Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

У березні 2017 року Перший заступник керівника Костянтинівської місцевої прокуратури звернувся до суду в інтересах держави з позовною заявою до відповідачів про визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держземагенства у Донецькій області №22-сг від 30 квітня 2014 року «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою громадянину [PERSON]Б.», визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області №1413-сг від 30 червня 2016 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду без зміни цільового призначення», визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 22 липня 2016 року, посилаючись на те, що 02 квітня 2014 року [PERSON] звернувся до Головного управління Дерземагенства у Донецькій області з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду строком на сім років площею 11, 6962 га для ведення фермерського господарства на території Святогорівської селищної ради Добропільського району за межами населеного пункту. За результатами розгляду даного клопотання Головним управлінням Держземагенства у Донецькій області видано наказ №22-сг від 30 квітня 2014 року, яким надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для ведення фермерського господарства. 22 липня 2016 року між [PERSON] та головним управлінням Держгеокадастру в Донецькій області укладено договір оренди земельної ділянки за №1413-сг площею 11,6962 га, яка розташована на землях сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів Святогорівської селищної ради. У звязку з тим, що [PERSON] на момент прийняття оскаржуваних наказів та укладення договору оренди від 22 липня 2016 року, був засновником фермерського господарства «Агрос» він не мав права на повторне отримання земельної ділянки для ведення фермерського господарства без проведення земельних торгів. Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 26 травня 2017 року позов першого заступника керівника Костянтинівської місцевої прокуратури до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Святогорівська селищна рада Добропільського району про визнання незаконним та скасування наказів, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та зобовязання повернути земельну ділянку задоволено: визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держземагенства у Донецькій області №22-сг від 30 квітня 2014 року «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою громадянину [PERSON]Б.»; визнано незаконним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області №1413-сг від 30 червня 2016 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду без зміни цільового призначення»; визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 22 липня 2016 року, укладений між Головним управлінням Держгеокадастром у Донецькій області та [PERSON] про надання в оренду земельної ділянки площею 11,6962 га, кадастровий номер 1422055500:01:000:0769, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об»єкта нерухомого майна на підставі рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень з індексним номером №30726871 від 01 серпня 2016 року; зобовязано [PERSON] повернути на користь Держави земельну ділянку площею 11,6962 га, кадастровий номер 1422055500:01:000:0769, яка розташована на території Святогорівської селищної ради Добропільського району Донецької області за межами населеного пункту; стягнуто з [PERSON] на користь прокуратури Донецької області судовий збір у розмірі 6 450 грн., сплачений при зверненні до суду. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обгрунтування апеляційної скарги [PERSON] посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права і, зокрема на те, що ні позовна заява, ні рішення суду не містять чіткого обгрунтування, в чому саме полягає порушення інтересів держави, в інтересах якої прокуратурою подано позов на підставі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»; відповідно до укладеного договору оренди орендна плата складає 9667.85 грн. на рік, що на 36% вище, ніж посередня орендна плата по Донецькій області; позовна заява та рішення суду не містить чіткого обгрунтування, як будуть захищені інтереси держави в разі визнання недійсним вказаного договору, не містить відомостей, яка середня орендна плата по регіону при проведенні земельних торгів, не містить гарантій, що в разі проведення вказаних торгів найкраща пропозиція буде вищою, ніж передбачено договором, і що земельні торги не призведуть до того, що держава буде отримувати орендну плату нижче, ніж отримує її зараз; приписами статті 123 ЗК України врегульований загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; при цьому забороняє компетентним органам вимагати інші, ніж установлені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу; суд посилається на Закон України «Про фермерське господарство», але жодна норма цього закону не зобовязує громадянина мати виключно одне фермерське господарство, в законодавстві України не існує обмежень щодо кількості юридичних осіб, які громадянин бажає створити з метою здійснення підприємницької діяльності і будь-яке подібне обмеження буде обмеженням права громадянина на підприємницьку діяльність; орган державної влади під час ухвалення рішення не мав права обгрунтовувати відмову у наданні дозволу тим, що він є засновником іншого фермерського господарства; суд не зазначив жодної норми, яку було порушено при виданні вказаних наказів, напроти, оскільки чинне законодавство України не містить таких норм, якби орган державної влади відмовив йому у наданні земельної ділянки, він прямо порушив би земельне законодавство України, оскільки останнє містить вичерпний перелік підстав для відмови у наданні земельної ділянки і серед них немає такої, яка б містила заборону мати два чи більше фермерських господарств; висновок суду про те, що він нібито ввів в оману відповідача при написанні заяви про виділення земельної ділянки не відповідає дійсності, оскільки до заяви було додано копію трудової книжки, в якій прямо зазначено, що він є головою фермерського господарства; крім того, вказана земельна ділянка надавалася для сворення та діяльності фермерського господарства, яке у березні 2017 року було створено і з того часу вказана земельні ділянка використовується вказаним фермерським господарством, як окремою юридичною особою, в своїй діяльності; своїм рішенням суд фактично вилучив вказану земельну ділянку з користування СФГ «Країна», чим порушив права та інтереси цієї юридичної особи, фактично паралізувавши його роботу та позбавивши можливості вести господарську діяльність, проте вказана юридична особа в якості співвідповідача у справі не залучена, чим була позбавлена можливості захищати свої права та законні інтереси; апелянт посилається на порушення цивільного процесуального законодавства в частині стягнення судових витрат. В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважаючи рішення законним і обгрунтованим. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області у судовому засіданні заперечувала проти апеляційної скарги, вважаючи рішення суду законним і обгрунтованним. Відповідач [PERSON] та представник третьої особи у судове засідання апеляційного суду не зявились; від них надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності. Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Задовольняючи позовні вимоги Костянтинівської місцевої прокуратури суд першої інстанції виходив з того, що при постановленні оспорюваних наказів Головним управлінням Держземагентства у Донецькій області допущено порушення порядку, визначеного Законом України «Про фермерське господарство», який визначає порядок надання земельних ділянок громадянам для ведення фермерського господарства, а оскільки накази Головним управлінням Держземагентства у Донецькій області, які підлягають скасуванню, були правовою підставою укладення між [PERSON] та Головним управлінням Держкомзему у Донецькій області договорів оренди землі, то ці договори згідно вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України підлягають визнанню недійсними в судовому порядку і як наслідок підлягає поверненню земельна ділянка державі. Проте з такими висновками погодитися неможливо виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 02 квітня 2014 року [PERSON] звернувся до Головного управління Держземагенства у Донецькій області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду строком на 7 років із земель сільськогосподарського призначення державної власності, для ведення фермерського господарства. Обґрунтував розмір земельної ділянки тим, що дані землі планується використовувати для створення фермерського господарства, яке буде спеціалізовуватись на вирощуванні зернових та багаторічних культур, займатиметься їх переробкою та реалізацією з метою отримання доходу. На земельній ділянці планується ведення сівозміни. Для обробітку земельних ділянок є необхідна техніка та досвід роботи в сільському господарстві. Крім того в заяві вказано, що до складу членів фермерського господарства планується включити 2 осіб, які не реалізували право на безоплатне одержання земельних ділянок у власність для ведення фермерського господарства. При цьому у додатках значаться: копія паспорта та ідентифікаційного коду; викопіювання з нанесенням земельних ділянок та копія трудової книжки. Наказом Головного управління Держземагенства у Донецькій області від 30 квітня 2014 року №22-сг «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою громадянину [PERSON]Б.», з метою створення фермерського господарства надано [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду строком на сім років із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають у запасі, площею 11,6962 га пасовищ для ведення фермерського господарства на території Святогорівської селищної ради Добропільського району Донецької області за межами населених пунктів. 08 грудня 2015 року наказом Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області «Про внесення змін до наказу Головного управління від 30 квітня 2014 року №22-сг» поновлено громадянину [PERSON] дію дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду із земель сільськогосподарського призначення державної форми власності, що перебувають у запасі, для ведення фермерського господарства на території Святогорівської селищної ради Добропільського району Донецької області за межами населених пунктів, наданого Головним управлінням від 30 квітня 2014 року. Наказом Головного управління Держгеокадастру в Донецькій області від 30 червня 2016 року №1413-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки в оренду без зміни цільового призначення» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину [PERSON] для ведення фермерського господарства на території Святогорівської селищної ради Добропільського району Донецької області (за межами населеного пункту) та надано громадянину [PERSON] в оренду земельну ділянку площею 11,6962 га строком на сім років. Встановлено річний розмір орендної плати за користування земельною ділянкою на правах оренди в розмірі 8 % від нормативної грошової оцінки. 22 липня 2016 року між Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області та [PERSON] був укладений договір оренди №1413-сг, відповідно до умов якого, орендодавець надав орендарю в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 11, 6962 га із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебуває в запасі, на території Святогорівської селищної ради Добропільського району Донецької області для ведення фермерського господарства, на строк 7 років. Факт прийому передачі вищезазначеної земельної ділянки підтверджується актом прийому-передачі земельної ділянки від 22 липня 2016 року. Вказаний договір оренди землі від 22 липня 2016 року зареєстрований 27 липня 2016 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна. Судом першої інстанції також встановлено, що відповідач [PERSON] неодноразово отримував земельні ділянки для ведення фермерського господарства та що він є засновником кількох фермерських господарств. Відповідно до статей 22, 31, 93, 124 ЗК України землі сільськогосподарського призначення можуть надаватися громадянам для ведення фермерського господарства та використовуватися цим господарством, зокрема, на умовах оренди. За правилом статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів. Частинами другою та третьою статті 134 ЗК України визначені випадки, коли земельні торги не проводяться, а передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Зокрема, земельні торги не проводяться при передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства. Стаття 123 ЗК України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати інші, ніж установлені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу. При вирішенні позовних вимог про законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства застосуванню підлягають також правила надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства, передбачені Законом України «Про фермерське господарство» як спеціального по відношенню до статті 123 ЗК України. За змістом статей 1, 7, 8 Закону № 973-IV заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити комплекс передбачених частиною першою статті 7 Закону України Про фермерське господарство» умов і обставин. Розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування надає оцінку обставинам і умовам, зазначеним у заяві, перевіряє доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів. За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування пересвідчується в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. У протилежному випадку відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними субєктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обовязковою процедурою без проведення земельних торгів. Відповідно до ч.3 ст. 123 ЗК України, яка регулює порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, підставою для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених в установленому порядку. Звертаючись до суду з позовом Костянтинівська місцева прокуратура обгрунтовувала позовні вимоги тим, що на момент прийняття оскаржуваних наказів Головного управління Держземагентства в Донецькій області та укладення договору оренди набуло статусу юридичної особи фермерське господарство «Агрос», засновником якого є [PERSON], мало у своїй власності земельні ділянки та отримання у подальшому земельної ділянки площею 11,6962 га (кадастровий номер 1422055500:01:000:0769) із земель Святогорівської селищної ради в оренду строком на 7 років, яке відбулося без проведення земельних торгів, суперечить вимогам статті 124 ЗК України. Виходячи з аналізу положень ч.1 ст. 8 Закону України «Про фермерське господарство», статей 89, 91, 92 ЦК України, статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців», статті 31 ЗК України суд дійшов висновку про те, що фермерське господарство після державної реєстрації має право на отримання додаткової земельної ділянки (ділянок), але як юридична особа, а не як громадянин із метою створення фермерського господарства. А виходячи з аналізу вимог статей 7, 12 Закону України «Про фермерське господарство», статей 116, 118, 121, 123, 134 ЗК України суд дійшов висновку про те, що громадянин право на отримання земельної ділянки державної власності може використати один раз, додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримувати на конкурентних засадах через участь у торгах. Отже, виходячи із зазначених норм права, суд першої інстанції дійшов висновку, що розглядаючи заяву [PERSON] та видаючи накази про надання дозволу на розробку проекту і передачу ділянок в оренду, Головне управління Держземагенства не дотрималось вимог Закону України «Про фермерське господарство» та не дало оцінку обставинам і умовам, зазначеним у заяві, не пересвідчилося в дійсності волевиявлення заявника, не перевірило доводів заявника щодо відсутності зареєстрованого за ним фермерського господарства. Проте, зазначені норми не містять обмежень щодо кількості фермерських господарств, які громадянин може створювати для здійснення підприємницької діяльності та не містить положень про те, що право на отримання земельної ділянки державної власності громадянин може використати один раз, а додатково земельні ділянки громадянин або фермерське господарство можуть отримувати на конкурентних засадах через участь у торгах. А частинами другою та третьою статті 134 Земельного кодексу України (на дату видання наказу Головного управління від 30.04.2014 року № 22-СГ) визначені випадки, коли земельні торги не проводяться, а передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Зокрема, земельні торги не проводяться при передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства. Відповідно до Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо проведення земельних торгів» від 18.02.2016 року фізичні та юридичні особи, які до дня набрання чинності цим Законом одержали в установленому порядку дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відведення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для передачі у власність, мають право на отримання таких земельних ділянок без проведення земельних торгів у випадках, визначених положеннями частини другої статті 134 Земельного кодексу України, що виключаються цим Законом. Крім того, рішенням Добропільського міськрайонного суду від 28 квітня 2017 року, яке набрало чинності 10 травня 2017 року, встановлено, що у фермерського господарства «Агрос» відсутні у власності земельні ділянки; земельну ділянку площею 36,4 га вилучено у [PERSON] згідно рішення Добропільської міської ради народних депутатів від 02.10.1996 року. А відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. З матеріалів справи також вбачається, що спірну земельну ділянку (кадастровий номер 1422055500:01:000:0769) було передано [PERSON] як фізичній особа саме для ведення фермерського господарства. Відповідне фермерське господарство «Країна» було створено ним після отримання земельної ділянки, як то передбачено ст. 8 Закону України «Про фермерське господарство», про що свідчить запис в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 22 березня 2017 року. Висновок суду першої інстанції про те, що Головне управління Держземагенства не дотрималось вимог Закону України «Про фермерське господарство» та не дало оцінку обставинам і умовам, зазначеним у заяві, не пересвідчилося в дійсності волевиявлення заявника, не перевірило доводів заявника щодо відсутності зареєстрованого за ним фермерського господарства, оскільки [PERSON] на момент прийняття оскаржуваних наказів та договору оренди був засновником фермерського господарства «Агрос», яке вже набуло статусу юридичної особи та мало у своїй власності земельну ділянку та має техніку для обробітку землі, а нове фермерське господарство «Країна» використовує для обробітку земельної ділянки сільськогосподарську техніку ФГ «Агрос», тобто не має власної сільськогосподарської техніки, що свідчить, на думку суду, про створення його з метою отримання земельних ділянок на позаконкурсній основі, в необґрунтованих розмірах, є припущенням, оскільки не ґрунтується на належних та допустимих доказах. З доданої [PERSON] до клопотання (заяви) на імя начальника Головного управління Держземагентства у Донецькій області вбачається, що з 27 лютого 1995 року [PERSON] є керівником фермерського господарства «Агрос». Крім того, у постанові про закриття кримінального провадження слідчого управління Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 15 травня 2017 року, наданої Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області до заперечень на апеляційну скаргу, зазначено, що згідно постанови №963 від 25 липня 2007 року «Про затвердження Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтовного покриву (родючого шару грунту) без спеціального дозволу», внаслідок передачі в оренду земельних ділянок громадянину [PERSON] будь-яку шкоду охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб не спричинено. Застосування судом першої інстанції правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 03 лютого 2016 року № 6-2902цс15, від 11 травня 2016 року № 6-2903цс15, від 18 травня 2016 року № 6-248цс16 невиправдано з огляду на те, що у цих справах позовні вимоги предявлялися до юридичних осіб фермерських господарств і з інших підстав, ніж по даній справі. Безпідставність застосування судом першої інстанції правової позиції Верховного Суду України від 18 травня 2016 року встановлена також рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області 28 квітня 2017 року, яке набрало чинності 10 травня 2017 року. Виходячи з викладеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду є незаконним, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Першого заступника керівника Котянтинівської місцевої прокуратури до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, [PERSON], третя особа Святогорівська селищна рада Добропільського району Донецької області про визнання незаконними та скасування наказів, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та зобовязання повернути земельну ділянку.

Outcome: dismissed