Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право особистої приватної власності на двокімнатну квартиру, загальною площею 48,80 кв.м., що розташована в [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що з 06 червня 2003 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] За час шлюбу, була придбана двокімнатна квартира [ADDRESS]. Так, 23 листопада 2005 року позивачем було укладено договір № 11-КН на пайову участь у будівництві житла. Для здійснення розрахунків за вказаним вище договором 03 липня 2006 року [PERSON] та Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» уклали договір кредиту № 410/122/06-Ж, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 27 162, 00 доларів США, що за офіційним курсом долара США до гривні встановленим Національним банком України на день укладення договору (1 долар США еквівалентно 5,05 гривень) складає 137 168 гривень 10 копійок. Крім того, 10 липня 2006 року було укладено договір поруки № 410/122/06-Ж та договір застави (іпотеки) № 06/31-109. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2013 року шлюб між сторонами розірвано. Кредит за вищезазначеним договором з першого місяця його виконання позивач сплачує самостійно, своїми особистими коштами, незважаючи на те, що була у зареєстрованому шлюбі. Крім того, договір кредиту був укладений не в інтересах сім'ї, і не використовувався в інтересах сім'ї. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач [PERSON] не визнає права приватної власності позивача на квартиру [ADDRESS], хоча й не сплачує кредит, не турбується про спірне нерухоме майно, а також не утримує його, [PERSON] була змушена звернутися до суду із вказаним вище позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] надали пояснення, аналогічні викладеному вище, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у залі суду позовні вимоги [PERSON] визнав, проти визнання за нею права особистої приватної власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] не заперечував, про що подав відповідну заяву. Заслухавши учасників процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06 червня 2003 року [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 06 червня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області (а.с. 5). Прізвище після одруження: чоловіка «[PERSON]», дружини - «[PERSON]». З матеріалів справи вбачається, що 23 листопада 2005 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Броварський домобудівний комбінат «Меркурій» було укладено договір № 11-КН на пайову участь у будівництві житла, а саме двокімнатної квартири [ADDRESS], вартість якої складає 171 462 грн. 00 коп. 03 липня 2006 року було внесено доповнення до договору № 11-КН на пайову участь у будівництві житла (а.с.19-20). Для здійснення розрахунків за вказаним вище договором 03 липня 2006 року [PERSON] та Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» уклали договір кредиту № 410/122/06-Ж, згідно з положеннями якого остання отримала кредит у розмірі 27 162, 00 доларів США, що за офіційним курсом долара США до гривні встановленим Національним банком України на день укладення договору (1 долар США еквівалентно 5,05 гривень) складає 137 168 гривень 10 копійок, зі сплатою 13 % річних за користування кредитом щомісячно та порядком повернення суми кредиту до 10-го числа кожного місяця згідно з узгодженим графіком погашення кредиту, та з кінцевим терміном повернення заборгованості до 02 липня 2021 року включно (а.с. 7-9). Крім того, 10 липня 2006 року між Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки № 410/122/06-Ж, за змістом якого поручитель - [PERSON] зобов'язався перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, можливих пень та штрафів у розмірі та у випадках, передбачених договором № 410/122/06-Ж від 03 липня 2006 року (а.с.15). У рахунок забезпечення виконання зобов'язання за згаданим вище кредитним договором від 03 липня 2006 року, позивач передала у заставу (іпотеку) до моменту завернення будівництва та отримання заставодавцем нерухомого майна - майнові права заставодавця як кредитора в зобов'язанні за договором на пайову участь в будівництві, в тому числі право вимоги передачі нерухомого майна, а після завершення будівництва нерухомого майна та отримання його [PERSON], в тому числі після оформлення та/або державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно - нерухомого майна (а.с. 16-18). 05 червня 2008 року на підставі свідоцтва про право власності б/н Броварської райдержадміністрації Київської області від 05 червня 2008 року за позивачем [PERSON] зареєстроване право приватної власності на квартиру [ADDRESS], про що свідчить копія витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 19088918 від 05 червня 2008 року (а.с. 31). Судом також з'ясовано, що 02 грудня 2013 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 грудня 2013 року у цивільній справі № 361/9117/13-ц (а.с. 6). Як з'ясувалося у судовому засіданні, договір кредиту № 410/122/06-Ж від 03 липня 2006 року був укладений не в інтересах сім'ї, і не використовувався в інтересах сім'ї, погашення заборгованості за кредитним договором з моменту його укладення й на даний час здійснюється особисто позивачем [PERSON] за її власні кошти. Вказані обставини у залі суду відповідач підтвердив. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України). Проте, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Ч. 7 ст. 57 СК України закріплено, що якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. У п.п. 23, 24 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Згідно зі ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Ч. 4 ст. 174 ЦПК України закріплено, що в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи те, що спірне нерухоме майно, набуте позивачем за час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто, а саме за позичкові кошти, які [PERSON] отримала за кредитним договором № 410/122/06-Ж від 03 липня 2006 року, погашення заборгованості за яким з моменту його укладення й на даний час вона здійснюється самостійно за власні кошти, та той факт, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, задоволення їх в повному обсязі та визнання за [PERSON] права особистої приватної власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 48,80 кв.м., житловою площею 28,80 кв.м. На підставі викладеного та

Outcome: approved