Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочку сплати аліментів, в якому зазначила, що відповідач на протязі часу з 01 липня 2010 року по 31 жовтня 2012 року свій обов'язок по сплаті аліментів виконував не систематично, у зв'язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 2 638 грн., що підтверджується довідкою відділу ДВС Торезького міського управління юстиції від 14 січня 2014 року № 8/11. Оскільки заборгованість відповідачем не погашена, позивачка розрахувала пеню за весь час затримки у сплаті аліментів, яка на час звернення з позовом до суду становить 84 001 грн. 36 коп. У позові просила стягнути з відповідача вказану суму. Рішенням Торезького міського суду від 21 травня 2014 року позовні вимоги задоволено частково. З відповідача на користь позивачки стягнута пеня за прострочення сплати аліментів на утримання [PERSON], [INFO] за період з 31 липня 2010 року по 06 квітня 2011 року та з 01 березня по 31 жовтня 2012 року в розмірі 10 000 грн. З вказаним рішенням не погодилась позивачка [PERSON] та подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позов у повному обсязі. В обґрунтування скарги зазначила, що суд розглянув справу у повному об'ємі, наведений розрахунок пені визначений ним правильно і в цій частині рішення вона не оскаржує. Однак суд дав невірну оцінку доказам, наданим сторонами, через що прийняв не обґрунтоване рішення. У судовому засіданні апеляційного суду позивач [PERSON] підтримала доводи апеляційної скарги. Відповідач [PERSON] погодився на часткове збільшення розміру пені, стягнутої рішенням суду за затримку виплати аліментів, зазначивши, що через свій матеріальний стан він не в змозі виплатити у повному обсязі розмір заявленої до стягнення пені. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду змінити з наступних підстав. Судом встановлено, що в період перебування сторін у шлюбі з 23 вересня 1995 року по 05 серпня 2008 року (а.с. 8,9) у них народився син [PERSON], [INFO] (а.с. 10). Рішенням Торезького міського суду від 09 грудня 1996 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму на місяць, починаючи з 02 грудня 1996 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 93,94). Згідно довідки відділу ДВС Торезького МУЮ станом на 21 травня 2014 року сума заборгованості відповідача перед позивачкою зі сплати аліментів за період з 31 липня по 31 грудня 2010 року, 01 січня по 06 квітня 2011 року та з 01 березня по 31 жовтня 2012 року складає 7 594 грн. 74 коп.(а.с. 85-88). Вироком Торезького міського суду від 13 грудня 2004 року [PERSON] визнано винним у злісному ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів) - злочину, передбаченому ч. 1 ст. 164 КК України, за яким назначено покарання у вигляді обмеження волі строком на один рік з випробуванням строком на один рік на підставі ст. 75 КК України (а.с. 70,71). Судом також встановлено, що пеня за прострочення сплати аліментів за період з 31 липня 2010 року по 06 квітня 2011 року та з 01 березня по 31 жовтня 2012 року становить 92 291 грн. 61 коп. Зменшуючи розмір пені, суд першої інстанції керувався ч. 2 ст. 196 СК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що розмір заробітної плати позивача за період з листопада 2013 року по квітень 2014 року склав 1 997 грн. і інших доходів він не має. З огляду на те, що рішенням Торезького міського суду від 11 квітня 2014 року на відповідача покладено обов'язок сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] як на дорослу дитину, яка продовжує навчання, суд першої інстанції зробив висновок, що стягнення з відповідача неустойки у повному обсязі суттєво вплине на його матеріальне становище і позбавить можливості своєчасно виконувати обов'язки, покладені на нього судовим рішенням. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Суд першої інстанції вірно виходив з того, що у виникненні заборгованості зі сплати аліментів наявна вина відповідача. Розрахунку пені нараховано на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати. Визначена судом першої інстанції неустойка в розмірі 92 291 грн. 61 коп. відповідає положенням ст. 196 СК України . Оскільки, судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального права, однак неправильно встановлені обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначення розміру неустойки. Апеляційний суд відзначає, що суд першої інстанції навів ґрунтовні доводи щодо зменшення розміру неустойки за затримку сплати аліментів, однак суттєво зменшив її розмір у порівнянні з сумою, що була визначена судом відповідно до положень ст. 196 СК України . Беручи до уваги те, що [PERSON] має постійне місце роботи, працює оператором котельні в ТОВ «Шахтарськтранс», з заробітної плати якого утримується 50 % за виконавчим листом, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, якими є справедливість та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) судова колегія вважає за необхідне збільшити розмір неустойки визначений судом першої інстанції за прострочення сплати аліментів. Підсумовуючи наведене, з урахуванням обставин справи, доводів апеляційної скарги та матеріального стану відповідача, колегія суддів вважає за необхідне збільшити розмір неустойки, визначений до відшкодування судом першої інстанції, стягнувши з відповідача неустойку в розмірі 20 000 грн.

Outcome: partial