Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої дочки -[PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 19 листопада 2011 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Під час перебування у шлюбі сторонами була зачата дитина - [PERSON], яка народилася [INFO] року. Проте, станом на день народження дитини, сімейні стосунки між позивачем та відповідачем фактично припинились, сторони перестали проживати разом, а також вести спільне господарство та володіти майном, місце проживання та рід занять батька дитини з того часу позивачу невідомі. Під час вагітності позивач не отримувала жодної ані матеріальної, ані моральної чи будь-якої іншої підтримки від батька майбутньої дитини [PERSON] Після народження дитини відповідач не забрав ні позивача, ні дитину з пологового будинку. Також, позивачем особисто без участі батька дитини зареєстровано народження дочки. Так як сторони на той час перебували у шлюбі, то батьком дитини вказано відповідача. Весь цей час відповідач життям доньки не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. Дитина не пам'ятає батька та немає до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки жодного разу його не бачила. Також, у спілкуванні із позивачем дитина ніколи про нього не питала та не цікавилась. У січні 2016 року шлюб між сторонами розірвано, а позивач зареєструвала шлюб з іншим чоловіком. Наразі дитина проживає із позивачем та її теперішнім чоловіком. З підстав, викладених вище, позивач вважає, що відповідач злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, тому має бути позбавлений батьківських прав відносно дочки [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні представники [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] надав письмові заперечення, в яких зазначив, що із позовом [PERSON] не погоджується, оскільки позивачем надано недостовірну інформацію. Зокрема, позивач зазначає, що із не відомих їй причин відповідач не забрав її та дитину із пологового будинку, та не з'явився в установу для реєстрації народження дитини. Однак, позивачу було відомо, що відповідач з поважних причин не забрав дитину із пологового будинку та не прибув на реєстрацію її народження, оскільки якраз в цей час перебував у місцях позбавлення волі. Також, твердження позивача, що відповідач не цікавився життям своєї дочки, є недостовірними, оскільки під час перебування відповідача у місцях позбавлення волі, останній постійно спілкувався із своєю дружиною, цікавився здоров'ям та розвитком дитини, позивач приїздила до відповідача, передавала бандеролі. Згодом, позивач змінила засоби зв'язку, уникала спілкування із відповідачем, чим перешкоджала у спілкуванні останньому зі своєю дочкою. Листування відповідач із дитиною не здійснював, з тих підстав, що дитина ще маленька, і не вміє читати. Тому, надаючи недостовірні суду дані, позивач із не відомих підстав бажає позбавити відповідача батьківських прав. Всупереч вимогам законодавства, які регулюють дані правовідносини, та на обґрунтування вимог, позивач не надав суду належних доказів винної поведінки [PERSON] чи свідомого нехтування ним батьківськими обов'язками, жорстоко поводження з дитиною, чи зловживання відповідачем алкоголю або наркотиків, вдавання до будь- яких видів експлуатації дитини, примушувань її до жебракування та бродяжництва. За таких обставин, представник відповідача вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими та не доведеними, а тому такими, що не підлягають задоволенню. 07 серпня 2017 року у судове засідання з'явився відповідач [PERSON] та проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі, пояснивши наступне. 02 лютого 2012 року відповідача затримано за вчинення кримінального правопорушення за ст. 187 КК України, а з 03.09.2015 року переведено до Березанської виправної колонії для відбування покарання. На час вагітності дружини та народження спільної із позивачем дитини відповідач перебував у місцях позбавлення волі, тому не міг забрати дружину та дитину із пологового будинку, та зареєструвати народження дочки. Після народження дитини відповідач спілкувався із своєю дружиною, вона разом із дитиною приїздила до відповідача у місця позбавлення волі. Матеріальної допомоги на утримання дочки не надавав, оскільки у колонії не працював, так як там була відсутня робота, за яку можна було отримати грошові кошти. До 2015 року відповідач постійно підтримував зв'язок із дружиною та дитиною, спілкувалися по телефону, соціальних мережах, однак пізніше позивач із не відомих відповідачу причин припинила спілкування, змінила засоби зв'язку та відношення до відповідача. Згодом, відповідачу стало відомо, що шлюб між ним і позивачем розірвано, й остання зареєструвала шлюб з іншим чоловіком. 21 липня 2017 року відповідач вибув із місць позбавлення волі і неодноразово приходив до доньки, однак позивач чинить перешкоди у спілкуванні із дитиною. Також, відповідач зазначив, що не бажає щоб його позбавляли батьківських прав, оскільки він любить свою дочку, хоче брати участь у її вихованні та розвитку, бачити як вона росте. На даний час не працює, оскільки ще не має паспорта. Після отримання паспорта має намір влаштуватися на роботу та надавати матеріальну допомогу своїй дитині. Представник Служби у справах дітей та сім'ї Броварської районної державної адміністрації Київської області [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання надала заяву, в якій просила розгляд справи здійснювати за її відсутності. Вислухавши пояснення сторони позивача та заперечення сторони відповідача, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що 19 листопада 2011 року виконкомом Гоголівської сільської ради Броварського району Київської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], після укладення шлюбу прізвище дружини - [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 5). Матеріалами справи встановлено, що з 04.02.2012 р. [PERSON] був затриманий за вчинення кримінального правопорушення за ст. 187 КК України та по 17.08.2015 р. перебував у СІЗО м. Києва. 11 червня 2014 року Ірпінським міським судом Київської області за ст. 187 ч. 4, 187 ч. 2, ст. 70 КК України [PERSON] позбавлено волі до 9 років з конфіскацією майна. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач до 21.07.2017 р. відбував вищевказане покарання у Березанській виправній колонії. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 03 липня 2012 року виконавчим комітетом Гоголівської сільської ради Броварського району Київської області, [INFO] року народилася [PERSON]. Батьками у свідоцтві про її народження зазначені сторони по даній справі (а.с. 6). Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 березня 2016 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с. 7). 04 червня 2016 року позивач уклала шлюб із [PERSON] та змінила своє прізвище із [PERSON] на [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 8). Матеріалами справи встановлено, що під час перебування у місцях позбавлення волі відповідач працевлаштований не був (а.с. 46). Після засудження [PERSON] позивач декілька разів приїжджала до нього у місця позбавлення волі, про що свідчить копія картки обліку побачень, видачі передач, посилок та бандеролей (а.с. 79). У судовому засіданні свідок [PERSON], який є батьком позивача, пояснив, що після народження дочкою дитини,він займався вихованням дитини, одягав її. Свідку зі слів позивача відомо, що відповідач не цікавився життям дитини, ніякої допомоги на її утримання не надавав. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації від 27.01.2017 року за № 121/01-12 визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітньої дочки [PERSON], [INFO] (а. с. 61). Однак, суд, у відповідності до ч. 6 ст. 19 СК України, не погоджується з вищевказаним висновком, оскільки він є недостатньо обґрунтованим, без встановлення обставин справи, при цьому, також не з'ясована думка відповідача при наданні висновку. З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] з огляду на наступне. Згідно із ч. 3ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яківона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини (ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з положеннями ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. При цьому, вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав встановлено ч. 1 ст. 164 СК України, за змістом якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно з п. 15 постанови Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинно діяльністю або примушування до жебракування. Проте, доказів встановлення вказаних обставин, зокрема, щодо ухилення [PERSON] від виконання своїх обов'язків, які б підтверджувалися належними та допустимими доказами, матеріали справи не містять. Так, судом встановлено, що з моменту народження дитини відповідач дійсно не брав активної участі у вихованні дитини, однак у нього були об'єктивні перешкоди здійснювати свої батьківські обов'язки, тим більше, що позивач також згодом не сприяла будь-якому спілкуванню батька із дитиною. Отже, обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог, а саме неналежне виконання [PERSON] його батьківських обов'язків, відповідно до положень ст. 164 СК України не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Також, посилання позивача як на підставу позбавлення відповідача батьківських прав на те, що останній без поважних причин не забрав її та дитину із пологового будинку, не зареєстрував народження дитини, не спілкувався із дитиною, суд також не бере до уваги, оскільки матеріалами справи встановлено, що у відповідача були на те поважні причини, оскільки він на час народження та реєстрації народження дитини перебував у місцях позбавлення волі, і лише 21.07.2017 р. вибув із місць позбавлення волі. Виходячи з викладеного, та враховуючи те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів позовних вимог, а відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що має бажання спілкуватися та брати участь у вихованні дитини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав необхідно відмовити. На думку суду, на даний час такі вимоги є передчасними. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed