Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

у вересні 2014 р. [PERSON].(надалі - позивач) звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON].(надалі - відповідач), третя особа: [PERSON], про визнання права власності, при цьому пояснивши наступне. 16.08.1980р. зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем. Від шлюбу подружжя має повнолітніх дітей: сина [PERSON], 1984р. народження, та доньку [PERSON], 1986р. народження. В 2008 році подружжям було набуто разом із сином [PERSON] у власність двокімнатну квартиру [ADDRESS]. При цьому співвласниками в рівних частинах квартири № 56 було зареєстровано подружжя відповідача, а також [PERSON], згідно свідоцтва про право власності від 15.12.2008р. Враховуючи наведене у спільну сумісну власність подружжя було набуто 1/2 частину квартири № 56. При цьому позивач зазначила, що зважаючи на рівність часток у спільній сумісній власності подружжя, вона має право на отримання у власність половину 1/2 частини квартири № 56, тобто 1/4 частини. Крім того 2008р. подружжям у спільну сумісну власність було набуто автомобіль марки HUNDAI TUCSON 2.0, шасі (кузов,рама) № [NUMBER], 2008р. випуску, д.н.з. [NUMBER]. Вищезазначений автомобіль було зареєстровано за відповідачем згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 05.09.2008р. В наступному рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 29.08.2014р. по справі № 752/6464/14-ц було розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. При цьому позивач зазначила, що відповідач не визнає право власності позивача та відмовляється від добровільного поділу вищевказаного майна в рівних частина, не надає згоду на реєстрацію за позивачем 1/4 частини квартири № 56, не передає автомобіль марки HUNDAI TUCSON 2.0, д.н.з. [NUMBER], чим порушує права позивача. У зв'язку з вищевикладеним позивач просила суд: визнати за позивачем право власності на 1/4 квартири [ADDRESS], а також право власності на 1/2 частину автомобіля HUNDAI TUCSON 2.0, д.н.з. [NUMBER]. Позивач та її представник в судовому засіданні, уточнивши позовні вимоги, позов підтримала та просила його задовольнити, в подальшому подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності у судовому засіданні. Представник відповідача подав суду заяву про розгляд справи за відсутності останнього у судовому засіданні, заперечень щодо позову не надавав, позов визнав. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення позову, в подальшому участі в судових засіданнях не брав. Врахувавши пояснення позивача у позові, з'ясувавши обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновків про необхідність задовольнити позов повністю виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16.08.1980р. між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб згідно свідоцтва про укладення шлюбу від 16.08.1980р. серії [NUMBER]. Вбачається, що під час шлюбу відповідачем та [PERSON] було набуто у власність в рівних частинах двокімнатну квартиру [ADDRESS], згідно Свідоцтва про право власності від 15.12.2008р. та реєстраційної відмітки від 19.12.2008р. із записом у реєстровій книзі № 576-200. Крім того відповідачем було набуто у власність автомобіль марки HUNDAI TUCSON 2.0, шасі (кузов,рама) № [NUMBER], 2008р. випуску, д.н.з. [NUMBER], згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 05.09.2008р. Разом з цим рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 29.08.2014р. по справі № 752/6464/14-ц було розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Разом з цим у положеннях п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. за№ 11 роз'яснено, щоспільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Таким чином, згідно визначеної законом презумпції вищезазначене майно у складі: 1/2 частини квартири № 56, автомобіля марки HUNDAI TUCSON 2.0, д.н.з. [NUMBER], набуте за час шлюбу, вважається спільною сумісною власністю позивача і відповідача, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя зазначене майно було придбано, зареєстровано чи ким внесено грошові кошти. Разом з цим відповідно до ч. 1ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При цьому у Постанові Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11 роз'яснено для врахування судами наступне: п. 24 - до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що ідеальні частки позивача і відповідача становлять по 1/2 частки від 1/2 частини квартири № 56, тобто по 1/4 частини квартири у кожного, а також по 1/2 частки автомобіля марки HUNDAI TUCSON 2.0, д.н.з. [NUMBER]. Згідно ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Враховуючи наведене суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позов повністю. Крім того, згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У зв'язку із наведеним суд приходить до висновку, про необхідність стягнути із відповідача на користь позивача кошти у сумі 3654,0 грн. в якості компенсації понесених судових витрат на оплату судового збору згідно квитанції від 26.09.2014р. На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позов.

Outcome: approved