Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], обґрунтовуючи позовні вимоги неповернення відповідачем позики, що підтверджена відповідною розпискою, у сумі 3000 доларів США, що на час звернення з позовом до суду складає 80670,00 грн у встановлений строк до 15.02.2016. Позивач вимоги позову підтримав, пояснив, що віддав у борг відповідачеві вказані кошти, які останній не повертає. Позивач тричі надсилав відповідачеві претензію про повернення коштів, але відповідач не реагує на відповідні листи, борг не повертає. У звязку з повторною неявкою відповідача у судове засідання просив ухвалити заочне рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином за зареєстрованим місцем проживання 10.05.2017 і 21.06.2017 (а.с. 17, 22-24, 31). Відомості щодо поважності причин його неявки у судове засідання відсутні, клопотання про розгляд справи за його відсутності або про відкладення розгляду справи не надходили. Ураховуючи зазначені обставини суд, за правилами ч. 5 ст. 74, ч.ч. 1, 2 ст. 158, ч. 4 ст. 169 ЦПК України, ухвалив вирішувати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних чи доказів\~ (ухвалює заочне рішення). Вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до наявного у справі оригіналу розписки від 07.01.2016, складеної відповідачем [PERSON], останній отримав у борг від позивача [PERSON] 3000 доларів США, які зобов'язався повернути до 15.02.2016 у повному обсязі. Позика є безвідсотковою. Позивач претензіями від 20.07.2016, 30.08.2016, 26.01.2017 звертався до відповідача з приводу повернення боргу, претензії отримано відповідачем, відповідно, 22.07.2016, 01.09.2016 і 28.01.2017 (а.с. 6-9). Докази повернення позики повністю або у частині відсутні. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Обов'язковий для суду, відповідно до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України, висновок Верховного Суду України, викладений у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, зазначає, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору (ст. 526 ЦК України). Отже факт перебування у позивача оригіналу розписки, яка надана судові, відсутність доказів повернення позики повністю або у частині свідчать, що відповідач отримав у позивача 07.01.2016 та не повернув у встановлений строк (до 15.02.2016) позивачеві 3000 доларів США. За офіційним курсом НБУ на день звернення до суду 3000 доларів США складають 80670,00 грн. Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд робить висновок що відповідачем порушено права позивача у частині неналежного виконання зобовязань за договором позики від 07.01.2016 у сумі 80670,00 грн, яку не сплачує в добровільному порядку, а, відтак, позовні вимоги є законними і обґрунтованими. За правилами ч. 3 ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь держави 806,70 грн судового збору (80670 х 1 %). На підставі викладеного,

Outcome: approved