Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам, пеню, три відсотки річних, інфляційні втрати за прострочення сплати аліментів. Свої вимоги мотивувала тим, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем та мають спільну доньку [PERSON] , 2011 року народження. Спочатку між ними було досягнуто згоду про сплату аліментів на дитину в розмірі 8000 грн. Згодом за судовим рішення розмір аліментів був зменшений до 4000 грн. Але відповідач не виконує своїх обов`язків та не сплачує аліменти на дитину. За рішенням суду з [PERSON] стягнено заборгованість по аліментам в розмірі 86 000 грн. за період з 15 липня 2016 року по 07 травня 2018 року. Відповідач і після судового рішення не сплачує аліменти, тому за період з 07 червня 2018 року по 07 березня 2020 року становить 88 000 грн. Через невиконання своїх обов`язків відповідач також має сплатити пеню в розмірі 127 120,00 грн. за період з 07.03.2017 року по 07.05.2017 року; 3% річних у розмірі 13649,10 грн.; інфляцію у розмірі 13131,03 грн. Просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по аліментам за період з 07.06.2018 року по 07.03.2020 року в сумі 88 000,00 грн. та пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за період з 07.03.2017 року по 07.05.2017 року в сумі 127120,00 грн.; 3% річних у розмірі 13649,10 грн.; інфляцію у розмірі 13131,03 грн.; судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 419,00 грн. У судове засідання позивач та її представник не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. У позовній заяві просили розглядати справу без їх участі. У судове засідання відповідач не з`явився, відзив на позов не надав, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся за адресою реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За викладених обставин, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, Суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних в справі доказів. На підставі матеріалів справи Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. При розгляді справи судом встановлено, що 14 серпня 2010 року між позивачем і відповідачем було укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 14 серпня 2010 року, виданим Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.02.2011 року, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12.02.2013 року у справі № 2-1236/13 шлюб між сторонами було розірвано. 01 лютого 2013 року між сторонами було укладено нотаріально посвідчений договір про сплату аліментів на дитину. Договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лиюровою Л.О. 01.02.2013 р. за реєстровим № 201. Відповідно до умов вказаного договору (абз. 2 п. 1), відповідач зобов`язався щомісячно не пізніше 6 (шостого) числа поточного місяця сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 8000,00 грн. до досягнення дитиною повноліття, шляхом перерахування на картковий рахунок позивача, відкритий у будь-якій банківській установі, або поштовим переказом за місцем реєстрації позивача. Також, вказаним договором передбачено, що в разі несвоєчасного виконання умов цього договору і виникнення заборгованості по аліментах з вини [PERSON] він сплачує гр. [PERSON] пеню в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення (ст. 196 Сімейного кодексу України). Рішенням апеляційного суду м. Києва від 23.10.2014 р. у справі № 22-ц/796/12470/2014 було вирішено від дня набрання рішенням законної сили зменшити розмір аліментів на дитину до 4000,00 грн. щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, з 23.10.2014 року рішенням суду фактично змінено умови абз. 2 п. 1 договору між батьками на сплату аліментів на дитину від 01.02.2013 року. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 жовтня 2018 року у справі №369/5356/18 з відповідача було стягнуто заборгованість по сплаті аліментів на утримання доньки за період з серпня 2016 року по травень 2018 року в сумі 86 000,00 грн. Постановою ВП № 57993351 від 03 січня 2019 року державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 369/5356/18 виданим Києво-Святошинським районним судом Київської області 26.12.2018 року про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по сплаті аліментів на утримання доньки за період з серпня 2016 року по травень 2018 року в сумі 86 000,00 грн. Вказана заборгованість відповідачем не погашена, в примусовому порядку не стягнута, що підтверджується Довідкою № 57993351 від 09.01.2020 року, виданою державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу ДВС ЦМУМЮ Тертичною В.В. Згідно банківських виписок з карткового рахунку позивача за період 01.01.2016 - 09.03.2020 року, відповідач сплатив на рахунок позивача, однак з грудня 2016 року відповідач припинив сплату аліментів позивачу на утримання дитини. З урахуванням викладеного, у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем по сплаті аліментів з 07 червня 2018 року по 07 березня 2020 року в сумі 88000,00 грн., а саме по 4000,00 грн. за період червня 2018 - березень 2020 року. Відповідач, не з`явившись в судове засідання, дану суму заборгованості не спростовував. Згідно ст. Стаття 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 189 Сімейного кодексу України, батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Таким чином, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості зі сплати аліментів на утримання дитини за період з 07 червня 2018 року по 07 березня 2020 року в сумі 88000,00 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі. Вимога про стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за період з 07.03.2017 року по 07.05.2017 року підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Пунктом 8 укладеного сторонами 01.02.2013 року договору про сплату аліментів на дитину передбачено, що у разі несвоєчасного виконання умов цього договору і виникнення заборгованості по аліментах з вини [PERSON] він сплачує гр. [PERSON] пеню в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення (ст. 196 Сімейного кодексу України). Позивачем нараховано пеню в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за період прострочення з 07.03.2017 року по 29.02.2020 року на загальну суму 127120,00 грн. Пеня нарахована за кожен день прострочення сплати аліментів за період з серпня 2016 року по травень 2018 року, заборгованість по яким в сумі 86000,00 грн. присуджена з відповідача на користь позивача Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 жовтня 2018 року у справі №369/5356/18. Згідно ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України , у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно ст. 9 Сімейного кодексу України, подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Згідно ч. 2 ст. 196 Сімейного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою розміру заборгованості та збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення. Чинне законодавство передбачає неустойку в якості засобу виконання зобов`язань й міру майнової відповідальності за їх невиконання або неналежне виконання, а правом на пом`якшення неустойки наділений суд за для усунення явної її неспіврозмірності й подальшого порушення зобов`язань. Враховуючи комплексний характер відповідальності, під співрозмірністю суми неустойки у результаті порушення зобов`язань, закон допускає виплату кредитору такої компенсації його втрат, які будуть адекватними й співрозмірними з порушеним інтересом. Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача пені за період прострочення сплати аліментів, заборгованість по яким в сумі 86000,00 грн. присуджена з відповідача на користь позивача Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 жовтня 2018 року у справі №369/5356/18, підлягає частковому задоволенню на суму 88000,00 грн. Також суд відмовляє позивачеві у задоволенні її позовних вимог в частині стягнення 3% річних та втрат від інфляції, спричинених простроченням сплати аліментів, позаяк правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами СК України, а саме - ст. 196 цього Кодексу, якою передбачено спеціальну відповідальність за прострочення сплати аліментів. Отже, положення ст. 625 ЦК України про відповідальність за порушення грошового зобов`язання на спірні правовідносини не поширюється (такий висновок суду відповідає правовій позиції, сформульованій Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 19 вересня 2019 року у справі №235/4359/16-ц). Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір майнового характеру пропорційно до задоволених позовних вимог . Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1760,00 грн.

Outcome: approved