Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-12 00:00:00

У вересні 2018 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про розірвання шлюбу. Позов обґрунтований такими обставинами. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30.12.1995 Міським відділом реєстрації актів громадського стану м. Донецька, актовий запис № 1214. [INFO] у подружжя народився син [PERSON] . На грунті принципової відмінності поглядів на спільне життя, між сторонами почали систематично виникати сварки, сторони почали відчувати постійну психологічну несумісність, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу стали неможливі. Між сторонами відсутнє почуття любові та взаєморозуміння, що унеможливлює життя разом. Фактично шлюбні відносини між сторонами припинилися близько чотирьох років тому. Жодних ознак сімейного життя між сторонами на данний час немає: вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, спільний бюджет також відсутній. Дитина залишається проживати разом з позивачем. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, проте до суду він не з`явився без повідомлення причин неявки, відзив на позов не подав. За таких обставин суд відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Нез`явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30.12.1995 Міським відділом реєстрації актів громадського стану м. Донецька, актовий запис № 1214. У подружжя [INFO] народився син [PERSON] . З позовної заяви вбачається, що останні чотири роки шлюб існує формально: сторони не підтримують шлюбно-сімейних відносин, не ведуть спільного господарства та проживають окремо. Відповідно до положень статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження…є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість… (частини 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України). За приписом частини 2 статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже зважаючи на те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач жодних заперечень проти позову не надав, суд дійшов висновку, що між сторонами існує стійкий розлад подружніх стосунків і подальше збереження шлюбу, який наразі існує лише формально, суперечить інтересам позивача. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до положень статті 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved