Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про встановлення режиму окремого проживання подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 26.11.2013 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. За рішеннями Дзержинського міського суду Донецької області на користь відповідача було стягнено аліменти на утримання доньки та дружини. Також зазначив, що за час сумісного проживання, в період часу з 26.11.20013 року по 09.03.29014 року його дружина постійно вчиняла сварки, не брала до уваги його думку, ці обставини привели до неможливості та небажанню позивача проживати разом з відповідачкою. Позивач до судового засідання не з'явився, просив розглянути справу у його відсутність, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач в судове засідання не прибув, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про доцільність встановлення режиму окремого проживання подружжя, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 26.11.2013 року. Від вказаного шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 26.09.2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнено аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі ? частини з усіх видів доходу до повноліття дитини. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 30.09.2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнено аліменти на утримання останньої у розмірі 1/6 частини від усіх видів доходу до досягнення дитиною Дар'єю трирічного віку. Відповідно до ст. 56 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв»язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Так, відповідно до ст. 119 СК України подружжя або один з них вправі звернутися до суду із заявою про встановлення режиму окремого проживання. Згідно із вказаною правовою нормою за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи не бажання когось із них проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. Статтею 120 СК України встановлено, що режим окремого проживання не припиняє прав та обов'язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму. У разі встановлення режиму окремого проживання майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка. Встановлення режиму окремого проживання не суперечить Конституції України, чинному сімейному законодавству, не порушує права подружжя. Пленум Верховного Суду України п.12 постанови №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначає що при застосуванні положень статей 119, 120 СК судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання може встановлюватися судом не тільки за позовом одного з подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди. Сімейний кодекс України не обмежує час, протягом якого може тривати режим окремого проживання, а тому цей термін не підлягає визначенню й рішенням суду. За умов виправлення стану сімейних стосунків, вказаний режим проживання також може бути припинений. З акту вуличного комітету Щербинівської селищної ради вбачається, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з лютого 2015 року і по теперішній час не мешкає. Під час судового розгляду справи було встановлено, що з березня 2014 року між позивачем та відповідачем фактично були припинені шлюбні відносини. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що підстави відмовляти встановленню режиму окремого проживання відсутні, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved