Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до СФГ «Белік» про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння. 30.05.2016 року [PERSON] уточнила свої позовні вимоги і просила суд визнати договір оренди земельної ділянки недійсним та зобов'язати повернути земельну ділянку. На обґрунтування позову зазначила, що є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 6,1255 гектарів, кадастровий [NUMBER], розташованої на території Лигівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області, згідно свідоцтва на право власності на землю серія та номер [NUMBER], виданого 10.09.2014 року реєстраційною службою Сахновщинського районного управління юстиції Харківської області. Вищевказана земельна ділянка перебуває у оренді СФГ «Белік», згідно договору оренди земельної ділянки від 13 листопада 2014 року за № 11/14, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22 лютого 2016 року Сахновщинським районним управлінням юстиції Харківської області за № 450280663248. У вищевказаному спірному договорі оренди землі сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору. Так в договорі недосить чітко викладено і неоднозначно тлумачено істотні умови, а саме щодо орендної плати, що дає можливість вважати, що такі умови взагалі не включені до спірного договору, а саме: 1) під час визначення орендної плати у грошовій формі не вказано, а отже й не узгоджено між сторонами, спосіб внесення орендної плати за земельну ділянку у грошовій формі; 2) під час визначення орендної плати в натуральній формі не вказано, а отже й не узгоджено між сторонами перелік, кількість, або частка продукції одержуваної із земельної ділянки, якісні показники продукції, місце, умови, порядок поставки; 3) відсутня умова про перегляд розміру орендної плати, що включає періодичність, а також підстави для перегляду розміру орендної плати. Крім того, вказана земельна ділянка була передана орендарю з порушенням строків передачі об'єкта оренди визначених ст. 17 Закону України «Про оренду землі» та пункту 11 Договору, що є підставою для визнання договору недійсним. Тому позивач [PERSON] вимушена звернутися до суду з позовом про визнання недійсним спірного договору та зобов'язання СФГ «Белік» повернути земельну ділянку та стягнути понесені позивачем судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, суд розглядає справу у її відсутності, відповідно до ст.169 ЦПК України про що також не заперечували учасники судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала уточнені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив задовольнити їх у повному обсязі, а також зазначив, що він як представник позивача за дорученням спірний договір не підписував, а підписав лише чисті аркуші паперу, тому вважав, що волевиявлення на підписання договору у нього не було. В судове засідання представник відповідача Бєлік О.Є. не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в попередніх судових засіданнях він просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача Лавров В.В. заперечував проти задоволення позову, вказавши, що позовні вимоги є безпідставними та не відповідають дійсним обставинам справи. При укладенні договору оренди земельної ділянки сторони досягли всіх існуючих умов, які діяли на час підписання спірного договору, зокрема і щодо розміру та порядку виплати орендної плати. Договір оренди земельної ділянки, укладений між [PERSON] та СФГ «Белік» відповідає волевиявленню обох сторін, відповідач добросовісно виконує всі умови договору, своєчасно та в повному обсязі сплачує орендну плату з урахуванням коефіцієнтів індексації визначених законодавством. Суд, заслухавши думку представників сторін, оцінивши докази, вивчивши матеріали справи приходить висновку. Відповідно до вимог ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Частинами 1-3, 5 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так, відповідно до ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. На підставі ст. 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Оскільки в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірного договору оренди землі, він є укладеним, а отже і оспорюваним. Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Частиною 1 ст.638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Згідно ст. 627 ЦК України сторони договору є вільними в підписанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 6,1255 гектарів, кадастровий [NUMBER], розташованої на території Лигівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області, згідно свідоцтва на право власності на землю серія та номер [NUMBER], виданого 10.09.2014 року реєстраційною службою Сахновщинського районного управління юстиції Харківської області. Вищевказана земельна ділянка перебуває у оренді СФГ «Белік», згідно договору оренди земельної ділянки від 13 листопада 2014 року № 11/14, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22 лютого 2016 року Сахновщинським районним управлінням юстиції Харківської області за № 450280663248. Земельна ділянка була передана в користування СФГ «Белік», згідно акту прийому-передачі земельної ділянки без номеру від 13 листопада 2014 року 22.02.2016 року. Відповідно до акту визначення меж земельної ділянки в натурі від 13 листопада 2014 року позивач та представник відповідача визначили межі земельної ділянки та підписали вказаний акт. Представник позивача [PERSON] не заперечував, що у договорі оренди земельної ділянки стоїть його підпис, проте він зазначив, що підписував чистий бланк договору і не був ознайомлений з істотними умовами договору оренди земельної ділянки. На підтвердження вказаних обставин ним не було надано жодних доказів, тому суд вважає їх безпідставними. Зазначене свідчить, що сторони під час укладання договору погодили всі істотні умови договору оренди землі і шляхом вільного волевиявлення посвідчили договір підписами. Відповідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди, місце розташування та розмір земельної ділянки, строк дії договору оренди, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків і порядку її внесення і перегляду та відповідальність за її несплату, умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду, умови збереження стану об'єкта оренди, умови і строки передачі земельної ділянки орендарю, умови повернення земельної ділянки орендодавцю, існуючі обмеження, обтяження, щодо використання земельної ділянки, визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди, відповідальність сторін. Зазначені істотні умови договору передбачені також Типовим договором оренди землі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 220 від 03 березня 2004 року. Відповідно висновків викладених в постанові ВС України від 04.06.2014 року у справі № 6-55цс 14, що Типовий договір оренди землі має рекомендаційний характер і неухильного дотримання типової форми закон не містить і не є підставою для визнання цього договору недійсним відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі». А тому посилання представника позивача [PERSON] на невідповідність договору по формі Типовому договору оренди землі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 220 від 03 березня 2004 року, суд вважає безпідставним. Відсутність у договорі оренди земельної ділянки однієї з істотних умов цього правочину відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди землі, а також для визнання договору недійсним. Орган державної реєстрації при проведенні державної реєстрації зобов'язаний перевіряти відповідність змісту договору вимогам чинного законодавства. Реєстрація зазначеного договору свідчить про те, що договір містить усі необхідні істотні умови та відповідає вимогам діючого законодавства. Крім того, допитаний в судому засіданні свідок [PERSON], який здійснював державну реєстрацію спірного договору повідомив, що державна реєстрація спірного договору відбулася 22.02.2016 року всі необхідні документи для проведення державної реєстрації були надані державному реєстратору, підстав для відмови у реєстрації не було. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Згідно ст. 22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Відповідно до ст. 288.1. Податкового Кодексу України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства. З договору оренди земельної ділянки укладеного та зареєстрованого між [PERSON] та СФГ «Белік» вбачається, що договір містить усі істотні умови відповідно до вимог чинного законодавства. В договорі чітко врегульовані всі питання щодо орендної плати, а саме: у п. 5 договору вказано, «що орендна плата вноситься за земельні ділянки орендарем у формі та розмірі 4 відсотка від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Орендна плата виплачується в такі строки: ранні зернові - по закінченню жнив, а все інше до кінця року По узгодженню сторін орендна плата виплачується в натуральній формі або грошовій формі». Пунктом 3 договору закріплено нормативну грошову оцінку земельної ділянки на момент підписання договору 235558, 76 грн. Пунктом 6 договору передбачено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням зміни коефіцієнтів індексацій визначених законодавством. Пункт 27 договору встановлює відповідальність орендаря за неповну або несвоєчасну сплату орендної плати. Зазначено, що Орендар сплачує пеню у розмірі 0,01 відсотка від грошової вартості орендної плати за кожен день прострочки, виходячи з реальних розрахунків та цінами, які склались на момент виникнення даних обставин. Згідно ст. 288.4. Податкового Кодексу України - розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Так, відповідно до пункту 5 договору оренди земельної ділянки орендна плата встановлена в розмірі 4 % від нормативної грошової оцінки. Відповідно до п.1 ст. 289 Податкового Кодексу України - для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивна залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель. Відповідно до ст. 289.1. Податкового Кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок. Згідно ст. 288.5 Податкового Кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 % нормативної грошової оцінки та не може перевищувати 12% грошової оцінки. Тобто норми п. 288.5 ст. 288 Податкового Кодексу України встановлюють мінімальні та максимальні межі розміру орендної плати за земельні ділянки у відсотках до нормативної грошової оцінки. Відповідно до копії видаткового касового ордеру від 02.02.2015 року [PERSON] отримала грошові кошти у сумі 18047 грн 21 коп. за пай 2011, 2012, 2013, 2014 рік за [PERSON], колишнього власника паю (а.с. 61). Тому посилання представника позивача [PERSON] на те, що відповідачем виплачувалась орендна плата за користування земельною ділянкою починаючи з 2011 року, що є порушенням умов договору №11/14 від 13 листопада 2014 року та є підставою для визнання договору недійсним, судом не сприймаються, оскільки орендна плата виплачувалась позивачу за земельну частку (пай), право на яку належало [PERSON], а позивач отримувала орендну плату, як спадкоємець померлого [INFO] [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 грудня 2012 року, виданого державним нотаріусом Сахновщинської нотаріальної контори Харківської області. Відповідно правової позиції Верховного Суду України в постанові від 25 грудня 2013 року (справа № 6-94 це 13) зазначено, що відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України та статті З Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавців у зв'язку з відсутністю в договорах оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161 -XIV «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, а також з'ясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав. З огляду на вказане права орендодавця у зв'язку з відсутністю у договорі такої умови, як перегляд орендної плати, ніяк не порушує права орендодавця, оскільки ст. 30 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку. Якщо умови договору оренди земельної ділянки не влаштовують одну зі сторін договору, вона має право звернутися до суду з позовом про внесення змін до договору оренди земельної ділянки. Та обставина, що позивача на даний час не влаштовують умови договору оренди землі не є підставою для визнання правочину недійсним, оскільки всі істотні умови у договорі оренди земельної ділянки між [PERSON] та СФГ «Белік» чітко визначені, а позовна заява не містить жодної з підстав визначених в ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» для визнання договору недійсним. Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні уточнених позовних вимог.

Outcome: dismissed