Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

У вересні 2011 року позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 10.01.2011 року вона позичила відповідачу короткостроково грошові кошти у сумі 40000,00грн., які йому були необхідні для здійснення підприємницької діяльності. Одержання ним зазначеної суми підтверджується договором займу. Відповідач зобов'язався повернути гроші не пізніше 30.07.2011 року, однак в зазначений термін грошей не повернув, під будь-яким приводом ухиляється від виконання свого зобов'язався, посилаючись на відсутність у нього фінансової можливості та проблеми у бізнесових справах, на фіктивність договору займу через недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення. У зв'язку з вищевикладеним позивачка була вимушена звернутись до суду та просила визнати дійсним договір позики, укладений 10.01.2011 року між нею та відповідачем, стягнути з відповідача суму позики в розмірі 40000,00грн. та судові витрати. Позивачка [PERSON] до судового засідання не з'явилась, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила справу розглянути за її відсутності. Представник позивачки [PERSON], яка дії на підставі довіреності, в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та пояснила, що в серпні 2007 року відповідач оформив кредит, у жовтні 2006 року кредит оформила позивачка, у зв'язку з кризою в державі у 2008 році. В якості забезпечення зобов'язання банк взяв у заставу майно, розташоване по [ADDRESS]. По теперішній час кредит не сплачено. В 2009 році відповідач був знятий з посади, однак приїжджав до сім'ї. Коли поїхав обіцяв повернутися з грошима. На початку 2011 року приїхав до України, відбулося переобладнання заставного майна, проходило реєстрацію в БТІ, однак ніяких відомостей до банку не надавали. Позивачка у 2011 року ще раз знайшла кошти провести ремонт у заставному майні. [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення коштів, на що відповідач запропонував їй переоформити заставні приміщення на неї в рахунок боргу. Після укладення мирової угоди позивачка у вересні 2011 року зареєструвала право власності на себе. 03.03.20144 року до судового засідання не з'явилась, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» Литвиненко Ю.П., яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні пояснила, що в 2006 та 2007 роках банком укладено кредитні договори з позивачкою, на сьогоднішній день заборгованість по ним не погашена. На забезпечення виконання зобов'язань між банком та відповідачем укладені іпотечні договори. Відповідачем самостійно здійснювалось переобладнання, відповідно до рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 13.06.2008 року за ним визнано право власності на самочинно реконструйовану основу будівлі та обладнану мансарду. Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 06.12.2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки. Передача права власності на частину нерухомого майна без виділення її в натурі неможлива, а зміна власника предмету іпотеки порушує права банку, оскільки робить неможливим звернення стягнення на предмет іпотеки. Просила відмовити у визнанні мирової угоди, укладеної між сторонами. 03.03.2014 року до судового засідання не з'явилась, просила справу розглянути без представника третьої особи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у справі, приходить до висновку, що позов обґрунтованим і підлягає задоволенню з наступних підстав. Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 02.09.2011 року визнано мирову угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON] Визнано за [PERSON] право власності на нежилі приміщення літ.А-2 по [ADDRESS]. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя від 02.12.2010 року з [PERSON] стягнуто на користь ТОВ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість за кредитними договорами №82/2007 та №310pv-10-06 в розмірі 1188904,82грн., судовий збір в розмірі 1700,00грн, а всього 1190634,82грн. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами №82/2007 та №310pv-10-06 були укладені іпотечний договір від 03.10.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 5802 та іпотечний договір від 07.08.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 4086, що підтверджується копіями вказаних договорів. Пунктами 1, 2, 4 іпотечних договорів передбачено, що відповідач передає в іпотеку банку наступне нерухоме майно: нежиле приміщення основної будівлі літ А-2: з 1 поверху приміщення №1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, з 2 поверху приміщення №1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, загальною площею 1256,00кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS], що належить відповідачу на підставі Договору розподілу нерухомого майна між співвласниками спільної часткової власності, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] 19.09.206 року. Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 13.06.2008 року за [PERSON] визнано право власності на самочинно реконструйовану основну будівлю літ «А-2», зведені прибудову літ «А'-1», тамбури «а2-1», «а3-1», майданчики «а-4» та «а-5» та обладнану мансарду А/М загальною площею 2392,8кв.м. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 20.06.2008 року внесено виправлення в рішенні Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 13.06.2008 року та змінено загальну площу будівлі з 2392,8кв.м. на 2438,9кв.м. Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно за №19339082 27.06.2008 року зареєстроване право власності на реконструйоване нежитлове приміщення в КП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації». Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 23.07.2008 року ухвала Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 23.07.2008 року про затвердження мирової угоди скасована. В судовому засіданні встановлено, що 10 січня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого позивачкою надано відповідачу 40000,00грн. на строк з 10.01.2011 року до 30.06.2011 року. Згідно із ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменті передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно із ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Виходячи з суми позики 40000,00грн., що більш ніж у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, та вимог ст.1047 ЦК України, договір позики має бути укладений у письмовій формі, яка сторонами додержана. В договорі позики прямо зазначено, що позивач-позикодавець передав у власність відповідачеві-позичальникові, а відповідач-позичальник прийняв у власність грошові кошти в розмірі 40000,00грн. що свідчить про те, що необхідності додатково укладати розписку про передачу коштів немає, а також ч.2 ст.1047 ЦК України ця вимога не зазначена як обов'язкова. Суд приймає до уваги також і ті обставини, що свої зобов'язання позивач виконала повністю, термін повернення грошей настав, відповідач в добровільному порядку не повернув кошти. Оцінюючи позовні вимоги щодо стягнення суми боргу в розмірі 40000,00грн. приходить до висновку про їх обгрунтованність, оскільки дані вимоги грунтуються на вимогах закону. Стосовно вимоги позивача в частині визнання договору дійсним - суд приходить до наступного. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики може укладатись у простій письмовій формі, що і було зроблено сторонами. Цей договір ніким не оспорюється, не скасовувався, тобто відсутній спір та підстави для визнання його дійсним відсутні. Відповідно до вимог статі 88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідача понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 51,00грн. та на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120,00грн. На підставі викладеного, ст.ст.1046, 1047, 1049, 1167 ЦК України та,

Outcome: partial