overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 05.05.1984 року було зареєстровано шлюб, від шлюбу мають повнолітніх дітей. Подружнє життя у сторін не склалось, оскільки, відсутні спільні погляди на сімейне життя, довіра, почуття любові та поваги втрачено, не проживають однією сім'єю, шлюбні відносини припинені з 2012 року, спору щодо розподілу майна на даний час немає. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечення на позовні вимоги не надав та не просив суд розглядати справу у його відсутність. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини по справі, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05.05.1984 року. Судом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені з 2012 року, примирення неможливе. Спір щодо спільного майна даний час відсутній. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом було встановлено, що позивачка бажає залишити собі прізвище «Коваленко».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 16.09.1999 року було зареєстровано шлюб, від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Подружнє життя у сторін не склалось з суто особистих причин, почуття любові та поваги втрачено, примирення неможливе. Шлюбні відносини припинені приблизно з квітня 2015 року, спільне господарство не ведеться. Спір щодо спільного майна буде вирішуватись окремо. Представник позивач в судовому засіданні підтримав вимоги позову та просив суд їх задовольнити, шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду нотаріально засвідчену заяву, в якій підтвердила про свій намір розірвати шлюб та просила справу розглядати у її відсутності. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти вимог позову та просив відмовити в їх задоволенні. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини по справі, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16.09.1999 року, від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Судом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені приблизно з квітня 2015 року, спільне господарство не ведеться. Спір щодо спільного майна буде вирішуватись окремо. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Питання зміни прізвища позивача судом не вирішувалось у зв'язку з її неявкою в судове засідання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 27.10.2007 року було зареєстровано шлюб, від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у сторін не склалось, оскільки, відсутні спільні погляди на сімейне життя, довіра, почуття любові та поваги втрачено, не проживають однією сім'єю, шлюбні відносини припинені з листопада 2015 року, спору щодо розподілу майна та утримання дитини на даний час немає. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та просив суд їх задовольнити. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини по справі, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27.10.2007 року, від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені з листопада 2015 року, примирення неможливе. Спір щодо спільного майна та утримання дитини на даний час відсутній. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їх дитини. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом було встановлено, що при укладенні шлюбу позивачка прізвище не змінювала.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги, які були уточнені під час розгляду справи, позивач обґрунтовує тим, що 24.07.2010р. між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого вони мають дочку [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з позивачем і повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків щодо утримання дитини. Тому позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини, у твердій грошовій сумі з дня пред'явлення позову в розмірі 1000,00 грн. до її повноліття, допустити негайне виконання рішення в межах платежу, встановленого законом. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечення на позовні вимоги не надав та не просив суд розглядати справу у його відсутність. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши і оцінивши в сукупності надані докази, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебували в шлюбі з 24.07.2010р., який рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29.02.2016р. було розірвано. Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні встановлено, що дитина проживає разом з позивачкою, знаходиться на її утриманні. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як вбачається з матеріалів справи, дана позовна заява подана до суду 26.02.2016 р. Згідно до вимог ст.. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

У березні 2016 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з відповідною позовною заявою, в якій просить суд розірвати її шлюб з відповідачем [PERSON], зареєстрований 27 січня 1996 року виконавчим комітетом Малосілківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, актовий запис № 1. Від шлюбу сторони мають дитину доньку [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що подружні стосунки припинені протягом останнього часу, їх спільне життя не склалося, вони мають різні погляди на сімейне життя та обовязки, спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини фактично припинені в наслідок чого їх спільне життя та збереження вказаного шлюбу стало суперечити її інтересам, а тому позивачка дійшла висновку про необхідність розірвання шлюбу. В судове засідання позивачка не з'явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечила. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце був належним чином повідомлений згідно ст.74-78 ЦК України, причини неявки суду не відомі, заперечень, заяви на примирення до суду не надходило. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. За згодою позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, а саме: оригінал свідоцтва про одруження сторін (а.с.6), та врахувавши обставини справи, суд вважає позов підставним, підлягаючим задоволенню, оскільки сторони не підтримують подружніх відносин, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам. Вищенаведені обставини, на думку суду, свідчать про неможливість збереження вище вказаного шлюбу. У відповідності до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Крім цього, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, оскільки судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивачки, понесені нею і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

