Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-10 00:00:00

У вересні 2018 року позивач звернулася до суду із позовом до відповідача та просила суд визнати Українську [PERSON] такою, що втратила право на користування житлом, а саме будинком, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . Свій позов обґрунтовувала тим, що вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування від 24 червня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Авраменко Н.А. На даний\~час зареєстрованою\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~ є\~Українська [PERSON] ,\~яка не\~сплачує за\~комунальні послуги,\~а тому\~саме позивач,\~несе усі\~витрати по\~утриманню домоволодіння\~та по\~оплаті комунальнихпослуг. Позивач зазначає, що Українська [PERSON] є її сестрою, але знайти порозуміння з нею не вдається, позивач просила її знятись з реєстрації, але остання відмовляється це зробити. Позивач вказує\~на те,\~що коли\~був живий\~батько,\~Український [PERSON] ,\~який [INFO] помер,\~вона ще\~могла давати\~раду \~ \~домоволодінню разом\~з ним.Позивач зазначає,\~що у\~неї є\~своє житло\~і інша\~ власність,\~і \~їй дуже\~важко утримувати\~будинок,\~тому що\~це пов`язано\~із значними\~коштами на\~обслуговування будинку\~(опалення,\~ремонт,\~догляд за\~будинком).Відповідач не\~працює і\~разом з\~тим не\~займається будинком,\~ні доглядом\~за ним,\~ні утриманням.Вона не є членом сім`ї позивача, сторони ніколи не проживали разом не вели і не ведуть спільного господарства, тому враховуючи вищевикладене та на підставі ст. ст. 317, 319, 321, 391, ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, ч. 2. п. 15 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя від 01.11.1996 року просила позовні вимоги задовольнити. 10 жовтня 2018 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 15 листопада 2018 року. \~ \~ \~ \~Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, пояснення надали аналогічні змісту позовної заяви. \~ \~ \~ \~Представник відповідача та відповідач заперечували проти задоволення позову посилаючись на те, що відповідач постійно із самого дитинства проживає у спірному будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . Відпговідач рідною дочкою померлого [PERSON] та сестрою позивача у справі. Вона та батько [PERSON] проживали разом за вказаною адресою, вели спільно господарство, разом сплачували за газ, воду та електроенергію. Позивач завжди проживала окремо у місті Києві разом із своєю сім`єю. У відповідача була окрема кімната у будинку на другому поверсі, крім іншого батько добудував ванну кімнату та окремий вхід до будинку для відповідача. Також відповідач посилається на те, що ще при житті її мати Українська [PERSON] склала на її ім`я заповіт, а після її смерті відповідач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про прийняття спадщини. Відповідач зазначила, що вона має право на проживання та користування спірним будинком, а наразі в ньому не проживає приблизно із жовтня 2018 року оскільки позивач відрізала від будинку водо- та газопостачання, та поміняла замки до вхідних дверей, також навісила замки на погребі, гаражі. Свідок [PERSON] суду пояснив, що йому відомо, що спірний будинок по [ADDRESS] належить на праві власності позивачу. Він особисто відвозив [PERSON] для оформлення відповідних документів до БТІ та земельного відділу. Свідок пояснив, що Українська [PERSON] не постійно проживала у вказаному будинку, іноді десь зникала на декілька тижнів, а потім знов з`являлась. Так, після смерті її матері вона виїхала з будинку на три роки, взимку 2018 року повернулась до будинку, а в травні 2018 року знов десь поїхала. Свідок [PERSON] суду пояснила, що після смерті матері [PERSON] пішла із будинку, з`явилась у будинку приблизно два роки назад. І знов із вересня жовтня 2018 року у будинку не проживає. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вони сім`єю у 1969 року переїхали проживати у м.Бровари та познайомились із сім`єю Українських. Відповідач Українська [PERSON] проживала із батьками у будинку по [ADDRESS] до 25 років, а потім переїхала проживати в м. Калінінрад. У 1996 році знов повернулась до батьків. З осені 2018 року у зв`язку із заміною замків у вхідних дверях не проживає у будинку, хоча ще при житті її батько Український [PERSON] зробив їй окремий вхід до будинку. Свідок пояснила, що [PERSON] [PERSON] в грудні 2018 року декілька днів (три-чотири дні проживала у неї) оскільки в будинку було позивачем відрізано газопостачання і будинок не опалювався. Свідок [PERSON] суду пояснила, що Українську [PERSON] вона знає з трьох років, після того як придбала будинок та переїхала проживати поруч із будинком по [ADDRESS] . До 1991 року відповідач постійно проживала з батьками, а потім вийшла заміж та переїхала проживати до чоловіка. Шлюб виявився не вдалим, тому приблизно із 1995 року [PERSON] знову почала проживати із своїми батьками Українським [PERSON] та Українською Є.О. Свідок зазначає, що саме Українська [PERSON] . постійно піклувалася про батьків, доглядала за ними. А позивач у справі Українська [PERSON] проживала постійно із своєю сім`єю у м.Києві, та рідко приїздила до батьків. Свідок суду посвідчила, що ще при житті Український [PERSON] виділив донці Українській О.О. у будинку на другому поверсі кімнату, і добудував ванну кімнату і окремий в хід до будинку. Українська [PERSON] ніколи не заважала розпоряджатися позивачу її будинком та земельною ділянкою, а от позивач відрізала від будинку газ, електрику і навісила на вхідні двері замки. Свідок [PERSON] суду пояснила, що відповідач Українська [PERSON] постійно проживала у спірному будинку. Декілька років проживала в Росії, але приблизно 20 років назад повернулась, оскільки її шлюб виявився невдалим. Свідок зазначає, що відповідач доглядала за своїми батьками, які також проживали у цьому будинку. Свідок зазначила, що позивач навпаки ніколи не цікавилась ні здоров`ям своїх батьків, ні їх побутом. Свідок вважає, що остання шляхом обману, хітрістю спромоглась вмовити батька [PERSON] подарувати тільки їй будинок [ADDRESS] . Свідок пояснила, що зі слів відповідача їй стало відомо, що [PERSON] силою бажає вигнати її із будинку та продати його. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, відповідача та її представника, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази у справі, встановивши обставини у справі та виниклі спірні правовідносини, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно договору дарування житлового будинку від 24 червня 2016 року укладеного між Українським [PERSON] та Українською [PERSON] , власником житлового будинку з відповідними надвірними будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою [ADDRESS] є Українська [PERSON] . Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Авраменко Н.А., зареєстрований в реєстрі за № 2439, та вказані відомості внесені у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно, Державний реєстр Іпотек, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна. (а.с. 7-9) Відповідач Українська [PERSON] дійсно зареєстрована з 08 листопада 2003 року за вказаною адресою, що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку від 01 липня 2017 року за вих. № 1-116947, та довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 02 жовтня 2018 рок за № 1-11/877. (а.с.6) Дійсно 11 грудня 2014 року [PERSON] склала заповіт, яким на випадок своєї смерті усе своє майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, а також все на що вона матиме право заповіла Українській [PERSON] Вказаний заповіт посвідчено приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Іваненко О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 5744. (а.с. 30). Після смерті Української Є.О. між Українською О.О. з одного боку та Українським О.Д [PERSON] ,Українською [PERSON] виник спір щодо права власності на 7/16 частки будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . Українська О [PERSON] зверталася до суду із позовом про визнання договору дарування будинку недійсним та визнання за нею права на 7/16 частини будинку, але за її заявою вказаний позов був залишений без розгляду, про що свідчить ухвала Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2018 року. (а.с. 31 - 33, 61). Відповідно до статті 41\~Конституції України та статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України\~№ 475/97-ВР від 17 липня 1997 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № № 2.4.7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Згідно із частиною першою статті 383\~ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до статті 391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із частиною четвертою статті 156\~ЖК Української\~РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належить особи, зазначені у частині другій статті 64 цього Кодексу, тобто дружина (чоловік), діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім`ї власника можуть бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно поживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 405\~ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року в справі № 6-158цс14. Відповідно до частини першої статті 402\~ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітутне правовідношення виникає в силу закону згідно з частиною першою статті 402\~ЦК України за наявності факту проживання особи разом із власником обтяженого сервітутом житла та спільне з ним користування цим житлом. У ЦК України право членів сім`ї власника житла на користування ним визнається сервітутним правом. Це право є особистим сервітутом, оскільки виникає в інтересах певної особи - члена сім`ї власника житла. Таким чином, суб`єктами даного сервітутного правовідношення є, з одного боку, власник житла, а з іншого - член сім`ї. Із змісту частини першої статті 405\~ЦК України вбачається, що необхідною умовою виникнення зазначеного сервітуту є спільне проживання членів сім`ї з власником обтяженого сервітутом житла та ведення спільного господарства. Лише ці дві умови у сукупності дають право обмеженого користування житлом членам сім`ї власника. Вказана правова позиції визначена у постанові Верховного суду від 20 червня 2018 року у справі № 645/8985/15-ц, провадження № 61-10118св18. Судом встановлено, що відповідач Українська [PERSON] була зареєстрована та проживала у спірному житловому будинку за згодою його колишнього власника - [PERSON] як член його сім`ї, право власності якого припинено та новим власником житлового будинку стала позивач [PERSON] , а Українська [PERSON] не є членом сім`ї нового власника,\~\~й між сторонами не був укладений договір найму житла, таким чином із втратою права власності на будинок Українським О. [PERSON] ., відповідач Українська [PERSON] втратила право користування будинком, оскільки право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, а тому позов про визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим будинком [ADDRESS] є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Суд також, критично ставиться та не приймає до уваги як доказ у справі поданий до суду Акт обстеження житлово-побутових умов від 06 травня 2019 року, складеного депутатом Броварської міської ради [PERSON] , в якому зазначається, що постійне місце проживання Української О [PERSON] за місцем реєстрації за адресою [ADDRESS] встановлено зі слів самої Української [PERSON] , а свідок [PERSON] яка його підписала, суду пояснила, що особисто під час огляду домоволодіння депутатом та складання вказаного акту присутня не була, а вказаний акт їй принесла та дала підписати Українська О [PERSON] (а.с. 79).

Outcome: approved