Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-12 00:00:00

У березні\~2020\~року позивач\~ [PERSON] \~звернулась до\~суду з\~позовом про\~визначення частки\~в праві\~спільної сумісної\~власності та\~визнання права\~власності в\~порядку спадкування\~за законом,\~в якому\~просила визначити,\~що частка\~ [PERSON] ,\~яка померла\~ [INFO] ,\~в праві\~спільної сумісної\~власності на\~земельну ділянку\~для будівництва\~та обслуговування\~житлового будинку,\~господарських будівель\~і споруд\~ площею\~0,1484\~га,\~кадастровий номер\~2322155300:04:003:0121,\~яка розташована\~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~Також просив\~визнати за\~нею \~ [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на 51/300 частки земельної ділянки, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1484 га, кадастровий номер 2322155300:04:003:0121, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , і до дня смерті належала [PERSON] , яка померла [INFO] , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 499440, зареєстрованого 13.01.2010 року. В обґрунтування вимог позивач вказала, що вона є спадкоємцем за законом після її матері [PERSON] , яка померла [INFO] . До складу спадкового майна, крім іншого, входять майнові права на 51/100 частки житлового будинку та частка у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1484 га, кадастровий номер 2322155300:04:003:0121, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Для належного оформлення своїх спадкових прав, позивач зверталась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Цекеєвої І.О. Позивач в порядку спадкування за законом оформила право власності на 51/300 частки вищевказаного житлового будинку. Проте не змогла оформити право власності на землю, оскільки нотаріусом було повідомлено про неможливість отримати в порядку встановленому Законом України «Про нотаріат» свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку внаслідок того, що, за життя спадкодавець частку у праві спільної сумісної власності не визначив. Нормативно-правовими актами, що регулюють діяльність органів нотаріату в Україні не передбачено право нотаріусів визначати частки учасників у спільній сумісній власності, таким правом наділені власники земельної ділянки. Позивач вважає, що невизначеність частки у спільному сумісному майні позбавляє її права отримати у спадщину спадкове майно. Посилаючись на те, що оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку вона немає змоги, позивач вимушена звернутись до суду з вказаним позовом. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Іваниця О.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити.. Представник відповідача Балабинської селищної ради Запорізького району Запорізької області до суду не з`явився, про дату, час і місце підготовчого судового засідання повідомлений належним чином. Надав до суду пояснення, відповідно до яких проти позову не заперечує, просить розглядати справу без участі представника. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Третя особа приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Цекеєва І.О. до суду не з`явилась, про дату, час і місце підготовчого судового засідання повідомлена належним чином. Надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти позову не заперечує. Третя особа [PERSON] до суду не з`явився, про дату, час і місце підготовчого судового засідання повідомлявся належним чином. Надав до суду пояснення, відповідно до яких проти задоволення позову не заперечує, просить розглядати справу без його участі. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27.11.2015 додається, яке видано Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 8180 (а.с. 12). З матеріалів спадкової справи № 72/2019 померлої [INFO] . [PERSON] , наданої на запит суду приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Цекеєвою І.О., вбачається, що спадщину після померлої прийняла її донька [PERSON] . Дані про інших спадкоємців у спадковій справі відсутні. Згідно з даними спадкового реєстру, відомості про наявність заповіту складеного спадкодавцем відсутні. (а.с. 99-128). Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після померлої, що підтверджується копією рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 07.10.2019 р. у справі № 317/1929/19 (а.с. 105-106) Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10.01.2020 за реєстровим № 33, яке видано приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Цекеєжвою І.О., підтверджується факт оформлення [PERSON] прав на спадщину на 51/300 часток житлового будинку літ. А, загальною площею 86,4 кв.м., житловою площею 39,6 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14). Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 10.01.2020, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 195856215 (а.с. 15). Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки позивачу відмовлено у зв`язку з тим, що не подано документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, а саме: у державному акті на право власності на земельну ділянку не визначені частики у спільній сумісній власності. Та зазначено, що не можливо видати свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлого в безспірному порядку. Відповідно до вказаного, 03.02.2020 за вих. № 34/02-31 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Цекеєво. І.О. винесено Постанову про відмову у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом (а.с. 18). Копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 499441 від 13.01.2010 підтверджується, що земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1484 га, кадастровий номер 2322155300:04:003:0121, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] (спадкодавець), [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . При цьому, частки у праві власності не зареєстровані в Державному земельному кадастрі (а.с. 16-17). Враховуючи, що частка спадкодавця у праві власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1484 га, кадастровий номер 2322155300:04:003:0121, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , становила [ADDRESS] , позивач успадковує частку в розмірі 51/300 в праві власності на спірну земельну ділянку. Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Аналогічна позиція роз`яснена в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», а саме: право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення, при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно з ч. 1 ст. 87 Земельного кодексу України, право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду та при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами. За нормами ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до норм ст. 89 Земельного кодексу України, у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. Норма ч. 5 ст. ст. 89 Земельного кодексу України передбачає загальне правило про визначення часток у праві спільної сумісної власності: вони «є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом». Виключення з правила встановленого ч. 5 ст. ст. 89 Земельного кодексу України передбачено нормами ч. 4 ст.120 Земельного кодексу України. За правилом ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Більш детальне регулювання відповідних правовідносин передбачене ст.ст. 370-372 ЦК України, які також виходять із рівності часток у праві спільної сумісної власності, допускаючи, проте, винятки із цього правила «з урахуванням обставин, що мають істотне значення». При застосуванні наведених норм важливе значення мають рекомендації Пленуму Верховного Суду України, викладені у постанові від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ». Слід особливо відзначити позицію, викладену в абз. 3 п. 21 постанови, за якою «суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої». Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved