Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

У вересні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ДП «Державний будівельний центр Міністерства охорони здоров'я України», Міністерства охорони здоров'я України про визнання трудового договору припиненим, зобов'язання видати трудову книжку, стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги, середнього заробітку, відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 06 вересня 2016 року позивач працювала на посаді керівника проектів та програм у сфері будівництва з правових питань ДП «Державний будівельний центр Міністерства охорони здоров'я України» з оплатою згідно штатного розпису в розмірі окладу 32 000 гривень. 22 червня 2017 року Печерським районним судом міста Києва у справі № 757/34536/17-ц видано судовий наказ про стягнення з підприємства на користь позивача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, у сумі 228 702, 23 гривні за період з вересня 2016 року по травень 2017 року. У зв'язку з цим [PERSON] звернулась до ДП «Державний будівельний центр Міністерства охорони здоров'я України» та Міністерства охорони здоров'я України із заявою від 29.06.2017 року про розірвання трудового договору, в якій просила звільнити її з 07 липня 2017 року з роботи за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, видати трудову книжку, оформивши відповідні записи в установленому порядку, та провести остаточний розрахунок в строки, передбачені ст. 116 КЗпП України, в тому числі здійснити виплату вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку згідно із ст. 44 КЗпП України, перерахувавши грошові кошти на вказаний банківський рахунок. З аналогічною заявою від 17.07.2017 року позивач повторно звернулась до Міністерства. Однак, станом на день звернення із цим позовом до суду оформлення звільнення не відбулося, належно оформлена трудова книжка позивачу не була видана, як і не було проведено з позивачем розрахунку при звільненні. Тому, позивач звернулась з цим позовом до суду та просила: - визнати з 07 липня 2017 року припиненими трудові правовідносини між нею та ДП «Державний будівельний центр Міністерства охорони здоров'я України» у зв'язку з їх розірванням з ініціативи працівника, внаслідок порушення щодо нього законодавства про працю на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України та визнати позивача звільненою за власним бажанням внаслідок розірвання трудового договору згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 07 липня 2017 року. - зобов'язати Міністерство охорони здоров'я України видати позивачу трудову книжку із внесеними до неї відповідними записами про її звільнення за власним бажанням внаслідок розірвання трудового договору згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 07 липня 2017 року; - стягнути з Міністерства охорони здоров'я України на її користь в рахунок погашення зобов'язань Державного підприємства «Державний будівельний центр Міністерства охорони здоров'я України» без вирахування податків і обов'язкових платежів: 1) 49 761,16 гривень нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку за червень - липень 2017 року; 2) 77 678,52 гривень вихідної допомоги згідно зі ст. 44 КЗпП України у зв'язку із припиненням трудового договору внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України; 3) середній заробіток за весь час затримки всіх виплат, невиплачених при звільненні, який станом на день звернення до суду із цим позовом (до 3- серпня 2017 року) становить 50 457,92 гривень, з урахуванням перерахунку його розміру станом на дату ухвалення судового рішення за цим позовом; 4) 54 400,00 гривень моральної шкоди. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги. Представник відповідача Міністерство охорони здоров'я України Дяк Ю.М. позовні вимоги не визнала, надала письмові заперечення. Зазначила, що позивач з Міністерством не перебувала у трудових відносинах, у зв'язку з чим позовні вимоги до Міністерства задоволенню не підлягають. Представник відповідача ДП «Державний будівельний центр Міністерства охорони здоров'я України» до судового засідання не з'явився з невідомих причин. Письмових заперечень суду не надав. Тому суд розглянув справу у його відсутність. Провадження у справі відкрито 5 вересня 2017 року (а.с. 113). 6 листопада 2017 року представником відповідача Міністерства охорони здоров'я України Дяк Ю.М. надано письмові заперечення, позивачем [PERSON] заявлене клопотання про продовження розгляду справи та про оголошення перерви з метою ознайомлення з письмовими запереченнями (а.с. 124-125, 128-131), які задоволені судом. 29 листопада 2017 року представником відповідача Міністерства охорони здоров'я України Дяк Ю.М. заявлене клопотання про відкладення розгляду справи (а.с. 137-138), котре задоволене судом. 29 листопада 2017 року позивачем [PERSON] надано в судовому засіданні пояснення-спростування проти заперечень Міністерства охорони здоров'я України (а.с. 140-152). 25 січня 2018 року представником відповідача Міністерства охорони здоров'я України Дяк Ю.М. у судовому засіданні заявлене клопотання про виклик до судового засідання представника відповідача ДП «Державний будівельний центр Міністерства охорони здоров'я України», яке задоволене судом (а.с. 160). Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 06 вересня 2016 року прийнята на посаду керівника проектів та програм у сфері будівництва з правових питань ДП «Державний будівельний центр Міністерства охорони здоров'я України» з оплатою згідно штатного розпису в розмірі окладу 32 000 гривень (а.с. 31). 22 червня 2017 року Печерським районним судом міста Києва у справі № 757/34536/17-ц видано судовий наказ про стягнення з ДП «Державний будівельний центр Міністерства охорони здоров'я України» на користь [PERSON] нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, у сумі 228 702, 23 гривні за період з вересня 2016 року по травень 2017 року (а.с. 38). 29.06.2017 року позивач [PERSON] звернулась до ДП «Державний будівельний центр Міністерства охорони здоров'я України» та Міністерства охорони здоров'я України із заявою про розірвання трудового договору, в якій просила звільнити її з 07 липня 2017 року з роботи за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, видати трудову книжку, оформивши відповідні записи в установленому порядку, та провести остаточний розрахунок в строки, передбачені ст. 116 КЗпП України, в тому числі здійснити виплату вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку згідно із ст.44 КЗпП України, перерахувавши грошові кошти на вказаний банківський рахунок (а.с. 39). З аналогічною заявою позивач 17.07.2017 року повторно звернулась до Міністерства охорони здоров'я України (а.с. 39). Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Отже, враховуючи невиконання відповідачем ДП «Державний будівельний центр Міністерства охорони здоров'я України» законодавства про працю, умов трудового договору щодо нарахування та виплати заробітної плати позивачу, що стверджується судовим наказом про стягнення заборгованості по заробітній платі, позивач вправі розірвати трудовий договорі за власним бажаннями на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у строк, визначений нею, тобто. Враховуючи, що відповідач не видав наказ про звільнення позивача у дату, визначену [PERSON], то позивач вважається звільненою у вказану нею дату - 7 липня 2017 року. Крім того, суд враховує, що трудовим законодавством не передбачено такого способу захисту прав як звернення до суду з позовом про визнання припинених трудових відносин та визнання позивача звільненою. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог. Також суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про зобов'язання Міністерства охорони здоров'я України видати їй трудову книжку із внесеними до неї відповідними записами про її звільнення за власним бажанням внаслідок розірвання трудового договору згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 07 липня 2017 року, виходячи з такого. Відповідно до п. 1 Наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності. Згідно з п. 2.4 вказаної Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Відповідно до положень п. 3, 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку. Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Згідно пункту 4.1. Інструкції у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Оскільки позивач [PERSON] не перебувала та не перебуває у трудових відносинах Міністерством охорони здоров'я України, і відповідно у Міністерстві трудова книжка позивача відсутня, то суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог про зобов'язання Міністерства охорони здоров'я України видати трудову книжку із внесеними до неї відповідними записами про її звільнення за власним бажанням внаслідок розірвання трудового договору згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 07 липня 2017 року. Також суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з Міністерства охорони здоров'я України на її користь в рахунок погашення зобов'язань Державного підприємства «Державний будівельний центр Міністерства охорони здоров'я України» без вирахування податків і обов'язкових платежів: 1) 49 761,16 гривень нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку за червень - липень 2017 року; 2) 77 678,52 гривень вихідної допомоги згідно зі ст. 44 КЗпП України у зв'язку із припиненням трудового договору внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України; 3) середній заробіток за весь час затримки всіх виплат, невиплачених при звільненні, який станом на день звернення до суду із цим позовом (до 3- серпня 2017 року) становить 50 457,92 гривень, з урахуванням перерахунку його розміру станом на дату ухвалення судового рішення за цим позовом; 4) 54 400,00 гривень моральної шкоди. Суд дійшов такого висновку, виходячи з того, що позивач з Міністерством охорони здоров'я України не перебувала у трудових відносинах. В трудових відносинах вона перебувала з ДП «Державний будівельний центр Міністерства охорони здоров'я України», котре видавало наказ про її прийняття на посаду та брало на себе зобов'язання щодо нарахування та виплати заробітної плати. Крім того, суд враховує таке. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 83 ЦК України юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариства поділяються на підприємницькі та непідприємницькі. Згідно з ч. 1-3 ст. 62 ГК України підприємство - самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Підприємства можуть створюватись як для здійснення підприємництва, так і для некомерційної господарської діяльності. Підприємство, якщо законом не встановлено інше, діє на основі статуту або модельного статуту. Підприємства незалежно від форми власності, організаційно-правової форми, а також установчих документів, на основі яких вони створені та діють, мають рівні права та обов'язки. Організаційно-правова форма господарювання - форма здійснювання господарської (зокрема підприємницької) діяльності з відповідною правовою основою, яка визначає характер відносин між засновниками (учасниками), режим майнової відповідальності по зобов'язаннях підприємства (організації), порядок створення, реорганізації, ліквідації, управління, розподілу одержаних прибутків, можливі джерела фінансування діяльності тощо Відповідно до п. 1.1. Статуту підприємства «Державний будівельний центр Міністерства охорони здоров'я України», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 28.07.2016№ 780 підприємство засноване і діє на основі державної власності та належить до сфери управління Міністерства охорони здоров'я України (а.с. 47-52). Згідно з п. 4.1 Статуту - підприємство є юридичною особою. Пунктом 4.5 Статуту визначено, що підприємство має самостійний баланс, розрахунковий, валютний та інші рахунки в установах банку. Відповідно до п. 4.6. - 4.7 Статуту підприємство несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним на праві господарського відання майном згідно із законодавством. Держава та Уповноважений орган управління не несуть відповідальності за зобов'язаннями підприємства, крім випадків передбачених Господарським кодексом України та іншими законами України. Згідно з положеннями п. 3.3 Статуту підставою для виконання підприємством в установленому порядку функцій замовника будівництва, реконструкції та капітального ремонту об'єктів, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Уповноваженого органу управління є відповідні накази Уповноваженого органу управління, розпорядження Кабінету Міністрів України. Здійснення у встановленому порядку власної підприємницької діяльності із будівництва, реконструкції та капітального ремонту об'єктів, їх проектування, супроводження та технічне обслуговування медичного, технологічного, інженерного обладнання після передачі об'єктів в експлуатацію Джерела формування майна підприємства визначені п. 5.3 Статуту, яким не обмежено можливості підприємства отримувати додатковий дохід за результатами господарської діяльності у відповідності до вимог законодавства. Згідно зі ст. 65 ГК України управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів. Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. Відповідно до ст. 1 Закон України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно статті 4 Закон України «Про оплату праці» джерелом коштів на оплату праці працівників госпрозрахункових підприємств є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності. Положеннями ст. 176 Цивільного кодексу України встановлено, що держава не відповідає за зобов'язаннями створених ним юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма закріплена у ст. 74 ГК України, відповідно до котрої держава та орган, до сфери управління якого входить державне комерційне підприємство, не несуть відповідальності за його зобов'язаннями, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Тому, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги, середнього заробітку з Міністерства охорони здоров'я задоволенню не підлягають, оскільки вони пред'явлені до неналежного відповідача. Судом також встановлено, що посада, яку обіймала позивач, - керівник проектів та програм у сфері будівництва з правових питань, у штатних розписах підприємства, погоджених Міністерством охорони здоров'я України у серпні та жовтні 2016 року відповідно до абз. 7 п. 8.9. Статуту відсутня. Штатними розписами, погодженими Міністерством охорони здоров'я України, була затверджена посада керівник проектів та програм у сфері будівництва, тобто без дописки «з правових питань» (а.с. 67, 68). При цьому, доводи позивача, що її прийнято на посаду, яка передбачена штатним розписом, та у підтвердження цього надано службову записку позивача [PERSON] до наказу № 6 від 3 жовтня 2016 року (а.с. 149) суд відхиляє, оскільки штатним розписом від 3 жовтня 2016 року посада - керівник проектів та програм у сфері будівництва з правових питань не вводилась. За штатним розписами за серпень та жовтень 2016 року передбачалось дві посади керівника проектів та програм у сфері будівництва без дописки «з правових питань». Крім того, судом встановлено, що ДП «Державний будівельний центр Міністерства охорони здоров'я України» є діючим підприємством, яке не перебуває в стані припинення відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 77-79). На даний час в.о. директора підприємства призначено [PERSON] з 4 січня 2018 року (а.с. 159). З 2 березня 2017 року в.о. директора ДП «Державний будівельний центр Міністерства охорони здоров'я України» було призначено [PERSON], котрому були передані йому всі справи відповідно до акту передачі-приймання (а.с. 152), у зв'язку з чим він і повинен був вирішувати питання щодо звільнення позивача із займаної посади, видачу їй трудової книжки та проведення остаточних розрахунків при звільненні. З урахуванням позиції позивача щодо стягнення заборгованості по заробітній платі з ДП «Державний будівельний центр Міністерства охорони здоров'я України» на підставі судового наказу, не перебування вказаного підприємства в стані припинення, подання позивачем заяв до підприємства на розірвання трудового договору 29 червня 2017 року про її звільнення з 7 липня 2017 року, а також наданих суду довідок про заробітну плату позивача, датованих 7 липня 2017 року та підписаних у тому числі в.о. директора підприємства [PERSON] (що вказує на його можливість провести звільнення позивача відповідно до положень трудового законодавства), відсутності трудових правовідносин з Міністерством охорони здоров'я України, та пред'явлення позовних вимог про стягнення грошових коштів лише з Міністерства охорони здоров'я України, а не з ДП «Державний будівельний центр Міністерства охорони здоров'я України», суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про їх стягнення з Міністерства охорони здоров'я України, оскільки такі вимоги повинні бути заявлені до ДП «Державний будівельний центр Міністерства охорони здоров'я України». Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Враховуючи те, що судом не встановлено порушень Міністерством охорони здоров'я України трудового законодавства та прав позивача при звільненні позивача із займаної посади, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений судовий збір позивачу відповідачем не відшкодовується. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed