Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди. Позовна заява мотивована тим, що він з [PERSON] з 26 листопада 1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року. За час перебування у шлюбі, ними було придбано квартиру [ADDRESS] . 11 грудня 2017 року [PERSON] вигнала його із спільної квартири, залишивши особисті речі та правовстановлюючі документи. На відновлення документів він поніс витрати у розмірі 6 200 грн. Також [PERSON] зазначає, що фактичні шлюбні відносини у них припинились ще у 2015 році, проте він за особисті кошти здійснював витрати на утримання вищезазначеної квартири. За період з 2015 року по 2019 рік сума таких витрат складає 43 876 грн 91 коп. Крім того, у зв`язку із розглядом справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя (справа № 643/7490/18) ним понесено витрати на правничу допомогу у розмір 22 500 грн, яку вважає відповідач має відшкодувати у цій справі. Ураховуючи викладене, [PERSON] , просить стягнути з [PERSON] понесені витрати, що пов`язані з утриманням квартири у розмірі 21 938 грн 46 коп. та 6 200 грн - витрати на відновлення правовстановлюючих документів, а всього на загальну суму 28 138 грн 46 коп., також судові витрати. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20 березня 2020 року справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування витрат передано за підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Клочко І.В. від 08 травня 2020 року прийнято позовну заяву, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до частини п`ятої статті 279 ЦПК України. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Клочко І.В. від 17 липня 2020 року постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судовому засіданні позивач підтримав свою позовну заяву за викладеними у ній обставинами та просив її задовольнити. Відповідач позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Вислухавши пояснення позивача та відповідача судом встановлено наступне. З 26 листопада 1999 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10 квітня 2018 року ( а. с. 13-14). Із довідки приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Анохіної В. М. від 12 листопада 2018 року вбачається, що [PERSON] видано дублікат договору дарування частини квартири від 12 серпня 2010 року (а. с. 16). За реєстрацію права власності на підставі дубліката договору дарування квартири, [PERSON] сплачено 1 500 грн (а. с. 17). Із виписки з картки за період з 01 січня 2015 року по 13 лютого 2019 року вбачається сплата за комунальні послуги та аварійно рятувальні роботи на загальну суму 43 876 грн 91 коп. (а. с. 18-20). Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявленіпозовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Щодо відшкодування збитків понесених, у зв`язку із відновленням правовстановлюючих документів на квартиру. Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Позивачем не доведено протиправну поведінку відповідача як умову настання цивільно-правової відповідальності у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків. З огляду на це відсутні підстави вважати, що збитки, яких позивач зазнав у зв`язку із відновленням правовстановлюючих документів, є наслідком дій відповідача, а відтак, позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданими позивачу збитками. Щодо відшкодування витрат за сплату комунальних послуг. У статті 322 ЦК України зазначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Згідно із статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Отже, кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які виконали солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування у рівній частці (право зворотної вимоги - регрес). Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження оплати нам за особисті кошти комунальних послуг на утримання квартири [ADDRESS] . Відповідно до частини першої - третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини сьомої статті 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. З урахуванням наведеного, належним чином оцінив подані сторонами докази, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування шкоди необґрунтовані, а тому у їх задоволенні позову слід відмовити. Крім того, як убачається із Єдиного державного реєстру судових рішень у 2018 році [PERSON] зверталась до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2020 року (справа № 643/7490/18) позов [PERSON] задоволено. Визнано квартиру [ADDRESS] , загальною площею 50,4 кв. м, житловою площею 28,7 кв. м, спільним майном подружжя. У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за [PERSON] (право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 50,4 кв. м, житловою площею 28,7 кв. м. У листопаді 2020 року [PERSON] подав апеляційну скаргу на вищезазначене судове рішення. У вказаній справі №643/3563/20 [PERSON] , звертаючись до суду з позовом про відшкодування шкоди, просить суд стягнути з [PERSON] на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 22 500 грн, пов`язані із розглядом справи №643/7490/18 про поділ спільного майна подружжя. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України). Частиною першою та другою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. За таких обставин, підстав для стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язаних з розглядом справи № 643/7490/18, немає. На підставі статей 12, 13, 17, 19, 76-81, 83, 89, 141, 235, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд -

Outcome: dismissed