У березні 2016 року позивачка - [PERSON] звернулась до суду з зазначеним вище позовом, в якому просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок за [ADDRESS] з погосподарськими спорудами в порядку спадкування за законом після смерті її матері - [PERSON], яка померла [INFO]. Позовна вимога мотивується тим, що [INFO] померла матір позивачки - [PERSON], про що виконавчим комітетом Озадівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області 14 липня 2015 року видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] Після її смерті залишилося спадкове майно, у вигляді житлового будинку за [ADDRESS] з по господарськими спорудами. Єдиним спадкоємцем на вище вказане майно є позивачка. Крім того, на вказаний житловий будинок відсутній правовстановлюючий документ на ім'я померлої, про що свідчить постанова Бердичівської державної нотаріальної контори від 09 лютого 2016року за №184 -02/31 про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Відповідно до довідки Озадівської сільської ради від 22 січня 2016 року за № 98 житловий будинок за [ADDRESS] рахується за померлою [PERSON], згідно запису в погосподарській книзі за №1 за 2011-2015 роки, номер об'єкта погосподарського обліку 0046-1, тобто покійна матір позивачки набула права власності на вищевказаний будинок, але не зареєструвала його на своє ім'я за життя згідно до вимог діючого на той час законодавства. Тому, враховуючи те, що відсутній правовстановлюючий документ на вказаний будинок, позивачка не має права прийняти у спадщину даний будинок та зареєструвати його на своє ім'є згідно до вимог чинного законодавства. За викладених вище обставин, вона змушена звернутися до суду для визнання права власності на житловий будинок за [ADDRESS]. У судове засідання позивачка не з'явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовну вимогу підтримала повністю, просила суд її задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, не заперечив проти задоволення позову судом. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що позовна вимога позивачки підлягає задоволенню. Дані правовідносини регулюються статтями 1218, 1258, 1261, 1268, 1296 ЦК України. Відповідно до ст.328 Цивільного Кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонено законом, зокрема і правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

У березні 2016 року позивачка - [PERSON] звернулась до суду з зазначеним вище позовом, в якому просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 3,7549 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, та розташовану на території Красівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області в порядку спадкування за законом після смерті її батька - [PERSON] , який помер [INFO]. Позовна вимога мотивується тим, що [INFO] помер батько позивачки - [PERSON], про що виконавчим комітетом Красівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області 8 лютого 2011 року видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. Після його смерті залишилося спадкове майно, у вигляді земельної ділянки, площею 3,7549 га, призначена для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Красівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області. Єдиним спадкоємцем зазначеного вище нерухомого майна є позивачка. Крім того, на вказану земельну ділянку відсутній правовстановлюючий документ, а саме оригінал державного акту на право власності на земельну ділянку, є лише його копія, про що свідчить постанова Бердичівської державної нотаріальної контори за №702 /02-31 про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Тому, враховуючи те, що відсутній правовстановлюючий документ, а саме оригінал державного акту про право власності на земельну ділянку на вказану земельну ділянку, позивачка не має права прийняти у спадщину вказану земельну ділянку та зареєструвати її на своє ім'я, згідно вимог чинного законодавства. За викладених обставин, вона змушена звернутися до суду для визнання права власності на земельну ділянку, площею 3,7549 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, та розташовану на території Красівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області. У судове засідання позивачка не з'явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовну вимогу підтримала повністю, просила суд її задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, не заперечив проти задоволення позову судом. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, перевіривши матеріали справи, дослідивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що позовна вимога позивача підлягає задоволенню. Дані правовідносини регулюються статтями 1218, 1258, 1261, 1268, 1296 ЦК України. Відповідно до ст.328 Цивільного Кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонено законом, зокрема і правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Згідно ч.3 ст.152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

У березні 2016 року позивачка - [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить суд розірвати її шлюб з відповідачем - [PERSON], зареєстрований 05 серпня 2007року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції Житомирської області, актовий запис за № 487. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що подружні відносини припинились досить давно, почали виникати непорозуміння щодо побудови сім'ї, подружжя втратило взаємне почуття любові та поваги, мають різні погляди на сім'ю та ведення спільного господарства. Протягом останнього часу спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують, шлюб існує формально, підстав для збереження шлюбу та підстав для примирення немає. Від шлюбу народилась дитина: донька [PERSON], [INFO]. В судове засідання позивачка не з'явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав, не заперечив проти його задоволення судом. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, а саме оригінал свідоцтва про одруження сторін (а.с.9) та врахувавши обставини справи, викладені в позовній заяві, суд вважає позов підставним, таким, що підлягає задоволенню з наступного. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною другою статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з сторін, що мають істотне значення. Заяв від сторін щодо примирення подружжя суду не надавалось. Враховуючи вище викладене та те, що стосунки в сторін розладналися, вони як сім'я не проживають, миритися не бажають, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки буде суперечити інтересам сторін, що мають істотне значення. У відповідності до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Крім цього, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, оскільки судове рішення ухвалюється у на користь позивачки, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача в розмірі 551,20 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

У березні 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В своїй заяві позивачка вказала, що вони з відповідачем 15 липня 1989 року зареєстрували шлюб у Палаці шлюбів м. Калінінград РФ, актовий запис №2205. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] та неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. З січня 2015 року між нею та відповідачем шлюбно-сімейні відносини припинено, так, як через несумісність характерів призвела до того, що їхня сім»я припинила своє існування, між нею та відповідачем часто виникали сварки та скандали на побутовому грунті, які призвели до втрати почуття любові та поваги, а тому позивачка наполягає на розірванні шлюбу. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 15 липня 1989 року у Палаці шлюбів м.Калінінград РФ, актовий запис №2205. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] та неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Оскільки сторони шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, подальше подружнє життя і збереження шлюбу не можливе, а тому, у відповідності до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб необхідно розірвати. Як встановлено в судовому засіданні, між позивачкою та відповідачем в цьому провадженні не заявлено позову про поділ майна подружжя. Неповнолітня дитина залишається проживати з позивачкою. На підставі викладеного,

Outcome: approved