Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] звернувся до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «ПІВНГЗК») із указаною позовною заявою. В обґрунтування позову вказує, що він працював у відповідача на посаді водія великовантажного автомобіля протягом 24 років 6 місяців, у період з 04.07.1983р. по 24.01.2018 р., що підтверджується трудовою книжкою позивача. У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, з вини відповідача, позивачем отримано хронічні професійні захворювання. За медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український НДІ промислової медицини» від 31.10.2019 р. позивачу було встановлено такі професійні захворювання: 1) Вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації: виражений периферичний ангіодистонічний синдром з частими акроангіоспазмами та трофічними порушеннями на кистях, у поєднанні з полірадикулонейропатією на шийному (С6, С7,С8) та попереково-крижовому (L5, S1) рівнях з вираженими статико-динамічними порушеннями та стійкий больовий синдром, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), деформуючим остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня) і колінних суглобів (ПФ другого ступеня), деформуючим артрозом дрібних суглобів кистей; 2) Сидеросилікоз першої стадії, ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої стадії, група «А», ЛН першого ступеня. Причинами виникнення професійних захворювань позивача є робота в умовах праці шкідливих факторів. 21.01.2020 року позивачу було визначено ступінь втрати професійної працездатності 50%, та встановлена третя група інвалідності, що підтверджується довідками МСЕК серії 12ААА №078694, та серії 12 ААБ №017753, виданими на ім`я позивача. У зв`язку з отриманим професійним захворюванням позивача постійно турбують болі та обмеження рухів в шийному та п/крижовому відділах хребта з іррадіацією у кінцівки, переважно в праві, порушена хода, біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах, заніміння кінцівок, підвищена мерзлякуватість кистей, побіління пальців рук на холоді, зниження слуху, задишка при незначному фізичному навантаженні, кашель сухий, більше у ранковий час, важкість у грудях, підвищення АТ, загальна слабкість. У зв`язку з поганим самопочуттям позивач змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, його життєві зв`язки порушено, порушений звичайний спосіб життя, частину домашньої роботи вимушена виконувати його дружина, через обмеження рухів важко навіть одягатися. Внаслідок отриманого ушкодження здоров`я, позивач постійно відчуває фізичний біль, він втратив повноцінне життя вже у віці 59 років, що також завдає йому моральні страждання. Просив стягнути на його користь з відповідача 204033,60 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. Ухвалою судді від 16.03.2020 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, роз`яснено відповідачу право подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін та подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. 22 квітня 2020 року до суду надійшов відзив представника відповідача на позовну заяву, у якому остання просила суд відмовити позивачу в задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначила, що робота на гірничодобувному підприємстві обумовлена наявністю шкідливих виробничих факторів, та усунути дані фактори неможливо з об`єктивних причин. При цьому тривалість роботи працівника в шкідливих умовах праці залежить виключно від нього самого і не залежить від роботодавця. Крім того, за роботу в шкідливих умовах праці відповідач надавав позивачу встановлені чинним законодавством і колективним договором пільги і компенсації, оплату праці у підвищеному розмірі, додаткові відпустки, профілактичне харчування. Крім того, тривалість роботи позивача у шкідливих умовах праці збільшує рівень професійного ризику та залежить лише від нього самого, тому існує причинно-наслідковий зв`язок між діями самого потерпілого, що мають вираз у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, і виникненням у нього професійного ушкодження здоров`я, а не тільки дії роботодавця, який маючи необхідні дозволи на здійснення небезпечних робіт, не має можливості усунути шкідливі виробничі чинники з незалежних від нього причин. Також наявність моральних страждань позивача не може доводитись ні актом розслідування хронічного професійного захворювання, ні довідками МСЕК, оскільки акт підтверджує виникнення у позивача професійних захворювань та його причини і не встановлює конкретних осіб, відповідальних за виникнення у позивача професійних захворювань, а в медичних документах не йдеться про розлади здоров`я, пов`язані з психологічним станом позивача. 08 травня 2020 року до суду надійшла письмова заява позивача, у якій він зазначив, що використовувати своє право на подання відповіді на відзив він не бажає, усі обставини ним детально були викладені у позовній заяві, просив розглянути справу без його відповіді та участі. Дослідивши письмові докази у справі в порядку спрощеного позовного провадження, суд приходить до наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач працював в період часу з 04.07.1983р. по 24.01.2018 р. на підприємстві відповідача на посаді водія автомобіля вантажністю 40 тон з вивезення гірничої маси з кар`єру, що підтверджується трудовою книжкою та не оспорюється сторонами (а.