Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~ У березні 2018 року [PERSON] звернулась з позовом про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди. \~ \~ \~ \~В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що наказом № 336-З від 20.12.2017 року вона була звільнена з посади контролера водопровідного господарства КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором (п.3 ст. 40 КЗпП України), про що було зроблено запис в трудовій книжці, котру вона отримала лише 12.03.2018 року. Звільнення вважає незаконним, оскільки жодного разу до неї не застосовувались заходи дисциплінарного стягнення, також вона не була ознайомлена з рішенням профспілкового комітету, яким надана згода на її звільнення, на засідання комітету не запрошувалась. Тому просила задовольнити її позовні вимоги, стягнувши на відшкодування моральної шкоди 22\~238 грн., яка полягає в тому, що через незаконне звільнення їй необхідно було докладати додаткових зусиль для організації свого життя. \~ \~ \~ \~06.09.2018 року до суду надійшла заява, якою [PERSON] збільшила позовні вимоги і додатково просила визнати незаконним та скасувати наказ КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради №486-к від.01.11.2017 року про притягнення її до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, зменшивши вимоги в частині відшкодування моральної шкоди до 10\~000 грн. (а.с.100 т.1). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 08.10.2018 року вказана заява залишена без розгляду на підставі ст..ст. 48,120 ЦПК України, оскільки вона подана після закриття підготовчого засідання у справі (а.с.130 т.1). \~ \~ \~ \~Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26.12.2018 року ухвала Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08.10.2018 року скасована і справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 175-177 т.1). \~ \~ \~ \~Постановою Верховного Суду від 07.04.2020 року постанова Дніпровського апеляційного суду від 26.12.2018 року залишена без змін (а.с.239-242т.1). \~ \~ \~ \~Обґрунтовуючи позовні вимоги в уточненій редакції, позивач зазначила, що відповідачем при накладенні на неї дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення не були дотримані правила, передбачені ст.ст. 147 ч.1,148,149 КЗпП України і порядок застосування стягнення. Звільнюючи її наказом від 20.12.2017 року №336-З, відповідач обмежився загальним посиланням на систематичне невиконання без поважних причин трудового договору, не врахував ступень тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких було вчинено проступок, і попередню роботу. Позивач зазначила, що з нею трудовий договір не укладався відповідно до вимог ст. 21 КЗпП, а тому посилання в наказі про звільнення на невиконання нею обов`язків, покладених трудовим договором, є безпідставним. Крім того, позивач зазначила, що ані з Правилами внутрішнього трудового розпорядку, ані з робочою інструкцією вона ознайомлена не була. З відзиву відповідача вона дізналася, що 01.11.2017 року відповідно до наказу КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради № 486-к їй було оголошено догану за нібито порушення пункту 2 розділу 2, пункту 4.10, 4.11 розділу 4 Робочої інструкції, пункту 4 розпорядження №6 від 01.06.2017 року та Правил внутрішнього трудового розпорядку. Проте пункт, на порушення якого посилається відповідач, в Робочий інструкції відсутній. Пункт 4 Розпорядження №6 від 01.06.2017 року встановлює обов`язок контролерів щоденно повертатись на абонентську службу не пізніше 16-30 год. з подальшим звітуванням інженеру про виконане завдання, крім контролерів, які виконують завдання у віддалених місцях ділянки. Оскільки її ділянка була найвіддаленішою, вона мала право не повертатися на абонентську службу. Тому посилання в наказі від 01.11.2017 року №486-к про притягнення її до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани на доповідні записки начальника управління «Водозбут» [PERSON] , начальника абонентської служби АНД району [PERSON] , акти від 06.10.2017 року, від 07.10.2017 року, від 11.10.2017 року, в яких міститься інформація про нібито невиконання нею п.4 Розпорядження, є, на її думку, безпідставними. Крім того, за листопад 2017 року їй була виплачена премія, що виключає її притягнення до дисциплінарної відповідальності, оскільки згідно ч.4 ст. 149 КЗпП протягом строку дії дисциплінарного стягнення заходи заохочення до працівників не застосовуються. Пояснення щодо вчинення нею проступку ніхто не відбирав. Отже, притягнення її до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани також є безпідставним. В заяві від 08.10.2018 року представник позивача зазначив, що в день звільнення трудова книжка [PERSON] видана не була, а була надіслана поштою на адресу не за її місцем проживання, що підтверджується листом Укрпошти. Позивач отримала трудову книжку особисто у відповідача 12.03.2018 року. Тому строк на оскарження позивачем наказу про її звільнення пропущений не був ( а.с. 125 т.1). В судовому засіданні позивач і її представник, адвокат Довгаль С.М., підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. Представник КП «Дніпроводоканал» ДМР Білоброва Ю.