Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

У березні 2016 року Комунальне виробниче підприємство «Комсомольськтеплоенерго» звернулося до Комсомольського міського суду Полтавської області з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги теплопостачання в сумі 7533,48 грн. Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що Позивач надає послуги з централізованого теплопостачання квартири, власником якої є [PERSON] Відповідач будучи споживачем послуг Позивача не виконує свої зобов'язання щодо сплати спожитих комунальних послуг з теплопостачання за затвердженими в установленому порядку тарифами, і станом на 01 січня 2016 року має борг на загальну суму 7533,48 грн. Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 13 жовтня 2016 року, задоволено клопотання Відповідача [PERSON] про передачу справи до суду за місцем її постійного проживання, справу передано за підсудністю до Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області. Заочним рішенням Світловодського міськрайонного суду від 26 грудня 2016 року заявлені позовні вимоги задоволено, стягнуто на користь Позивача з Відповідача заборгованість за спожиту послугу з централізованого теплопостачання в сумі 7533,48 грн. та судовий збір в сумі 1378 грн. Ухвалою Світловодського міськрайонного суду від 08 лютого 2017 року задоволено заяву Відповідача про перегляд вищевказаного заочного рішення, заочне рішення скасовано. Під час судового розгляду справи встановлено, що на підставі рішення Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області від 12 липня 2016 року комунальне виробниче підприємство «Комсомольськтеплоенерго» перейменовано на комунальне виробниче підприємство «Теплоенерго» м. Горішні Плавні. Під час судового розгляду справи Позивач, шляхом подання письмової заяви від 04 травня 2017 року, збільшив розмір позовних вимог та просив стягнути з Відповідача заборгованість за послуги теплопостачання, яка станом на 01 квітня 2017 року становила 9663,15 грн., а також просив стягнути вказану заборгованість з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 7767,59 грн., а також три проценти річних від простроченої суми в сумі 667,08 грн., а всього 18097,82 грн. До завершення розгляду справи по суті Позивач, шляхом подання письмової заяви від 01 червня 2017 року, з врахуванням оплачених Відповідачем послуг, уточнив розмір позовних вимог та просив стягнути з відповідача заборгованість за послуги теплопостачання, яка станом на 01 травня 2017 року становила 6766,81 грн., з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі 7767,59 грн., а також три проценти річних від простроченої суми в сумі 667,08 грн., а всього 15201,48 грн. Ухвалою суду від 11 липня 2017 року заяву Позивача про збільшення позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] суми інфляційних втрат в розмірі 7767,59 грн., та суми 3% річних з простроченої суми в розмірі 667,08 грн. повернуто Позивачу. В судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав, зазначив, що Позивач є виробником, постачальником теплової енергії, та виконавцем послуг з централізованого опалення в м. Горішні Плавні. Відповідач [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS]. Вказана квартира знаходиться в багатоквартирному будинку та забезпечується позивачем централізованим опаленням, а нарахування вартості цих послуг проводиться за встановленими органами влади тарифами. Розрахунковий період оплати за послуги з теплопостачання - один календарний місяць, термін внесення платежів не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим. Відповідач [PERSON] як власник вказаної квартири, є споживачем вказаних послуг позивача і зобов'язана відповідно до чинного законодавства оплачувати спожиті житлово-комунальні послуги в установлені строки, але взяті на себе зобов'язання систематично не виконує, внаслідок чого має перед комунальним виробничим підприємством «Теплоенерго» м. Горішні Плавні заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення. Оскільки відповідач в добровільному порядку погасити утворену повну заборгованість відмовляється, представник позивач проситьсуд позовні вимоги задовольнити, та стягнути з відповідача заборгованість за спожиту послугу з централізованого опалення. Відповідач [PERSON] про час і місце судових засідань повідомлялася у встановленому порядку, в судові засідання повторно не з'явилася. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечував, та зазначив, що [PERSON] на підставі договору дарування від 12 листопада 2007 прийняла від свого брата в дар квартиру [ADDRESS]. Відповідачка дійсно підписала з позивачем 01 грудня 2010 року договір про надання послуг теплопостачання, згідно умов прийняла на себе зобов'язання погасити заборгованість, що склалася станом на 01 грудня 2010 року, в сумі 6675,65 грн. до 01 грудня 2012 року. Проте, [PERSON] вказану заборгованість за минулий період не погашала, починаючи з 2011 року здійснювала лише оплату поточних нарахувань за використані послуги Позивача, і за вказаний період заборгованості не має. На підставі вказаного, представник відповідача просив відмовити позивачу у стягненні заборгованості, яка виникнула до 01 грудня 2010 року, в зв'язку з тим, що Позивач пропустив позовну давність, оскільки сума боргу заявлена позивачем до стягнення знаходиться поза межами позовної давності. В судовому засіданні досліджено такі докази: Копія ухвали Комсомольського міського суду Полтавської області від 19 лютого 2016 року про відмову у прийнятті заяви Комунального виробничого підприємства «Комсомольськтеплоенерго» до [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення заборгованості, з якої видно, що 27 січня 2016 року Комунальне виробниче підприємство «Комсомольськтеплоенерго» звернулося до суду з заявою до [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання в сумі 7533 грн. 48 коп., але в її прийнятті відмовлено зв'язку з відсутністю реєстрації відповідача (а.