overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

У вересні 2016 року до суду надійшла вище зазначена позовна заява [PERSON] про розірвання шлюбу із [PERSON], зареєстрованого 30 квітня 1999 року Княжицькою сільською радою Броварського району Київської області, актовий запис № 07. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що шлюб виявився невдалим, спільне життя із відповідачем не склалося, так як такий стан життя протирічить особистим інтересам подружжя. З 2015 року сторони припинили сімейні стосунки та ведення спільного господарства. Позивач вважає, що шлюб носить формальний характер та його збереження є не доцільним, так як це суперечитиме її інтересам. Від спільного подружнього життя мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Одночасно просила здійснювати розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання надав клопотання, в якому просив здійснювати розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Із копії свідоцтва про одруження вбачається, що 30 квітня 1999 року Княжицькою сільською радою Броварського району Київської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], після укладення шлюбу прізвище дружини - [PERSON] (а.с. 9). Матеріалами справи встановлено, що від спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 10-11). Згідно із ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З огляду на викладене, та враховуючи ті обставини, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим та буде суперечити інтересам позивача. На підставі ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

У вересні 2016 року до суду надійшла заява позивача про ухвалення додаткового рішення. Свої вимоги мотивував тим, що рішенням суду було задоволено позов [PERSON] Разом з тим судом не вирішено питання про розподіл судових витрат, понесених позивачем. Дані витрати складаються з: витрат по сплаті судового збору в розмірі 3 590 грн. Просила суд задоволити заяву, ухвалити додаткове рішення та стягнути всі витрати з відповідача. У судове засідання представник позивача не зявився. Направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, вимоги заяви підтримує у повному обсязі. У судове засідання відповідач не зявивсь. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2016 року позов [PERSON]А задоволено. При цьому судом не було вирішено питання про розподіл судових витрат. З огляду на це заява підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Так, позивачем при розгляді справи було сплачено судовий збір в розмірі 3590 грн., що підтверджується квитанцією від 30 березня 2016 року. За правилами ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи викладене суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

У вересні 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач зазначив, що з 03.10.2001 перебуває у шлюбі з відповідачем, який зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 498. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що шлюбні відносини припинені, спільного господарства не ведеться з жовтня 2012 року. За викладених обставин позивач вважає, що примирення не можливе, просить шлюб розірвати. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Після поданих заяв сторін про обставини справи, судом було з'ясовано, що відповідач визнає позов у повному обсязі. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

У вересні 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач зазначив, що з 07.11.2009 перебуває у шлюбі з відповідачем, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 717. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що шлюбні відносини припинені, спільного господарства не ведеться з березня 2014 року. За викладених обставин позивач вважає, що примирення не можливе, просить шлюб розірвати. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Після поданих заяв сторін про обставини справи, судом було з'ясовано, що відповідач визнає позов у повному обсязі. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

У вересні 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач зазначив, що з 29.04.2006 перебуває у шлюбі з відповідачем, який зареєстровано Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 291. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що шлюбні відносини припинені, спільного господарства не ведеться з березня 2011 року. За викладених обставин позивач вважає, що примирення не можливе, просить шлюб розірвати. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Після поданих заяв сторін про обставини справи, судом було з'ясовано, що відповідач визнає позов у повному обсязі. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

