Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

У вересні 2018 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач, разом - сторони), про поділ спільного сумісного майна подружжя. Позов обґрунтований такими обставинами. 26.10.2013 сторони зареєстрували шлюб, під час якого за спільні кошти подружжя було придбано нерухоме та рухоме майно, а саме: двокімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки: 3221280801:01:082:0112, будинок з прибудованим гаражем, розташований за адресою: [ADDRESS] ; автомобіль «Honda Crosstour», д.н.з. [NUMBER] . Шлюб між сторонами розірваний. Посилаючись на те, що вищевказане майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, позивач просить здійснити його поділ шляхом визнання за нею права власності на Ѕ його частину. 28.09.2018 позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 05.02.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 04.06.2019. 04.06.2019 підготовче судове засідання відкладено на 02.07.2019 у зв`язку з неявкою учасників справи. 02.07.2019 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до розгляду по суті на 11.11.2019. 11.11.2019 судове засідання відкладено на 11.02.2020 у зв`язку з неявкою учасників справи. 11.02.2020 судове засідання відкладено на 27.05.2020 у зв`язку з неявкою відповідача. Представник позивача [PERSON] подав заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Відповідач про розгляд справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем його проживання, проте до суду не з`явився, відзив на позов від відповідача не надійшов. Зважаючи на неявку відповідача в судове засідання та неподання відзиву на позов, суд відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на неявку сторін суд розглянув справу без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 26.10.2013 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб (а.с. 7). В період шлюбу сторони набули у власність двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0567 га, кадастровий номер земельної ділянки: 3221280801:01:082:0112; будинок з гаражем, розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та копіями договорів купівлі-продажу земельної ділянки та будинку з прибудованим гаражем (а.с. 10-11, 12). Належних доказів набуття сторонами у шлюбі автомобіля «Honda Crosstour», д.н.з. [NUMBER] , та перебування його у власності подружжя на час розгляду справи суду не надано, а тому вимоги позивача про поділ автомобіля суд вважає недоведеними. Правовстановлюючі документи на вищевказане нерухоме майно оформлені на відповідача [PERSON] . Шлюб сторін розірвано, про що 15.01.2019 Дарницьким районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану складено відповідний актовий запис № 12 (а.с. 29). Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, яка знайшла своє вираження у статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), відповідно до положень якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже зважаючи на те, що вищевказане нерухоме майно було придбано у період зареєстрованого шлюбу сторін і за спільні кошти подружжя, суд визнає це майно об`єктом права спільної сумісної власності. Відповідно до частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Оскільки сторони не домовилися про поділ майна за взаємною згодою, що передбачено частиною 2 цієї статті, даний спір повинен вирішуватися судом. Способи та порядок поділу майна подружжя визначені статтею 71 цього Кодексу, згідно приписів якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (частина 4 статті 71 СК України). За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 70 СК України, при поділі майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Позивач не погоджується на отримання грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності і просить поділити спільне сумісне майно шляхом визначення ідеальних часток кожного з подружжя у праві власності на вищевказане нерухоме та рухоме майно, при цьому жодних заперечень проти позову та альтернативного порядку поділу майна відповідач не запропонував. Отже на підставі досліджених судом доказів і оцінки наведених позивачем аргументів суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність вимог [PERSON] та задовольняє їх в повному обсязі. З огляду на результат розгляду справи суд на підставі положень статті 141 ЦПК України покладає на відповідача в повному обсязі сплачений позивачем судовий збір в розмірі 8 810 грн. (а.с. 6). На підставі викладеного,

Outcome: partial