с.7). Копія договору дарування від 12 листопада 2007 року, згідно якого [PERSON] безоплатно передав [PERSON] у власність квартиру за [ADDRESS] (а.с.8). Вказаний договір зареєстровано 22 вересня 2011 року в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Копія договору про надання послуг теплопостачання, який укладено 01 грудня 2010 року Комунальним виробничим підприємством «Комсомольськтеплоенерго» з [PERSON], згідно якого [PERSON] зобов'язалася погасити заборгованість, що складає станом на 01 грудня 2010 року 6675,65 грн., до 01 грудня 2012 року (а.с.9,10). Довідка-розрахунок нарахованих платежів за послуги позивача та заборгованості відповідача перед позивачем за спожиті [PERSON] послуги з теплопостачання за період з грудня 2012 року по січень 2016 року (а.с.11-13). Копії квитанцій про оплату [PERSON] боргу за послуги централізованого опалення її квартири (а.с.58-62, 104-106, 182,183, 195-204). Довідка-розрахунок нарахованих платежів за послуги позивача та заборгованості відповідача перед позивачем за спожиті [PERSON] послуги з теплопостачання за період з серпня 2010 року по січень 2017 року, та станом на квітень 2017 року (а.с.140-145, 209, 210). Копії виданих позивачеві ліцензій, та рішень органів влади про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення, що надаються КВП «Комсомольськтеплоенерго», рішень суб'єкту владних повноважень про визначення позивача виконавцем послуг та його перейменування (а.с.138-161,186-188,248). Розрахунок суми на яку збільшився борг за період з 01 квітня 2014 року внаслідок інфляції, та розрахунок трьох відсотків річних з 01 квітня 2014 року (а.с.211-213). Довідка-розрахунок нарахованих платежів за послуги позивача та заборгованості відповідача перед позивачем за спожиті [PERSON] послуги з теплопостачання за період з січня 2007 року по квітень 2017 року, з якої видно, що заборгованість за опалення погашалася з березня 2011 року не щомісячними платежами, а платежами за декілька місяців поточного періоду (а.с.231-247). Заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS], Власником якої є Відповідач [PERSON], знаходиться у багатоквартирному будинку, обладнаному системою централізованого опалення. Послуги з теплопостачання цього багатоквартирного будинку за вказаний період надавав Позивач, що підтверджується матеріалами справи. Між сторонами виник спір щодо стягнення з Відповідачки, яка є власником квартири, на користь позивача нарахованої з 01 січня 2007 року заборгованості за надані позивачем житлово-комунальні послуги з централізованого опалення. Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.1 ст.509 Цивільного кодексу України, - зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.525 Цивільного кодексу України, - одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, - за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 2 ст. 903 Цивільного кодексу України, - якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, - підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» від 02 червня 2005 року передбачено, що одним із основних обов'язків споживача теплової енергії є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією за фактично отриману теплову енергію. Статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» централізоване опалення віднесено до комунальних послуг. Також, відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», - споживач зобов'язаний, зокрема, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно зі змістом ст.ст. 16, 19, 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини у сфері житлово-комунальних послуг регулюються виключно на договірних засадах. Відповідно до п.1 ч.2 ст.3, п.3 ч.2 ст.21 цього Закону зобов'язання укласти договір на надання житлово-комунальних послуг покладено, як на виконавця, так і на споживача. Відносини між суб'єктами господарювання, предметом діяльності яких є надання житлово-комунальних послуг і фізичними та юридичними особами, які отримують або мають намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (споживачами) регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року (далі - Правила). Судом встановлено, що відповідач є власником квартири [ADDRESS], який з часу його введення в експлуатацію забезпечується житлово-комунальною послугою - централізованим опаленням, отже, і до квартири відповідача надавалася і надається послуга з централізованого її опалення, а відтак між сторонами існують взаємні права та зобов'язання, які регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відсутність укладеного до 01 грудня 2010 року між сторонами у письмовій формі договору про надання послуг з централізованого опалення не свідчить про його не укладення і не є підставою для відмови виконавцю житлово-комунальних послуг у стягненні заборгованості за такі послуги, оскільки згідно з ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Виходячи з положень ст.1 Закону України «Про житлово - комунальні послуги», відповідач є споживачем послуг позивача і зобов'язаний їх оплачувати в установлені строки. Розрахунковий період оплати за послуги з теплопостачання - один календарний місяць, термін внесення платежів не пізніше 15 числа місяця, наступного за розрахунковим. Із матеріалів справи вбачається, і не заперечується сторонами, що відповідно до тривалості опалювальних періодів відповідачу була нарахована Позивачем оплата за послуги з теплопостачання згідно з діючими за вказаний період тарифами. Відповідно до укладеного 01 грудня 2010 року договору про надання послуг теплопостачання, [PERSON] зобов'язалася погасити Комунальному виробничому підприємству «Комсомольськтеплоенерго» заборгованість, що складає станом на 01 грудня 2010 року 6675,65 грн., до 01 грудня 2012 року. При цьому, Позивачем до нарахованої заборгованості також включено борг за надану до 01 грудня 2010 року гарячу воду в сумі 1282,55 грн., проте Позивачем не надано доказів про надання вказаної послуги Відповідачеві з 01 грудня 2010 року. Отже, заборгованість [PERSON] за послугу централізованого теплопостачання станом на 01 грудня 2010 року становила 5393,10 грн. (а.с.145, 234). Проте, взяті на себе зобов'язання щодо сплати боргу за минулий період [PERSON] не виконала, що стало підставою для звернення Позивача у січні 2016 року до суду. Суд враховує, що ухвалою суду від 19 лютого 2016 року відмовлено в прийнятті заяви Позивача до [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, яка утворилася станом на 01 січня 2016 року. Позивач звернувся до суду з розглядуваним позовом 16 березня 2016 року. Представник відповідача стверджував, що [PERSON] не проводила оплату заборгованості за минулий період, борг, який виник станом на 01 грудня 2010 року не погашала. Представник Позивача вказані доводи відповідача достовірними доказами не спростував, в судовому засіданні пояснив, що дійсно Позивач пропустив позовну давність на один місяць. Перевіряючи доводи сторін суд враховує, що з Довідки-розрахунку нарахованих платежів за послуги позивача та заборгованості відповідача перед позивачем за спожиті [PERSON] послуги з теплопостачання за період з січня 2007 року по квітень 2017 року, та з наданих Відповідачем квитанцій про оплату послуг видно, що заборгованість за опалення [PERSON] погашалася починаючи лише з березня 2011 року платежами за декілька місяців поточного періоду (а.с.231-247). Так, за період: - з грудня 2010 року по вересень 2011 року позивачем нараховані до сплати 1527,42 грн., відповідачем [PERSON] оплачено 1201 грн.; - за опалювальний період з жовтня 2011 року по квітень 2012 року позивачем нараховано 1456,11 грн., відповідачем оплачено 1521 грн.; - за опалювальний період з жовтня 2012 року по квітень 2013 року позивачем нараховано 1399,94 грн., відповідачем оплачено 1200 грн.; - за опалювальний період з жовтня 2013 року по квітень 2014 року позивачем нараховано 1200,84 грн., відповідачем оплачено 1000,78 грн.; - за опалювальний період з жовтня 2014 року по квітень 2015 року позивачем нараховано1661 грн., відповідачем оплачено 1653,58 грн.; - за опалювальний період з жовтня 2015 року по квітень 2016 року позивачем нараховано2800,92 грн., відповідачем оплачено 2789,89 грн.; - за опалювальний період з жовтня 2016 року по квітень 2017 року позивачем нараховано5901,29 грн., відповідачем оплачено 7051,02 грн.; Отже, за опалювальні періоди з грудня 2011 року по квітень 2017 року позивачем нараховано15947,52 грн., відповідачем за вказаний час оплачено 16417,27 грн. На підставі викладеного відповідачем доведено, що за період з грудня 2010 року по квітень 2017 року відповідач [PERSON] повністю оплатила надану у вказаний період позивачем послугу з централізованого опалення її квартири. Отже, борг, який Позивач просить стягнути з відповідачки, є боргом, який виник до 01 грудня 2010 року, і який [PERSON] зобов'язалася за умовами Договору від 01 грудня 2010 року погасити до 01 грудня 2012 року, але свого обов'язку не виконала. Як вбачається із матеріалів справи Позивач звернувся у суд з вимогою до Відповідача про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення, яка виникла станом на 01 грудня 2010 року, із заявою про видачу судового наказу у січні 2016 року. Суд враховує, що позивачем клопотань про визнання причин пропуску позовної давності поважними не заявлялося. При цьому, представник відповідача просив суд до позовних вимог про стягнення заборгованості, яка виникла станом на 01 грудня 2010 року, застосувати строк позовної давності. Згідно ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому, ч.1 ст.259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за згодою сторін. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Строк дії договору, укладеного між позивачем та [PERSON] щодо погашення заборгованості, яка виникла станом на 01 грудня 2010 року, збіг 01 грудня 2012 року. Оскільки відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, відповідно позивач довідався про порушення своїх прав за договором, відтак з цього періоду строк позовної давності розпочав свій перебіг. Враховуючи положення ст.ст.257, 264 ЦК України захисту підлягає порушене право за період з 01 грудня 2012 року по 30 листопада 2015 року. З початку перебігу строку позовної давності до звернення до суду з позовом у березні 2016 року визначений п.п.16.5 Договору від 01 грудня 2010 року, трьохрічний строк позовної давності збіг 30 листопада 2015 року. Згідно положень ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. [PERSON] подана заява до суду про застосування строку позовної давності. У відповідності до положень ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Зважаючи на викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиту теплову енергію, яка виникла станом на 01 грудня 2010 року, задоволенню не підлягають, в зв'язку зі спливом строків позовної давності. Судові витрати у справі розподіляються у відповідності з положеннями ст.88 ЦПК України.

Outcome: dismissed