Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

У березні 2013 року комунальний заклад «Херсонська загальноосвітня школа-інтернат 1-3 ст. ім.Т.Г. Шевченка Херсонської обласної ради» (далі по тексту - Заклад) звернувся до суду в інтересах неповнолітньої дитини - сироти [PERSON], [INFO], з позовом до [PERSON] про визнання недійсним заповіту, складеного 14.05.2011 року її бабусею - [PERSON], яка померла [INFO], обґрунтовуючи свої вимоги тим, що остання, заповідаючи належний їй на праві власності житловий будинок [ADDRESS] відповідачу, порушила її права неповнолітньої, оскільки вона прийняла спадщину на підставі ч.4 ст.1268 ЦК України, подала відповідну заяву до нотаріальної контори 18.01.2013 року, була зареєстрована у вказаному будинку та мала на це жиле приміщення закріплене право. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просив їх задовольнити, послався також на наявність, на його думку, у [PERSON] права на обов»язкову частку у спадщині за правом представлення після смерті матері [PERSON], яка є дочкою [PERSON], та померла раніше останньої. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали, наполягаючи на відсутності прав у [PERSON] на спірне спадкове майно в зв»язку із наявністю заповіту на ім»я відповідача, а також відсутністю передбачених діючим законодавством підстав для визнання цього заповіту недійсним. Врахувавши надані сторонами пояснення, на основі з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], запис про якого зроблено відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (а.с. 3). Мати дитини - [PERSON] померла [INFO], у зв»язку з чим неповнолітній [PERSON] встановлено статус дитини-сироти, та з 06.10.2009 року вона навчається та виховується у Закладі позивача, знаходиться на повному державному утриманні (а. 19, 21). Неповнолітня [PERSON] є також рідною внучкою померлої [PERSON] - матері [PERSON], з якою вона проживала з моменту народження до того, як попала в дитячу установу, що підтверджується наявною в справі копією домової книги та не заперечується сторонами. Заповітом від 14.05.2011 року [PERSON] заповіла належний їй житловий будинок [ADDRESS], відповідачу по справі - [PERSON], який 06.11.2012 року звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. 17 січня 2013 року [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із аналогічною заявою про прийняття спадщини. Державним нотаріусом Новокаховської державної нотаріальної контори [PERSON] 11.11.2013 року надіслано листа [PERSON] за вих. № 1892/02-14 з відмовою у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] у зв'язку з тим, що хоча вона і є спадкоємцем за законом у відповідності із ст. 1266 ЦК України (за правом представлення), але спадкодавцем залишено заповіт на ім»я [PERSON]. В ході розгляду справи позивачем, всупереч вимогам ст.ст. 11, 60 ЦПК України не представлено суду жодного доказу в підтвердження вимог визнання заповіту [PERSON] недійсним, ні у позовній заяві, ні у судовому засіданні представником позивача не було вказано, якому саме закону він не відповідає. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також, у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до вимог ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Згідно із ч.2 ст. 1257 ЦК за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як вбачається з копії наданого суду спірного заповіту [PERSON] від 14.05.2011 року, він складений у письмовій формі, в ньому зазначено місце, дату та час складання, підписаний заповідачем та посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу, тобто він відповідає вимогам закону. Згідно ч.1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). В ході розгляду справи Позивачем не надано доказів, що повнолітня [PERSON] була визнана у встановленому законом порядку непрацездатною із стійкою втратою працездатності. тобто вона не відноситься до осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадковому майні Згідно вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи наведене, якби на час смерті [PERSON] [INFO] та відкриття спадщини була жива її повнолітня донька - [PERSON], остання не успадкувала б частку спірного будинку, оскільки за заповітом її матері від 14.05.2011 року за реєстровим № 782 він був залишений [PERSON] Отже, позивачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів того, що мати неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] мала право на обов»язкову частку у спадщині на спірний будинок, а також суду не доведено, що при складанні та посвідченні заповіту 14.05.2011 року [PERSON], яка до часу своєї смерті була дієздатною особою, її воля не відповідала її волевиявленню, волевиявлення не було вільним чи піддавалось впливу інших осіб, що вона була позбавлена можливості сформувати чи висловити своє волевиявлення щодо змісту свого особистого розпорядження на випадок своєї смерті, особисто сприйняти та відтворити його записаний нотаріусом зміст, посвідчивши його правильність власним підписом, що при посвідченні заповіту був порушений порядок його посвідчення Таким чином, оскільки спадкування за правом представлення можливе лише при спадкуванні за законом, [PERSON] має право на спадкування після померлої [PERSON] як спадкоємець першої черги за правом представлення тільки на частину спадщини, що не охоплена заповітом останньої від 14.05.2011 року (ст. 1245 ЦК), на час відкриття спадщини вона була неповнолітньою, а, отже, у відповідності до ч. 4 статті 1268 ЦК України, вважається такою, що її прийняла. Виходячи з зазначеного, з принципу непорушності волі заповідача, позов задоволенню не підлягає. На підставі вищезазначених норм,

Outcome: dismissed