Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», згідно з яким просив суд: визнати виконавчий напис, вчинений 02.10.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, зареєстрований в реєстрі за № 17766, таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги, обгрунтовано тим, що 07.02.2019 року приватним виконавцем Плесюком О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58323472 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» боргу в сумі 17322,16 доларів США. При цьому, виконавчим документом, на підставі якого було відкрито виконавче провадження №58323472, є виконавчий напис, вчинений 02.10.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, зареєстрований в реєстрі за №17766, про стягнення з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості, що виникла по кредитному договору № 490041457 від 14.06.2007 року за період з 12.11.2013 року по 12.08.2016 року та складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 11 065,35 доларів США, заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 6 256,81 доларів США. Разом з тим, позивач вважає вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріус не дотримався вимог актів законодавства України, які регулюють порядок вчинення виконавчих написів нотаріусом на документах, які свідчать про безспірність заборгованості. Зокрема, позивач вказує, що вищенаведена заборгованість не є безспірною та не може вважатися обгрунтованою, оскільки рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13.03.2014 року, ухваленим у справі № 705/7447/13-ц та залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.04.2015 року у задоволенні позову АТ «Альфа-Банк» до [PERSON] було відмовлено з підстав недоведеності позивачем обгрунтуваності заявлених позовних вимог, а саме: наявності заборгованості відповідача перед банком. Крім того, позивач зазначає, що з метою добровільного виконання судового наказу, виданого 18.08.2008 року Шевченківським районним судом м. Києва за заявою банку про стягнення з нього заборгованості, ним на підставі Договору доручення від 04.03.2009 року було передано АТ «Альфа-Банк» заставлений автомобіль марки Toyota Auris, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Також, позивач вважає, що, в силу вимог ч.1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», приватний нотаріус зобов`язаний був відмовити АТ «Альфа-Банк» у вчиненні виконавчого напису у зв`язку з пропуском банком трирічного строку з дня виникнення права вимоги. За вказаних обставин, а також посилаючись на порушення своїх прав, позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який просив задовольнити. Ухвалою від 18.03.2019 року було відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої було вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 18.03.2019 року було задоволено заяву позивача про забезпечення позову. Ухвалою від 24.06.2019 року було закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки свого представника суд не повідомив. Треті особи в у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістили. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Частиною 2 статті 1 Закону України «Про нотаріат» визначено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Як передбачено ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року за №1172, для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При цьому, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав стягувача шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, а перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. В свою чергу, боржник, який так само має право на захист свого цивільного цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків позовної давності за вимогами в повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 05.07.2017 року у справі за №6-887цс17. В судовому засіданні встановлено, що 02.10.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №17766, про стягнення з з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості, що виникла по кредитному договору № 490041457 від 14.06.2007 року за період з 12.11.2013 року по 12.08.2016 року та складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 11 065,35 доларів США, заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 6 256,81 доларів США. В свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що в провадженні Уманського міськрайонного суду Черкаської області перебувала цивільна справа за позовом АТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13.04.2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.04.2015 року, у задоволенні даного позову було відмовлено в повному обсязі. При цьому, підставою для відмови в задоволенні позову є ненадання банком належних доказів на підтвердження наявності заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором, з урахуванням відсутності даних про подвійність включення чи невключення суми заборгованості, стягнутої судовим наказом Шевченківського районного суду м. Києва від 18.08.2008 року. В свою чергу, згідно судового наказу Шевченківського районного суду м. Києва від 18.08.2008 року з відповідача на користь позивача було стягнуто суму заборгованості за кредитом у розмірі 100 772,46 грн., суму заборгованості по процентах у розмірі 2 017,11 грн., суму пені в розмірі 4 403,40 грн., суму судового збору у розмірі 535,96 грн. Крім того, з метою добровільного виконання судового наказу від 18.08.2008 року, позивачем на підставі Договору доручення від 04.03.2009 року було передано АТ «Альфа-Банк» заставлений автомобіль марки Toyota Auris, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Тобто, вищевстановлені обставини свідчать про те, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису між сторонами існував спір в частині нарахованої заборгованості, що, в свою чергу, мало б бути повідомлено стягувачем під час звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису. Таким чином, оскільки на момент вчинення виконавчого напису розмір заборгованості за кредитним договором не був безспірним, суд вважає, що оспорюваний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 768,40 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved