Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-20 00:00:00

У березні 2020 року АТ «КРЕДОБАНК» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення в порядку ст.625 ЦК України 77906 грн. 40 коп. інфляційних втрат та 25576 грн. 26 коп. трьох відсотків річних від простроченої суми. В обґрунтування заявленого позову вказує, що 10 серпня 2018 року на підставі договору про відступлення права вимоги АТ «КРЕДОБАНК» набуло права вимоги до [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту №1535652894802115 від 18 лютого 2015 року, який укладено між ПАТ «ФІДОБАНК» та [PERSON] [PERSON] належним чином не виконує своїх зобов`язань за кредитним договором, не повертає кошти та не вносить плати за користування кредитними коштами, в наслідок чого станом на 13 лютого 2020 року виникла заборгованість в розмірі 284219 грн. 69 коп. Вказує, що оскільки зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилось та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, тому кредитор має право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення, що станом на 24 лютого 2020 року становить 103482 грн.66 коп., з яких: 77906 грн. 40 коп. - інфляційні втрати, 25576 грн. 26 коп. - три відсотки річних від простроченої суми. В судове зсідання представник позивача Гончарова У.І. подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі заявлених вимог, додаткових пояснень, заяв, клопотань не має, у разі відсутності відповідача просить ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подавав. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 15 квітня 2020 року постановлено провести по справі заочний розгляд. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 лютого 2015 року між ПАТ «ФІДОБАНК» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №1535652894802115, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 100000 грн. на строк 36 місяців з остаточним терміном повернення кредиту - 17 лютого 2018 року /п.1.1, п.1.2 договору кредиту/. У п.1.3 та п.1.4 договору кредиту сторони передбачили, що процентна ставка, яка нараховується на залишок суми основного боргу (строкова заборгованість) за користування кредитом становить 0,0001 % річних, а процентна ставка, яка нараховується за користування кредитом в разі наявності простроченої заборгованості щодо повернення кредиту на суму простроченої заборгованості (суму основного боргу без врахування процентів), становить 30,0001% річних. Згідно п.1.5 договору кредиту сторони передбачили також комісію за обслуговування кредиту в розмірі 3,99%. Згідно умов договору кредиту [PERSON] взяв на себе зобов`язання погашати заборгованість по кредиту в строки та в сумі відповідно до погодженого графіку (Додаток №1 до договору) /п.1.7 договору/. 10 серпня 2018 року між ПАТ «ФІДОБАНК» та ПАТ «КРЕДОБАНК» укладено договір про відступлення прав вимоги, за умовами якого ПАТ «КРЕДОБАНК» набув усіх прав кредитора за основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, вказаних у Додатку №1 до цього договору та сплати штрафних санкцій у розмірах, передбачених основними договорами. Права вимоги, які переходять до нового кредитора, вказані у Додатку №1 до цього договору /п.2 договору/. Згідно витягу з Додатку №1 до договору про відступлення прав вимоги від 10 серпня 2018 року позивач набув права вимоги по договору кредиту №1535652894802115, який укладено 18 лютого 2015 року із [PERSON] . На момент набуття ПАТ «КРЕДОБАНК» права вимоги по договору кредиту №1535652894802115 від 18 лютого 2015 року, тобто станом на 10 серпня 2018 року, загальний розмір заборгованості [PERSON] за договором кредиту становив 189215 грн. 51 коп., з яких: 54854 грн. 39 коп. - сума заборгованості за основним зобов`язанням, 23673 грн. 70 коп. - сума заборгованості за нарахованими процентами, 110687 грн. 42 коп. - сума заборгованості за нарахованими комісіями. 13 серпня 2018 року на адресу [PERSON] направлено повідомлення про відступлення прав вимоги за договором кредиту №1535652894802115 від 18 лютого 2015 року. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, провадження №14-318цс18, зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, АТ «КРЕДОБАНК» вказує, що станом на 13 лютого 2020 року розмір заборгованості [PERSON] за договором кредиту №1535652894802115 від 18 лютого 2015 року становить 284219 грн. 69 коп. Разом з тим, на момент укладення договору про відступлення прав вимоги від 10 серпня 2018 року розмір заборгованості [PERSON] за договором кредиту становив 189215 грн. 51 коп., з яких: 54854 грн. 39 коп. - сума заборгованості за основним зобов`язанням, 23673 грн. 70 коп. - сума заборгованості за нарахованими процентами, 110687 грн. 42 коп. - сума заборгованості за нарахованими комісіями. Враховуючи, що строк дії договору кредиту закінчився 17 лютого 2018 року, будь-яких відомостей про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту позовна заява не містить, тому виникнення станом на 13 лютого 2020 року заборгованості за договором кредиту в сумі 284219 грн. 69 коп. викликає у суду обґрунтований сумнів у правомірності нарахування позивачем такої заборгованості та потребує відповідної перевірки. Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано суду жодних належних доказів на підтвердження факту існування станом на 13 лютого 2020 року заборгованості за договором кредиту №1535652894802115 від 18 лютого 2015 року в розмірі 284219 грн. 69 коп., зокрема, не надано відповідного розрахунку заборгованості по договору кредиту, виписки по договору кредиту, що позбавляє суд можливості перевірити її відповідність умовам договору кредиту, правильність нарахування заборгованості, складових, що її утворюють, а також перевірити з якого часу відповідач допустив прострочення виконання зобов`язання та коли ним вносились кошти на погашення заборгованості. Доданий до позовної заяви розрахунок боргу (а.с.12), у якому зазначено лише загальну суму заборгованості за договором кредиту №1535652894802115 від 18 лютого 2015 року станом на 24 лютого 2020 року не є належним доказом існування такої заборгованості. Крім того, із доданого до позовної заяви розрахунку вбачається, що позивач проводить розрахунок індексу інфляції та трьох процентів річних відповідно до ст.625 ЦК України за період з 25 лютого 2017 року по 24 лютого 2020 року. При цьому, сума боргу, на який позивачем нараховуються індекс інфляції та три проценти річних є незмінною і за період з 25 лютого 2017 року по 24 лютого 2020 року становить 284219 грн. 69 коп. Однак, заборгованість в сумі 284219 грн. 69 коп. аж ніяк не могла існувати станом на 25 лютого 2017 року, оскільки станом на 10 серпня 2018 року (дата укладення договору про відступлення прав вимоги), така заборгованість була визначена в розмірі 189215 грн. 51 коп. (а.с.7). Враховуючи, що позивачем не доведено належними доказами наявність заборгованості [PERSON] за договором кредиту №1535652894802115 від 18 лютого 2015 року в розмірі 284219 грн. 69 коп. у період з 25 лютого 2017 року по 24 лютого 2020 року, не надано доказів на підтвердження часу, з якого він прострочив виконання грошового зобов`язання, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача в порядку ст.625 ЦК України інфляційних втрат та трьох процентів річних на загальну суму 103482 грн. 66 коп. задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed