overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернулася в суд з позовом, в якому просить шлюб з відповідачем розірвати, після розірвання шлюбу залишити прізвище «Копровська». На обгрунтування позову послалася на те, що 21.08.2014 року був зареєстрований шлюб з відповідачем. Від подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO]. Вказує, що сімейне життя з відповідачем не склалося, проживають протягом останнього року окремо, спільного господарства не ведуть, втратили один до одного почуття любові та поваги. Позивач у судове засідання не зявилася, подала заяву, у якій просить розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Як передбачено ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21.08.2014 року. Від подружнього життя в сторін є син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження. Сімейне життя в сторін не склалося, проживають протягом останнього року окремо, спільного господарства не ведуть, позивач втратила до відповідача почуття любові та поваги. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, тому шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернулася в суд з позовом, в якому просить шлюб з відповідачем розірвати, після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище «Шиян». На обгрунтування позову послалася на те, що 04.03.2000 року був зареєстрований шлюб з відповідачем. Від подружнього життя мають трьох дітей: сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Вказує, що з березня 2016 року проживають окремо, відповідач зловживає спиртними напоями та влаштовує сварки, які відбуваються в присутності дітей. Позивач у судове засідання не зявилася, подала заяву, у якій просить розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судові засідання двічі підряд не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Як передбачено ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 04.03.2000 року. Від подружнього життя сторони мають трьох дітей: сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. Сімейне життя в сторін не склалося, з березня 2016 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть, позивач втратила до відповідача почуття любові та поваги, так як вказує на негідну поведінку відповідача у шлюбі та сімї. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, тому шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що їх сімя розпалася і поновлена бути не може. В судове засідання позивачка не зявилася, подала до канцелярії суду заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с.28). Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за місцем реєстрації (а.с.20, 28). Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. З досліджених письмових доказів судом встановлено, що сторони зареєстрували свій шлюб 31 травня 2013 року, місце реєстрації: Октябрський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, актовий запис № 80, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 4). Від цього шлюбу сторони мають трьох неповнолітніх дітей [INFO] (а.с. 5, 6, 7). Позивач та відповідач по справі заяв, клопотань щодо примирення до суду не подали. При встановлених обставинах суд приходить до висновку про те, що між ними склалися і існують такі взаємини, які виключають їх подальше спільне проживання і ця сімя поновлена бути не може. Відповідачка не бажає відновити своє дошлюбне прізвище «Харченко» після розірвання шлюбу, право на що передбачене ст. 113 СК України (а.с. 2). Оскільки позивачка не заявляє вимоги про стягнення з відповідачки на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 17 червня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис за №761, зазначивши в його обґрунтування, що шлюб між нею та [PERSON], громадянином Федеративної Республіки Німеччина, зареєстрували 17.06.2014 року та вже у вересні 2014 року у неї були готові всі необхідні документи для виїзду до Німеччини з ціллю об'єднання сім'ї. Однак відповідач, дізнавшись про це, повідомив їй про намір розлучитися, тому для вияснення всіх обставин вона поїхала до Німеччини, та в грудні 2014 року вона вимушена була повернутися до України. В серпні 2015 року відносини між ними налагодилися, вони стали спілкуватися, однак відповідач заявив їй, щоб вона не чекала виклику до Німеччини, так як він її не любить. Їй відомо, що у відповідача є інша жінка, тому примирення між ними не можливе, шлюб має формальний характер, тому строк на примирення просить не надавати. Від шлюбу спільних дітей вони не мають. Після розірвання шлюбу бажає залишитися на шлюбному прізвищі. Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, направивши на адресу суду нотаріально засвідчену фотокопію письмового перекладу тексту письмової заяви про визнання позову та розгляд справи за його відсутністю. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом установлено, що 17.06.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], громадянином Федеративної Республіки Німеччина, та [PERSON], [INFO], актовий запис за №761. Після реєстрації шлюбу дружина перейшла на прізвище чоловіка - [PERSON], про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. /а.с.6/ Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи з позовної заяви суд вважає, що збереження між сторонами шлюбу не можливо, оскільки шлюбні відносини між ними припиненні, наміру на примирення сторони не мають, тому збереження шлюбу суперечить їх інтересам, у зв'язку з чим, позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 26 жовтня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис за №76, зазначивши в його обґрунтування, що шлюб з відповідачем зареєстрували 26.10.2012 року, від якого [INFO] у них народилася донька - [PERSON], яка на теперішній час проживає разом із нею. Спочатку їх сімейне життя проходило нормально, проте згодом стосунки стали погіршуватися через різні погляди на життя та плани на майбутнє. Тому вони упродовж останнього часу разом не проживають, спільного господарства не ведуть, та наміру щодо збереження шлюбу не мають. Строк на примирення просить не надавати. Спір про місце проживання доньки між ними відсутній. Після розірвання шлюбу бажає залишитися на шлюбному прізвищі. Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, направивши на адресу суду письмову заяву про відсутність заперечень щодо позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом установлено, що 26.10.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], актовий запис за №76. Після реєстрації шлюбу дружина перейшла на прізвище чоловіка - [PERSON], про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. /а.с.9/ Від шлюбу у подружжя [INFO] народилася донька - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. /а.с.10/ Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи з позовної заяви суд вважає, що збереження між сторонами шлюбу не можливо, оскільки шлюбні відносини між ними припиненні, наміру на примирення сторони не мають, тому збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дитини, у зв'язку з чим, позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказував, що з 17.05.2008 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають дочку [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні характери, вподобання та стремління, погляди на сімейне життя, що стало причиною постійних непорозумінь та взаємних образ, між ними зникла довіра, повага та любов, в зв'язку з чим спільне проживання стало неможливим, в даний час проживають окремо, спільного господарства не ведуть та не підтримують шлюбних стосунків, просила шлюб розірвати. Сторони звернулись до суду із заявами про розгляд справи у їхню відсутність. Відповідач в поданій ним заяві позовні вимоги визнав в повному обсязі. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 17.05.2008 року сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 358, що вбачається з копії свідоцтва про шлюб (а.с.8). Від спільного життя подружжя має неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], що вбачається з наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження (а.с.9). Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказувала, що з 21.10.2015 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя дітей не мають. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки мають різні погляди на сімейне життя, в зв'язку з чим між ними виникають сварки, втратили почуття любові та поваги один до одного, з листопада 2015 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть та не підтримують шлюбних стосунків, просила шлюб розірвати, змінити прізвище на «[PERSON]» та стягнути судовий збір в розмірі 551,20 грн.. Сторони звернулись до суду із заявами про розгляд справи у їхню відсутність. Відповідач в поданій ним заяві позовні вимоги визнав в повному обсязі. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 21.10.2015 року сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1683, що вбачається з копії свідоцтва про шлюб. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, тому суд вважає за можливе відновити їй дошлюбне прізвище - «[PERSON]». На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду із вищезазначеною позовною заявою. Вказувала, що 14.02.2015 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від спільного життя дітей не мають. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося через те, що різні по характеру люди, в зв`язку з чим між ними часто виникали конфлікти, які переходили в сварки, втратили почуття любові, вважає збереження сім`ї неможливим, просила їх шлюб розірвати, просила повернути прізвище «[PERSON]» та стягнути судовий збір в сумі 551,20 грн. В судове засідання позивач не з'явилася, звернулася до суду із заявою в які просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи зворотними поштовими повідомленнями, тому суд вважає за можливе провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 224 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 14.02.2015 року сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 142 (а.с.5). Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Доказів, які б спростовували викладені в позовній заяві обставини в матеріалах справи не містяться. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач змінювала прізвище при реєстрації шлюбу, тому суд вважає за можливе змінити їй прізвище на дошлюбне «[PERSON]». Згідно вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто 551,20 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою, у якій просить надати [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER] дозвіл здійснювати виїзди з неповнолітньою донькою [PERSON], свідоцтво про народження серії [NUMBER], за межі України без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON] до досягнення дитиною 16-річного віку. 27 вересня 2016 позивач звернулася з уточненою позовною заявою в якій просила надати [PERSON], паспорт серії [NUMBER], виданий Зміївським РВ ГУМВС України в Харківській області 10.01.2008 року, ідентифікаційний номер [NUMBER] дозвіл здійснювати виїзди з неповнолітньою донькою [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER], за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини [PERSON] до досягнення дитиною 16-річного віку, а саме до [INFO] року. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 15 вересня 2007 року між нею та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб, під час шлюбу народилася донька [PERSON], [INFO]. 08 жовтня 2010 року шлюб було розірвано, дитина залишилася проживати разом з нею. Після розірвання шлюбу відносини між відповідачем і донькою припинилися. Вона не чинила перешкод у спілкуванні відповідача з дитиною та всіляко заохочувала ці зустрічі, проте відповідач жодним чином не приймає участі в утриманні та вихованні дитини, не цікавиться життям дитини, не надає матеріальної допомоги. Перебуваючи у шлюбі з відповідачем проживали в м. Харкові, орендували житло, оскільки власного житла не мали. На теперішній час вона одноособово матеріально утримує дитину, займається її вихованням, а відповідач після розірвання шлюбу самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Донька навчається в приватній загальноосвітній школі «Початок мудрості», в 2 класі, їй необхідне оздоровлення в період канікул, тому вона має намір забезпечити виїзд доньки за кордон на оздоровлення та відпочинок. Для отримання дозволу батька на виїзд дитини за кордон вона намагалась знайти відповідача, однак ні близьким родичам, ні друзям невідомо місце його перебування. В судове засідання позивач не з'явилася, звернулася до суду з заявою, в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відповідач до суду не з'явився, надав заяву, у якій просив розглянути справу без його участі та на розсуд суду прийняти рішення.

Outcome: approved