overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позивач посилається на те, що 26.11.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного ставну Сумського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис № 1374 було зареєстровано шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Позивач також вказує на те, що шлюбні відносини з відповідачем не підтримуються близько двох років, подружнє життя з відповідачем не склалось, шлюбні відносини та ведення спільного господарства припинилося, і поновлювати їх позивач не має наміру. Зважаючи на вищенаведене просила суд розірвати шлюб. Син [PERSON], [INFO], за домовленістю сторін, після розірвання шлюбу проживатиме з позивачем. Позивачка в судове засідання не з'явилась, але через канцелярію подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила суд розглядати справу у її відсутність. При цьому, позивачка також подала заяву від відповідача, в якій він просив справу розглядати у його відсутність, проти розірвання шлюбу не заперечував. Таким чином, суд дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно з ст. ст. 110,112 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 26.11.2004 року у Відділі реєстрації актів цивільного ставну Сумського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис № 1374. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що між сторонами не склалося нормальні сімейні відносини з різних причин, а тому вони сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер. За таких обставин суд вважає, що збереження сім'ї сторін є неможливим, а тому шлюб підлягає розірванню. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

У вересні 2014 року, позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 2009 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають одну неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. На даний час шлюбні відносини не підтримують, підставою розпаду сім`ї стало те, що за роки спільного проживання виявилися суттєві розбіжності в характерах, протиріччя в поглядах на життя, через що постійно виникали конфлікти, які призвели до втрати почуттів любові та поваги один до одного. Вважає збереження шлюбу не можливим. У судове засідання позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. При цьому зазначила, що не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що знаходить підтвердження в матеріалах справи. Суд, вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Проаналізувавши обставини справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. До такого висновку суд приходить на підставі наступного. Матеріалами справи встановлено та підтверджено, 06 листопада 2009 року був укладений шлюб між сторонами, який зареєстровано Жовтневим відділом РАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 844, про що свідчить свідоцтво про шлюб (а.с. 3). Від подружнього життя сторони мають одну неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Як вбачається з матеріалів справи, на даний час сторони не підтримують подружні відносини, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Підставою розпаду сім`ї стало те, що за роки спільного проживання виявилися суттєві розбіжності в їх характерах, протиріччя в поглядах на життя, через що постійно виникали конфлікти, які призвели до втрати почуттів любові та поваги один до одного. Враховуючи обставину, що сторони довгий час подружні стосунки не підтримували і підтримувати їх у подальшому позивач намірів не має, а відносини між ними фактично стали недружелюбними, суд приходить до висновку про те, що спільне життя суперечить їхнім інтересам, зберегти сім`ю немає можливості, тому шлюб за вимогою позивача розриває.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

У вересні 2014 року, позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 2010 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають одну неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Протягом року шлюбні відносини не підтримують, підставою розпаду сім`ї стало те, що за роки спільного проживання між ними виникали непорозуміння, у зв'язку із суттєвими розбіжностями в характерах виникали сварки, що призвело до втрати почуттів любові та поваги один до одного. Вважає збереження шлюбу не можливим, неодноразові спроби примиритись не давали результати. У судове засідання сторони надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач - позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, відповідач - позов визнав, згоден з розірванням шлюбу. Проаналізувавши обставини справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. До такого висновку суд приходить на підставі наступного. Матеріалами справи встановлено та підтверджено, 17 квітня 2010 року був укладений шлюб між сторонами, який зареєстровано Жовтневим відділом РАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 173. Від подружнього життя сторони мають одну неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Дані обставини стверджуються свідоцтвами про народження та про шлюб (а.с. 4-5). Як вбачається з матеріалів справи, протягом року сторони не підтримують подружні відносини, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Підставою розпаду сім`ї стало те, що за роки спільного проживання між ними виникали непорозуміння, у зв'язку із суттєвими розбіжностями в характерах виникали сварки, що призвело до втрати почуттів любові та поваги один до одного. Позивач вважає збереження шлюбу не можливим, оскільки неодноразові спроби примиритись не давали результатів. Враховуючи обставину, що сторони довгий час подружні стосунки не підтримували і підтримувати їх у подальшому позивач намірів не має, а відносини між ними фактично стали недружелюбними, суд приходить до висновку про те, що спільне життя суперечить їхнім інтересам, зберегти сім`ю немає можливості, тому шлюб за вимогою позивача розриває.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 23.09.2006 року по 24.09.2013 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з позивачкою та повністю перебуває на її утриманні. Допомоги на утримання дитини відповідач не надає. На підставі вищевикладеного, позивачка бажає стягувати аліменти з відповідача на утримання дитини [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно починаючи з дня подачі позову і до моменту досягнення дитиною повноліття. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просив його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, про що надав до суду відповідну заяву. В порядку ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, сторони з 23.09.2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24.09.2013 року шлюб було розірвано. Позивачка вказує, що дитина проживає разом з нею та повністю перебуває на її утриманні, відповідач не надає в належному розмірі матеріальної допомоги на утримання дитини. В судовому засіданні з'ясовано, що [PERSON] не має на утриманні інших неповнолітніх дітей, при цьому останній підтвердив можливість сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на зазначене та беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернулась до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем [PERSON] вони перебувають у шлюбі з 04 серпня 2010 року. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя не склалося по тій причині, що під час сумісного проживання у них виявилась несумісність характерів, поглядів на сімейне життя, в результаті чого почали виникати сварки та непорозуміння, що призвело до розпаду сім'ї. Шлюбні відносини з відповідачем припинилися з 2012 року, сторони фактично разом не проживають, сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер. Позивач вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] У судовому засіданні позивач позов підтримала та просить його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти позову не заперечував, посилаючись на те, що з позивачем бажає розірвати шлюб у зв'язку з небажанням в подальшому підтримувати шлюбно-сімейні відносини. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Порядок припинення шлюбу врегульовано главою 11 СК України. Відповідно до пункту 2 статті 104 СК України розірвання шлюбу є однією із законодавчо визначених підстав його припинення. Право на розірвання шлюбу ґрунтується нормами статей 105-114 СК України. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При прийнятті рішення, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 04 серпня 2010 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане виконкомом Гавриліської сільської ради Вишгородського району Київської області, актовий запис № 22. Від сімейного проживання позивач і відповідач мають дочку [PERSON], [INFO]. Сумісне життя сторін не склалося по тій причині, що у сторін втрачена основа подружніх відносин і почуття любові один до одного. Оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя і збереження сім'ї [PERSON] та [PERSON] стало неможливими, тому шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернулась до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем [PERSON] вони перебувають у шлюбі з 24 жовтня 1987 року. Від шлюбу мають двоє повнолітніх дітей. Спільне подружнє життя не склалося по тій причині, що під час сумісного проживання у них виявилась несумісність характерів, поглядів на сімейне життя, в результаті чого почали виникати сварки та непорозуміння, що призвело до розпаду сім'ї. Шлюбні відносини з відповідачем припинилися з вересня 2013 року, сторони фактично разом не проживають, сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер. Позивач вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] У судовому засіданні позивач позов підтримав та просить його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти позову не заперечувала, посилаючись на те, що з позивачем бажає розірвати шлюб у зв'язку з небажанням в подальшому підтримувати шлюбно-сімейні відносини. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Порядок припинення шлюбу врегульовано главою 11 СК України. Відповідно до пункту 2 статті 104 СК України розірвання шлюбу є однією із законодавчо визначених підстав його припинення. Право на розірвання шлюбу ґрунтується нормами статей 105-114 СК України. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При прийнятті рішення, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 24 жовтня 1987 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане виконавчим комітетом Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області, актовий запис № 4. Від сімейного проживання позивач і відповідач мають двох повнолітніх дітей. Сумісне життя сторін не склалося по тій причині, що у сторін втрачена основа подружніх відносин і почуття любові один до одного. Оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя і збереження сім'ї [PERSON] та [PERSON] стало неможливими, тому шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернулась до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що сторони тривалий час шлюбні стосунки не підтримують, з 2006 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують, після розірвання шлюбу просила прийняти дошлюбне прізвище [PERSON]. В судове засідання представник позивача надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, представник відповідача надала письмову заяву, в якій позовні вимоги визнала, просила розглянути справу за її відсутності. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, сторони розуміють наслідки відповідних процесуальних дій, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 10.09.1994 р. в Палаці одруження «Центральний» м. Харкова, від шлюбу мають сина [PERSON] [INFO]. Сторони шлюбні відносини не підтримують з 2006 року, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, спору про майно не заявлено. Суд вважає, що в наданні сторонам строку для примирення немає підстав, оскільки встановлено, що подальше сумісне життя та збереження шлюбу неможливо. Таким чином, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, встановивши, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін,суд вважає за необхідне позов задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернулась до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що сторони шлюбні стосунки не підтримують з червня 2014 р., постійно виникали сварки, відсутнє взаємопорозуміння, сторони втратили спільні інтереси та почуття один до одного, у зв'язку з чим вона звернулась до суду із даним позовом. В судове засідання позивач надала письмову заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила після розірвання шлюбу присвоїти їй дошлюбне прізвище. В судове засідання представник відповідача не з'явився, подав письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, з позовними вимогами не згоден, проти позову заперечує в повному обсязі. Суд перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №1 Харківського міського управління юстиції 09.11.2007 р., від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. У 2013 р. відносини у сторін погіршились, між ними почали виникати конфлікти, з червня 2014 року фактично однією сім'єю не проживають, шлюбні відносини не підтримують, спільний сімейний бюджет не ведуть, спільного господарства не мають. Суд вважає, що в наданні сторонам строку для примирення немає підстав, оскільки після поданого 10.11.2014р. відповідачем клопотання про надання строку на примирення подружжя та відкладення розгляду справи з цієї підстави, до теперішнього часу сторони не примирились, позивач позовні вимоги як і раніше, підтримує, тому суд вважає, що подальше сумісне життя та збереження шлюбу неможливо. Вимоги щодо розподілу майна не пред'являлись. Таким чином, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, встановивши, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, вважає за необхідне позов задовольнити. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернулась з позовом до Деснянського районного суду м. Києва до [PERSON] із позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей. Позовні вимоги мотивує тим, що подружжя перебуває у шлюбі з 12.06.98 року, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. На протязі останніх років сімейне життя поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. Кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю та подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини на думку позивача не має. Крім того, позивач просить стягнути із відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі по 1 000 грн. на кожну дитину. У судовому засіданні позивач з представником підтримали позовні вимоги. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, просив стягнути з нього аліменти у розмірі 1 000 грн. на обох дітей. Вислухавши пояснення учасників, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12.06.98 року Відділом РАГС Ватутінського району м. Києва. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони однією сім'єю не проживають, спільне господарство не ведуть, мають різні інтереси та погляди, втратили почуття любові та поваги один до одного, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На даний час діти знаходяться на утриманні матері. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Так, в судовому засіданні встановлений та доведений доказами той факт, що неповнолітні діти знаходяться на утриманні своєї матері, тому, враховуючи матеріальний стан сторін, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст.ст. 182, 184 Сімейного Кодексу України і приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів в твердій грошовій сумі, а саме у розмірі 1 500 грн. на двох дітей щомісячно. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 244 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Зазначала, що від спільного проживання із відповідачем має малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Відповідач є батьком дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Позивач посилається на те, що відповідач відмовляється утримувати їхню спільну дитину, ніякої матеріальної допомоги не надає. Позивач у зв'язку зі скрутним матеріальним становищем не має змоги забезпечити малолітню дитину, тому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини з усіх видів доходу щомісячно до досягнення сином повноліття. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка про одержання судової повістки, причину неявки не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Із досліджених судом письмових доказів: свідоцтва про народження дитини, встановлено, що відповідач є батьком, а позивач - матір'ю [PERSON], [INFO]. Із довідки, виданої виконавчим комітетом Городківської сільської ради Крижопільського району Вінницької області № 37 від 13.01.2014 року встановлено, що позивач із сином проживають спільно в селі Городківка по вул. 1 провулок Котовського, 12. Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, що полягають у обов'язку матері, батька утримувати дитину. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а оскільки дитина проживає із позивачем та перебуває на її утримання, суду не надано доказів про надання відповідачем коштів на утримання дитини, тому суд має всі підстави для стягнення з нього аліментів на утримання його малолітньої дитини. Статтею 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. При визначенні розміру аліментів суд має враховувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що відповідач є працездатним, працевлаштованим і має стабільний дохід, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному об'ємі.

Outcome: approved