Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

У березні місяці 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом, який мотивує тим, що рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради народних депутатів 16 квітня 1992 року № 103-Б йому було виділено земельну ділянку площею 1 000 кв.м. по вулиці Веселій у м. Хмельницькому, за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Право власності на означену земельну ділянку посвідчене Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 911978. З метою продажу земельної ділянки він виявив, що сусідній землекористувач [PERSON] порушив межу суміжного землекористування та самовільно захопив 4 метри земельної ділянки у точках від Б до В та від В до Г відповідно до плану меж земельної ділянки, внаслідок чого конфігурація земельної ділянки змінена. Просить зобовязати відповідача усунути перешкоди в користуванні належною йому земельною ділянкою шляхом витребування її частини з незаконного володіння та демонтувати самовільно встановлений відповідачем паркан за його рахунок. За клопотанням позивача замінено неналежного відповідача належним [PERSON] Позивач в судовому засіданні заявлений позов підтримав та просив його задовольнити. Не заперечував, що частину земельної ділянки відповідно до висновку експерта він використовує самовільно без надання її у передбаченому законом порядку. Погоджується із тим, що в межах його Державного акту накладки земельної ділянки [PERSON] немає. Представник відповідача в судовому засіданні заявленого позову не визнав. Суду пояснив, що відповідно до експертного висновку накладка земельної ділянки [PERSON] відсутня, навпаки площа накладання земельної ділянки позивача [PERSON] в межах його фактичного користування на земельну ділянку [PERSON] становить 0,0002 га (2 кв.м.). Тому позов задоволенню не підлягає. Суд, заслухавши доводи позивача та заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом достовірно установлено, що відповідно до на підставі рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради за № 103-Б від 16.04.1992 року [PERSON] виділено земельну ділянку площею 1000 кв.м. по вулиці Веселій, 41 та дозволено будівництво житлового будинку. На підставі рішення пятнадцятої сесії Хмельницької міської ради від 22.12.2003 року № 12, договору купівлі-продажу земельної ділянки від 03.09.2007 року № 4-3025 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,975 га по вулиці Веселій, 41 у м. Хмельницькому. [PERSON] В»ячеславівна є власником земельної ділянки площею 0.10 га призначеної для будівництва та обслуговування індивідуально жилого будинку, господарських будівель і споруд по вулиці Веселій, 43 у м. Хмельницькому (суміжний землекористувач відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі рішення четвертої сесії Хмельницької міської ради від 31.10.2006 року № 13. [PERSON] мотивує поданий позов тим, що відповідач [PERSON] порушила межові знаки, внаслідок чого відбулось збільшення розмірів її земельної ділянки, тим самим зменшивши розмір належної йому на праві власності земельної ділянки та збудувала паркан на самовільно захопленій частині земельної ділянки. Наявні перешкоди створені відповідачем порушують його праві власності та створюють перешкоди у реалізації прав власника земельної ділянки. Згідно висновку експерта за № 492/017 від 09.11.2017 року фактична загальна площа земельної ділянки згідно фактичних меж та огорож, що розташована по вулиці Веселій, 41 у м. Хмельницькому (кадастровий номер 6810100000:19:002:0162) складає 0,1306 га (1306 кв.м.), що належить [PERSON] не відповідає розташуванню фактичних меж та огорож. Фактична площа земельної ділянки більша за площу, яка перебуває у власності [PERSON] на 331 кв.м. Передня межа земельної ділянки зміщена по всій довжині в сторону вулиці [PERSON] орієнтовно на 7-14 метрів. Фактична загальна площа земельної ділянки згідно фактичних меж та огорож, що розташована по вулиці Веселій, 43 у м. Хмельницькому та належить на праві власності [PERSON] (кадастровий номер 6810100000:19:002:0047) складає 0,1040 га (1040 кв.м). Розміщення меж означеної земельної ділянки не відповідає розташуванню фактичних меж та огорож та є більшою за площу ділянки, яка перебуває у її власності на 40 кв.м. Частина земельної ділянки з кадастровим номером 6810100000:19:002:0047, що знаходиться у власності [PERSON] накладається на земельну ділянку по вулиці Веселій, 41 у м. Хмельницькому, яка знаходиться у фактичному користуванні [PERSON], площа накладання становить 0,0002 га (2 кв.м.)в межах Державного акту позивача. Проте, відповідач [PERSON] питання про повернення частини земельної ділянки площею 2 кв.м. не ставить. Решта частини земельної ділянки, що знаходиться у самовільному користуванні [PERSON] та накладається на частину земельної ділянки позивача суд розглядати не вправі, оскільки ніяким чином не порушує права позивача, внаслідок самовільного її заняття позивачем. Допитаний з приводу наданого висновку експерт [PERSON] підтвердив наведені обставини. Відповідно до ст. 391 ЦК України та ч. 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своєю земельною ділянкою. Позов про усунення порушень, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню, якщо позивач доведе, що він є власником земельної ділянки, і що діями відповідача порушується його право власності. Для цього, крім правовстановлюючих документів на земельну ділянку необхідно буде представити суду докази, що підтверджують факт порушення закону (технічних норм і правил), а також докази порушення прав позивача. Тому, при виявленні порушень цивільного і земельного законодавства у вигляді незаконного використання земельної ділянки необхідно зафіксувати вказаний факт, склавши акт обстеження даної земельної ділянки. Позивач не довів, а суд не встановив, що відповідач створює перешкоди позивачеві [PERSON] у користуванні земельною ділянкою. Таким чином підстав для витребування частини земельної ділянки у відповідача та демонтажу встановленого паркану немає. Натомість, доводи позивача в обґрунтування ним позову є хибними, вони повністю спростовані висновком експертизи, тому у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. У звязку із тим, що позивач є інвалідом ІІ групи, судові витрати слід віднести на рахунок держави. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed