Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

ТОВ фірма «ОЛІС ЛТД» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] , на користь ТОВ фірма «ОЛІС ЛТД» індекс інфляції за період з 01.09.2018 до 30.11.2020 в розмірі 8819 грн. 45 коп., 3 % річні за період з 01.09.2018\~ по\~24.12.2020 в розмірі 4372 грн.\~18\~коп., відсотки за користування чужими грошовими коштами за останні три календарні роки, що становить 26\~605 грн. 04 коп., а також судовий збір у розмірі 2102 грн. 00 коп.. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05.02.2003 між ТОВ фірмою «ОЛІС ЛТД» та ПП [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу №131 (надалі - Договір №131). ПП [PERSON] було порушено умови Договору № 131, тому ТОВ фірма «ОЛІС ЛТД» звернулося із позовною заявою до Господарського суду Запорізької області про стягнення основного боргу за договором купівлі-продажу. 09.12.2004 у справі № 26/20 було винесено рішення, про стягнення з ПП [PERSON] (код [NUMBER] ) на користь ТОВ фірми «ОЛІС ЛТД» суму заборгованості в розмірі 62 211,01 грн. основного боргу, 622,11 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Не зважаючи на наявність рішення, яке набуло законної сили, заборгованість ПП [PERSON] сплачено не було. ПП [PERSON] припинила свою господарську діяльність в якості приватного підприємця, або фізичної особи-підприємця, шляхом виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності, однак зобов`язанім за Договором №131 не припиняються, а залишаються за [PERSON] , як за фізичною особою. 31.08.2018 ТОВ фірма «ОЛІС ЛТД», через не повернення основної суми боргу, звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом про стягнення інфляційних втрати в розмірі 23291 грн 91 коп., 3 % річних в розмірі 5670 грн. 77 коп. нараховані за період заборгованості з 31.07.2015 по 31.08.2018. Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області було відкрито провадження у справі №320/7260/18 (2/320/371/19). 25.02.2019 позов ТОВ фірма «ОЛІС ЛТД» до [PERSON] задоволено в повному обсязі. 21.06.2019 Запорізький апеляційний суд залишив рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області без змін. Рішення набрало законної сили 21.06.2019. Станом на 24.12.2020 [PERSON] було виконано рішення Мелітопольського суду Запорізької області від 25.02.2019. При цьому рішення Господарського суду Запорізької області від 09.12.2004 про повернення основної суми боргу в розмірі 62 211 грн. 01 коп., залишається не виконаним. Взявши до уваги, що рішення Господарського суду Запорізької області від 09.12.2004 у справі № 26/20, щодо стягнення з [PERSON] на ТОВ фірма «ОЛІС ЛТД» основного боргу в розмірі 62211,01 грн., виконано так\~і не\~було, а за рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25.02.2019 у справі №320/7260/18, нарахування інфляційних збитків та 3 % річних відбувалося за\~період заборгованості\~по 31.08.2018, розрахунок інфляційних збитків та 3 % річних починається з 01.09.2018, а розрахунок за не правомірне користування грошовими коштами, починається з 23.12.2017. Інфляційні збитки з 01.09.2018 по 30.11.2020 складають 8819,45 грн.. Сукупний розмір 3 % (трьох відсотків) річних за період з 01.09.2018 по 24.12.2020 складає - 4372 грн. 18 коп., за не правомірне користування грошовими коштами з 23.12.2017 по 24.12.2020 складає 26 605.04 грн. Отже, сукупний розмір заборгованості [PERSON] складає 39\~796\~грн.\~67\~коп.\~30.11.2020 з метою досудового врегулювання, ТОВ фірмою «ОЛІС ЛТД» було надіслано вимогу [PERSON] , щодо проведення в добровільному порядку оплати розміру нарахованого, на час відправлення вимоги, розміру індекс інфляції, 3 % річних за останні 2 (два) роки та три місяці прострочення виконання грошового зобов`язання, та суми боргу за користування чужими грошовими коштами з зазначенням банківських реквізитів за якими може бути проведений перерахунок. 04.12.2020 відповідачем особисто було отримано вимогу. До теперішнього часу повернення грошових коштів не відбулось, відповідач для врегулювання виниклої ситуації у досудовому порядку до ТОВ фірма «ОЛІС ЛТД» не зверталась. У судове засідання представник позивача не з`явився, але від нього до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника ТОВ фірма «ОЛІС ЛТД». Позовні вимоги підтримують, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явилася з невідомих причин, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення. Про поважні причини своєї неявки суду вона не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи за її відсутності чи заперечень проти позовних вимог від неї не надходило. Тому суд визнає неявку відповідача з неповажних причин, та, на підставі заяви представника позивача, у відповідності зі\~ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку. На підставі письмових доказів судом встановлено наступні обставини. 05.02.2003 між ТОВ фірмою «ОЛІС ЛТД» та ПП [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу №131, відповідно до умов якого продавець зобов`язується поставити покупцю майонез в асортименті, гірчицю, хрін, соус, маргарин, укус, а покупець зобов`язується здійснити оплату за отриманий товар протягом 3-х банківських днів. У зв`язку з порушенням ПП [PERSON] умов Договору, ТОВ фірма «ОЛІС ЛТД» звернулося до Господарського суду Запорізької області та рішенням від 09.12.2004 позовні вимоги позивача було задоволено, стягнуто з ПП [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірми Оліс ЛТД 62211,01 грн. основного боргу, 622,11 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. /а.с.12/ Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області № 320/7260/18 (провадження № 2/320/371/19) від 25.02.2019, стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «ОЛІС ЛТД» інфляційні втрати в розмірі 23291 грн. 91 коп., 3 % річних в розмірі 5670 грн. 77 коп. та судовий збір в сумі 1762 грн., а всього 30724 грн. 68 коп. /а.с.13-15/. Постановою Запорізького апеляційного суду від 21.06.2019 рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області № 320/7260/18 (провадження № 2/320/371/19) від 25.02.2019 залишено без змін /а.с.16-23/. Згідно з наданою відповіддю Мелітопольського міськрайонного ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 03.03.2021 перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень (пошук спецрозділ) встановлено, що на примусовому виконанні в Мелітопольському МР ВДВС МРУЮ в Запорізькій області перебувало виконавче провадження №3732782 по виконанню наказу №26/20 від 24.02.05, виданого Господарським судом Запорізької області про стягнення з ПП [PERSON] на користь ТОВ фірми «ОЛІС ЛТД» 62211,01 грн. основного боргу, 622,11 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. 13.08.07 державним виконавцем за виконавчим провадження №3732782 була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу (відсутність у боржника майна). У зв`язку з тим, що виконавче провадження завершено у 2007 році, оглянути його та надати відомості щодо переліку вчинених виконавчих дій не має можливості, у зв`язку з тим, що після закінчення терміну зберігання, виконавче провадження (строк зберігання яких становить 3 роки) знищено. Станом на 02.03.2021 виконавче провадження по виконанню наказу №26/20 від 24.02.05, виданому Господарським судом Запорізької області про стягнення з ПП [PERSON] на користь ТОВ фірми «ОЛІС ЛТД» 62211,01 грн. основного боргу, 622,11 грн. державного мита та 118,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у Мелітопольському міськрайонному ВДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на примусовому виконанні не перебуває. За змістом положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом статей\~524,\~533-535\~ЦК України\~грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.\~Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання ст. 625 ЦК України, передбачає, що коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу Інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України. За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Розрахунок інфляційних збитків, 3 % річних, складений представником позивача та поданий до суду відповідає вимогам законодавства (а.с.8-9). Враховуючи, що рішення Господарського суду Запорізької області від 09.12.2004 у справі № 26/20, щодо стягнення з [PERSON] на ТОВ фірма «ОЛІС ЛТД» основного боргу в розмірі 62211,01 грн., виконано так\~і не\~було, а за рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25.02.2019 у справі №320/7260/18, нарахування інфляційних збитків та 3 % річних відбувалося за\~період заборгованості\~по 31.08.2018, розрахунок інфляційних збитків та 3 % річних починається з 01.09.2018. Інфляційні збитки з 01.09.2018 по 30.11.2020 складають 8819,45 грн., 3 % (трьох відсотків) річних за період з 01.09.2018 по 24.12.2020 складають - 4372 грн. 18 коп., щ підтверджується доданим до матеріалів справи розрахунком заборгованості (а.с.8-9) Оскільки ПП [PERSON] припинила свою господарську діяльність в якості приватного підприємця, шляхом виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності, її зобов`язання за Договором №131 не припиняються, а залишаються за [PERSON] , як за фізичною особою, і вона повинна відповідати усім своїм майном. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року у справі № 6-125цс13. 30.11.2020 з метою досудового врегулювання, ТОВ фірмою «ОЛІС ЛТД» було надіслано вимогу [PERSON] , щодо проведення в добровільному порядку оплати розміру нарахованого, на час відправлення вимоги, розміру індекс інфляції, 3 % річних за останні 2 (два) роки та три місяці прострочення виконання грошового зобов`язання, та суми боргу за користування чужими грошовими коштами з зазначенням банківських реквізитів, за якими може бути проведений перерахунок /а.с.24-25/. 04.12.2020 [PERSON] претензію було отримано./а.с.28/ Оскільки заборгованість за договором купівлі-продажу в розмірі 62\~211,04 грн. відповідачкою не погашена, що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 36.1, стягненню з [PERSON] за несвоєчасне виконання зобов`язання підлягають інфляційні втрати за період з 01.09.2018 по 30.11.2020 в розмірі 8819,45 грн. та 3 % річних за період з 01.09.2018 по 24.12.2020 в розмірі 4372 грн. 18 коп., як просить позивач у позові. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за користування чужими грошовими коштами у розмірі 26605 грн. 04 коп., суд вважає за необхідне зазначити наступне. У даній справі предметом позову є стягнення з відповідача процентів за користування грошовими коштами, які відповідач не сплатив на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Розраховуючи розмір належної до стягнення суми, позивач просив застосувати за аналогією закону до спірних правовідносин статтю 1048 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Отже, аналогію закону можна застосовувати виключно у разі подібності спірних неврегульованих правовідносин. Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Тобто положеннями цієї законодавчої норми врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Однак позов у цій справі подано саме у зв`язку з неправомірним, незаконним користуванням боржником грошовими коштами через прострочення виконання грошового зобов`язання. Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, тому підстави для застосування аналогії закону відсутні. Отже, посилання позивача про необхідність застосовувати до спірних відносин положення частини першої статті 1048 ЦК України за аналогією закону, аби визначити розмір процентів, є помилковими, бо, по-перше, у цій справі йдеться про неправомірну поведінку боржника (в той час як частина перша статті 1048 ЦК України застосовується у випадку правомірної поведінки), а по-друге, у законодавстві немає прогалини у цій частині. Тому відповідно до предмета та підстав поданого позову, враховуючи встановлені судом обставини справи, є підстави для задоволення позовних вимог про стягнення процентів, нарахованих згідно з положеннями частини другої статті 625 ЦК України. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір в сумі 2102 грн. У пропорції до задоволених вимог сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 231 гривня. На підставі викладеного,

Outcome: partial