Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] та [PERSON], від імені яких діє представник Москвіта Зіновій Йосипович, пред'явили в суд позов до [PERSON], відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно та про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначали про те, що їй, [PERSON], на праві приватної власності належить 3/5 частини будинку [ADDRESS]. На підставі договору довічного утримання, укладеного 20 квітня 2007 року між їх батьком [PERSON] та відповідачем [PERSON], рішенням реєстратора було здійснено державну реєстрацію права власності на 2/5 частини зазначеного будинку за [PERSON] Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24 листопада 2014 року зазначений договір довічного утримання визнано недійсним. 25 липня 2015 року в Третю львівську державну нотаріальну контору ними було подано заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті їх батька. Спадковим майном є 2/5 частини житлового будинку [ADDRESS]. Державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Спільник З.В. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON], про що 19 листопада 2015 року винесена відповідна постанова. Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом мотивована тим, що [PERSON] помер і 2011 році у тому здійснити державну реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав неможливо, так як відповідно до п.10 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868, заявник повинен особисто подати заяву та пред'явити документ, що посвідчує його особу. Крім того, на даний час право власності на зазначену частину будинку згідно даних Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно зареєстроване за [PERSON], який не згідний подати заяву про скасування державної реєстрації його права власності. З огляду на такі обставини, просили ухвалити рішення, яким скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на 2/5 частини житлового будинку [ADDRESS] та визнати за кожним з них, позивачів, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] право власності на 2/15 з 2/5 частин житлового будинку [ADDRESS]. В процесі судового розгляду до участі в справі в якості належного співвідповідача замість відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції було залучено Управління державної реєстрації Львівської міської ради, до повноважень якого на даний час віднесено повноваження щодо реєстрації прав власності та їх обтяжень на нерухоме майно. Ухвалою Шевченківського районного суду м Львова від 29 листопада 2017 року позов [PERSON] та [PERSON], від імені яких діє представник Москвіта З.Й., до [PERSON], Управління державної реєстрації Львівської міської ради в частині позовних вимог про визнання за позивачами [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] права власності на 2/15 з 2/5 частин житлового будинку [ADDRESS] на підставі п.5 ч.1 ст. 207 ЦПК України було залишено без розгляду. В судове засідання, яке після оголошення перерви було призначено на 13 грудня 2017 року о 15.30 год., учасники процесу не з'явились та від представника позивачів [PERSON], [PERSON] - адвоката Москвіти З.Й. та представника відповідача [PERSON] - адвоката Козія А.В. до суду подані заяви з проханням проводити розгляд справи без їх участі. У відповідності до положень ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання 13 грудня 2017 року всіх учасників процесу, фіксування цього судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] та [PERSON], від імені яких діє адвокат Москвіта З.Й., підлягає до задоволення, виходячи з наступного. У відповідності до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При вирішенні справи суд керується загальними засадами цивільного законодавства, зокрема засадами справедливості, добросовісності та розумності. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Приписами ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. В ході розгляду справи судом встановлено, що позивачі [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]) та [PERSON] є рідними сестрою і братом та вони проживають в будинку [ADDRESS], 3/5 частин якого належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] Раніше у вказаному будинку також проживав їх батько [PERSON], який помер [INFO], який до 20 квітня 2007 року був співвласником 2/5 частин цього будинку. На підставі договору довічного утримання, укладеного 20 квітня 2007 року між батьком позивачів - [PERSON] та відповідачем [PERSON], рішенням реєстратора ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» Гаталяк О.Г. 26 квітня 2007 року було здійснено державну реєстрацію права власності на 2/5 частини зазначеного будинку за відповідачем [PERSON] Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24 листопада 2014 року в цивільній справі №1328/3677/12 зазначений договір довічного утримання, який був укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Єгоровою Н.Ю. і зареєстрований в реєстрі за №1254, було визнано недійсним. Вказане рішення суду першої інстанції в цій частині залишено без змін рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 26 січня 2015 року. 25 липня 2015 року позивачами було подано в Третю львівську державну нотаріальну контору заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті їх батька [PERSON], а саме, на спадкове майно у вигляді є 2/5 частин житлового будинку [ADDRESS]. Державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Спільник З.В. позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON], про що 19 листопада 2015 року винесена відповідна постанова. Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом мотивована тим, що [PERSON] помер у 2011 році, а тому здійснити державну реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав неможливо, так як відповідно до п.10 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868, заявник повинен особисто подати заяву та пред'явити документ, що посвідчує його особу. Крім того, на даний час право власності на зазначену частину будинку згідно даних Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно зареєстроване за [PERSON]. З наведених в позовній заяві обставин та долучених до неї доказів випливає, що відповідач [PERSON] не бажає подати заяву про скасування державної реєстрації його права власності на частину будинку [ADDRESS]. Суд вважає, що наявність реєстрації права власності за [PERSON] на 2/5 частини житлового будинку [ADDRESS] з приналежними до нього господарськими будівлями і спорудами на підставі договору довічного утримання від 20 квітня 2007 року, який визнаний в судовому порядку недійсним, порушує спадкові права позивачів, а тому їх позов є підставним та таким. що підлягає до задоволення. Згідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved