Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

У вересні 2017 року позивач Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (далі по тексту - позивач) звернулось до Шевченківського районного суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги станом на 27.06.2014 року в розмірі 28454,57 грн., з яких: 25024,85 грн. заборгованості, 909,63 грн. трьох процентів річних та 2520,08 грн. інфляційних втрат. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не в повній мірі сплачує кошти за надані йому комунальні послуги, в зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість за період з 30.11.2010 року по 27.06.2014 року в розмірі 25024,85 грн. Стягнення трьох відсотків річних та нарахування на борг індексу інфляції позивач мотивує вимогами ст. 625 ЦК України. Крім того, позивач просить стягнути на його користь понесені ним судові витрати. 26.03.2018 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій вона просила суд відмовити у задоволенні позову. При цьому зазначала, що позивачем не надано доказів укладення договору із відповідачем щодо постачання теплової енергії, тоді як договір укладено із АЕК «Київенерго» та термін його дії встановлений до 31.12.2003 року. Розрахунок заборгованості та акт звірки взаєморозрахунків підписані лише позивачем та не містять підпису відповідача. Також відповідач просила суд застосувати до позовних вимог позовну давність. 11.07.2018 року представник позивача надав відповідь на відзив, в якому зазначав, що за умовами укладеного із АЕК «Київенерго» договору, останній пролонгується, якщо за місяць до закінчення строку його дії жодна сторона не заявила про його припинення. Окрім того, відповідач зобов'язаний сплачувати надані йому комунальні послуги і за відсутності укладеного договору на підставі Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Також звертав увагу на переривання строку позовної давності у зв'язку із зверненням позивача із заявою про видачу судового наказу. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд про його задоволення. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав та заперечував проти його задоволення з підстав, наведених у відзиві на позов. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції. Так, згідно п.п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В свою чергу, як передбачено ч. 2 ст. 19 та п.4 ч.2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Представник відповідача наполягав на розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. А тому, враховуючи вимоги ст.ст. 11, 274 ЦПК України, з урахуванням думок представників сторін, суд приходить до висновку, що розгляд даної справи можливо продовжити за правилами спрощеного позовного провадження. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників позивача і відповідача, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено та визнано сторонами, що відповідач є власником нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 36-Б. Згідно із статутом КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» було перейменоване з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у місті Києві ради та здійснює діяльність щодо забезпечення послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення) та централізованого опалення до споживачів по внутрішньо будинкових мережах на підставі договорів із виробниками послуг (а.с. 17-20). 14.11.2003 року між АСК «Київенерго» та КП по утриманню житлового господарства Шевченківського району було укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 32-0074 (а.с. 8). Згідно із додатком № 6 до договору № 320074 включено адресу нежитлового приміщення споживача [PERSON] по [ADDRESS]. Згідно з ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватизованого житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 2 п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572 з наступними змінами, власники та наймачі (орендарі) квартир зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Крім того, згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Доказів оплати наданих послуг в повному обсязі стороною відповідача не надано. Згідно із наданими позивачем рахунками, табуляграмами, обліковими картками, а також розрахунком заборгованості вбачається, що за період з 30.11.2010 року по 27.06.2014 року у відповідача утворилась заборгованість зі сплати наданих послуг в розмірі 25024,85 грн. Доказів повної оплати заборгованості суду не надано. Разом із тим, відповідач звернулась до суду із заявою про застосування позовної давності до вимог за даним позовом. Щодо застосування позовної давності до вимог позивача за даним позовом, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Із матеріалів справи вбачається, що у квітні 2017 року позивач звертався із заявою до суду про видачу судового наказу про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги з [PERSON] та ухвалою суду від 25.04.2017 року у прийнятті заяви позивача було відмовлено (а.с. 3). Разом з тим, згідно із Правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14: «частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності». Відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Так, з аналізу норм законодавства вбачається, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. Вказане також підтверджується Правовим висновком Верховного Суду України від 29.03.2017 року по справі № 6-1996цс16, в якому зазначено, що переривання позовної давності можливе виключно в межах позовної давності. Разом із тим, позивачем заявлено вимоги про стягнення заборгованості за період з 30.11.2010 року по 27.06.2014 року. Із даним позовом позивач звернувся 14.09.2017 року через канцелярію суду. Враховуючи подання позивачем заяви про видачу судового наказу у квітні 2017 року, суд приходить до висновку про застосування позовної давності до вимог про стягнення заборгованості, а також інфляційних втрат та трьох процентів річних за період 30.11.2010 року по квітень 2014 року, а тому у задоволенні зазначених вимог слід відмовити. Таким чином, обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів за період з червня 2014 року (за розрахунком позивача - 30.04.2014 року) в сумі 814,13 грн. та 9,03 грн. інфляційний втрат за розрахунком, здійсненим судом. А тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Заперечення відповідача спростовуються встановленими судом обставинами та наданими позивачем рахунками, табуляграмами, обліковими картками. Окрім того, згідно зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами є, зокрема, комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. Згідно із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у справі 6-110цс12: з аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст. ст. 19 - 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» убачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Таким чином, підтверджується обов'язок відповідача сплачувати надані йому послуги обслуговуючою організацією (постачальником послуг). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial