Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

У березні 2016року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 27 червня 2008 року між АКІБ «Укрсиббванк» та відповідачем по справі [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11366282000. За даним договором банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 70\~000 дол. США на строк до 27.06.2022 року. Банк виконав умов договору та надав кредитні кошти. Оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту та сплаті відсотків за договором кредиту не виконував, станом на 25.02.2016 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 67\~264,87 дол. США, що складається з заборгованості по тілу кредиту 54\~189,18 дол. США, заборгованість за відсотками 13\~075,69 дол.США. [PERSON] невиконання зобовязань була нарахована пеня в розмірі 192\~185,01 грн., з яких 69\~880,27 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам, та 122\~304,74 грн. пеня за прострочення сплати процентів. У якості забезпечення виконання кредитних зобовязань між банком та [PERSON] було укладено договор поруки № 214519 від 27.06.2008, за яким поручитель несе солідарну відповідальність. Посилаючись на вищевикладене та норми закону позивач просив суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно заборгованість за кредитним договором на загальну суму 67 26487 дол. США та пеню за несвоєчасне виконання зобовязань в розмірі 192\~185,01 грн.; судові витрати покласти на відповідачів. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подавши до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи заперечував. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів 27 червня 2008 року між АКІБ «Укрсиббванк» та відповідачем по справі [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11366282000. За даним договором банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 70\~000 дол. США на строк до 27.06.2022 року. Підписуючи даний договір позичальник погоджується з викладеною пропозицією в [PERSON] споживчого кредитування позичальників АКІБ «УкрсСиббанк». [PERSON] є невідємною частиною договору. Відповідно до кредитного договору, повернення кредиту здійснюється щомісячно ануїтетними платежами кожного місяця та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами. За ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. За ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит (грошові кошти) та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. За умовами кредитного договору [PERSON] мала вчасно сплачувати відсотки, нараховані за користування кредитом і частку кредиту у визначений договором строк. У п.4.1 кредитного договору передбачено, що за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених договором, позичальник сплачує кредитору пеню, а також штраф. Як вбачається з положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. З наданих суду документів встановлено, що [PERSON] порушила строки погашення заборгованості та сплати відсотків за користування кредитом. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається та, які підтверджували їх вимоги та заперечення. Позивачем надано суду достатньо доказів на підтвердження прострочення відповідачем строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобовязання кредитного договору характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Встановлено, що [PERSON] було укладено договор поруки № 214519 від 27.06.2008, за яким поручитель несе солідарну відповідальність. П.1.4 договору поруки встановлено, що відповідальність поручителя та боржника є солідарною. За ст. 543 ЦК України у разі солідарного обовязку боржників кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved