overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

У вересні 2013 року позивач звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що згідно довідки ф. 3 відповідач є власником квартири [ADDRESS] і користується житлово-комунальними послугами, що включають в себе: витрати на утримання будинку та прибудинкової території, водопостачання і водовідведення, підігрів води та опалення. Відповідач не в повному обсязі здійснювала оплату за спожиті житлово-комунальні послуги, в зв'язку з чим за останні три роки утворилась заборгованість у розмірі 16823.38 грн. Звернення та попередження адміністрації КП «УМГ» про погашення заборгованості не принесли позитивного результату. Просив стягнути на користь КП «Управління міським господарством» з [PERSON] суму заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 16823.38 грн., та судовий збір у сумі 243.60 грн. В судове засідання представник позивача не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена, просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена. За письмовою згодою представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, перевіривши матеріали справи та зібранні в ній докази, знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За правилами ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ч. 3 ст. 820 ЦК України наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за користування житлом не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця. Судом встановлено, що згідно довідки ф. 3 відповідач є власником квартири [ADDRESS] і користується житлово-комунальними послугами, що включають в себе: витрати на утримання будинку та прибудинкової території, водопостачання і водовідведення, підігрів води та опалення. Позивач проводить нарахування платежів за теплопостачання, водопостачання і водовідведення та надає послуги по обслуговуванню житлового фонду. Відповідач не в повному обсязі здійснювала оплату за спожиті житлово-комунальні послуги, в зв'язку з чим за останні три роки утворилась заборгованість у розмірі 16823.38 грн. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідачів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-19 00:00:00

У вересні 2013 року позивач звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1\\4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до повноліття дитини, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах з 2002 року. В період даних відносин у них народився син [PERSON], [INFO]. З 2010 року сторони проживають окремо, син проживає та знаходиться на утриманні позивача. Відповідач добровільно допомоги не надає, ухиляється від утримання дитини, матеріально не допомагає. Разом із цим він має нормальний стан здоровя, працює, тому має можливість надавати аліменти у вищевказаному розмірі. В судове засідання сторони не зявилися. Позивач надала заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила справу розглядати у її відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Згідно до умов Договору між Україною та Литовською Республікою про правову допомогу та правових відносинах по цивільних, сімейних та кримінальних справах від 07.07.1993р. Корабельним районним судом м. Миколаєва було направлено окреме доручення про допит відповідача [PERSON] до компетентного суду м. Клайпеда Литовської Республіки. 13.05.2014 року до суду надійшов звіт про не виконання ухвали суду про окреме доручення. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки у відповідності до ст.ст. 180, 181, 182, 183 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність інших дітей, непрацездатних членів родини, а також визначає частку заробітку (доходу) батьків, яка буде стягуватися як аліменти на дитину. Судом встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2002 року. В період даних відносин у них народився син [PERSON], [INFO]. З 2010 року сторони проживають окремо, син проживає та знаходиться на утриманні позивача. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Враховуючи наведене, суд вважає можливим стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина в розмірі 1\\4 частини від його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.09.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Доказів, які б спростовували вищевикладене, судом не здобуто. У відповідності до ст.79, п.3 ч.1 ст. 80, 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн. в звязку з тим, що позивач був звільнений від сплати судових витрат при зверненні до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

У вересні 2013 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] посилаючись на те, що відповідач з 1991 року не проживає у спірній квартирі без поважних причин, оплату за послуги не здійснює, речей відповідача у квартирі немає. Просили визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS]. Позивачі у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений згідно правил ч. 8 ст. 76 ЦПК України. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивачів, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.10.1973 року по 10.09.2008 року. [PERSON] на підставі ордеру на жиле приміщення № 1760 від 18.12.1990 року була надана квартира [ADDRESS] на склад сім'ї з трьох осіб: він, дружина [PERSON], дочка [PERSON] та син [PERSON] . Рішенням виконкому Індустріальної районної у місті ради було змінено нумерацію будинку та назву вулиці з [ADDRESS] на [ADDRESS]. У спірній квартирі , згідно довідки КЖЕП № 53, зареєстровані позивачі та відповідач по справі. З 1991 року відповідач у спірній квартирі не проживає. Не проживання відповідача у спірній квартирі підтверджується актом, складеним 05.08.2013 року . Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

У вересні 2013 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила розірвати шлюб, зареєстрований між ними 12 вересня 2008 року у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 12 вересня 2008 року, від шлюбу спільних дітей не мають. В даний час шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, через неприязні стосунки один до одного. Подальше спільне життя та збереження сім'ї є неможливим, тому вона змушена звернутися до суду з позовом. Судові витрати згодна понести сама. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала (а.с.25). Відповідач у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 15, 24). Відповідно до вимог ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, то може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З цих підстав суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони 12 вересня 2008 року уклали шлюб у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №1168, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 12 вересня 2008 року (а.с.3). Від вказаного шлюбу сторони дітей не мають, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, позивач зберігати сім'ю не бажає. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Враховуючи те, що подальше спільне життя подружжя неможливе, оскільки це суперечило б інтересам одного з них, а також те, що разом вони не проживають, спільного господарства не ведуть, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

У вересні 2013 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із даним позовом та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] Свої вимоги обґрунтовує тим, що укладений 07.08.1999 року шлюб із відповідачем існує формально. Від шлюбу у них народився син, [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось, через діаметрально протилежні погляди на шлюб та сімю, нехтування відповідачем сімейними цінностями, у зв'язку з чим постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стає дитина. Вважає, що вказані обставини роблять неможливим примирення та подальше збереження сім'ї з відповідачем. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій просить провести судове засідання у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить судове засідання провести у його відсутність, позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити. Сторони в судове засідання не з'явились тому, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07 серпня 1999 року. Від шлюбу народився син, [PERSON] [INFO]. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до статті 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружні відносини, не ведуть спільного господарства. Примирення, а також подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу неможливе. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їх малолітнього сина, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

У вересні 2013 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із даним позовом та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] Свої вимоги обґрунтовує тим, що укладений 24.01.1996 року шлюб із відповідачем існує формально. Від шлюбу у них народився син, [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось, через відсутність взаєморозуміння та протилежність поглядів на життя. Вважає, що вказані обставини роблять неможливим примирення та подальше збереження сім'ї з відповідачем. Позивачка в судовому засіданні не з'явилась, через канцелярію суду подала клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 4 ст. 196 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Сторони в судове засідання не з'явились тому, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24 січня 1996 року. Від шлюбу народився син, [PERSON] [INFO]. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до статті 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружні відносини з січня 2008 року, не ведуть спільного господарства. Примирення, а також подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу неможливе. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

У вересні 2013 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначала, що 12.09.2009 року у Відділі РАЦС Кобеляцького РУЮ Полтавської області, актовий запис № 83, зареєструвала шлюб з відповідачем . Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей : сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї є те, що виникали постійні сварки та непорозуміння, внаслідок чого вони втратили почуття любові і поваги один до одного. Позивачка прохала суд розірвати шлюб. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що з вересня 2013 року припинили шлюбні відносини з відповідачем. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували 12.09.2009 року у відділі РАЦС Кобеляцького РУЮ Полтавської області (а.с. 6). Від спільного проживання мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] (а.с.6-7). Шлюбні відносини припинили в вересні 2013 році. Протягом строку, призначеного судом для примирення, сторони не помирились. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому відповідно до ст. 112 СК України шлюб слід розірвати. Діти залишаються проживати з позивачкою, спір між сторонами про місце проживання дітей відсутній. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

У вересні 2013 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з 08 листопада 2003 року. Від даного шлюбу вони мають трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося, шлюб розпався з вини відповідача, який зловживає спиртними напоями та на ґрунті пияцтва створює скандали в присутності дітей. Тому просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований виконкомом Озерської сільської ради Бородянського району Київської області, актовий запис №6. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, викладене підтвердила, пояснивши, що час наданий судом на примирення до примирення не привів. Відповідач в судове засідання не з'явився. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 08 листопада 2003 року перебувають в зареєстрованому виконкомом Озерської сільської ради Бородянського району Київської області шлюбі, від якого мають трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про одруження, про народження (а.с.5-8). Відповідно до ст.105, 112 Сімейного кодексу України даний шлюб може бути розірвано за позовом одного з подружжя. Оскільки позивачка позов в судовому засіданні підтримала, відповідач проти позову заперечення не надіслав, час наданий судом для примирення до примирення не привів, відповідно до ст.105, 112 СК України даний шлюб може бути розірвано за позовом одного з подружжя, то суд вважає за необхідне позов задовольнити і шлюб між сторонами розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

У вересні 2013 року позивачка звернулась з позовом до суду, в якому просила визнати недійсним договір іпотеки від 25.06.2007 року, укладений між позивачкою, громадянином Ірану [PERSON] та відповідачем, у зв'язку з тим, що 29.07.2013 року Апеляційним судом Київської області було ухвалено рішення у справі за позовом громадянина Ірану [PERSON], яким було визнано недійсним оспорюваний договір в частині зобов'язань [PERSON], оскільки той не розумів значення договору, який підписує, та не мав наміру укладати договір іпотеки. Рішення набрало чинності. Вважає, що оспорюваний договір іпотеки має бути визнаний недійсним, оскільки майно, що передавалось в іпотеку відповідачу, належить позивачці та [PERSON] на праві власності, по ? за кожним, в натурі частки не виділялись, співвласник [PERSON] своєї згоди на укладення такого договору не надавав. Оскільки для виготовлення мотивувальної частини рішення необхідний певний час, з огляду на складність справи,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

У вересні 2013 року позивачка звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеною позовною заявою. В обґрунтування заявлених вимог, зазначила, що їй належить квартира [ADDRESS]. Проте, у вказаній квартирі залишається бути зареєстрованою відповідачка, яка не проживає за зазначеною адресою та виписуватись не збирається. На підставі викладеного просила суд, усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою відповідача. В судовому засіданні представниця позивачки позовні вимоги підтримала у повному обсязі, на їх задоволенні наполягала. Відповідачка в судове засідання у справі не з'явилася, про час і місце його проведення повідомлялася належним чином, про що свідчить оголошення в газеті, причину неявки суду не повідомила. Зі згоди представниці позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Головне управління ДМС м. Дніпропетровська у Дніпропетровській області свого представника для участі у розгляді справи не направив, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення представниці позивачки, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачці, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, належить квартира [ADDRESS], зареєстрованого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, за реєстровим № 829. З пояснень представниці позивачки вбачається, що відповідачка у спірній квартирі не проживає протягом п'яти років, особистих речей не має, комунальні послуги не сплачує. Факт реєстрації відповідачки у спірній квартирі порушує права та інтереси позивачки, оскільки остання оплачує низку комунальних послуг (поставку гарячої та холодної води та ін.) виходячи з кількості осіб, зареєстрованих у спірній квартирі, у зв'язку з чим несе невиправдані додаткові витрати. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідачки на її користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved