Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з останньої на свою користь борг за договором позик в сумі 64 760 гривень, проценти за користування позики в сумі 44 000 гривень та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1087 гривень. Вказуючи на те, що 12.09.2013 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого вона надала [PERSON] кошти в сумі 5000 доларів США, які остання зобов'язувалась повернути готівкою протягом трьох днів з моменту пред'явлення позикодавцем вимоги про це та сплатити відсотки за користування коштами в розмірі 10% від суми позики за кожен місяць користування коштами. Позивачка, посилаючись на те, що 28.08.2014 року вона пред'явила до відповідача письмову заяву завірену нотаріусом про повернення боргу, яку остання проігнорувала, до сьогоднішнього часу ухиляється від виконання грошового зобов'язання, просила суд стягнути суму боргу та судові витрати за рішенням суду. [PERSON] та його представник в судовому засіданні вимоги позову підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі. [PERSON] вимоги позову визнала, пояснивши, що вона дійсно отримувала від позивача дану суму позики та зобов'язується її повернути. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом установлено, що 17 вересня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] за реєстровим номером 1471, відповідно до умов якого [PERSON] передала у власність [PERSON] 40 000 гривень, що на дань укладання договору еквівалентно 5000 доларів США, які остання зобов'язувалась повернути готівкою протягом трьох днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це (а.с.4). Разом з тим, у відповідності до положень п. 3 Договору позики за кожен місяць користування грошовими коштами починаючи з 18.10.2013 року, позичальник зобов'язаний сплатити позикодавцю 10 (десять) процентів від зазначеної суми. За домовленістю сторін виплата процентів за користування грошовими коштами здійснюється позичальником одноразово - в момент повернення суми позики. Як встановлено судом в судовому засіданні до теперішнього часу [PERSON] не повернула позивачу суму позики, відсотки за користування позикою, чим порушила встановлені договором позики умови. В зв'язку з цим, 28.08.2014 року позивачка змушена була звернутися до приватного нотаріуса Васильківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] з заявою, в якій просила передати [PERSON] повідомлення про існування боргу за договором позики, необхідність її погашення разом з різницею на яку збільшився курс долару США з моменту укладання договору, а також сплату нарахованих відсотків за 10 місяців користування позикою. Того ж дня заява була направлена за адресою проживання відповідача (а.с.6,7). Даний факт також стверджується Свідоцтвом, посвідченим приватним нотаріусом Васильківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] за реєстровим номером 1216 від 11.09.2014 року (а.с.5). З огляду Довідки Васильківського відділення КРД «Райффайзен Банк Аваль» № Р1-В11/02-545 від 11.09.2014 року по курсу НБУ стан долара США станом на 11.09.2014 року становить 1295,1794 за 100 доларів США (а.с.8). З огляду розрахунку, що міститься в позові, сума заборгованості на момент подачі позову до суду становить 108 760 гривень, з яких: 64 760 гривень - заборгованість за договором позики, 44 000 гривень борг по процентах за користування позикою. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підставі ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Судом встановлено, що укладеними між позивачем та відповідачем договорам позики їх безпроцентність не передбачена. Оскільки цими договором розмір процентів, які відповідач зобов'язаний сплатити позивачу, визначений, їх розмір має визначатися на підставі договору позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк в та в порядку, що встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки визнання відповідачем позову вимогам закону не суперечить, права третіх осіб не порушує, позов [PERSON] підлягає задоволенню. Таким чином, враховуючи, що у судовому засіданні на підставі зібраних по справі доказів установлено, що [PERSON] не виконала взяте на себе зобов'язання за укладеним із [PERSON] договором позики, взяті у борг кошти не повернула, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] та стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики, відсотків, яке виражено у національній валюті. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, оскільки судове рішення задовольняється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved