Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

у березні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом (в подальшому - з уточненим),поданим в його інтересах представником адвокатом Марку Оленою Вікторівною, до відповідача [PERSON] , в якому просив позбавити останню батьківських прав відносно малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , призначити його опікуном, стягнути аліменти на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідачка [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] . З батьком останнього [PERSON] відповідачка перебувала в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23.07.2019 року було розірвано. [INFO] [PERSON] помер. Після розірвання шлюбу та до його смерті дитина проживала разом батьком, а після - в родині брата померлого, позивача [PERSON] . В той же час, відповідачка [PERSON] протягом тривалого часу не підтримує жодних зв`язків з дитиною, в тому числі не спілкується, не займається його вихованням, не піклується про стан здоров`я, не сплачує аліменти та не надає будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. При цьому, [PERSON] веде негативний спосіб життя, не має постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями, не працює. Враховуючи вказані обставини, позивач просив з метою найкращого врахування та забезпечення інтересів дитини позбавити відповідачку батьківських прав щодо малолітнього сина, призначити його опікуном, а також стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідачки. Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 25.03.2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, справу призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 13.05.2021 року відповідачка [PERSON] надіслала відзив, в якому просила в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити, зокрема з огляду на те, що вона, усвідомила всі свої помилки та бажає налагодити стосунки с сином, проживати з ним однією сім`єю, тоді як позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, для застосування якого відсутні підстави. При цьому, звертала увагу суду на те, що внаслідок відсутності житла, роботи вона опинилася в складних життєвих обставинах, тому дитина залишилася проживати з батьком, а після його смерті родина останнього чинила їй перешкоди в спілкуванні з сином. В свою чергу представник позивача адвокат Марку О.В. надіслала відповідь на відзив, у якій остання зазначала про достатність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] . Водночас вказувала, що відповідачкою не надано жодного належного доказу стосовно її можливості та бажання належним чином виконувати свої батьківські обов`язки щодо малолітнього сина. Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 09.08.2021 року закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду в відкритому судовому засіданні. Представник позивача адвокат Марку О.В.у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала. Надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, відповіді на відзив. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат Берікул Л.В. у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнали з підстав, викладених у відзиві на позов, наданому суду 13.05.2021 року. Представник третьої особи без самостійних вимог органу опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області Тичинська Ж.П. у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] вважала обґрунтованими, та такими, що відповідають інтересам дитини. Заслухавши пояснення учасників справи, думку малолітнього [PERSON] (опитаний в присутності психолога Вознесенського міського Центру соціальних служб Миколаївської області [PERSON] ), дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . Дитина проживала разом з батьком [PERSON] , який помер [INFO] . Після його смерті малолітня дитина проживає разом з позивачем [PERSON] (рідний брат померлого), який займається його вихованням, здійснює матеріальне утримання дитини та забезпечує всі необхідні умови для розвитку останньої. В той же час, з досліджених судом матеріалів справи вбачається, що відповідачка протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо сина, а саме: не підтримує жодних зв`язків з ним, в тому числі не спілкується, не займається вихованням, не піклується про стан здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Так, відповідно до вимог ст.ст. 150, 155, 180 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, забезпечити здобуття нею освіти, що є найважливішими обов`язками матері і батька, а також повинні матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ч. 1 ст. 9 Конвенції). У рішенні по справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. 15.01.2021 року органом опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради наданий висновок за № 104/01/01-02/20 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з огляду на те, що відповідачка протягом тривалого часу не підтримує жодних зв`язків з дитиною, в тому числі не спілкується, не займається його вихованням, не піклується про стан здоров`я, не надає будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Згідно соціально-психологічного висновку, складеного 03.10.2021 року Вознесенським міським Центром соціальних служб Миколаївської області відносно малолітнього [PERSON] , останній проявляє тривожність та занепокоєння з приводу рішення суду з огляду на негативні спогади про життя з відповідачкою (в тому числі через фізичні покарання, які мали місце під час проживання з останньою); не ідентифікує себе разом нею; вважає близькими осіб, у родині яких проживає; в майбутньому не виключає можливості спілкування з матір`ю, але в присутності інших дорослих. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Між тим, відповідачкою не надано жодних доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема, щодо зміни своєї поведінки в кращу сторону стосовно малолітнього сина, налагодження з ним стосунків або вчинення дії в цьому напрямку, створення належних умов, необхідних та достатніх для забезпечення гармонійного розвитку дитини, її виховання, проживання, навчання. В той же час, матеріали справи не містять доказів, що відповідачці з боку батька дитини, а після його смерті - його рідними створювалися перешкоди в спілкуванні з дитиною, а остання з цього приводу зверталася до компетентних органів, тобто проявляла до неї інтерес. Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, приймаючи до уваги думку дитини, письмовий висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області від 15.01.2021 року, суд вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських відносно її сина [PERSON] , оскільки це буде відповідати інтересам останнього. Відповідно до вимог ч.ч. 4-5 ст. 167 СК України в разі ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини, мають за їхньою заявою баба, дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Як вбачається з матеріалів справи малолітня дитина проживає в сім`ї позивача [PERSON] , який є рідним братом померлого [PERSON] (батько дитини). Позивач відповідає необхідним вимогам щодо особи опікуна, що встановлені ст. 63 ЦК України, є дієздатною особою, за станом здоров`я, матеріальним та сімейним становищем, особистими якостями може виконувати права та обов`язки опікуна, відносно нього не встановлені обмеження, передбачені ст. 64 ЦК України. За такого, враховуючи подання органу опіки та піклування від 21.07.2021 року дитина підлягає передачі на опікування [PERSON] . Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Особа, що позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину (ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України). Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1ст. 181 СК України). Якщо така домовленість відсутня аліменти визначаються судом. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2ст. 182 СК України). Отже, виходячи з встановлених обставин, доказів, наданих сторонами, з відповідачки підлягають стягненню аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 28.05.2021 року та до досягнення ним повноліття.

Outcome: approved