Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

У березні 2014 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом про зменшення розміру та переведення у тверду грошову суму аліментів, які стягуються з нього за рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 вересня 2010 р. на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], з 1/3 частини його заробітку до 7000 грн. Позов обґрунтований наступним. Рішенням суду з позивача стягнуті аліменти в розмірі 1/3 частини його заробітку на утримання двох синів [PERSON] та [PERSON]. На даний час [PERSON] досяг повноліття, проте розмір аліментів, який позивач сплачує на утримання меншого сина, залишився без змін, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється за місцем проживання позивача в Російській Федерації. Позивач посилається на те, що на час винесення судового рішення про стягнення аліментів він працював в ДАП «Україна», де офіційно отримував заробітну плату, якої було достатньо, щоб утримувати не лише себе, а і своїх неповнолітніх дітей. Проте на даний час його матеріальний стан змінився. Так на даний час позивач працює у ВАТ «Аэрофлот - Российские авиалинии», де з нього вираховують близько 30 тис. рублів на оренду житла. 5 вересня 2013 р. позивач одружився, у зв'язку з чим виникли додаткові витрати на нову сім'ю. У зв'язку з відсутністю житла на території Російської Федерації він змушений був оформити договір іпотеки на будинок та автомобіль. Також на його повному утриманні знаходиться старший повнолітній син [PERSON], який навчається, і крім того він одноособово здійснює погашення спільного з відповідачем грошового зобов'язання по кредиту, отриманому в ЗАТ «ПроКредит Банк». Таким чином позивач позбавлений можливості сплачувати аліменти в тому розмірі, який був встановлений рішенням суду, і враховуючи його мінливий дохід наявні підстави для визначення аліментів у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав пославшись на викладені в позовній заяві обставини. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав пославшись на недоведеність позивачем погіршення його матеріального стану. Вказав, що позивач не надав доказів на підтвердження того, що його дохід є нерегулярним або мінливим, а викладені у позовній заяві обставини свідчать не про погіршення, а навпаки, про покращення його матеріального стану. Вважав необґрунтованими посилання позивача на перебування на його утриманні старшого сина, оскільки за законом батьки зобов'язані утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Інші обставини суттєвого значення для вирішення справи не мають, оскільки укладення нового шлюбу без народження дітей не може визнаватися фактором зміни матеріального стану, а свідомі дії позивача, спрямовані на виникнення нових грошових зобов'язань не можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Заслухавши представників сторін та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 вересня 2010 р. з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на її утримання в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку до досягнення дитиною трьох років, та синів [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку до досягнення дітьми повноліття (а.с. 7-8). Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Виходячи зі змісту вказаної норми закону умовою зменшення або збільшення розміру аліментів є зміна обставин, які враховувалися судом при визначенні розміру аліментів. Зазначені обставини визначені ст.ст. 182-184 Сімейного кодексу України. До таких обставин, окрім стану здоров'я і матеріального становища дитини і платника аліментів та наявності у платника аліментів інших утриманців, законодавець зокрема відніс і інші обставини, що мають істотне значення. Ухвалюючи рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання двох дітей, суд зокрема взяв до уваги, що він працює в трьох українських авіакомпаніях, а отже отримує значний дохід з декількох джерел. За таких обставин суд вважав, що [PERSON] у змозі сплачувати на утримання двох дітей 1/3 частину свого доходу. Судом встановлено, що з 2013 р. позивач проживає в Російській Федерації і працює у ВАТ «Аэрофлот - Российские авиалинии» (а.с. 10). 5 вересня 2013 р. позивач вступив в новий шлюб з [PERSON] (а.с. 17), однак дітей від цього шлюбу немає. Позивач має стабільну роботу, за яку отримує заробітну плату в іноземній валюті - рублях. Однак дохід позивача має регулярний характер, а отже він не може вважатися мінливим. Та обставина, що розмір заробітної плати позивача змінюється в залежності від кількості відпрацьованого часу, не свідчить про його мінливість. З огляду на вказане, підстав для переведення аліментів, які сплачує позивач, у тверду грошову суму суд не вбачає вважаючи, що він повинен сплачувати аліменти у частці від заробітку. Утримання позивачем за власною ініціативою старшого повнолітнього сина, погашення спільного з відповідачем грошового зобов'язання по кредиту та виникнення нових грошових зобов'язань, пов'язаних з орендою та придбанням майна, не свідчать про погіршення його матеріального положення і не розцінюються судом як підстава для зменшення розміру аліментів. Проте істотною обставиною, яку суд вважає підставою для зменшення розміру аліментів, є те, що ухвалою Московського міського суду від 24 грудня 2013 р., залишеною без змін ухвалою судової колегії по цивільних справах Московського міського суду від 6 березня 2013 р., задоволено клопотання [PERSON] про примусове виконання на території Російської Федерації рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 вересня 2010 р. в частині стягнення аліментів на утримання дітей (а.с. 102-105, 107-111). Оскільки старший син сторін вже досяг повноліття, при виконанні рішення про стягнення аліментів на території України в даній ситуації мало застосовуватись правило, встановлене ч. 3 ст. 183 Сімейного кодексу України, відповідно до якого після досягнення повноліття найстаршою дитиною аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття, якщо ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей. На вказану норму закону послався і суд в рішенні про стягнення аліментів, відмовляючи позивачу у визначенні розміру аліментів на утримання молодшого сина після досягнення повноліття старшим. Вивченням положень Сімейного кодексу Російської Федерації, які регулюють аліментні зобов'язання батьків, встановлено, що в законодавстві Російської Федерації відсутня норма, аналогічна нормі ч. 3 ст. 183 Сімейного кодексу України. Враховуючи наведене, при виконанні рішення про стягнення аліментів на території Російської Федерації з позивача на утримання однієї дитини буде стягуватися такий же розмір аліментів, який був присуджений судом на утримання двох дітей. Зазначена обставина розцінюється судом як підстава для зменшення розміру аліментних зобов'язань позивача. Визначаючи частку, яку [PERSON] повинен сплачувати на утримання сина [PERSON], суд виходить з того, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить 1032 грн., а за даними розрахункових листів середньомісячна заробітна плата позивача за період з березня по серпень 2013 р. (а.с. 11-16) становить 334044,41 рублів, що в національній валюті України згідно курсу НБУ (3,3903 руб за 10 грн.) складає 98529 грн. За умови сплати позивачем аліментів в розмірі 1/8 частки його заробітку розмір аліментів буде становити приблизно 12 прожиткових мінімумів для дітей віком до 6 років, що на думку суду якнайкращим чином забезпечить утримання дитини і не поставить платника аліментів у скрутне матеріальне становище. Оскільки позов про стягнення аліментів судовим збором не оплачується, підстав для присудження на користь позивача з відповідача судових витрат суд не вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: partial