Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та посилається на те, що 1 червня 2017 року він уклав з відповідачем договір позики №1, за яким позивач позичив ГО «СТ «Сулимівське-2» грошові кошти в розмірі 43230 гривень. Відповідач зобов`язався повернути [PERSON] грошові кошти в цьому ж розмірі до 1 червня 2018 року. Однак ГО «СТ «Сулимівське-2» ухиляється від виконання цього грошового зобов`язання. Тому [PERSON] просить суд стягнути з відповідача борг за договором позики в розмірі 43230 гривень. У судовому засіданні представник позивача Калман Д.А. підтримує позов та наполягає на його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] не визнає позов та посилається на те, що квитанція до прибуткового касового ордера №1 від 1 червня 2017 року є недостовірним доказом. Крім того, 1 червня 2017 року [PERSON] ще не був головою ГО «СТ «Сулимівське-2» та не мав права укладати з [PERSON] договір позики №1. Тому представник відповідача [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення представників сторін, допитавши свідка та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 1 червня 2017 року сторони уклали договір позики №1 (а.с.4-5), за яким [PERSON] зобов`язався сплатити в касу садівницького товариства грошові кошти в розмірі 43230 гривень, а ГО «СТ «Сулимівське-2» зобов`язалось повернути грошові кошти в цьому ж розмірі до 1 червня 2018 року. Дійсно, від імені ГО «СТ «Сулимівське-2» договір позики укладав [PERSON] . Однак представник відповідача [PERSON] не пред`явив зустрічний позов про визнання недійсним договору позики з тих підстав, що він був укладений не уповноваженою на це особою. Крім того, в матеріалах справи міститься копія протоколу позачергових загальних зборів членів СТ «Сулимівське-2» №10 від 22 травня 2017 року (а.с.111-112), з якого вбачається, що 22 травня 2017 року, тобто більш ніж за тиждень до укладення договору позики, [PERSON] був обраний головою правління садівницького товариства. Тому суд критично оцінює доводи представника відповідача [PERSON] . Спірні правовідносини регулюються главою 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст.1047 цього Кодексу на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладеним у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватись на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно з ч.2 ст.78 цього Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. З копії квитанції до прибуткового касового ордера №1 від 1 червня 2017 року (а.с.6) вбачається, що 1 червня 2017 року позивач сплатив в касу ГО «СТ «Сулимівське-2» грошові кошти в розмірі 43230 гривень. Крім того, з копії акту перевірки фінансово-господарської діяльності ГО «СТ «Сулимівське-2» за період з травня 2017 року до червня 2018 року (а.с.7-8) також вбачається, що протягом травня липня 2017 року до каси садівницького товариства надійшли грошові кошти в розмірі 43230 гривень. Ці письмові докази є послідовними, перебувають у взаємному зв`язку та переконливо підтверджують, що 1 червня 2017 року [PERSON] передав відповідачу грошові кошти в розмірі 43230 гривень. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона приймала участь у проведенні перевірки фінансово-господарської діяльності ГО «СТ «Сулимів-ське-2» за період часу з травня 2017 року до червня 2018 року. Свідок [PERSON] також підтвердила, що в результаті проведення ревізії було встановлено, що в касі садівницького товариства були виявлені зайві грошові кошти в розмірі 43230 гривень. Однак передача грошових коштів в такому розмірі, як і безгрошовість позики, не може підтверджуватись показаннями свідка. Тому показання свідка [PERSON] є недопустимим доказом в розумінні ч.2 ст.78 ЦПК України. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України представник відповідача [PERSON] не подав жодного доказу на підтвердження того, що його довіритель повернув позивачу позику у вказаному розмірі. З огляду\~на це\~суд вважає,\~що з\~ГО «СТ\~«Сулимівське-2»\~на користь\~позивача належить стягнути борг за договором позики в розмірі 43230 гривень. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 704 гривень 80 копійок. Ця обставина підтверджується квитанцією №86825 від 20 вересня 2018 року (а.с.43). Пред`явлений ним позов задоволений в повному обсязі. З огляду на це суд вважає, що з ГО «СТ «Сулимівське-2» на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 704 гривень 80 копійок.

Outcome: approved