Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

У березні 2017 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду в інтересах позивача [PERSON] з позовом про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю. Свої вимоги обгрунтував тим, що [PERSON] належав житловий будинок по вулиці Набережна, 11 в селі Ходорів Миронівського району Київської області. [PERSON] померла 08 листопада 1992 року, спадкоємцем за заповітом після її смерті є онук-позивач у справі [PERSON] У липні 2016 року позивач звернувся до Шостої Київської державної нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте йому було відмовлено за пропуском строку прийняття спадщини та ненаданням правовстановлюючих документів на житловий будинок, оскільки спадкодавець не оформила належним чином право власності на спадкове майно. Про наявність права власності у спадкодавця свідчить рішення виконкому Грушівської сільської ради №52 від 12 липня 2005 року про визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок по вулиці Набережна, 11 в селі Ходорів Миронівського району Київської області, запис з погосподарських книг про те, що [PERSON] є головою вказаного двору. Після смерті [PERSON] її онук - позивач у справі [PERSON] вступив в управління спадковим майном, яким був спірний будинок. З часу прийняття спадщини позивач користується будинком, підтримує його в належному стані, несе витрати по утриманню. Однак у інший спосіб, аніж звернення до суду, позивач позбавлений права здійснити реєстрацію належного йому майна, здійснити будь-які дії щодо набуття права власності на будинок. Оскільки він з 1992 року після смерті баби і по даний час добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується даним житловим будинком, то відповідно до ст.344 ЦК України набув право власності на це майно. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснив, що у сімдесятих роках баба позивача [PERSON] купила у [PERSON] житловий будинок по вулиці Набережна ,11 села Ходорів Миронівського району Київської області, договір купівлі - продажу оформлено не було. З 1977 року по 1992 рік будинком користувалася [PERSON] та вся її сімя, в.т.ч. і позивач. Вона намагалася оформити право власності на будинок, але не змогла відшукати продавця [PERSON] Після смерті [PERSON] будинком користувався її онук, позивач у справі, у його користуванні цей будинок знаходиться до даного часу, як дачний будинок. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника Грушівської сільської ради, позов визнається. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши представника позивача, свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за субєктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ч. 1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.344 ЦК України особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно п. 13 постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Згідно п.п. 9, 10 Постанови, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами (частина третя статті 344 ЦК України). При цьому строк позовної давності починає обчислюватись з моменту закінчення строку дії договору, якщо інший строк повернення речі не був установлений самим договором. П. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 р., норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 р., а отже визнати право власності за набувальною давністю суд міг не раніше 1 січня 2011 року. Як убачається з копії спадкової справи №295/14 від 22 травня 2014 року згідно заповіту [PERSON], яка померла 08 листопада 1992 року спадкоємцем її майна являється її онук [PERSON] (а.с.21). 22 травня 2014 року позивач подав до Шостої Київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті баби [PERSON] Проте, належним чином оформити спадщину на житловий будинок по вулиці Набережна, 11 в селі Ходорів Миронівського району Київської області він не в змозі із-за відсутності правовстановлюючих документів на будинок на імя спадкодавця та пропуску строку прийняття спадщини, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.97). Як убачається з довідки Грушівської сільської ради №2-46-655 від 19 червня 2017 року, згідно записів погосподарських книг, житловий будинок по вулиці Набережна, 11 в селі Ходорів Миронівського району Київської області, зареєстрований у виконкомі Грушівської сільської ради за [PERSON] Після смерті [PERSON] позивач обробляє землю, господарює у будинку, здійснює поточні ремонти будинку та господарських будівель, сплачує податки та послуги. На сьогодні він залишився єдиним добросовісним володільцем та користувачем вказаного житлового будинку. Вказане підтвердили свідки [PERSON], [PERSON] Таким чином судом установлено, що протягом строку давнісного володіння жодна особа не заявляє вимог щодо вказаного нерухомого майна, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що є підстави для визнання за позивачем права власності на житловий будинок за набувальною давністю. Згідно ч. 4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Питання про повернення сплаченого при подачі позовної заяви судового збору позивач не ставить. На підставі ст.344 ЦК України,

Outcome: approved