с. 25-33). Згідно довідок МСЕК серії 12ААА №078694, та серії 12ААБ №017753 від 21.01.2020 року, позивачу первинно встановлено 50% втрати професійної працездатності з 13.01.2020 р. безстроково та третя група інвалідності (а.с. 21). Відповідно до Акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15.11.2019 р. підставою для виникнення професійних захворювань стало те, що позивач, працюючи водієм автотранспортних засобів в кар`єрі, виконував вивезення великовантажним автомобілем гірничої маси з кар`єру та технічне обслуговування автомобіля, керування автомобілем та підйомним механізмом автомобіля, ліквідацію несправностей, які траплялися під час роботи на лінії. При цьому внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди та робочого місця підпадав під вплив шкідливих факторів: загальної вібрації, пилу з вмістом діоксину кремнію від 10% до 70%. Перевищення еквівалентного рівня віброприскорення на 2 дБ (67 дБ при ГДР 65 дБ, згідно ДСН 3.3.6.039-99). Перевищення в повітрі робочої зони гранично допустимої концентрації кремнію діоксиду кристалічного з вмістом у пилу від 10 до 70% (аерозолю переважно фіброгенної дії) перевищував в 2,2 рази ГДК (4,4 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обов`язку відповідач не виконав. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Із дослідженого судом медичного висновку від 31.10.2019 р. вбачається, що [PERSON] має професійні захворювання: 1) Вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації: виражений периферичний ангіодистонічний синдром з частими акроангіоспазмами та трофічними порушеннями на кистях, у поєднанні з полірадикулонейропатією на шийному (С6, С7,С8) та попереково-крижовому (L5, S1) рівнях з вираженими статико-динамічними порушеннями та стійкий больовий синдром, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), деформуючим остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня) і колінних суглобів (ПФ другого ступеня), деформуючим артрозом дрібних суглобів кистей; 2) Сидеросилікоз першої стадії, ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої стадії, група «А», ЛН першого ступеня. У зв`язку з викладеним, [PERSON] має підтверджені скарги на болі та обмеження рухів в шийному та п/крижовому відділах хребта з іррадіацією у кінцівки, переважно в праві, порушена хода, біль та обмеження рухів у плечових, ліктьових та колінних суглобах, заніміння кінцівок, підвищена мерзлякуватість кистей, побіління пальців рук на холоді, зниження слуху, задишка при незначному фізичному навантаженні, кашель сухий, більше у ранковий час, важкість у грудях, підвищення АТ, загальна слабкість. За рекомендаціями лікарів, [PERSON] має постійно приймати ліки, перебувати під наглядом лікарів, проходити щорічні курси відновної терапії, оздоровлення в санаторіях та ін. Як вбачається з дослідженого акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, причиною виникнення професійного захворювання позивача є робота в умовах впливу шкідливих виробничих факторів (14 років 08 місяців). Суд вважає зазначене наслідком порушення посадовими особами підприємства, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними висновками суду. Посилання представника відповідача на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімає з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту вини відповідача, суд не бере до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. При цьому спростовуються доводи відповідача щодо неможливості визнання беззаперечними доказами заподіяння позивачеві моральних страждань висновками МСЕК, оскільки дані докази є одними із доказів, а не єдиним доказом, які розглядаються судом разом із іншими документами та наявними відомостями про позивача. Отже, висновки відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом стійкої втрати позивачем професійної працездатності з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Судом також встановлено, що в зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 50% починаючи з 13.01.2020 року. Як наслідок позивач вже з 59 років був обмежений у життєдіяльності, не мав змоги вести звичайне життя, томущо постійно зазнає та терпить фізичний біль, в зв`язку з чим був позбавлений можливості вести активний спосіб життя, аж до теперішнього часу. Отже, враховуючи те, що позивач працював на підприємстві відповідача впродовж 14 років 08 місяців у шкідливих умовах виробничого середовища, йому встановлено 50 % втрати працездатності та встановлена третя група інвалідності, а також характер професійного захворювання, пов`язаного із спричиненням йому фізичних і моральних страждань, його тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, так як має місце факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. Позивач при визначенні розміру моральної шкоди у сумі 204033,60 грн керувався розміром мінімальної заробітної плати на 2020 рік. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та глибину його фізичних, душевних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін його життєвих зв`язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 80 000 грн, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають відшкодуванню судові витрати: 840 грн. 80 коп. судового збору на користь держави. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ч. 1 ст. 1167 ЦК України та

Outcome: partial