Пятої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], Пятої одеської державної нотаріальної контори про визнання незаконними нотаріального акту та визнання неправомірною бездіяльності відмовлено у повному обсязі. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, яке набрало законної сили, у задоволенні позову [PERSON] до Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права власності в порядку спадкування за законом, третя особа Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON], відмовлено. Вказаним рішенням встановлено, що позивачем не надано суду належних, допустимих та беззаперечних доказів існування між позивачем та [PERSON] сімейних відносин в розумінні ст. 3 СК України, проживання позивача зі спадкодавцем [PERSON] однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини у звязку із чим суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи аба особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, [PERSON] не має права на спадкування після смерті [PERSON], в тому числі і квартири [ADDRESS]. З інформаційної довідки № 37793253 від 04.07.2014 р. вбачається наявність 6 заповітів, у яких заповідачем значиться [PERSON], а саме: 1.заповіт № 1776801, посвідчений 14.02.1996 р. Восьмою харківською державною нотаріальною конторою; 2.заповіт № 2619254, посвідчений 08.08.1986 р. Першою алчевською державною нотаріальною конторою Луганської області; 3.заповіт № 3701281, посвідчений 01.03.1988 р. Путивльською районною державною нотаріальною конторою Сумської області; 4. заповіт № 8345838, посвідчений 24.01.2003 р. Першою феодосійською державною нотаріальною конторою Автономної Республіки Крим; 5.заповіт № 42433709, посвідчений 27.04.2001 р. Березоворудською сільською радою Пирятинського району Полтавської області; 6.заповіт № 42216568, посвідчений 04.11.1992 р. Березоворудською сільською радою Пирятинського району Полтавської області. З ідентифікаційних даних заповідачів на прізвище [PERSON] видно, що вони співпадають за прізвищем, імям та по батькові і відрізняються від ідентифікаційних даних [PERSON] за датою народження, місцем проживання та реєстрації, датою смерті та місцем заведення спадкової справи. [PERSON] державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» № 07-45/973 від 07.08.2014 р. повідомлено про неможливість приймання для пересилання пошти до м. Луганська, який згідно з розпорядженням Кабінету міністрів України від 07.11.2014 р. № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» зі змінами належить до населеного пункту, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Крім того, з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 39742543, вбачається, що спадкову справу щодо спадкодавця [PERSON], яка померла 07.05.2012 р. та проживала у [INFO] заведено Приватним нотаріусом одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано за № 21/2014 лише за заявою [PERSON] Інші спадкоємці, які проживали на день смерті з [PERSON] або звернулись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини відсутні. Таким чином, суд прийшов до висновку, що вказані заповіти складено не спадкодавцем у даній справі [PERSON] та у неї відсутні спадкоємці за заповітом і за законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно зі ст. 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину. Ч. 1 ст. 1270 ЦК України наголошує, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Враховуючи положення ст. 1277 ЦК України, якими передбачено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст. 5, 140 і 143 Конституції України народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Територіальна громада міста безпосередньо або через утворені органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Правило викладене у ч. 5 ст. 1268 ЦК про те, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, поширюються і на відносини щодо відумерлої спадщини. Згідно ст. 392 ЦК власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Враховуючи, що відсутні спадкоємці [PERSON] за заповітом і за законом, заява про визнання спадщини відумерлою подана після спливу одного року з часу відкриття спадщини, наявні підстави для її задоволення та визнання спірної квартири відумерлою спадщиною та визнання за територіальною громадою міста [PERSON] в особі Одеської міської ради права власності на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Строною позивача доведені ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідачем не доведені ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень. Ч. 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Відповідно до п. п. 12 і 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 р. № 10 (далі Постанова) у випадках обєднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру, наприклад, зняття арешту з майна та визнання права власності на це майно. При цьому судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами. Якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою). Суд виходить зі ставок судового збору, що підлягали сплаті при поданні позовної заяви. У відповідності до підп. 1, 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній при поданні позовної заяви, ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру встановлена в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, а немайнового - 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування вартістю майна. Відповідно до п. 40 Постанови, ухвалюючи рішення у справі, провадження в якій відкрито за заявою прокурора, суд у разі повного або часткового задоволення позову (скарги) стягує судовий збір із відповідача (повністю або пропорційно до задоволених вимог), якщо він не звільнений від сплати судового збору; у разі ж повної або часткової відмови в позові судовий збір стягується з визначеного прокурором позивача (так само повністю або пропорційно до задоволених вимог), за винятком випадків, коли позивача звільнено від сплати судового збору та коли позивачем у справі є сам прокурор. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в дохід Державного бюджету України у розмірі, визначеному згідно з\~частиною першою\~статті 4 Закону № 3674-VI, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня того календарного року, в якому відповідна заява або скарга подавалася до суду. Таким чином, загальна сума судового збору за позовні вимоги майнового характеру складає 4244 грн. (424400 х 1 % ), за позовні вимоги немайнового 243,60 грн. (1218 грн. Х 0,2), а всього 4487,60 грн. (4244,00+243,60). Зазначена сума стягуються з [PERSON] в дохід держави. Крім того, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28.10.2014 р. задоволено клопотання позивача щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS]. Відповідно вимог п. 8 ч. 1 ст. 214 ЦПК України суд вважає за можливе разом з ухваленням рішення скасувати заходи забезпечення позову, а саме скасувати арешт на квартиру [ADDRESS] у м. Одесі, накладений вищезазначеною ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28.10.2014 р.

Outcome: approved