Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

У березні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» предявило через суд зазначений позов до [PERSON], посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № DN81АR03110127 від 15 жовтня 2007 року відповідач отримала кредит в сумі 116220,68 грн. на придбання автомобіля зі сплатою за користування коштами 0,17% на місяць строком повернення не пізніше 14 жовтня 2014 року, проте позичальником в порушення умов договору сплата коштів систематично у визначені строки не здійснювалась в результаті чого виникла заборгованість, тому позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість станом на 26 грудня 2014 року в сумі 581173,72 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 130942,31 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 1108,25 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом 35957,91 грн., а також пені в сумі 413165,25 грн. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, у поданій заяві клопотав про розгляд справи у його відсутності, наполягаючи на задоволенні вимог з наведених у позовній заяві підстав, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] заперечень проти позову не надала, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, причин не повідомила, свого представника до суду не направила, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Однією з основних засад цивільного законодавства є свобода договору, а сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами та відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, вибрати на власний розсуд контрагента, про що говорить ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України. Судом встановлено, що 15 жовтня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений договір № DN81АR03110127, копія якого долучена до справи (а.с.10-14), за умовами якого, що є обовязковими для сторін згідно ст. 629 ЦК України, банк надає позичальнику готівкою через касу банку на строк з 15 жовтня 2007 року по 14 жовтня 2014 року у вигляді непоновлювальної кредитної лінії кошти в розмірі 156388,92 грн. на наступні цілі: 102267,00 грн. на купівлю автомобіля, 34,00 грн. для сплати за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування згідно з п.1.2 договору, на сплату страхових платежів за договором страхування ТЗ №DN81AR03110127 від 15 жовтня 2007 року, договором особистого страхування № DN81LK03110127 від 15 жовтня 2007 року на строк до 14 жовтня 2008 року в сумі 5738,32 грн., а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 8181,36 грн. та у розмірі 40168,24 грн. на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.2.1.3, 2.2.7 договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,75% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди в розмірі 0,50% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п.3.10 договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 договору (п.7.1 договору). Відповідач за цим договором, отримавши через касу банку кошти в сумі 116220,68 грн., що підтверджується випискою по рахунку банку (а.с.5-9, ), зобов'язалася повернути банку кредит (грошові кошти), сплатити проценти за його користування, винагороди та комісії відповідно до умов п.1.1, 1.2, 2.2, 7.1 договору щомісячними ануїтетними платежами у сумі 2458,36 грн. За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки, належні йому відповідно до ст. 1048, 1056-1 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Відповідно до п.3.2 договору при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених п.п.1.1., 2.2.4, 2.3.3 договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом 2,78% на місяць, нараховані на суму непогашеної заборгованості за кредитом. Суд за браком доказів підтвердження відповідачем виконання зобов'язання за правилами ст. 545 ЦК України дійшов висновку згідно з ст.ст. 10, 60 ЦПК України про відсутність сумнівів в правильності перевірених в судовому засіданні розрахунків суми грошового боргу, виконаних позивачем (а.с.5-9), які з огляду на не спростовану вірогідність відомостей про сплачені позивачу суми виключають добросовісність відповідача, що останньою не заперечувалось та не спростовано. Оскільки іншого не доведено, суд дійшов висновку, 2624 грудня 2014 року не повернула, в порушення ст.ст. 526, 530, 1049, 1054, 10561 ЦК України не сплачувала тіло кредиту, відсотки, комісію і з порушенням ст. 529 ЦК України відступила від умов про частину, виконуваного обов'язку, і строків виконання, у зв'язку з чим станом на 26 грудня 2014 року прострочила виконання згідно з ст. 612 цього Кодексу щодо повернення позивачу частини кредиту в сумі 130942,31 грн., відсотків - 1108,25 грн., комісії за користування кредитом - 35957,91 грн. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Пунктом 4.1 договору передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, передбачених п.п.2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. За перевіреним в судовому засіданні розрахунком позивача, на його користь згідно зі ст. 550 ЦК України та п. 4.1 договору відповідач зобовязаний сплатити пеню в сумі 413165,25 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: approved