Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] (позивач) звернулася з позовом до [PERSON] (відповідач), третя особа - Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора нотаріус Єремеєва Анастасія Володимирівна про стягнення суми. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 24 травня 2013 року між нею та відповідачем було укладено попередній договір купівлі-продажу, за яким сторони зобов'язались не пізніше 01 вересня 2013 року укласти договір купівлі продажу квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], на умовах, передбачених цим договором. Купівля-продаж квартири повинна бути здійсненна за суму, яка на день укладання договору має становити 376 000 ( триста сімдесят тисяч) грн. 00 коп., що відповідало еквіваленту 47 000 (сорок сім тисяч) доларів США, виходячи з курсу на той час: 1 долар = 8,0 грн. В підтвердження дійсного наміру здійснити договір купівлі-продажу цієї квартири вона передала а відповідач отримала гарантійний платіж у сумі 48 000 (сорок вісім тисяч) гривень 00 коп., що відповідало еквіваленту 6 000 (шість тисяч) доларів США за курсом: 1 долар = 8,0 грн. Гарантійний платіж підлягає поверненню покупцю на момент здійснення договору купівлі-продажу квартири. Проте, в порушення умов договору відповідач [PERSON] безпідставно ухилилась від укладання договору купівлі-продажу квартири, передбаченого попереднім договором. В передбачений договором строк, до 01 вересня 2013 року відповідач до нотаріальної контори для укладання договору купівлі-продажу квартири не з'явилась. Позивачу стало відомо, що 26 червня 2013 року відповідач [PERSON] подарувала квартиру іншій особі. Від повернення переданих їй коштів у сумі 48 000 (сорок вісім тисяч) грн., а також штрафу у сумі 48 000 (сорок вісім тисяч) грн. відповідач ухиляється. Оскільки відповідач відмовилася повернути гроші, у зв'язку з невиконанням зобов'язань попереднього договору від 24 травня 2013 року позивач просить суд стягнути на її користь з відповідача 96000 (дев'яносто шість тисяч) гривень (гарантійний платіж за договором у сумі 48 000 грн., а також штраф в розмірі 100 відсотків гарантійного платежу в сумі 48000 грн.), моральну шкоду в розмірі 5000 ( п'ять тисяч) гривень та судові витрати (а.с.1-3). Ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 22.05.2014р. залучено до участі у розгляді даної справи в якості третьої особи [PERSON] (а.с.51). В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги (з урахуванням уточнень від 06.06.2014 року а.с. 69), просила задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача та відповідач в судових засіданнях проти позову заперечували, посилаючись на те, що кошти відповідач отримала в розмірі 6000 доларів США але договір купівлі-продажу між сторонами не був укладений з вини позивача. Нотаріус Єремеєва Анастасія Володимирівна в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в частині повернення грошових коштів в якості авансу, переданих відповідачу. В судове засідання [PERSON] не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлено належним чином (а.с.55-а,64-а). Заслухавши пояснення осіб, що приймають участь у справі, свідків, з'ясувавши обставини справи та дослідивши відповідні докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з таких підстав. У судовому засіданні в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 61 ЦПК України, позивач, відповідач та представник відповідача визнали, що 24.05.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, який було посвідчено державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Єремеєвою Анастасією Володимирівною, відповідно до якого сторони зобов'язувалися до 01 вересня 2013 року укласти договір по відчуженню квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). На підтвердження дійсних намірів про наступне укладання договору купівлі-продажу 24.05.2013р. позивач [PERSON] передала а відповідач [PERSON] отримала гарантійний платіж у розмірі 48 000 гривень 00 коп., що відповідало еквіваленту 6 000 (шість тисяч) доларів США за курсом: 1 долар = 8,0 грн. (а.с.7). Станом на березень 2014 року сторони не уклали договір по відчуженню зазначеної вище квартири. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з матеріалів справи, 29 травня 2013 року рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська, яке набрало законної сили, визнано за [PERSON] право власності на 3/8 частин квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]; визнано за [PERSON] (відповідач по даній праві) право власності на обов'якову частку у спадщині у вигляді 1/8 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]; зобов'язано [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] в користуванні та розпорядженні належною йому часткою квартири [ADDRESS] (а.с.10, 73-80). Таким чином, судом встановлено, що зазначена квартира на момент укладання попереднього договору купівлі-продажу 24.05.2013р. та передачі грошових коштів була предметом розгляду в Кіровському районному суді м.Дніпропетровська та [PERSON] не була в цілому власником квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали суду, що вони були присутні при укладанні попереднього договору купівлі-продажу квартири, відповідно до якого [PERSON] передала [PERSON] 6 000 (шість тисяч) доларів США. Так, згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 635 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України) попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Згідно ч. 1 ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Таким чином, правило цієї норми щодо залишення завдатку особі, яка його одержала застосовується в тих випадках, коли між сторонами було укладено договір, дотримані всі його умови, проте він не виконується з вини якоїсь зі сторін. Разом з тим, сторони не заперечують, що договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] між ними у встановленому законом порядку укладений не був. Таким чином, оскільки сторони не уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна у встановленому чинним законодавством порядку, передана позивачем відповідачу сума за змістом ст. 570 ЦК України є авансом і підлягає поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України у разі, якщо вона не повернута, без застосування наслідків, передбачених ст. 571 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди. Ст. 1167 ЦК України містить підстави відповідальності за завдану моральну шкоду: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті; моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Суд приймає до уваги ті обставини, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. В позовній заяві та під час судового розгляду позивачем не було надано належних доказів наявності моральної шкоди та підтвердження факту заподіяння позивачу відповідачем моральних страждань, вона не довила вину відповідача, не надала доказів причинно-наслідкового зв'язку між діями (винними, а не будь-якими) третіх осіб, відповідача та начебто завданою шкодою. Отже позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи, що в судовому засіданні, як позивач так і відповідач визнали що за попереднім договором купівлі продажу позивач передала відповідачу суму в розмірі 6000 доларів США яка є авансом, що також підтверджується п. 5 зазначеного договору, однак сторони не уклали і належним чином не оформили договір купівлі - продажу нерухомого майна на умовах і в порядку, визначених договором, то з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню сума в розмірі 70561 (сімдесят тисяч п'ятсот шістдесят одна) гривень 56 копійок =(6000 доларів США) згідно курсу Національного банку України, який на день ухвалення рішення 06.06.2014 року становив 1176.0260 гривень за 100 (сто) доларів США (а.с.69-72.). В іншій частині позовних вимог про стягнення суми слід відмовити, оскільки вони належними доказами не підтверджені та не обґрунтовані. Приведені в судовому засіданні 14.05.2014р. та 22.05.2014. доводи представника відповідача про те, що попередній договір купівлі-продажу квартири, є нікчемним, оскільки на момент його укладення у неї не було права власності в цілому на квартиру, а тому нотаріус не міг його посвідчити, то вони не можуть бути прийняті до уваги, так як це питання не було предметом розгляду у суді, а відповідно до ст. 571 ЦК України форма вини особи, яка не виконала зобов'язання, а також інші обставини, через які зобов'язання не виконане, не мають значення і в разі невиконання зобов'язання, в рахунок якого переданий аванс, він підлягає поверненню стороні, яка його сплатила. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судові витрати в частині задоволених вимог у вигляді судового збору в розмірі 705 грн. 61 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial