Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та обґрунтовує його тим, що 6 серпня 2008 року він уклав з ТОВ «УніКредит Банк», правонаступником яко-го є відповідач, договір про іпотечний кредит №MRTG-000000014042. За цим договором ТОВ «УніКредит Банк» зобовязався надати позивачу кредит в розмірі 60000 доларів США для придбання ним квартири [ADDRESS]. [PERSON] зобовязався щомісячно до 6 серпня 2038 року повертати кредит по части-нам та сплачувати проценти за користування ним в розмірі 12,5% річних. Однак зміст дого-вору не містить детальний розпис загальної вартості кредиту. ТОВ «УніКредит Банк» не на-дав позивачу інформацію, необхідну для здійснення ним свідомої оцінки власних можливос-тей для виконання договору. Ці обставини свідчать про порушення ч.2, п.2 абз.3 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». ТОВ «УніКредит Банк» ввів позивача в оману та уклав з ним договір про іпотечний кредит з застосуванням нечесної підприємниць-кої практики. Ця обставина свідчить також про порушення ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів». Тому [PERSON] просить визнати недійсним договір про іпотечний кре-дит №MRTG-000000014042 від 6 серпня 2008 року. У судовому засіданні [PERSON] підтримує позов та просить суд задовольнити його. Представник відповідача [PERSON] не визнає позов та заперечує проти його задово-лення. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на те, що в додатку №2 до дого-вору про іпотечний кредит викладений попередній розрахунок сукупної вартості кредиту. Крім того, перед укладенням договору [PERSON] надавалась письмова інформація про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість для різноманітних іпотечних кредитів. ТОВ «УніКредит Банк» не вводив позивача в оману та не застосовував до нього нечесну під-приємницьку діяльність. Ці обставини свідчать про відсутність порушень ст.ст.11, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, [PERSON] почав оспорювати договір про іпотечний кредит лише після предявлення до нього позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. З дня укладення вказаного договору минуло 8 років. Ця обставина свідчить про те, що [PERSON] пропустив строк позовної давності. Тому представник відповідача [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 6 серпня 2008 року [PERSON] уклав з ТОВ «УніКредит Банк» дого-вір про іпотечний кредит №MRTG-000000014042 (а.с.8-14, 40-43), за яким ТОВ «УніКредит Банк» зобовязався надати позивачу кредит в розмірі 60000 доларів США для придбання ним квартири [ADDRESS]. [PERSON] зобовязався щомісячно до 6 серпня 2038 року повертати кредит по частинам та сплачувати проценти за користування ним в розмірі 12,5% річних. Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладен-ням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процент-ному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вар-тості всіх послуг, повязаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кре-диту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повер-нення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Згідно з ч.4 цієї ж статті у договорі про надання споживчого кредиту зазначається детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, по-вязаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту. Встановлено, що перед укладенням оспорюваного договору [PERSON] неодноразово особисто під підпис вручалась детальна письмова інформація про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість для різноманітних іпотечних кредитів (а.с.50-53, 56-60). Як вбачається з п.7.7 договору про іпотечний кредит, позивач ознайомився зі змістом цієї інфор-мації та не мав жодних претензій з приводу її повноти та зрозумілості. Крім того, в додатку №1 до договору (а.с.43 зворот-46) міститься детальний графік погашення кредиту та сплати процентів за користування ним. А в додатку №2 до договору (а.с.47-49) викладений розраху-нок сукупної вартості кредиту. З огляду на це суд вважає, що перед укладенням оспорюваного договору ТОВ «Уні-Кредит Банк» виконав обовязки, передбачені ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Укладений між ним та позивачем договір про іпотечний кредит відповідає ч.4 цієї ж статті. Відповідно до п.2 ч.1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесною підприємницькою практикою є будь-які діяння (дії або бездіяльність), що вводять споживача в оману. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.20 постанови №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійс-ними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Встановлено, що [PERSON] не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що працівники ТОВ «УніКредит Банк» ввели позивача в оману щодо обставин, які впливали на укладення ним договору про іпотечний кредит. З огляду на це суд вважає, що оспорюваний договір укладений без обману та без за-стосування до [PERSON] нечесної підприємницької практики. Він не суперечить п.2 ч.1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами пер-шою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, ін-шим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його мораль-ним засадам. Встановлено, що договір про іпотечний кредит не суперечить ч.2, ч.4 ст.11, п.2 ч.1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» та іншим актам цивільного законодав-ства. З огляду на це суд вважає, що підстави для визнання оспорюваного договору недійс-ним відсутні. Крім того, відповідно до ч.3 ст.15 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи також в разі порушення нею положень частин другої пятої статті 13 цього Кодексу. Згідно з ч.3 ст.13 ЦК України не допускаються зловживання правом в будь-яких фор-мах. Встановлено, що з дня укладення договору про іпотечний кредит минуло 8 років. [PERSON] почав оспорювати договір про іпотечний кредит лише після предявлення до нього позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Це свідчить про те, що, звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] має намір не захистити своє право, а лише ухилитись від відповідальності за неналежне виконання договору. Такі дії мають ознаки зловживання правом. Суд вважає, що ці обставини є додатковою підставою для відмови у задоволенні позо-ву. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.11 постанови №14 від 18 листопада 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є само-стійною підставою для цього. Встановлено, що у задоволенні позову відмовлено з тих підстав, що [PERSON] не до-вів обставини, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог. В такому випадку під-стави для застосування строку позовної давності відсутні.

Outcome: dismissed