Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

У вересні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] з позовом про стягнення коштів за невиконаним договірним зобов'язанням. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що між сторонами укладено попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки від 5 жовтня 2009 року реєстраційний номер 1430, згідно умов якого [PERSON] та [PERSON] зобов'язуються у строк до 1 грудня 2009 року укласти договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка знаходиться з адресою : [ADDRESS], кадастровий номер 7422085900:60:108:0005, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Згідно п.3 зазначеного попереднього Договору купівлі- продажу на підтвердження свого зобов»язання позивач передав відповідачу, гарантійний платіж у розмірі 29500 грн., а відповідач прийняла вищезазначену суму у розмірі 29500 грн. Оскільки [PERSON] свої зобов»язання про укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки за вищезазначеним договором не виконала, і гарантійний платіж у розмірі 29500 грн., який згідно з пункту 5 Попереднього договору має подвоїтися нею не виплачений, [PERSON] просив стягнути з відповідача на його користь грошову суму у розмірі 59000 грн., відповідно до умов укладеного договору. Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду [PERSON] звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на ті обставини що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, задовольнивши його позовні вимоги в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не повно з»ясував обставини справи, так судом не було встановлено причин, за яких відповідач протягом трьох років виготовляючи технічну документацію для отримання державного акту на земельну ділянку, лише у вересні 2013 року узнала про неможливість отримання зазначеного державного акту, оскільки її (відповідача) земельна ділянка знаходиться на земельних частках(паї) на які раніше були виготовлені державні акти на право власності на земельні ділянки. Крім того, суд не звернув уваги на пункт 5 Попереднього договору купівлі- продажу земельної ділянки, згідно з яким у разі відмови відповідача в т.ч. в разі неможливості та неможливості чи небажання подати необхідні для оформлення Договору документи, відповідач повертає апелянту(покупцю) суму в подвійному розмірі Гарантійного платежу, яка вважатиметься компенсацією за невиконання зобов»язання за цим договором. Вислухавши пояснення [PERSON], та представників [PERSON], дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того що, відсутнє необґрунтоване з боку [PERSON], ухилення від укладання основного договору купівлі - продажу, що є необхідною умовою для стягнення з неї гарантованого платежу у подвійному розмірі, який визначений у попередньому договорі, як того вимагає позивач. Проте погодитись повністю з таким висновком суду не можна, оскільки суд першої інстанції неправильно визначив правову суть спору. Так як вбачається з матеріалів справи та установлено судом першої інстанції, 5 жовтня 2009 року між [PERSON] та [PERSON], з метою зобов»язання укласти в подальшому договір купівлі- продажу земельної ділянки, яка знаходиться в Козелецькому районі село Надинівка, вул.Лісова розміром 0,24 га, яка рішенням Надинівської сільської ради була виділена у власність [PERSON]; було укладено попередній письмовий договір, за умовами якого вони домовилися укласти договір купівлі- продажу у строк до першого грудня 2009 року(включно). Технічна документація на виготовлення державного акту на праві власності на земельну ділянку знаходиться в процесі розробки. Відповідачу до підписання договору в рахунок належних за вищезазначеним договором купівлі- продажу платежів (30000 грн.), на підтвердження свого зобов»язання та в забезпечення його виконання, передано позивачем- 29500 грн. Проте як у цей строк та і в подальшому, незважаючи на те що строк укладання договору купівлі- продажу продовжувався до 31 грудня 2009 року та до першого жовтня 2010 року, договір купівлі- продажу земельної ділянки між сторонами не був укладений (ас.7-10). Продавець( [PERSON]), знаходиться в процесі оформлення правоустановлюючих документів на земельну ділянку, яка є предметом даного договору. Виходячи із положень ст.ст. 509,11 ЦК України зміст зобов»язання утворюють суб»єктивні права та обов»язки його учасників, підставою винекнення цивільних прав та обов»язків, є зокрема договори- правочини, у яких мінімум дві сторони, досягли згоди відносно набуття , зміни, припинення тощо цивільних прав та обов»язків. Нормами ЦК України визначені наслідки порушення договірних зобов»язань, і зокрема можливість вимагати сплати отриманої суми та додаткової сплати суми у розмірі отриманої. Так, у відповідності зі ст.570 ЦК України завдатком(що є одним із видів забезпечення зобов»язань), є сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних із нього за договором платежів на підтвердження зобов»язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних із боржника платежів, є завдатком , вона вважається авансом.Тобто забезпечувальну функцію в цивільному закодавстві несе саме завдаток, у зв»язку з чим сторони пов»язані гарантією, так при порушенні зобов»язання стороною яка отримала завдаток, вона зобов»язана повернути його іншій стороні в подвійному розмірі (п.2ст. 571 ЦК). Таким чином, унесення завдатку як способу виконання зобов»язання може бути лише у випадку наявності наявності зобов»язання , яке мало випливати з договору купівлі- продажу. Як вбачається з матеріалів справи між сторонами, п»ятого жовтня 2009 року був укладений Попередній Договір Купівлі- Продажу Земельної Ділянки, який виходячи із змісту ст. 635 ЦК України є організаційним договором спрямованим не на товарообмін а на його організацію, тобто на встановлення взаємозв»язків учасників майбутнього договору. Таким чином, договір купівлі -продажу земельної ділянки між сторонами не було укладено, грошова сума 29500 грн. яка передана відповідачу позивачем, зараховується в рахунок майбутніх платежів але не може бути одним із способів виконання забезпечення зобов»язань, тобто є авансом, повернення якого позивач має право вимагати у зв»язку з невиконанням договору, а відповідач повинен повернути його, але не за яких умов він не може бути зобов»язаний до його повернення у більшому розмірі. Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає необґрунтованими вимоги [PERSON]про необхідність стягнення з [PERSON] 29500 грн., у подвійному розмірі із посиланням при цьому на п.5 зазначеного Попереднього Договору купівлі- продажу земельної ділянки за яким продавець повертає покупцеві суму в подвійному розмірі. Враховуючи встановлені обставини та з урахуванням наведених норм матеріального права, і що передана [PERSON] сума в 29500 грн. [PERSON] є авансом, який підлягає поверненню позивачу ; рішення суду першої інстанції як ухвалене з порушенням норм чинного законодавства підлягає скасуванню. Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 29500 грн. сплаченого авансу. Оскільки позов [PERSON] задоволений частково, то виходячи з правил ст. 88 ЦПК України необхідно присудити, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 442 грн.50 коп. судового збору за розгляд справи в суді(147,5 + 295).

Outcome: partial