Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] (далі по тексту - Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Давір-Фінанс» (далі по тексту - Відповідач), в якому просив стягнути з останньої на свою користь грошові кошти у розмірі 335 765,00 грн., неустойку у розмірі 31 026,00 грн., а також судовий збір у розмірі 3 667,91 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17 липня 2013 року між [PERSON] та ТОВ «Давір-Фінанс» було укладено попередній договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], загальною площею 51,71 кв.м., за умовами якого останній зобов'язувався в строк до 30 травня 2014 року укласти з Позивачем Основний договір купівлі-продажу нерухомого майна. [PERSON] свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі та перерахував на розрахунковий рахунок Відповідача завдаток на загальну суму 335 765,00 грн., проте останній свої зобов'язання по Договору не виконає, від укладання основного Договору спрямованого на купівлю-продаж квартири ухиляється та грошові кошти не повертає. В зв»язку з чим, Позивач звернувся до суду за захистом свого порушенного права та просив стягнути з Відповідача грошові кошти у розмірі 335 765,00 грн., а також неустойку передбачену п. 5.1. Попереднього Договору в розмірі 10% від загальної вартості Квартири визначеної у п. 2.1. цього договору, а саме у розмірі 31 026,00 грн. Представник Позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позові, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, заперечень проти позову не подавав, про день та час розгляд справи повідомлявся належними чином, про причини неявки суду не відомі. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення представника Позивача, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17 липня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДАВІР-ФІНАНС» та [PERSON] було укладено Попередній договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сингаївською С.О. та зареєстрований в реєстрі за №6441, за умовами якого Сторони зобов'язувались в майбутньому, в обумовлений в п. 6.1. цього Договору строк, укласти і належним чином оформити Договір купівлі-продажу квартири нерухомого майна на умовах і в порядку, визначених цим Договором. (п. 1.1 Договору а.с. 7-8). Відповідно до п. 1.2. Договору, нерухомим майном є квартира [ADDRESS], загальною площею 51,71 кв.м. Сторони домовились, що продаж квартири буде вчинено за 310 260,00 грн., які перераховані на відповідний поточний рахунок Відповідача в Філії «КиївСіті» ПАТ КБ «Приватбанк» до підписання цього договору (п. 2.1.) У п. 5.1. Розділу 5 «Гарантії та відповідальність» Договору зазначено, що Відповідач (Сторона 1) та Позивач (Сторона 2) у відповідності із параграфом 5 глави 49 ЦК України з метою підтвердження укладення Сторонами Основного договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], загальною площею 51,71 кв.м., дійшли згоди в тому, що грошова сума у розмірі 310 260,00 грн. сплачена Стороною 2 у рахунок належного з нього за Договором купівлі-продажу (Основним договором) платежів, є забезпечувальний платіж, який Сторона 2 зобов'язується здійснити на розрахунковий рахунок Сторони 1 на протязі 5 банківських днів з дня підписання даного Попереднього договору та зараховується до загальної вартості квартири. Згідно п. 6.1. Договору, Сторони зобов'язуються укласти та в нотаріальному порядку посвідчити Основний договір купівлі-продажу квартири у строк до 30 травня 2014 року. При цьому, у п. 3.1.1. Відповідач зобов'язувався укласти з Позивачем договір у терміни та на умовах, встановлених цим Договором. Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), зазначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір, відповідно до ст. 629 ЦК України, є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно положень ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі та перерахував на поточний рахунок ТОВ «ДАВІРА-ФІНАНС» кошти у сумі 335 765,00 грн., що підтверджується відповідними угодами про завдаток та квитанціями, зокрема 23.08.2012 року у розмірі 8 000,00 грн., 21.09.2012 року у розмірі 8 000,00 грн., 23.10.2012 року у розмірі 77 000,00 грн., 23.10.2012 року у розмірі 76 700,00 грн., 27.10.2012 року у розмірі 16 065,00 грн., 17.11.2012 року у розмірі 80 000,00 грн., 08.12.2012 року у розмірі 70 000,00 грн. (а.с. 9-22). Між тим, відповідач в односторонньому порядку порушив умови Попереднього договору від 17.07.2013р., Основний договір купівлі-продажу квартири у строк до 30 травня 2014 року з [PERSON] укладено не було та сплачені кошти у розмірі 335 765,00 грн. не повернуто. Крім того, з Листа від 7/10-29/2006/02 від 20.06.2014 року вбачається, що наказом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області №157-«ОД» від 19.06.2014 року скасовано реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт від 03.02.2012р. № КС 08312017794 «Багатоквартирний житловий будинок» за адресою: [ADDRESS], замовник ТОВ «Давіра-Фінанс» (а.с. 29) Відповідно до положень ч. 2 ст. 635 ЦК України, сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За умовами п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Положеннями ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно умов ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання. Згідно ч.1 ст.624 ЦК України якщо за порушення зобов»язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. В аб. 3 п. 5.1.Попереднього Договору зазначено, що у випадку не виконання Попереднього Договору ТОВ «Довір-Фінанс» зобов'язувалась протягом 30 календарних днів сплатити Позивачу всі фактично сплачені кошти на момент розірвання даного договору та неустойку в розмірі 10% від загальної вартості Квартири визначеної пунктом 2.1 цього Договору. Враховуючи викладене, оскільки судом було встановлено, що між Позивачем [PERSON] та Відповідачем ТОВ «Давір-Фінанс» було укладено Угоди про завдаток та Попередній договір від 17.07.2013 року з метою укладення Основного договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], умови яких Позивачем були виконані, шляхом перерахування на банківський рахунок Відповідача грошових коштів за придбання квартири, останній взяті на себе за договором зобов'язання не виконав, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, а тому з ТОВ «Давір-Фінанс» підлягає стягненню на користь [PERSON] сплачені грошові кошти в розмірі - 335 765,00 грн.,а також неустойка в розмірі - 31 026,00 грн.. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved