Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

У вересні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просило стягнути солідарно з відповідачів, як спадкоємців після смерті боржника [PERSON], на свою користь, в межах вартості отриманого ними у спадщину майна, заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11153828000 від 11.05.2007 року у розмірі 29037,77 доларів США /а.с.3-4, 153-156/. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31.08.2016 року у задоволенні позовних вимог банку було відмовлено /а.с.180-181/. З таким рішенням не погодилось ПАТ «УкрСиббанк», звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог /а.с.187-191/. Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 11.05.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11153828000, відповідно до якого умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у сумі 35000,00 доларів США, що на день укладання договору було еквівалентно 176750 грн., на придбання магазину, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] а у свою чергу позичальник зобов'язався повернути кредитні кошти та сплатити плату за користування ними на умовах, передбачених у договорі, у строк до 10.05.2024 року /а.с.9-11/. Факт отримання кредитних коштів підтверджується заявою на видачу готівки №55 від 11.05.2007 року та відповідною квитанцією від цієї ж дати /а.с.28/. У забезпечення виконання кредитних зобов'язань за вказаним кредитним договором [PERSON] було передано в іпотеку належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] /а.с.15/. Позичальник [PERSON] [INFO] року помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08.08.2012 року /а.с.12/. На момент його смерті, за кредитним договором існувала заборгованість по кредиту та процентам, нарахованим та несплаченим до дня смерті позичальника у розмірі 29 037,77 доларів США, з яких - 28827,57 дол. США - заборгованість по кредиту та 210,20 доларів США./а.с.12, 18-27/. Дізнавшись про смерть позичальника 12.12.2012 року, позивач направив на адресу Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори заяву про наявність майнових вимог до спадкоємців /а.с.15/. Після чого, 12.01.2013 року банком отримано листа від Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори, вих. №31/02-14, з якого вбачається, що в провадженні вказаної нотаріальної контори знаходиться спадкова справа №420/2012 після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, та спадкоємцями, що прийняли спадщину за законом, є відповідачі: дружина померлого - [PERSON], син - [PERSON] та донька - [PERSON], які 05.02.2013 року звернулись із заявами про прийняття спадщини /а.с.14/. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що банком не доведено вартості майна, прийнятого спадкоємцями у спадщину, а тому дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту прав не відповідає вимогам ч. 2 ст. 1282 ЦК України. Однак з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права, з огляду на наступне. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки, належні йому відповідно до ст. 1048, 1056-1 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст. 526, 527, 530, 532, 533 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами, у строк, у встановленому місці та відповідній валюті. Статті 1216, 1218 ЦК України передбачають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Статтею 1281 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинам другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. З копії спадкової справи вбачається, що 05.02.2013 року відповідачі звернулись із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, вказавши, що на день його смерті залишилось спадкове майно - квартира [ADDRESS]. За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч. 2 ст. 59, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина перша ст. 143 ЦПК України передбачає, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Частиною 4 ст. 10 ЦПК України встановлено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Посилання суду першої інстанції на те, що банком не надано доказів на підтвердження вартості спадкового майна, колегія суддів вважає безпідставними, зокрема, пунктом 1.1 договору іпотеки від 11.05.2007 року, долученого до позовної заяви, встановлено, що вартість предмету іпотеки - квартира [ADDRESS], складає 242092 грн. Маючи сумніви щодо дійсної вартості спадкового майна на час розгляду справи, встановлення якої є необхідним при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора, суд першої інстанції, всупереч вимогам ч.4 ст.10 ЦПК України, не роз'яснив банку належним чином його прав, в тому числі щодо необхідності проведення відповідної експертизи та надання суду експертного висновку про вартість вищевказаної квартири, яка успадкована відповідачами. Під час апеляційного розгляду справи, банком надано звіт від 10.03.2017 року про незалежну оцінку спадкового майна - трикімнатної квартири [ADDRESS], складеного ТОВ з ІК «Верітекс», відповідно до якого вартість вказаної квартири станом на 09.03.2017 року становить 574000 грн. На час розгляду справи свідоцтво право на спадщину відповідачам [PERSON] не видавалось. Між тим, отримання свідоцтва про право на спадщину, відповідно до ст. 1296 ЦК України, є правом, а не обов'язком. При цьому відсутність у спадкоємців свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора, оскільки відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог ст. ст. 1281, 1282 ЦК України, які були дотримані банком. Крім того, колегія суддів зауважує, що наявність заборгованості за кредитним договором відповідачами не спростована. Отже, колегія суддів приходить до висновку про солідарне стягнення з [PERSON], [PERSON] та [PERSON], як спадкоємців після смерті боржника [PERSON], на користь ПАТ «УкрСиббанк» в межах вартості отриманого у спадщину майна, заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11153828000 від 11.05.2007 року, станом на 27.08.2015 року у розмірі 29 037,77 дол. США, яка складається із заборгованості за кредитом: 28827,57 доларів США, заборгованість за відсотками: 210,20 доларів США. Разом з цим апеляційний суд не приймає до уваги доводи представника відповідачів стосовно того, що ПАТ «УкрСиббанк» подано до нотаріальної контори заяву про наявність майнових вимог до спадкоємців лише на суму 1325,54 грн., що є заборгованістю за договором про надання споживчого кредиту від 18.12.2011 року, а вимог про погашення спадкоємцями боргу у розмірі 29037,77 доларів США не заявлялось, колегія суддів вважає такими, що не можуть бути підставою для відмови у позові, оскільки сам по собі факт звернення кредитора із заявою про наявність майнових вимог до спадкоємців покладає на останніх обов'язок погашення боргу, що виник перед кредитором. Розмір цієї заборгованості визначено даним рішенням й вона стягується лише в межах вартості отриманого у спадщину майна, що відповідає вимогам ст.1282 ЦК України, а отже права спадкоємців не порушуються. Відтак, рішення суду першої інстанції від 31.08.2016 року підлягає скасуванню, на підставі ст. 309 ЦПК України, у зв'язку з чим апеляційна скарга задовольняється. Оскільки суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення про задоволення позовних вимог, в силу ст.88 ЦПК України, з кожного з відповідачів на користь позивача слід стягнути по 2557,80 грн. у рахунок відшкодування судового збору.

Outcome: approved