Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

У березні 2015 року позивач Державна іпотечна установа звернулися до Апеляційного суду м. Києва з даним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит, пені та інфляційних втрат. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 березня 2015 року підсудність даної цивільної справи визначено Солом'янському районному суду м. Києва. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 26 листопада 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №666-025/ФК-08 (далі - Договір про іпотечний кредит), за умовами якого Банк надав Відповідачу у кредит грошові кошти в сумі 161 250,00 грн., строком погашення не пізніше 25 липня 2025 року включно, зі сплатою 16,5%. Позивач вказує, що 11 грудня 2008 року між Державною іпотечною установою та Банком був укладений Договір про відступлення права вимоги №2444/08, згідно якого Банк передав Позивачу всі права вимоги за Договором про іпотечний кредит та Іпотечним договором. Згідно п. 2.4 Договору про іпотечний кредит, Відповідач зобов'язався щомісячно до 15-го числа кожного місяця здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані відсотки рівними частинами в сумі не менше 806 грн. 25 коп. та здійснити остаточне погашення не пізніше 16 липня 2017 року. Проте, Відповідачем порушені вищезазначені умови Договору про іпотечний кредит, а саме Відповідач належним чином не сплачує платежів, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 02.12.2014 року становить 112 570, 67 грн., з яких: - заборгованість по основній сумі боргу - 106 425,00 грн.; - прострочені відсотки за користування кредитом - 5 950,11 грн.; - пеня за прострочення сплати кредитних коштів - 30,94 грн.; - інфляційні втрати - 164,62 грн. Враховуючи вищевикладене, позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість за Договором про іпотечний кредит в сумі 112 570,67 грн. Також просить стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив справу розглядати без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутності відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26 листопада 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №666-025/ФК-08 (далі - Договір про іпотечний кредит), за умовами якого Банк надав Відповідачу у кредит грошові кошти в сумі 161 250,00 грн., строком погашення не пізніше 25 липня 2025 року включно, зі сплатою 16,5%. Також встановлено, що 11 грудня 2008 року між Державною іпотечною установою та Банком був укладений Договір про відступлення права вимоги №2444/08, згідно якого Банк передав Державній іпотечній установі всі права вимоги за Договором про іпотечний кредит та Іпотечним договором. Згідно п. 2.4 Договору про іпотечний кредит, [PERSON] зобов'язався щомісячно до 15-го числа кожного місяця здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані відсотки рівними частинами в сумі не менше 806 грн. 25 коп. та здійснити остаточне погашення не пізніше 16 липня 2017 року. Згідно вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. Ст. 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Будучи пов'язаними саме взаємними правами та обов'язками (зобов'язаннями), які є чітко прописаними в Кредитному договорі, сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов'язання або змінювати його умови. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що 26 листопада 2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір №666-025/ФК-08, суд приходить до висновку, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. З матеріалів справи встановлено, що Банк свої зобов'язання за Договором про іпотечний кредит №666-025/ФК-08 від 26.11.2008 року виконав у повному обсязі, але Відповідач умови зазначеного Договору порушив, суму заборгованості не сплатив. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тобто зобов'язання за кредитним договором припиняється лише виконанням, проведеним відповідно до умов договору, а саме: поверненням кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у строки, в розмірі та валюті, передбаченими в Кредитному договорі. Відповідно до п. 6.1 Договору про іпотечний кредит, за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов'язань, сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених чинним законодавством України та цим Договором. Пунктом 5.3.3 Договору про іпотечний кредит встановлено, що Відповідач зобов'язаний у разі порушення умов Договору про іпотечний кредит та/або Іпотечного договору на вимогу Кредитора достроково повернути кредит з одночасною сплатою нарахованих відсотків за користування кредитними коштами, штрафних санкцій. Як вбачається з матеріалів справи, підтверджується зібраними у справі доказами, у зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] взятих на себе обов'язків за Договором про іпотечний кредит №666-025/ФК-08 від 26.11.2008 року, утворилась заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, пені та інфляційних втрат, яка станом на 02.12.2014 року становить 112 570, 67 грн., з яких: - заборгованість по основній сумі боргу - 106 425,00 грн.; - прострочені відсотки за користування кредитом - 5 950,11 грн.; - пеня за прострочення сплати кредитних коштів - 30,94 грн.; - інфляційні втрати - 164,62 грн. Наявність заборгованості підтверджується даними розрахунків заборгованості за Договором про іпотечний кредит №666-025/ФК-08 від 26.11.2008 року, які містяться в матеріалах справи, наданими представником позивача. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] не виконав взятих на себе зобов'язань із повного погашення всієї суми заборгованості за договором, чим порушив умови договору, щодо строків повернення кредиту, а також сплати відсотків, що призвело до утворення заборгованості. Банк свої зобов'язання по договору щодо надання кредиту виконав. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідачем [PERSON] порушено умови Договору про іпотечний кредит та порядок погашення заборгованості, передбачений договором, що свідчить про неналежне виконання останнім умов цього договору. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені і наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь держави судові витрати в сумі 1125,71грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved