Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

У вересні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, просило стягнути з відповідача на свою користь 14259 грн., в тому числі 700 грн. основного боргу, 245 грн. проценти за договором, 13314 грн. пені за договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22 листопада 2014 року [PERSON] уклала з позивачем кредитний договір №141122-164348 та отримала кредит від позивача в розмірі 700 грн. Відповідно до п. 3.1 договору відповідач зобов`язана повернути отримані грошові кошти в розмірі 700 грн., а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 210 грн., що разом складає 910 грн., у строк до 05 грудня 2014 року. 05 грудня 2014 року відповідач відповідно до п. 2.3 договору сплатила відсотки за користування кредитом в сумі 210 грн. та пролонгувала договір строком до 19 грудня 2014 року. Потім, 19 грудня 2014 року сплатила відсотки за користування кредитом в сумі 245 грн. та пролонгувала договір строком до 02 січня 2015 року, зобов`язавшись повернути кредит разом із відсотками у розмірі 945 грн. 20 травня 2015 року сплатила відсотки за користування кредитом в сумі 350 грн. Більше відповідач не з`явилася, на телефонні дзвінки не відповідає. Разом з тим, в порушення договірних умов відповідач станом на 04 вересня 2017 року не виконує свої зобов`язання щодо повернення отриманих грошових коштів в розмірі 700 грн., а також сплати процентів за користування кредитом. Згідно з п. 4.4 договору у разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту, до позичальника застосовуються штрафні санкції виді неустойки - пені з розрахунку 2,5 (два 50) % за кожен день прострочення платежу. Таким чином, сума заборгованості разом із пенею, ураховуючи часткову сплату процентів за договором у розмірі 455 грн. станом на 04 вересня 2017 року становить 700+700+13314-455=14259 грн. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда Іванової Н.Ю. від 27 вересня 2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 06 лютого 2018 року визначено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 травня 2018 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» до [PERSON] про стягнення боргу задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» заборгованість в розмірі 14 259 грн. та судові витрати у розмірі 1600 грн. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 жовтня 2018 року заочне рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда скасовано, призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлялялася належним чином. Під час розгляду справи представник відповідача - адвокат Пантелеєв О.М. зазначав, що вимоги позивача вважає незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Сума боргу, яку просить стягнути відповідач нічим не підтверджена, не вказано з якого часу відповідач почала порушувати умови кредитного договору, не надано повний розрахунок суми боргу з зазначенням дати початку прострочки кредиту, суми часткової сплати за кредитом та періоду заборгованості станом на момент подання позову. Вказував, що надані позивачем документи, а саме розрахунок заборгованості, копія анкети позичальника, умови та правила надання банківських послуг, правила користування платіжною карткою, виписка не можуть підтверджувати факт існування боргу відповідача. Розрахунок заборгованості не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Суд, в межах наданих доказів, дослідивши матеріали даної справи, дійшов висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» до [PERSON] про стягнення боргу підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що 22 листопада 2014 року [PERSON] підписано заяву-анкету для отримання кредиту, за замістом якої остання просила надати їй кредит на особисті цілі у розмірі 700 грн. строком на 14 днів до 05 грудня 2014 року та зобов`язалась повернути кредит у розмірі 700 грн. та сплатити проценти у розмірі 210 грн. Розмір процентів становить 2,5% за кожен день користування кредитом (912,5 відсотків річних або 915 відсотків річних, якщо на період користування кредитом припадає високосний рік). Дата початку нарахування процентів за користування кредитом 22 листопада 2014 року. У прикінцевих умовах вказаної заяви - анкети зазначено, що відповідач ознайомлена з умовами надання фінансової послуги (передбаченою ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а саме: клієнту пропонується фінансова послуга, а саме - короткостроковий кредит вартістю 17,50 грн. на день, додаткові платні фінансові послуги не передбачені, в результаті отримання фінансової послуги - не передбачена сплата податків або зборів за рахунок фізичної особі, клієнт має право достроково припинити договір без сплати додаткових комісії або зборів /а.с.4/. Відповідно до видаткового касового ордера від 22 листопада 2014 року відповідач [PERSON] одержала 700 грн. /а.с.5/. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі 700 грн. Відповідно до Наказу № 41 від 11 жовтня 2014 року «Про затвердження примірного Договору про надання фінансових послуг у новій редакції» директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба термінового кредитування» затверджено примірний договір про надання фінансових послуг у новій редакції, що складається з Заяви-анкети та Умов видачі кредиту (Додатки 1,2) з 11 жовтня 2014 року /а.с.8-13/. Пунктом 3.1.1.2. Умов, погашення заборгованості: погашення заборгованості здійснюється в дату повернення кредиту єдиним платежем. При цьому, такий платіж складається з суми кредиту та процентів, нарахованих за користування кредитом. Відповідно до п.3.2. Умов, при внесенні суми, що є недостатньою для погашення кредиту повністю, кошти зараховуються у наступному порядку: 1. Сума неустойки. 2. Проценти за кредитом. 3. Сума кредиту. Згідно до п. 4.2. Умов, у разі несвоєчасного повернення клієнтом обумовленої суми кредиту та нарахованої плати за користування кредитом до клієнта застосовуються штрафні санкції згідно п. 4.3 Умов. За порушення строків повернення кредиту клієнт зобов`язується сплатити товариству неустойку у вигляді пені у відсотках від суми кредиту, у розмірі, що вказана в заяві-анкеті за кожен день простроченого або неналежного платежу за кредитним договором у розмірі та порядку, що наведений у п.4.4. Умов (п. 4.3. Умов). Пунктом 4.5. Умов встановлено, що клієнт погоджується із тим, що при порушенні терміну сплати процентів за користування кредитом його заборгованість за кредитом збільшується на неоплачену суму. Подальше нарахування відсотків тарифних санкцій розраховується з урахуванням збільшеної суми заборгованості за кредитом. Згідно п. п. 5.2., 5.2.1. Умов, клієнт зобов`язується: здійснювати погашення заборгованості, включаючи погашення основного боргу, сплату товариству нарахованих ним процентів за користування кредитом, сплату нарахованої неустойки (штрафів, пені) на умовах та в строки, передбачені договором. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 141122-164348 від 22 листопада 2014 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 14259 грн., з яких: 700 грн. - тіло кредиту, 700 грн. - відсотки, 13664 грн. - пеня. Відповідачем було сплачено кошти в розмірі 445 грн. - відсотки, 350 грн. - штраф /а.с.14-31/. При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Згідно положень ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в строк, встановлений договором, відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В силу ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визнані умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. На підставі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Стаття 1048 частина 1 ЦК України передбачає право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір та порядок одержання яких встановлюється договором. Позичальник зобов`язаний, відповідно до ст. 1049 ЦК України, повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Приписами ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч.1 ст.634 ЦК України). Отже, підписання заяви-анкети свідчить про те, що відповідачу всі умови даного договору цілком зрозумілі і вона погоджується з умовами кредитування. Суд бере до уваги розрахунок заборгованості, наданий позивачем і вважає такий вірним, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 14259 грн. Сторонами визначені чіткі умови виконання взятих на себе зобов`язань. Позивачем зобов`язання виконані в повному обсязі. Однак, відповідач зобов`язання не виконала. Інших даних, що спростовували б невиконання відповідачем умов, суду не надано. Доводи представника відповідача суд не приймає до уваги, оскільки вони належними доказами не підтверджені. Враховуючи викладене, аналізуючи зібрані докази, суд дійшов висновку, що відповідач належним чином не виконала умов, внаслідок чого виникла заборгованість, на стягнення якої позивач має право, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню також судовий збір сплачений при зверненні до суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved