Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

У вересні 2013 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], неодноразово уточнювала свої вимоги, в остаточній редакції просила стягнути з відповідачки [PERSON] грошову суму в розмірі 131000 грн, 12834,90 грн інфляційну складову , моральну шкоду 20000 грн та судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що 07 липня 2008 року вона разом з відповідачкою [PERSON], а також [PERSON] та [PERSON] домовились між собою про спільний продаж квартири, що належала [PERSON] на праві приватної власності за адресою: [ADDRESS]. На виконання цієї домовленості [PERSON] склала та нотаріально посвідчила довіреність від 07.07.2008 року, згідно якої розпорядитися квартирою могла [PERSON] лише діючи спільно із [PERSON] та [PERSON] Щоб уникнути недовіри та непорозуміння в подальшому, [PERSON] зажадала отримати наперед 15000 доларів США, тобто по 5000 доларів США з кожного. Позивачка погодилась і передала [PERSON] свою частку в розмірі 5000 доларів США, про що [PERSON] в присутності свідків склала розписку в якій зазначила, що претензій на квартиру не має. Проте продати квартиру не вдалося, відповідачка відмовилась надати будь-які документи, і між позивачкою та [PERSON] та [PERSON] склалися в подальшому неприязні стосунки і продати спільно квартиру не вдалося. Довіреність була видана на три роки і строк її дії закінчився 07.07.2011 року. Після цього позивачка звернулась до [PERSON] з вимогою повернути гроші, однак відповідачка відмовляється добровільно їх повернути. Оскільки жодних правових підстав для отримання цих коштів у [PERSON] не було, просила стягнути з відповідача безпідставно набуте майно, а саме 5000 доларів США, що станом на 11.04.2016 року складає 131000 гривень, інфляційну складову 12834,90 грн , моральну шкоду , яка виразилась в душевних хвилюваннях та стражданнях з приводу несвоєчасного отримання коштів. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачки [PERSON], підтримали свої вимоги у повному обсязі, просили задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував , пояснив, що відповідач дійсно отримала грошові кошти у сумі 5000 доларів США від [PERSON] за договором найму житла, у звязку з чим була видана відповідна довіреність, за якою позивач мала право протягом трьох років користуватись квартирою № 3 у будинку №72 по вулиці Ватутіна у м. Кривому Розі , яка належить на праві власності [PERSON], документи на квартиру та ключі. Свідок [PERSON] суду повідомила , що її сестра [PERSON] проживала з [PERSON] у цивільному шлюбі з 2003 року по червень 2008 року. У червні 2008 році [PERSON] загинув у дорожньо - транспортній пригоді, що стало для сестри важкою травмою. Брат [PERSON] [PERSON] запропонував вкласти гроші на ремонт квартири [ADDRESS], щоб у подальшому її продати та гроші розподілити порівну між ними. Цією квартирою фактично володів [PERSON] , хто документально був власником їй невідомо. За життя [PERSON] неодноразово показував цю квартиру , яка була у занедбаному стані , планував відкрити офіс. [PERSON] передала [PERSON] 5000 доларів США, про що була написана розписка. [PERSON] та [PERSON] в офіційному шлюбі не перебували , тому після його смерті сестра спадкове майно не успадкувала, між нею та родичами [PERSON] склались неприязні стосунки. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він знайомий з позивачем [PERSON] з 2006 року, яка проживала з [PERSON] у цивільному шлюбі до його загибелі у дорожньо- транспортній пригоді, яка сталась у червні 2008 року. За життя [PERSON] був забезпеченою людиною, займався підприємницькою діяльністю, яка була прибутковою, у звязку з чим після його смерті склались конфліктні стосунки по поділу спадкового майна . [PERSON] та [PERSON] запропонували [PERSON] спільно відремонтувати квартиру [ADDRESS] , після чого її реалізувати , з метою заробити грошей, на що вона погодилась. На той час у [PERSON] грошей не було , вона взяла у батька [PERSON] 5000 доларів США. У визначений день зустрілись у нотаріуса , 5000 доларів США [PERSON] передала [PERSON] , про що остання написала розписку, після цього була видана нотаріальна довіреність . Усно домовились зробити ремонт у квартирі, після чого її реалізувати. [PERSON] було передано розписку та довіреність, кому були передані документи на квартиру та ключі йому нічого не відомо. Після цих подій [PERSON] звертався у суди з метою позбавлення будь- яких прав [PERSON] на спадщину [PERSON]. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] була дружиною [PERSON] , відповідач по справі [PERSON] його дружина. З [PERSON] у них був спільний бізнес, за життя він планував квартиру [ADDRESS] вивести з житлового фонду , зробити ремонт та відкрити магазин. У 2008 році [PERSON] загинув у дорожньо - транспортній пригоді . Після його смерті [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вирішили у квартирі [ADDRESS] зробити ремонт , і кожен з них дав [PERSON] по 5000 доларів США, після чого дружина у нотаріуса виписала на них довіреність строком на три роки, а усно домовились про оренду цього приміщення. Документи та ключі були передані учасникам угоди , кому саме не знає, він не памятає чи передавались [PERSON] будь- які документи або ключі від цієї квартири. У кінці строку дії довіреності прийшли [PERSON] та [PERSON] повернули ключі , повідомивши що у них нічого не вийшло. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він був безпосередньо присутнім при передачі грошових коштів у сумі 5000 доларів США [PERSON] [PERSON] , для здійснення ремонту у квартирі [ADDRESS] з її подальшою реалізацією, щоб заробити грошей, оскільки після смерті [PERSON] чоловіка [PERSON], вона була у досить скрутному матеріальному становищі. Будь- яких документів та ключі від квартири [PERSON] [PERSON] не передавала. Допитана в якості свідка позивач [PERSON] суду пояснила, що з [PERSON] проживала у цивільному шлюбі пять років , у 2008 році він загинув у дорожньо- транспортній пригоді. Брат [PERSON] - [PERSON] скористався її станом, увійшов у довіру, і таким чином забрав ключі від офісу [PERSON], квартири, компютерну техніку. Після смерті [PERSON] матеріальний стан був дуже важкий. [PERSON] запропонував спільно відремонтувати квартиру [ADDRESS], та в подальшому її реалізувати , на що вона погодилась та погодилась дати 5000 доларів, оскільки були потрібні кошти для існування. Для цієї мети взяла у свого батька [PERSON] 5000 доларів США , про що була написана розписка [PERSON], та видана довіреність. Проте після цього стосунки погіршились, доступу до цією квартири у неї не було. За життя [PERSON] вони неодноразово були у цій квартири , яка була у занедбаному стані , частково підготована до капітальних ремонтних робіт. Вислухавши в судовому засіданні учасників процесу, свідків, проаналізувавши обставини справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо:захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Судом встановлено, що довіреністю від 07 липня 2008 року [PERSON], за попередньою домовленістю з [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які мають право діяти тільки разом, уповноважила їх користуватися та розпоряджатися (продавати, обміняти, здавати в оренду (найм) на умовах їм відомих належною їй на праві приватної власності квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Довіреність видана без права передоручення строком на три роки до 07 липня 2011 року та посвідчена приватним нотаріусом КМНО Дніпропетровської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 3321(а.с.5). Як вбачається з розписки, що надана позивачкою, в той же день, 07 липня 2008 року [PERSON] отримала від [PERSON] пять тисяч доларів США згідно генеральної довіреності за № 3321. Претензій на квартиру по вул. Ватутіна, 72/3 не має. (а.с.71-оригінал). Згідно інформації з Держреєстру прав власності на нерухоме майно від 15.03.2016 року, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 07.04.2003 року.(а.с.192, 209). Таким чином, на теперішній час квартира належить відповідачу по справі, а отже реалізація прав позивачки, що були передбачені у довіреності від 07.07.2008 року не відбулася. Як вбачається з рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 06.11.2009 року, [PERSON] зверталась до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту проживання однією сімєю без перебування у шлюбі із [PERSON], померлого 20.06.2008 року. Заінтересованими особами були мати померлого [PERSON] та донька померлого [PERSON].(а.с.7). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20.04.2010 року за апеляційною скаргою заінтересованих осіб рішення суду першої інстанції скасоване, заяву [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю залишено без розгляду у звязку із виниклим між сторонами спором про право. Заявниці [PERSON] розяснено право на звернення до суду в порядку позовного провадження (а.с.8). Як зазначено позивачкою / представником позивача у судовому засіданні, під час судового розгляду вищевказаної справи між позивачкою [PERSON] та [PERSON] і [PERSON], спільно з якими вона мала продати квартиру на підставі довіреності, склалися неприязні та конфліктні стосунки, оскільки це були родичі її померлого цивільного чоловіка [PERSON]. За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Отже, з встановлених судом обставин справи та відповідних правовідносин, суд дійшов висновку, що відповідачем [PERSON] безпідставно набуті грошові кошти позивачки [PERSON] в розмірі 5000 доларів США, тобто збагачення відповідача на вказану суму відбулося поза правовою підставою та усупереч меті виданої довіреності на право розпорядження квартирою. Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ході судового розгляду відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування вимог позивача, а твердження відповідача щодо правомірності підстав набуття грошових коштів в розмірі 5000 доларів США від позивачки - не ґрунтуються на законі та суперечать правовідносинам сторін, встановленим судом. На підставі викладеного, враховуючи уточнені позивачем вимоги та виходячи з встановленого НБУ на час ухвалення рішення курсу долару США по відношенню до гривні, суд вважає за необхідно позовні вимоги задовольнити і стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно набуте майно у вигляді грошових коштів в сумі 5000 доларів США, з урахуванням положень ст. 11 ЦПК України, згідно з якими цивільні справи розглядаються в межах заявлених фізичними та юридичними особами вимог, суд дійшов висновку стосовно того, що на користь позивачки слід стягнути суму коштів, що є еквівалентом 5000 доларів США станом на 11.04.2016 року, і складає 131000 гривень . Щодо стягнення інфляційних сум суд звертає увагу на наступне. Стаття 625 Цивільного кодексу України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Відповідно до зазначеної статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вказана стаття встановлює відповідальність саме за прострочення виконання грошового зобов'язання. Згідно\~ст. 1167 ЦК України, моральна вимога завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Отже стягнення моральної шкоди за встановленими правовідносинами не передбачено законом, тому в задоволені вимоги позивача про стягнення моральної шкоди необхідно відмовити. Відмовляючи в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди позивачу суд виходить з наступного. Згідно з діючим законодавством, особа несе відповідальність за завдану моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених відповідними статтями ЦК України, а також іншими нормативними актами, які встановлюють відповідальність за таку шкоду. При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди суд керується загальними засадами цивільного права та положеннями про відшкодування моральної шкоди як способу захисту суб'єктивних цивільних справ. Так, стаття 23 ЦК України закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди визначаючи, що моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до статті 1167 цього Кодексу моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Отже з огляду на зміст зазначених норм матеріального права зобов'язання з відшкодування шкоди виникає при наявності таких складових: протиправної поведінки відповідача; настання шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою; вину завдавача шкоди. Проте доказів, які б підтверджували наявність усіх вищенаведених складових, позивачем не надано. За таких обставин суд відмовляє у позові про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з недоведеністю і безпідставністю вимог. Крім того, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати в сумі 1310 грн.

Outcome: partial