Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 19 серпня 2010 року між ним та ТОВ «Вишневий квартал» укладено договір купівлі-продажу майнових прав. Обєктом за даним договором стала квартира №69, секція Б, поверх 8 по вул. Жовтнева, 31а в м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області. За умовами договору вартість майнових прав становить 520\~512 грн., які він сплатив в повному обсязі. Запланований термін введення в експлуатацію будинку визначений 4-й квартал 2010 року. Проте станом на день подачі позову будинок не закінчений будівництвом та не введений в експлуатацію. Значне перевищення даних строків порушує його права на отримання у власність квартири. Дане право не зареєстроване в жодному державному реєстрі та не визнано. В даний час порушена процедура банкрутства ТОВ «Вишневий квартал». Дані обставини в подальшому при зміні забудовника для завершення будівництва можуть вплинути на передачу квартири йому у власність відповідно до вимог договору та передачу квартири третім особам. Просив суд визнати за ним право власності та майнове право на обєкт нерухомого майна, а саме квартиру №69, секція Б, поверх 8, що знаходиться за адресою: Київська область. Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Жовтнева, 31а. У судове засідання позивач не зявивсь. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задоволити позов. У судове засідання представники ТОВ «Вишневий квартал» не зявивсь. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляд справи до суду не надходило. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвали провести заочний розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи доказах. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 02 жовтня 2008 року між ВАТ адміністратор пенсійних фондів компанія з управління активами «Європейські промислові інвестиції» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу цінних паперів №Б-214/1-08. За яким продавець зобовязується передати у власність [PERSON], а [PERSON] на умовах цього договору зобовязується прийняти та оплатити пакет облігацій в кількості 5422 шт., номінальною вартістю облігації 49,60 грн. П.3.1, 3.2 договору визначено, що на день укладення договору ціна обіднє облігації становить 96,00 грн. Ціна пакету облігацій становить 520\~512,00 грн. Відповідно до поданих суду квитанцій №024-9 від 02 жовтня 2008 року [PERSON] за вищевказаним договором сплатив 200\~000 грн., та №01-33 від 02 жовтня 2008 року 320\~512.00 грн. 02 жовтня 2010 року ВАТ адміністратор пенсійних фондів компанія з управління активами «Європейські промислові інвестиції» та [PERSON] склали акт виконання зобовязань до договору №Б-214/08 від 02 жовтня 2008 року. Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено поняття «майнові права». Так вони можуть оцінюватися, як будь-які права, повязані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права ) права на проведення діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Отже, майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як обєкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. 19 серпня 2010 року між ТОВ «Вишневий квартал» та [PERSON] укладено договір №К-71/10 купівлі-продажу майнових прав. За умовами даного договору ТОВ «Вишневий квартал» продав, а [PERSON] придбав майнові права на квартиру, детальна характеристика якої встановлена у специфікації додатку №1, що є невідємною частиною даного договору. Відповідно до п. 1.1 договору та специфікації Додаток №1 до договору №К-71/10 обєктом є квартира № 69, секція Б, поверх 8, кількість кімнат 1, загальною проектною площею 54,22 кв.м, за будівельною адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Жовтнева, 31а. 19 серпня 2010 року між ТОВ «Вишневий квартал» та [PERSON] підписано договір №К-71\\10 про зарахування зустрічних однорідних вимог. Відповідно до п. 3 договору сторони погодили, що підписання цього договору є підтвердженням відсутності претензій сторін одна до одної щодо виконання ними зобовязань, за цим договором, за договором викупу цінних паперів та щодо купівлі-продажу майнових прав. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Способом захисту права та інтересу є, зокрема, визнання права. Статтею 96 ЦК України передбачено, що юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями. Згідно зі ст. 177 ЦК України до об'єктів цивільних прав відносяться речі, майнові права та інше. Статтями 181 та 182 ЦК України визначено, що до нерухомих речей (нерухомості) належать об'єкти, що розташовані на земельній ділянці, а право власності та інші речові права на нерухомі речі, зокрема їх виникнення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. ЦК України передбачає, зокрема ст. ст. 316-323, 325, 328, 331, 334, 379-382, загальні засади права власності. Зокрема передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном; усі суб'єкти права власності є рівними перед законом; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом; право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва; житлом фізичної особи є квартира. Статтями 526, 527, 530-532 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. ст. 610-612, 623 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Так, відповідач ТОВ «Вишневий квартал» у порушення умов договору не виконав своїх зобов'язань щодо закінчення будівництва, підписання актів та передачі документів на квартири. Відповідно до умов п.2.9 договору купівлі-продажу майнових прав №К-71/10 від 19 серпня 2010 року запланований (орієнтовний) термін здачі обєкту в експлуатацію: 4-й квартал 2010 року. Даний термін може бути змінений з обовязковим письмовим повідомленням покупця. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. З матеріалів справи встановлено, що станом на квітень 2015 року будинок не закінчений будівництвом, не введений в експлуатацію. Доказів повідомлення позивача про зміну термінів введення в експлуатацію суду подано не було. Ухвалою господарського суду Київської області від 26 грудня 2014 року прийнято до розгляду заяву про банкрутство ТОВ «Вишневий квартал». Правовий висновок зробив Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 12 листопада 2014 року при розгляді справи № 6-129 цс 14, предметом якої був спір про визнання права власності на житло за позовом особи до ТОВ «Аверс-сіті». При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого захист майнових прав на новостворене майно, прийняте до експлуатації та оформлене (зареєстроване) на іншу особу, у разі невизнання цією особою прав позивача на спірне майно здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, то захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства, зокрема на підставі статті 392 ЦК України. Ст. 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» визначено, що інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об'єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями можуть бути кошти, цільові банківські вклади, паї, акції та інші цінні папери (крім векселів). Стаття 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» встановлює, що об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, а також майнові права. У ст. 5 Закону України «Про інвестиційну діяльність» зазначено, що інвестори можуть виступати в ролі вкладників, кредиторів, покупців, а також виконувати функції будь-якого учасника інвестиційної діяльності. Як вбачається із матеріалів справи, сторони договору відповідно до статей 626 - 628 ЦК України визначили об'єкт нерухомості, вартість майнових прав, порядок передачі майнових прав та оформлення права власності на об'єкт нерухомості, договір купівлі-продажу майнових прав сторонами не оспорювавсь. Таким чином, оскільки [PERSON] проінвестував будівництво, на підставі договору купівлі-продажу майнових прав має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктом та результатом інвестицій відповідно до законодавчих актів України, тобто об'єкт та результат інвестицій є власністю інвестора, з огляду на що позовні вимоги в частині визнання майнових прав на квартиру підлягають до задоволення. Звертаючись до суду з даним позовом [PERSON] просив визнати за ним право власності на квартиру. Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна в експлуатацію, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, що були використані в процесі будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, яка створила нову річ, може укласти договір щодо обєкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом,що здійснює державну реєстрацію прав не нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення обєкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис обєкта незавершеного будівництва. Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. У ст.5 договору купівлі-продажу майнових прав №К-71/10 від 19 серпня 2010 року визначено, що передача квартири у власність відбувається шляхом складання та підписання сторонами акту прийому-передачі квартири. Подальше оформлення права власності на квартиру здійснюється покупцем своїми силами або за дорученням. З матеріалів справи встановлено, що будівництво будинку по вул. Жовтнева, 31 а в м.Вишневе не закінчено. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Оскільки чинним законодавством не передбачено визнання в судовому порядку права власності на квартиру, яка є обєктом незавершеного будівництва, укладеним договорами не передбачено також такого способу захисту, тому це є підставою для відмови в задоволенні позову в частині визнання права власності на квартиру.

Outcome: dismissed