Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернулась до суду з позовом у якому зазначила, що в період з 18.12.2012 р. по 26.07.2013 р. працювала у відповідача на посаді головного бухгалтера філії «Смолинський торфозавод». При звільненні відповідач не виплатив всіх належних позивачці сум, а тому 26 грудня 2013 року за рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області на її користь, за період з 27 липня 2013 року по 18 липня 2013 року, було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 13930,40 грн, однак і на даний час указана заборгованість стороною відповідача не сплачена. Отже, посилаючись на приписи ст.117 КЗпП України, Постанови КМ України №100 від 08.02.1995 року, позивачка просить додатково стягнути з відповідача на її користь, за період з 19 листопада 2013 року по 28 лютого 2014 року, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 12537,36 грн Позивач, 17.03.2014 року, до судового засідання, подала заяву з проханням справу розглянути за її відсутності. Від представника відповідача надійшли заяви з проханням справу розглянути за його відсутності та з запереченням до позову [PERSON], яке зводиться до того, що відсутня вина підприємства у несплаті боргу перед позивачкою, адже державною виконавчою службою заарештовані усі банківські рахунки ДП «Чернігівторф» і виконавчий лист знаходиться на примусову виконанні. Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов [PERSON] обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з трудовою книжкою позивача вона дійсно з 18.12.2012 р. по 26.07.2013 р. працювала у відповідача на посаді головного бухгалтера філії «Смолинський торфозавод», звільнена на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. /а.с.6, 7/ 26 грудня 2013 року за рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області на користь [PERSON], за період з 27 липня 2013 року по 18 липня 2013 року, було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 13930,40 грн. До того, як вказано у рішенні суду, 07 серпня 2013 року за судовим наказом на користь позивачки з відповідача стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 12453,27 грн. /а.с.17-20/ З довідки ДП «Чернігівторф» №138 від 01.04.14 р. вбачається, що середній заробіток [PERSON] за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 19 листопада 2013 року по 28 лютого 2014 року, складає 12537,36 грн. /а.с.25/ Згідно вимог ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. (ст.117 КЗпП України) Оскільки між сторонами по справі був відсутній спір про розмір необхідної для виплати суми заробітної плати, то сторона відповідача зобов'язана була виплатити позивачу у день звільнення, тобто 26.07.2013 року, всі суми, що належали їй від підприємства. Отже, ДП «Чернігівторф» порушено трудове право позивача на своєчасне отримання заробітної плати та отримання повного розрахунку при звільненні. Пленум Верховного Суду України у пункті 6 Постанови №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вказав, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Як вже зазначалось судом, позивач просить суд стягнути з відповідача, посилаючись на приписи ст.117 КЗпП України та ПКМУ №100 від 08.02.1995 року, 12537,36 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 19 листопада 2013 року по 28 лютого 2014 року, з розрахунку 174,13 грн - середньоденна зарплата, 72 робочих дні затримки. Оскільки у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт затримки у розрахунку звільненому працівнику, то позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки нею визначено розмір середнього заробітку з дотриманням вимог Постанови КМ України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», який до того ж відповідає і розміру наданому стороною відповідача. При цьому суд враховує і ту обставину, що на момент розгляду справи судові рішення про стягнення на користь позивачки заборгованості по заробітній платі не виконані, чому підтвердження постанови ВДВС про відкриття виконавчих проваджень /а.с.27, 28/, а тому [PERSON] правомірно вимагає стягнення на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19 листопада 2013 року по 28 лютого 2014 року. Аналіз наведених вище норм матеріального права дає суду підстави для висновку, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником належних працівникові при звільненні сум. Приймаючи рішення у даній справі суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постанові суду №6-144ц13 від 29 січня 2014 року, прийнятої за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України. У світлі викладеного суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Оскільки при подачі позову до суду позивача звільнено від сплати судового збору, то у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, судовий збір у розмірі 243,60 грн підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved