Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] звернувся в суд із позовними вимогами до Кременчуцької філії Вищого навчального закладу «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» та Вищого навчального закладу «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» (далі по тексту - навчальний заклад, Університет). У подальшому позовні вимоги збільшував та уточнював (а.с. 37-40, 61-64, 177) та остаточно просив суд про наступне: - стягнути з відповідача на його користь 1787,50 грн. заробітної плати за період з 1 вересня 2005 року по 14 лютого 2006 року та 34310,00 грн. середнього заробітку за затримку виплати заробітку за період з 15 лютого 2006 року по 26 серпня 2014 року; - заборгованість за трудовим договором від 15 квітня 2007 року в сумі 105,00 грн.; - заборгованість за трудовим договором від 1 червня 2007 року в сумі 457,88 грн.; - заборгованість за трудовим договором від 4 липня 2007 року в сумі 7 575,94 грн. [PERSON] та його представник [PERSON] суду пояснили, що позивач у період з вересня 2005 року по липень 2012 року працював на різних посадах у різних підрозділах Університету - у Кременчуцькій філії, а потім - в Полтавському інституті економіки та права. Так, у період з 1 вересня 2005 року по 14 лютого 2006 року він працював у Кременчуцькій філії Університету на посаді робітника з обслуговування споруд, що підтверджується записами у його трудовій книжці та копіями наказів про прийнятття на роботу та про звільнення з роботи. Його заробітна плата згідно штатного розкладу становила 335,00 грн. на місяць. До цього часу навчальний заклад має перед ним заборгованість по заробітній платі за цей період у загальній сумі 1 787,50 грн., а також у відповідності до приписів статті 116, 117 Кодексу законів про працю України має обов»язок сплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 15 лютого 2006 року по день пред'явлення такої вимоги - 26 серпня 2014 року - в сумі 34 310,00 грн. Окрім того позивач пояснив, що відповідач 15 квітня 2007 року, 1 червня 2007 року та 4 липня 2007 року укладав з ним трудові договори, за якими також повністю не розрахувався. Заборгованість за цими договорами складає відповідно 105,00 грн., 450,88 грн. та 7575,94 грн. Представник відповідача Вольвак О.М. позов не визнав. Суду пояснив, що Кременчуцька філія Університету не є належним відповідачем у справі, оскільки ніколи не мала статусу юридичної особи, до того ж, вона ліквідована у липні 2008 року. Наявність заборгованості Університету перед позивачем представник заперечував та пояснив, що відсутність такої заборгованості підтверджується аудиторським висновком від 25 грудня 2007 року, згідно з яким обліковується дебіторська заборгованість Кременчуцької філії Університету за [PERSON] в сумі 252,40 грн. Зазначав також, що накази № 21-к від 1 вересня 2005 року про прийняття [PERSON] на роботу та № 13-к від 14 лютого 2006 року про звільнення його з посади робітника з обслуговування споруд колишнім керівником навчального закладу видані помилково. Насправді, між сторонами існувалі цивільні правовідносини (письмові заперечення, а.с. 47,48). На думку представника відповідача, [PERSON] пропустив строки звернення до суду, і просив застосувати наслідки пропуску строку та у позові відмовити (а.с. 167, 168). Суд, вислухавши пояснення сторін та дослідивши надані ними докази, встановив такі фактичні обставини справи: 1 вересня 2005 року [PERSON] був прийнятий на посаду робітника з обслуговування споруд у Кременчуцьку філію Вищого навчального закладу «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» на підставі наказу № 21-к від 1 вересня 2005 року. 14 лютого 2006 року він був звільнений з роботи за власним бажанням по статті 38 КЗпП України (наказ № 13-к від 14 лютого 2006 року). Ця обставина встановлена в судовому засіданні шляхом огляду наданого позивачем оригіналу трудової книжки, фотокопія якої приєднана до матеріалів цивільної справи (а.с. 117,118). Згідно штатного розкладу заробітня плата [PERSON] складала 335,00 грн. на місяць. На доказ своїх позовних вимог [PERSON] надав суду фотокопію своєї претензії про виплату заборгованості від 5 вересня 2007 року, відповіді на неї від 20 вересня 2007 року, де колишній керівник філії визнає наявність такої заборгованості, копію колективного листа працівників Кременчуцької філії президенту Університету з проханням сплатити заборгованість по заробітній платі від 18 лютого 2008 року, копію аудиторського висновку від 25 грудня 2007 року, постанову судді Крюківського районного суду м.Кременчука від 30 листопада 2006 року про притягнення директора філії [PERSON] до адміністративної відповідальності за статтею 41 КупАП за порушення законодавства про працю - невиплату працівникам заробітної плати, а також копії трудових угод від 15 квітня 2007 року, 1 червня 2007 року, 4 липня 2007 року та актів прийому-передачі виконаних робіт (а.с. 6-16, 75, 85-115). Заперечуючи позов, відповідач надав суду постанову про проведення виїмки від 31 березня 2008 року та протокол виїмки від 2 квітня 2008 року (а.с. 23-129), витяг з аудиторського висновку (а.с. 130-142), а також витяг з особової справи [PERSON] та його розрахункові листи за 2009-2012 роки (а.с. 144-166). Вирішуючи спір, суд виходить із приписів статті 116 Кодексу Законів України про працю про те, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до статті 117 Кодексу Законів України про працю в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до частин третьої та четвертої статі 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Твердження відповідача про те, що [PERSON] не працював у Кременчуцькій філії Університету у період з 1 вересня 2005 року по 14 лютого 2006 року робітником з обслуговування споруд, повністю спростовуються записами у трудовій книжці [PERSON] Не погоджується суд і з думкою представника відповідача про те, що навіть коли позивач і виконував таку роботу, то правовідносини сторін були цивільно-правовими, а не трудовими. Цивільно-правову угоду на виконання роботи з обслуговування споруд сторони не укладали, про прийняття та про звільнення позивача з роботи видавалися накази директора Кременчуцької філії Університету, оплата його праці мала відповідати штатному розкладу, були внесені записи у трудову книжку працівника (а.с. 4,5). Суд приходить до висновку про те, що Університет має заборгованість перед [PERSON] по заробітній платі за цей період у загальній сумі 1787,50 грн., оскільки належних доказів відсутності такої заборгованості відповідач суду не надав. Так, аудиторський висновок від 25 грудня 2007 року, на який посилається відповідач, не є безспірним та достатнім доказом відсутності такої заборгованості, так як суду достовірно не відомо чи були надані аудиторам бухгалтерські документи в повному обсязі. Водночас, належні докази на підтвердження відсутності такої заборгованості (відомості на виплату заробітної плати, видаткові касові ордери або платіжні доручення про перерахунок заробітної плати до банківської установи) відповідачем суду не надані. Наданими позивачем доказами - претензією від 5 вересня 2007 року, відповіддю на неї, колективним листом працівників філії - наявність заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] підтверджується ( а.с. 12,13,75). У липні 2008 року Кременчуцька філія Університету була ліквідована . Протягом 2008-2012 років [PERSON] працював в Полтавському інституті економіки і права Вищого навчального закладу «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна». Надані відповідачем суду розрахункові листи за цей період предмета спору не стосуються, так як заборгованість по заробітній платі за час роботи [PERSON] у Кременчуцькій філії не підтверджують і не спростовують. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] до Університету в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 1 вересня 2005 року по 14 лютого 2006 року в сумі 1787,50 грн. та середнього заробітку за затримку виплати розрахунку за період з 15 лютого 2006 року по 26 серпня 2014 року в сумі 34310,00 грн. підлягає до часткового задоволення. Заборгованість по заробітній платі в сумі 1787,50 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі; з розрахунками позивача за затримку виплати розрахунку суд у повній мірі не погоджується. Відповідно до вимог Постанови КМУ від 8 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Пунктом 5 Постанови передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної(годинної) заробітної плати. Пунктом 8 Постанови передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством,- на число календаних днів за цей період. Середньоденна заробітна плата [PERSON] становила 15грн.58коп. (335,00 х 2 - заробітна плата за два останніх повних місяці роботи (грудень 2005 року та січень 2006 року) : на 43 (кількість робочих днів у цих місяцях), затримка виплати за заявлений позивачем період з 15 лютого 2006 року по 26 серпня.2014 року становить 101 місяць та 30 днів. Отже, виходячи з середньої заробітної плати [PERSON] заборгованість за затримку сплати розрахунку становить 34302,40 грн. Підстав для застосування строку позовної давності у відповідності до частини другої статті 233 КЗпП України немає, оскільки перебіг тримісячного строку розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про фактичний розрахунок з ним. В частині інших позовних вимог [PERSON] суд зауважує наступне: Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на користь своїх тверджень, що заборгованості перед [PERSON] по трудових угодах від 15 квітня 2007 року на суму 105,00 грн., від 1 червня 2007 року на суму 457,88 грн., від 4 липня 2007 року на суму 7575,94 грн. не існує. У той же час, ці трудові угоди за своєю суттю є договорами підряду. Про порушення своїх прав позивач дізнався: по трудовій угоді від 1 червня 2007 року у той же день (акт № 2 прийому-здачі виконаних робіт, а.с. 8,9), по трудовій угоді від 4 липня 2007 року - 31 серпня 2007 року (а.с. 10,11), по трудовій угоді від 15 квітня 2007 року - 18 квітня 2007 року (а.с. 7). Клопотання про поновлення строку позовної давності [PERSON] не заявляв, відповідач вважав строк пропущеним та просив суд застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. У задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення несплаченої йому винагороди по цивільно-правових договорах підряду слід відмовити за пропуском строку позовної давності. Кременчуцька філія Вищого навчального закладу «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» була структурним підрозділом Університету і не може бути належним відповідачем у справі, тому у позові до Кременчуцької філії Вищого навчального закладу «Відкритий міжнародний університет розвитку людини «Україна» слід відмовити у повному обсязі. На підставі викладеного, відповідно до статей 215-218 ЦПК України,

Outcome: partial