Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

У березні 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила зняти арешт з усього майна і заборону на його відчуження, яке належить [PERSON] , накладеного постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві Богданюк Н.Л. від 14 березня 2003 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; зобов`язати Дев`яту київську державну нотаріальну контору виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна номер реєстраційного обтяження 1346154 від 1 жовтня 2004 року. В обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначено про те, що їй на праві власності належить нерухоме майно - квартира [ADDRESS] . В процесі підготовки до продажу належного позивачу нерухомого майна, останній стало відомо про наявність запису про обтяження - арешту усього належного позивачу нерухомого майна та заборони на його відчуження, накладених згідно постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві Богданюк Н.Л. від 14 березня 2003 року, обтяжував - Дев`ята київська державна нотаріальна контора, номер запису про обтяження - 1346154 від 1 жовтня 2004 року. 30.01.2020 року позивачем отримано відповідь Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), згідно якої жодних виконавчих документів, боржником за яким є позивач [PERSON] , на виконанні у відділі не перебуває, виконавче провадження, в межах якого винесено постанову про обтяження у 2003 році, знищено у зв`язку із закінченням строків зберігання. Аналогічну інформацію позивачем отримано і з автоматизованої системи виконавчих проваджень. У лютому 2020 року позивач звернулась зі скаргою на ім`я керівника Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо скасування обтяження, однак останній надано відповідь пр. те що у зв`язку із закриттям виконавчого провадження та його знищенням жодних дій щодо скасування арешту майна виконавча служба не може вчинити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 6 березня 2020 року цивільну справу за позовом [PERSON] передано на розгляд Голосіївського районного суду м. Києва за підсудністю. 13 травня 2020 року матеріали цивільної справи в порядку автоматизованого розподілу справ розподілено в провадження судді Шкірая М.І. 26 травня 2020 року в порядку повторного автоматизованого розподілу справ, матеріали цивільної справи розподілено в провадження судді Чередніченко Н.П. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 28 травня 2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату та місце судового засідання повідомлялись за зареєстрованим місцем знаходження, належним чином, що стверджується повідомленнями про вручення рекомендованих поштових направлень. Відзив на позов від відповідачів до суду не надходив. З огляду на викладене, суд ухвалив розглянути дану справу в заочному порядку, ухваливши заочне рішення на підставі даних матеріалів справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності за позивачем [PERSON] , що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 157767099 від 27 лютого 2019 року. В матеріалах справи наявна копія постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві Богданюк Н.Л. від 14 березня 2003 року, якою накладено арешт на 1/7 частину квартири [ADDRESS] , що належить [PERSON] , у зв`язку із примусовим виконанням виконавчого листа № 2-1277, виданого 19.09.2002 року Залізничним районним судом м. Києва. З листа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевкової О.В. від 27.01.2020 року вбачається, що останньою у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна виявлено запис про обтяження наступного змісту: арешт нерухомого майна на невизначене майно, все майно, власник: [PERSON] , зареєстрований 20 березня 2003 року, Дев`ята київська державна нотаріальна контора, підстава обтяження - постанова від 14 березня 2003 року, ВДВС Залізничного району. Листом за підписом заступника начальника Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Москаленко О.П. від 30.01.2020 року № 33453, приватного нотаріуса повідомлено, що перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на виконання у Солом`янському районному відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виконавчі документи, за якими боржником є [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] ), не перебувають. Надати більш детальну інформацію з приводу обтяження у відділу відсутня можливість, оскільки виконавче провадження знищено у зв`язку із закінченням строків зберігання. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійснені лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Положеннями ст. 391 ЦК України закріплено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Чинний Закон України «Про виконавче провадження» містить статтю 59, якою визначено порядок і підстави зняття арешту, в тому числі викладено вичерпний перелік підстав, який надає державному виконавцеві самостійно знімати арешт; також передбачено можливість особи у всіх інших випадках звертатися до суду за зняття арешту. Відповідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. При цьому, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», встановлює, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Судом встановлено, що позивач є власником нерухомого майна, однак позбавлена можливості на власний розсуд розпоряджатись своєю власністю, у зв`язку із накладеним у 2003 році обтяженням, при цьому, позивач не є боржником за жодним виконавчим провадженням яке б перебувало на виконанні у відділі виконавчої служби. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню.

Outcome: approved