У вересні 2016 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому позивач вказував, що 15.04.2006 року Новогригорівською сільською радою Арбузинського району Миколаївської області між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис № 1. Від шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON], 2001 року народження та спільного сина [PERSON], 2008 року народження, батьком яких є відповідач. Причиною розпаду сім'ї є відсутність взаєморозуміння між сторонами, внаслідок чого виникли неприязні стосунки. Сторони проживають окремо. Спільне господарство не ведуть. Спору про розподіл сумісно нажитого майна та місця проживання дітей немає. На примирення не згоден. В зв'язку з цим позивач просив розірвати шлюб між ним та відповідачем. В судове засідання позивач надав заяву, в якій підтримав свої позовні вимоги і просив слухати справу в його відсутність. В судове засідання відповідач надала заяву, в якій позовні вимоги визнала і просила слухати справу в її відсутність. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Зокрема, судом встановлено, 15.04.2006 року Новогригорівською сільською радою Арбузинського району Миколаївської області між сторонами було укладено шлюб, актовий запис № 1 (а.с.5). Від шлюбу сторони мають спільні доньки: [PERSON], 2011 року народження, [PERSON], [INFO] та спільного сина [PERSON], 2008 року народження, батьком яких є відповідач. Діти проживають разом з матір'ю. Сторони проживають окремо. Жодним чином сторони не виявили бажання зберегти сім'ю. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст. 112 СК України, суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову та інші обставини, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи відносини між позивачем та відповідачем, відсутність бажання досягти примирення, суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що мають істотне значення, і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ч.3 ст.105, ст.112 Сімейного кодексу України має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

У вересні 2016 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому позивач вказувала, що 04.03.2000 року відділом РАГС Арбузинського районного управління юстиції Миколаївської області між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис № 8. Від шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON], 2006 року народження та спільного сина [PERSON], 2000 року народження, батьком яких є відповідач. Причиною розпаду сім'ї є відсутність взаєморозуміння між сторонами, внаслідок чого виникли неприязні стосунки. Сторони проживають окремо. Спільне господарство не ведуть. Спору про розподіл сумісно нажитого майна та місця проживання дітей немає. На примирення не згодна. В зв'язку з цим позивач просила розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судове засідання представник позивача надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги і просив слухати справу в його відсутність. В судове засідання відповідач надав заяву, в якій позовні вимоги визнав і просив слухати справу в його відсутність. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Зокрема, судом встановлено, 04.03.2000 року відділом РАГС Арбузинського районного управління юстиції Миколаївської області між сторонами було укладено шлюб, актовий запис № 8 (а.с.4). Від шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON], 2006 року народження та спільного сина [PERSON], 2000 року народження, батьком яких є відповідач. діти проживають разом з матір»ю. Сторони проживають окремо. Жодним чином сторони не виявили бажання зберегти сім'ю. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України. Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України). Згідно ст. 112 СК України, суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову та інші обставини, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи відносини між позивачем та відповідачем, відсутність бажання досягти примирення, суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що мають істотне значення, і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ч.3 ст.105, ст.112 Сімейного кодексу України має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

У вересні 2016 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивач мотивувала свої вимоги тим, що від сумісних шлюбних відносин з відповідачем мають спільну неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач. Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її повному матеріальному утриманні, відповідач у добровільному порядку не приймає участі у її матеріальному утриманні. Посилаючись на вищевказані обставини, позивач просила позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. В судове засідання позивач надала заяву, в якій підтримала свої позовні вимоги і просила слухати справу в її відсутність. Відповідач у судове засідання двічі не з'явився, незважаючи на те, що про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за місцем реєстрації. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 5 березня 2010 року до 16 листопада 2012 року. На даний час шлюб між сторонами розірвано, від даного шлюбу мають спільну неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 16.12.2009 року відділом РАЦС Южноукраїнського МУЮ Миколаївської області (а.с.5). Дитина проживає разом з матір'ю в [ADDRESS] та знаходиться на утриманні позивача. У добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини позивачу не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання цього обов'язку визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Як випливає із змісту ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку(доходу) її матері, батька( ст. 183 СК України) або у твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Враховуючи те, що відповідач не працює, суд вважає за необхідне визначити спосіб стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини від заробітку(доходу) відповідача. Розмір щомісячних стягнень не може бути меншим 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку у відповідності до вимог ч.2 ст. 182 СК України. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

У вересні 2016 року заявник [PERSON]. звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановчого документу, посилаючись на те, що у він звернувся до Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області з питання про призначення пенсії. В ході перевірки документів Полтавським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Полтавської області виявлено помилку у трудовій книжці БТ-І №2529889, оскільки 19 липня 1978 року заявник був прийнятий на роботу у Миргородське міжколгоспне будівельне управління №24, де була заведена трудова книжка , в якій було вказано невірно імя по-батькові заявника на російській мові, а саме «Ивановыч». При цьому, у свідоцтві про народження та паспорті вказане по-батькові на російській мові заявника - Іванович. В звязку з тим, що станом на даний час Миргородське міжколгоспне будівельне управління №24 ліквідовано, в звязку з відсутністю можливості внесення відповідних виправлень в трудову книжку, тому заявник був змушений звернутися до суду з вказаною заявою. Заявник [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав на адресу суду письмову заяву, в якій прохав проводити судовий розгляд справи у його відсутність, вимоги заявлені в заяві підтримує в повному обсязі. Представник заінтересованої особи: Полтавського обєднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області в судове засідання не зявився, але до суду надійшла заява, в якій останні просять справу розглядати за відсутності їх представника, при вирішенні даної заяви покладаються на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені вимоги [PERSON] підлягають до задоволення за наступних обставин. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження від 05 березня 1957, серії ЯЄ№ 231637, виданого Ромоданівським сільським РАЦС Миргородського району Полтавської області, 12 лютого 1957 року народився [PERSON], на російській мові вказано «Радченко Василий Иванович» (а.с.5). Більше того, відповідно до паспорта громадянина України від 08 жовтня 2002 року, виданого Ленінським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області, імя по батькові заявника на російській мові вказано « Радченко Василий Иванович» ( а.с.2-4). В заяві заявником вказувалось про те, що 19 липня 1978 року він був прийнятий на роботу Миргородським міжколгоспним будівельним управлінням № 24, де була заведена трудова книжка БТ-І № 2529889, в якій неправильно вказано ім.я по-батькові заявника на російській мові Ивановыч, замість Иванович. В звязку з тим, що на даний час відсутня можливість внесення змін до трудової книжки, в звязку з тим, що Миргородське міжколгоспне будівельне управління №24 ліквідовано, тому заявник був змушений звернутися до суду з вказаною заявою, оскільки дане рішення останньому потрібне для призначення пенсійним фондом пенсії за вислугою років. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що заява [PERSON] про встановлення факту належності правовстановчого документу є законною та обґрунтованою. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

У вересні 2016 року заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме просив встановити, що [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою. Заява мотивована тим, що 11 серпня 1963 року між заявником, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], був укладений шлюб. Відповідно до свідоцтва про одруження прізвище чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON]. Разом з тим, після укладення шлюбу заявник не змінив свого прізвища на [PERSON]. [INFO] р. померла дружина заявника - [PERSON], після смерті якої залишилося майно, що знаходиться у м. Києві. Встановлення вказаного факту потрібне заявнику для подальшого оформлення спадкової справи. Учасники процесу до судового засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення заяви, виходячи з такого. 11 серпня 1963 року між заявником [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у Палаці одруження в м. Києві, був укладений шлюб, актовий запис № 5665 (а.с. 9). Згідно з свідоцтвом про одруження заявник повинен був змінити своє прізвище на [PERSON]. [INFO] р. померла дружина заявника - [PERSON] (а.с. 5), після смерті якої залишилося майно, що знаходиться у м. Києві. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи те, що заявник не може належним чином оформити спадщину після смерті своєї дружини, у зв'язку з розбіжностями у його прізвищі за даними паспорту громадянина України, де прізвище заявника зазначено - [PERSON], та свідоцтві про одруження, відповідно до якого заявник після укладення шлюбу повинен був змінити своє прізвище на [PERSON], проте цього не зробив, суд дійшов висновку про задоволення заяви та встановлення факту того, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є однією і тією ж особою. На підставі викладеного та

Outcome: approved