Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

У березні 2014 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначав, що 10 жовтня 1998 року між нею та відповідачкою укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадського стану Чернівецького міськвиконкому м. Чернівці Чернівецької області, про що вчинено відповідний актовий запис № 1414. Від вказаного шлюбу у них з відповідачкою є троє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], місце проживання яких за взаємною згодою визначено із відповідачем. Разом з тим, спільне життя з відповідачкою у них не склалося й відповідно шлюбні відносини фактично припинені, спільного господарства вони не ведуть, разом не проживають, у зв'язку з чим збереження сім`ї та досягнення примирення є неможливим й суперечить його інтересам. Посилаючись на вказане, просив шлюб, укладений між ним та відповідачкою, зареєстрований відділом реєстрації актів громадського стану Чернівецького міськвиконкому м. Чернівці Чернівецької області розірвати. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав в повному обсязі, підтвердив обставини, викладені в позовній заяві. При цьому вказав на те, що надання судом строку для примирення позитивного результату не дасть, оскільки шлюбні відносини з відповідачкою фактично припинені і досягти примирення неможливо. Відповідачка в судовому засіданні вказала, що проти розірвання шлюбу не заперечує, а також заперечувала щодо надання судом строку для примирення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази в справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони з 10 жовтня 1998 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що відділом реєстрації актів громадського стану Чернівецького міськвиконкому м. Чернівці Чернівецької області 10 жовтня 1998 року вчинено відповідний актовий запис № 1414 (а.с.5). Від вказаного шлюбу у сторін є троє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 6, 7, 8). Місце проживання неповнолітніх дітей за згодою сторін визначено із відповідачкою [PERSON], що також не заперечується поясненнями наданими сторонами в ході судового розгляду справи. Крім того, також в ході розгляду справи судом встановлено, що сторони фактично не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть, проживають близько одного року окремо, у зв'язку з чим збереження шлюбу є неможливим та таким, що суперечить їх інтересам, що також підтверджується поясненнями сторін, наданими в судовому засіданні. Спір щодо спільного майна відсутній. Таким чином, судом достовірно встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім'я розпалася й відповідно існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд приходить до висновку, що її зберегти немає можливості. Так, згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Крім того, згідно із положеннями ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, ураховуючи вищевказані положення закону, а також оцінивши надані сторонами докази на підтвердження своїх вимог в їх сукупності та взаємозв'язку між собою, суд ураховуючи позицію сторін щодо відсутності підстав для надання їм строку для примирення, вважає, що збереження сім'ї неможливе, суперечить інтересам сторін, оскільки їхня сім'я розпалася остаточно, на даний час шлюб носить лише формальний характер, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню.

Outcome: approved