Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі продажу автомобіля недійсним. В процесі розгляду справи позивач уточнив свої позовні вимоги та просить суд визнати недійсним договір купівлі продажу автомобіля Hyundai Elantra MD, 2012 року випуску чорного кольору № двигуна [NUMBER] № шасі [NUMBER], укладений між [PERSON] та [PERSON] та витребувати вказаний автомобіль із чужого незаконного володіння. В частині позовних вимог, щодо визнання угоди між [PERSON] та [PERSON] від 26.07.2012 року про отримання коштів у розмірі 30000 доларів США та визнання угоди між [PERSON] та [PERSON] від 30.08.2014 року про передачу автомобіля у якості погашення боргу недійсними , за заявою представника позивача, залишено без розгляду. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він та відповідачка [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.06.2001 року по 20.06.2014 року. В період перебування в шлюбі та ведення спільного господарства ними за спільні кошти був придбаний вищевказаний автомобіль, який є їх спільною сумісною власністю. Після розлучення між ним та відповідачкою [PERSON] не було досягнуто згоди щодо розподілу майна тому він 1 серпня 2014 року звернувся до суду з позовом про поділ майна подружжя. З метою забезпечення позову ухвалою суду від 22.08.2014 року було накладено арешт на автомобіль, в період виконання ухвали суду про накладення арешту на автомобіль 30.08.2014 року відповідачка здійснила його відчуження. Власником спірного автомобіля стала її матір [PERSON] В процесі розгляду справи відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали заперечення проти його позову, з яких йому стало відомо, що, як вказує [PERSON], 26.07.2012 року отримала у [PERSON] кошти у розмірі 30000 доларів США, а після розірвання шлюбу 30.08.2014 року передала [PERSON] спірний автомобіль в рахунок погашення боргу, але про те, що відповідачка отримала у [PERSON] 30000 доларів США, а потім в рахунок погашення боргу передала автомобіль [PERSON] йому нічого відомо не було, хоча вони тоді перебували у шлюбі, ніякої згоди на відчуження автомобіля він не надавав і це питання ними навіть не обговорювалося. Як йому стало відомо 30.08.2014 року [PERSON] продав автомобіль матері відповідачки [PERSON], про що йому стало відомо також під час розгляду справи. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити, так як вважає, що [PERSON] не мала права розпоряджатися спільно нажитим майном подружжя без письмової згоди [PERSON] Вважає, що письмові розписки про одержання [PERSON] 30000 доларів США у [PERSON] та передачі йому автомобіля в рахунок погашення боргу, є надуманими та написаними після пред»явлення позову [PERSON] Відповідачка [PERSON] позов не визнала у повному обсязі пояснивши, що вона , перебуваючи у шлюбі з позивачем 26.07.2012 року взяла у [PERSON] в борг 30000 доларів США, що підтверджується її розпискою. 30.07.2012 року придбала спірний автомобіль. Шлюб між нею та позивачем було розірвано 20.06.2014 року, при розірванні шлюбу позивач не мав претензій щодо поділу майна подружжя. 30.08.2014 року до неї звернувся [PERSON] з вимогою повернути борг, але у неї не було таких коштів, тому в рахунок погашення боргу вона передала йому автомобіль та надала генеральну довіреність на його ім»я від 30.08.2014 року . Потім [PERSON] розпорядився переданим йому автомобілем на власний розсуд, продавши його її матері [PERSON] Відповідачка та її представник вважають, що вона діяла згідно до вимог чинного законодавства, тому підстав для задоволення позову немає. Відповідачка [PERSON] позов також не визнала, вважає, що вона придбала автомобіль на законних підставах тому у задоволенні позову просить відмовити. Відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що дійсно 26.07.2012 року давав [PERSON] в борг 30000 доларів США і 30.08.2014 року в рахунок погашення боргу вона передала йому спірний автомобіль та оформила на нього генеральну довіреність.В цей же день він розпорядився переданим йому автомобілем та продав його [PERSON] Відповідач [PERSON] вважає, що він діяв в межах чинного законодавства тому просить в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, допитавши свідків, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Частиною 1 ст.60 СК України визначено, що майно, набуде подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з ним не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Судом встановлено, що позивач та відповідачка [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 9 червня 2001 року. Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 20 червня 2014 року шлюб між ними було розірвано. Із рішення суду вбачається, що на момент ухвалення рішення сторони проживали разом, проте фактично сімейні відносини припинені між ними близько двох місяців (а.с.13). В період спільного проживання та ведення спільного господарства 30 липня 2012 року позивачем та відповідачкою [PERSON]був придбаний автомобіль Hyundai Elantra MD, 2012 року випуску та зареєстрований на [PERSON] 30 серпня 2014 року, як пояснила [PERSON], вона в рахунок погашення боргу передала [PERSON] спірний автомобіль, а також оформила генеральну довіреність на ім»я [PERSON]( а.с.44-45). Згідно довідки-розрахунку ВІА №745127 від 30 серпня 2014 року спірний автомобіль було продано [PERSON] (а.с.54). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що вони були присутніми 26.07.2012 року при передачі в борг [PERSON] [PERSON] 30000 доларів США. Але до пояснень вищевказаних свідків суд відпроситься критично, так як із їх пояснень вбачається, що вони були присутніми при передачі [PERSON] [PERSON] 30000 доларів США в борг та при написанні розписки [PERSON] про одержання коштів , але в самій розписці не відображено, що ці свідки були присутніми при передачі 30000 доларів США [PERSON] Зі змісту розписки [PERSON] від 26.07.2012 року не вбачається,що кошти у [PERSON]вона брала в борг саме для придбання автомобіля (а.с.43). Суд вважає, що письмові розписки, які надала у судовому засіданні [PERSON] не спростовують встановлені судом обставини, що спірний автомобіль був придбаний подружжям [PERSON] та [PERSON] в період перебування їх в зареєстрованому шлюбі тому це майно належало їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.ч.2,3 ст.65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що що він діє за згодою другого подружжя.Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення, і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально посвідчена. Належних і допустимих в розумінні ст.ст.58,59 ЦПК України доказів надання позивачем. письмової згоди на відчуження спірного автомобіля [PERSON] суду не надано. Згідно ч.1 ст.31 ЦК України, правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість. А договором стосовно цінного майна можна вважати договір, який виходить за межі дрібного побутового правочину, що в даному випадку і має місце. За змістом ст.ст.387,388 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до положень пунктів 21,22 Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов»язаних наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, що регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов»язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387,388 ЦК України. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387,388 ЦК України. Якщо майно за відплатним договором придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача ( статті 387,388 ЦК України). Якщо в такій ситуації ( саме так обґрунтовано підставу позову) пред»явлений позов про визнання недійсним договорів про відчуження майна, суду слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387,388 ЦК України. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved