Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь 30 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, внаслідок професійних захворювань. На обгрунтування вимоги послався на те, що з 18.06.1984 року по 25.03.1985 року працював підземним учнем гірничого робітника на шахті ім. Героя Радянського Союзу О.В. Лопатіна в/о «Укрзахідвугілля». З 08.04.1985 року по 05.03.2001 року працював на посаді підземного гірничого робітника III та V розрядів, підземний прохідник V розряду. З 06.03.2001 року по 04.11.2002 року, з 15.07.2003 року по 28.02.2004 року - підземний прохідник V розряду на шахті «Степова» ДП «Львіввугілля» (№ 10 «Великомостівська»). З 02.03.2004 року по 31.08.2006 року - підземний прохідник V розряду в Монтажно-прохідницькому управлінні ДП «Львіввугілля». 31.08.2006 року звільнений з роботи у зв'язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, що перешкоджає продовженню даної роботи (п.2 ст.40 КЗпП України). У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в нього значно погіршився стан здоров'я, внаслідок чого останній неодноразово був змушений звертатися за медичною допомогою. Довідкою МСЕК від 28.06.2006 року позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності. Довідкою МСЕК від 15.03.2007 року останньому безтерміново встановлено 65% втрати професійної працездатності. Зазначає, що з моменту встановлення професійного захворювання, йому було завдано значної моральної шкоди у вигляді фізичних та душевних страждань, які виражаються у тому, що втратив працездатність, з'явились болі в серці, дискомфорт, працювати більше не може, стан фізичного та емоційного здоров'я незадовільний, порушено всі нормальні умови життя, стало важко займатися домашнім господарством, змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Представник відповідача подала письмове заперечення на позовну заяву, в якій просить відмовити позивачу у задоволенні позову. В обгрунтування заперечення послалась на те, що вини шахти в тому, що позивач отримав профзахворювання немає, так як зі сторони власника не було вчинено ніяких протиправних дій, які б спричинили профзахворювання. При влаштуванні на роботу позивач був ознайомлений, зокрема, з умовами праці на шахті, можливими наслідками їх впливу на здоров'я. Вказує на те, що підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичного закладу або лікарсько-консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії про стрес, якого зазнав потерпілий у результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, чи їх наслідків, про депресію чи інші негативні вияви стану потерпілого. Також зазначає про пропущення позивачем тримісячного строку для звернення до суду. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що з моменту встановлення професійного захворювання, йому було завдано значної моральної шкоди у вигляді фізичних та душевних страждань, які виражаються у тому, що втратив працездатність, з'явились болі в серці, дискомфорт, працювати більше не може, стан фізичного та емоційного здоров'я незадовільний, важко займатися домашнім господарством, змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Просить позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, пославшись на обставини, викладені у запереченні на позовну заяву. Просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Згідно з трудовою книжкою позивача останній з 18.06.1984 року по 25.03.1985 року працював підземним учнем гірничого робітника на шахті ім. Героя Радянського Союзу О.В. Лопатіна в/о «Укрзахідвугілля». З 08.04.1985 року по 05.03.2001 року працював на посаді підземного гірничого робітника III та V розрядів, підземний прохідник V розряду. З 06.03.2001 року по 04.11.2002 року, з 15.07.2003 року по 28.02.2004 року - підземний прохідник V розряду на шахті «Степова» ДП «Львіввугілля» (№ 10 «Великомостівська»). З 02.03.2004 року по 31.08.2006 року - підземний прохідник V розряду в Монтажно-прохідницькому управлінні ДП «Львіввугілля». 31.08.2006 року звільнений з роботи у зв'язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, що перешкоджає продовженню даної роботи (п.2 ст.40 КЗпП України). У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці позивач був змушений звертатися за медичною допомогою, що підтверджується копіями наявних у справі медичних документів. Відповідно до довідки МСЕК серії ЛВА-2 № 014610 від 28.06.2006 року позивачу встановлено безтерміново 50% втрати професійної працездатності, з яких: 30% - вібраційна хвороба, 20% - хронічний бронхіт. Згідно з довідкою МСЕК серії ЛВА-2 № 020284 від 15.03.2007 року останньому безтерміново встановлено 65% втрати професійної працездатності, з яких: 30% - вібраційна хвороба, 20% - хронічний бронхіт, 15% - радикуліт вперше. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 2 статті 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 статті 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Як зазначено у п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві відповідачем моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров'я при виконанні трудових обов'язків, що потягло за собою професійні захворювання, а отже, про право позивача на її відшкодування. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди підтверджується також наявними у справі копіями медичних документів та знаходить своє пояснення згідно із вищевказаними положеннями Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, стан його здоров'я, оскільки останній втратив працездатність, з'явились болі в серці, дискомфорт, працювати більше не може, стан фізичного та емоційного здоров'я незадовільний, порушено всі нормальні умови життя, стало важко займатися домашнім господарством, тяжкість професійних захворювань, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювань, що становить 65 %, з яких: 30% - вібраційна хвороба, 20% - хронічний бронхіт, 15% - радикуліт вперше. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 13000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення 30000,00 грн., то суд вважає, що така належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Твердження представника відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності є безпідставними, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (тобто і на вимогу про відшкодування моральної шкоди) позовна давність не поширюється. Аналогічні роз'яснення надані у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Решта доводів представника відповідача стосовно заперечення факту завдання позивачеві моральної шкоди спростовуються вищенаведеними висновками суду. Таким чином, позов задовольняється частково у межах, зазначених вище.

Outcome: partial