Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому вказала, що [INFO] року померла її мати - [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді земельного частку (паю). Вона не змогла своєчасно звернутися до нотаріальної контори з приводу оформлення своїх спадкових прав, так як з 14 травня 2003 року по 27 травня 2003 року перебувала на лікуванні. В подальшому не зверталась, так як вважала, що її рідна сестра, [PERSON] прийняла спадщину. [INFO] року сестра померла, після її смерті позивач дізналася, що спадщина після смерті матері ніким не була прийнята. В теперішній час їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини, тому просила продовжити строк для прийняття спадщини. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17 жовтня 2017 року в задоволені позовних вимог [PERSON] до Піщанської сільської ради про продовження судом строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON], від імені якої діє [PERSON], просила скасувати рішення, прийняти нове, яким продовжити строк на прийняття спадщини, оскільки рішення суду прийняте при неповному з'ясуванні обставин, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням норм матеріального права: суд першої інстанції не звернув уваги на те, що підлягає продовженню саме строк, встановлений ст.549 ЦК УРСР, оскільки спадщина відкрилась та шестимісячний строк сплинув за час дії саме цього Кодексу. Також не відповідають обставинам справи висновки суду про те, що позивач та її сестра домовилась між собою, що остання буде приймати спадщину та про відмову нотаріуса з приводу недостатності документів необхідних для підтвердження факту вступу в управління чи володіння спадковим майном, про що не йде мова в постанові нотаріуса. В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача [PERSON] підтримав доводи апеляційної скарги, просив їх задовольнити. Представник Піщанської сільської ради до суду не з'явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі. Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з'явились, оскільки відповідно до вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення присутніх осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав. Судом першої інстанції при розгляді справи було встановлено, що [INFO] року померла мати позивача [PERSON], після її смерті залишилася спадщина - земельна частка (пай) розміром 6,1 в умовних кадастрових гектарах, з 14 травня 2003 року по 27 травня 2003 року позивач перебувала на лікарняному, 17 березня 2017 року нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з пропуском строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач по закінченні шестимісячного строку не мала намір оформляти спадкові права, між нею та рідною сестрою була домовленість про те, що спадщину прийме саме сестра, тобто позивач відмовилась від спадщини, поважність причин пропуску строку звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, починаючи з дня її відкриття - з 23 жовтян 2002 року по березень 2017 року не доведена. Але таких висновків суд дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права. Як вбачається з матеріалів справи мати позивача - [PERSON] померла [INFO] року (арк..спр.19), тобто спадщина відкрилась саме [INFO] року. Виходячи з Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. На час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР було встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину. ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави. Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави. Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. У випадку, коли особи прийняли спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння спадковим майном), але не оформили права на спадщину, обґрунтованою є відмова суду в задоволенні позову про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки в цьому випадку підстави для пред'явлення позову та спір з приводу спадщини відсутні. Суд першої інстанції на зазначені положення законів уваги не звернув, дійшов суперечливих висновків щодо матеріального закону, який підлягав застосуванню до спірних правовідносин - дав аналіз положенням статей 548, 549 ЦК УРСР та одночасно застосував положення ст. 1220, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України. Крім того, поза увагою суду першої інстанції взагалі залишилась та обставина, що позивач звернулась з позовом про продовження строку для прийняття спадщини на підставі ст.550 ЦК УРСР (арк..спр.2-4), такі позовні вимоги судом не розглянуті взагалі. Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права, що є підставами для скасування рішення. Отже, враховуючи час відкриття спадщини - [INFO] року - до спірних правовідносин підлягають застосування положення Цивільного кодексу УРСР. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. З матеріалів справи вбачається, що позивач - донька [PERSON] (арк..спр.7,8), тобто вона є спадкоємцем першої черги. Згідно із ч.1 ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. На підставі ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Крім того статтею 550 ЦК України строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна. Виходячи з положень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року N 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, передбачений ст. 549 Цивільного кодексу України шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Оскільки при продовженні зазначеного строку суд одночасно вирішує питання про визнання за позивачем права на належне йому майно, що збереглося в натурі, або на грошові суми, коли воно реалізоване, заява у таких випадках є позовом майнового характеру. Звертаючись до суду з даним позовом [PERSON] просила продовжити строк для прийняття спадщини (арк..спр.3-4). В обгрунтування поважності причин його пропуску зазначила, що перебувала на стаціонарному лікування з 14 травня 2003 року по 27 травня 2003 року (арк..спр.26-27). Аналізуючи тривалість строку на прийняття спадщини з зазначеною позивачем причиною його пропуску, апеляційний суд приходить до висновку, що такі причини не є поважними. Крім того, [PERSON] в позовній заяві не просила вирішити питання про визнання за нею права на майно, що збереглося в натурі. Виходячи з викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: partial