Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

У березні 2019 року ТОВ «Веллфін» звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просило суд стягнути з останньої на свою користь заборгованість за договором позики в розмірі 41214 гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що 11.02.2016 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] отримала грошові кошти у розмірі 1000 гривень строком на 30 днів. Позичальник порушила договірні зобов`язання щодо строків повернення коштів, внаслідок чого станом на 28.02.2019 року у неї утворилась заборгованість яка становить 41214 грн та складається з 1000 гривень основного боргу та 40214 гривень заборгованості по відсоткам. Наявна заборгованість в добровільному порядку позичальником не погашається, що й стало підставою звернення до суду. Ухвалою суду від 27.03.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач у встановлений судом строк відзив та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторонами не подала, а тому суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами. Судом установлено, що 11.02.2016 року між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] укладено договір позики № 11345, відповідно до умов якого ТОВ «Веллфін» зобов`язується надати [PERSON] грошові кошти в сумі 1000 грн строком на 30 днів з кінцевим терміном повернення 12.03.2016 року, а остання зобов`язувалась повернути позику та сплатити проценти за користування позикою у розмірі: 1.9 процента від суми позики, але не менше ніж 50 грн за перший день користування позикою; 1.9 процента від суми позики щоденно, починаючи з другого дня в межах 30 денного строку від дня укладення договору; 3.8 процента від суми позики, що не була повернута своєчасно за кожен день користування позикою понад строк у 30 днів з дня укладення договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором позики (п. 1.5. договору) (на 23-27 а.с.). Договір № 11345 від 11.02.2016 року укладений за допомогою одноразового індентифікатора, який згенерований електронною системою позивача та був надісланий на номер відповідача (позичальника) СМС-повідомленням з кодом 557810. Використання позичальником отриманого коду а також надання ним своїх анкетних даних та банківських реквізитів для перерахування коштів свідчить про згоду з умовами договору, а тому він вважається укладеним (на 30 а.с.). ТОВ «Веллфін» належним чином виконав умови договору позики, надавши відповідачеві грошові кошти відповідно до заявки на перерахування грошових коштів на поточний рахунок, зазначений позичальником. В порушення умов договору позики відповідач свої зобов`язання не виконала, внаслідок чого станом на 28.02.2019 року у неї утворилась заборгованість в розмірі 41214 грн, яка складається з 1000 грн основного боргу, 40214 грн відсотків за користування коштами (на 29 а.с.). Правовідносини у даній цивільній справі регулюються положеннями Цивільного кодексу України, а також Законом України «Про електронну комерцію». Так, відповідно до змісту статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. У відповідності до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до положень статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У статті 3 ЗУ «Про електронну комерцію» (тут і далі у редакції, що була чинна на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, суд вважає, що між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] виникли договірні правовідносини. Із запропонованими умовами договору відповідач ознайомилась та погодилась. Суд доходить висновку про те, що договір позики було укладено та підписано в електронній формі, і такі дії сторін відповідають приписам статей 6 та 627 ЦК України, статей 11 та 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Так, із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Веллфін» за період з 11.02.2016 року по 28.02.2019 року становить 41214 гривень. Указаний розрахунок відповідачем не спростований. Таким чином, суд погоджується із обставинами викладеними у позовній заяві і доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню 1921 грн на користь позивача в рахунок відшкодування судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved