Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

У вересні 2012р. позивач звернувся до Ворошиловського районного суду м.Донецька з позовом, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог від 2.01.2014 р., поставлено питання про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» страхового відшкодування, штрафних санкцій та відшкодування моральної шкоди, та судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03.11.2011 року о 17:20 год м.Донецьку сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП), під час якої належний позивачеві автомобіль марки Mazda 3 д/н [NUMBER], отримав механічні пошкодження переднього та заднього бамперу, кришки багажника, заднього лівого крила, заднього лівого стоп ліхтаря, капоту, грат радіатора, що підтверджується довідкою ДАІ. У скоєнні цієї ДТП винним визнано [PERSON], автомобіль якого було застраховано в ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування». Посилаючись на те, що матеріальний збиток, завданий автомобілю позивача, висновком автотоварознавчого дослідження встановлено у розмірі 61476,72грн., з урахуванням вартості зносу - 42116,35грн., однак відповідачем сплачено було лише частково страхове відшкодування у розмірі 35 096,96грн., позивач просила стягнути з відповідача на її користь: - грошову суму, що була утримана в якості ПДВ в розмірі 7019,39 грн.; - пеню в розмірі 2083,65 грн.; - інфляційне збільшення заборгованості у розмірі 20,54 грн.; - 3% річних у розмірі 431,55 грн.; - відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн.; - витрати на правову допомогу в розмірі 1000,00 грн. та судові витрати 321,90 грн. Під час розгляду справи, ухвалою Ворошиловського районного суду м.Донецька від 29.01.2013р., з посиланням на п.1 ч.1 ст.116 ЦПК України, справу передано для розгляду за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надіслала на адресу суду клопотання про розгляд справи без її участі. Свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з обставин викладених в уточненій позовній заяві та просила задовольнити їх. Представник відповідача також через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача, просив відмовити у задоволенні з підстав, викладених письмовому запереченні. У своїх письмових запереченнях відповідач посилався на те, що згідно роз'яснювального листа ДПС України від 12.03.2012 р. №7020/7/15-3417-26, коли відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи, то сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Отже, оскільки виплата страхового відшкодування була здійснена безпосередньо позивачеві, а останній не надав документів, які б підтверджували оплату проведення ремонту автомобіля суб'єктом господарювання, який має статус платника ПДВ, то в даному випадку відповідач заперечує обгрунтованість вимог про сплату йому цієї суми. Таким чином, оскільки страховиком було належним чином виконано свої зобов'язання по відшкодуванню шкоди потерпілій стороні, то стягнення з відповідача пені, інфляційного збільшення, річних від простроченої суми, а також моральної шкоди є безпідставним. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 03.11.2011 р. о 17:20 год. у м.Донецьку на шляхопроводі по пр.Ленінському сталася ДТП за участі позивача, який керував транспортним засобом марки Mazda 3 д/н [NUMBER], та гр. [PERSON], який керував автомобілем Volkswagen Jetta д/н [NUMBER]. В результаті зазначеної ДТП автомобілю позивача завдано пошкодження. Постановою Ворошиловського районного суду м.Донецька від 25.11.2011 р. у справі №3-3655/11, винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, визнано гр. [PERSON] (а.с.7). Положенням ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) встановлено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Разом з тим, як встановлено цивільно-правова відповідальність гр. [PERSON] в період з 01.10.2011 р. по 30.09.2012 р. була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування», про що свідчить Поліс №АА/3426524 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 8). Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Крім того, пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. Згідно висновку автотоварознавчого висновку №1613-041111-у від 08.11.2011 р. про визначення вартості матеріального збитку, завданого володільцю автомобіля Mazda 3 д/н [NUMBER], з урахуванням вартості зносу складає 42116,35 грн. (а.с.10). Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні і це підтверджується матеріалами справи, на підставі заяви позивача відповідач здійснив відшкодування шкоди, заподіяної в результаті пошкодження автомобіля позивача під час ДТП, яка відбулась 03.11.2011 року з вини гр. [PERSON], лише у розмірі 35096,96 грн., про що свідчать квитанція про здійснення переказу Аваль Експрес на ім'я [PERSON] від 11.01.2012 р. (а.с. 11). При цьому, судом установлено, що страхова компанія здійснила дану виплату позивачу у такому розмірі відповідно до складеного страхового акту №1911.609.11.02.01 від 03.01.2012 р. (а.с.34). Сума 7019,39 грн. була вирахувана з огляду на те, що при виплаті страховиком страхових платежів безпосередньо потерпілій стороні, яка не має статусу платника ПДВ, то таке відшкодування здійснюється без урахування ПДВ. Проте, дані пояснення відповідача не можуть бути прийнятті судом як доказ правомірності виплати позивачу страхового відшкодування у розмірі 35096,96 грн., оскільки вони не підтверджується жодним належним і допустимим доказом та не відповідають встановленим вимогам закону. Вищезазначеним Законом не передбачено права вимагати від потерпілої сторони доказів витрат коштів, одержаних в якості страхового відшкодування. При цьому, клопотань про витребування, отримання чи надання доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували пояснення представника відповідача, останній у судовому засіданні не заявляв. Окрім того, слід зазначити, що згідно висновку вартості матеріального збитку №1613-041111-у від 08.11.2011 р., загальна сума завданого збитку власнику автомобіля Mazda 3 д/н [NUMBER] визначена в розмірі 42116,35 грн., окремим рядком ПДВ не зазначено. Саме цим звітом керувався відповідач при складанні страхового акту №1911.609.11.02.01. Таким чином, твердження про те, що в сумі матеріального збитку завданого позивачеві, установленого експертом, міститься ПДВ, на відшкодування якого позивач не має право, є безпідставним. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми, яка утримана з належної до виплати позивачеві вартості матеріального збитку в якості ПДВ, що становить 7019,39 грн. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені, інфляційного збільшення, трьох відсотків річних за час прострочення виплати, які позивачем обґрунтовуються посиланням на ст.ст.526, 611 ЦК України, то в цій частині вимоги не підлягають задоволенню, оскільки договір страхування автомобіля винної у ДТП особи був укладений між відповідачем ПрАТ СК «Альфа страхування» та гр.[PERSON], тобто між позивачем та відповідачем відсутні будь які договірні зобов'язання, а Законом такі виплати не передбачені. Стосовно позовних вимог стосовно відшкодування моральної шкоди з відповідача слід зазначити, що відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В обґрунтування понесених моральних страждань позивач посилалася на те, що вона у зв'язку із тривалим невиконанням відповідачем своїх зобов'язань була вимушена позичати гроші, щоб опалити ремонт свого автомобіля, що завдало чимало клопотів. До того ж, вказувала, що має новонароджену дитину, а хвилювання та стреси їй, як мамі, протипоказані. Разом з тим, щодо відшкодування моральної шкоди з підстав тривалої невиплати страхового відшкодування, суд вважає, що такі позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки можливість відшкодування моральної шкоди за прострочення виплати страхового відшкодування не передбачена чинним законодавством та умовами договору. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 229,40 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. При цьому, щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд прийшов до висновку, що в цій частині вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки позивачем до суду не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували законність та обґрунтованість понесення ним цих витрат. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 22, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 22, 23, 525, 526, 979, 990, 1166, 1167, 1187 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та

Outcome: partial