А. позовні вимоги не визнала, вказуючи, що [PERSON] 22.10.2013 року була прийнята на посаду контролера водопровідного господарства (приватного сектору). При прийомі на роботу вона була ознайомлена з правилами внутрішнього трудового розпорядку КП «Дніпроводоканал». Робочою інструкцією визначаються завдання, обов`язки та відповідальність контролера водопровідного господарства (приватного сектора), з якою [PERSON] також була ознайомлена. На час прийняття її на роботу діяла Робоча інструкція Код КП №7136 районної абонентської служби Управління «Водозбут», затверджена 20.06.2012 року. З цією інструкцією [PERSON] була ознайомлена 22.10.2013 року. У грудні 2013 року Робоча інструкція була затверджена в новій редакції. З нею позивач також була ознайомлена 14.02.2014 року. Протягом 2017 року [PERSON] неодноразово робили зауваження стосовно несвоєчасного виконання виробничих завдань, не надання необхідної звітності, відмови отримувати наряди, несвоєчасного виходу на дільниці та ін.. Від споживачів надходили численні скарги на некоректну поведінку, грубість [PERSON] . Внаслідок систематичного порушення трудової дисципліни 01.11.2017 року відповідно до наказу № 486-к [PERSON] було оголошено догану за порушення пункту 2.5 розділу 2, пункту 4.10,4.11 розділу 4 Робочої інструкції контролера, Розпорядження №6 та Правил внутрішнього трудового розпорядку. [PERSON] була ознайомлена з цим наказом, поставила відмітку, що з наказом не згодна, але не оскаржувала. До суду з позовом про визнання незаконним та скасування цього наказу [PERSON] , всупереч вимогам ст.. 233 КЗпП, звернулась лише 06.09.2018 року, тобто з пропуском встановленого законодавством строку. В подальшому [PERSON] , не зважаючи на притягнення до дисциплінарної відповідальності, продовжувала грубо порушувати трудову дисципліну, не виконувати обов`язки, покладені Робочою інструкцією, ігнорувати зауваження безпосереднього керівника. Так, за результатами перевірки виконання завдань контролерами водопровідного господарства абонентної служби Амур-Нижньодніпровського району Управління «Водозбут» за листопад 2017 року було виявлено, що [PERSON] не виконувала завдання, які визначені у нарядах №№ 2372 від 15.11.2017 року, 2377 від 16.11.2017 року; виходила на дислокацію без відповідного запису в Журналі відходу працівників в робочий час; постійно порушувала пункт 4 Розпорядження №6 від 01.06.2017 року та не поверталась до абонентської служби Амур-Нижньодніпровського Управління «Водозбут» для надання звіту про виконану роботу, допустила втрату документу (акти обстеження поливної площі). Вказані порушення були зафіксовані актами від 16.11.2017 року, 17.11.2017 року, 20.11.2017 року. 21.11.2017 року начальник абонентської служби Амур-Нижньодніпровського району Управління «Водозбут» [PERSON] звернувся з доповідною запискою до начальника Управління «Водозбут» [PERSON] , в якій зазначив про численні порушення трудової дисципліни, допущені [PERSON] , і наголошував на необхідності вжити дисциплінарні заходи. Враховуючи, що позивач була членом первинної профспілкової організації підприємства, адміністрація звернулась з відповідним поданням про надання згоди на звільнення контролера водопровідного господарства [PERSON] на підставі пункту 3 ст. 40 КЗпП України. 20.12.2017 року від профспілкового комітету Первинної профспілкової організації КП «Дніпроводканал» надійшла постанова №П12-4 від 19.12.2017 року, якою була надана згода на звільнення контролера водопровідного господарства [PERSON] відповідно до пункту 3 ст. 40 КЗпП України. Наказом №336-З від 20.12.2017 року [PERSON] було звільнено з посади контролера водопровідного господарства абонентської служби Амур-Нижньодніпровського району Управління «Водозбут» за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором, за пунктом 3 ст. 40 КЗпП. З цим наказом [PERSON] ознайомлена 20.12.2017 року у відділі кадрів КП «Дніпроводоканал», але від підпису, а також отримування трудової книжки відмовилась, про що був складений відповідний акт. Розрахунок з [PERSON] був проведений в день звільнення. В цей же день на адресу позивача був направлений лист за вих.. № 451/4-14 з вимогою негайно отримати трудову книжку. Для отримання трудової книжки остання звернулась лише 12.03.2018 року. Представник відповідача вважає, що звільнення [PERSON] відбулося з дотриманням вимог чинного законодавства і зауважив на тому, що [PERSON] , звернувшись до суду з цим позовом, пропустила встановлений ст. 233 КЗпП строк звернення до суду, оскільки з наказом № 336-З про звільнення від 20.12.2017 року вона була ознайомлена в цей же день у відділі кадрів КП «Дніпроводаканал», але від підпису та отримання його копії відмовилась, а до суду з позовом звернулась лише 16.03.2018 року. Тому просив відмовити у задоволенні позову. З`ясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] , виходячи з такого. В судовому засіданні встановлено, що 22.10.2013 року [PERSON] була прийнята в Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради на посаду контролера водопровідного господарства (приватного сектору) АНД район (Управління «Водозбут») (а.с.22 т.2). Під час прийняття [PERSON] на роботу діяла Робоча інструкція контролера водопровідного господарства (приватного сектора) Код КП №7136 в редакції від 20.06.2012 року, з якою позивач була ознайомлена під підпис (а.с.31-38 т.2). З 30.12.2013 року Робоча інструкція була прийнята в новій редакції, з нею [PERSON] також була ознайомлена під підпис (а.с.39-45 т.2). Пунктом 2.5 розділу 2 Робочої інструкції встановлено, що контролер водопровідного господарства (приватного сектору) зобов`язаний виконувати завдання і доручення інженера (з населення) і начальника районної абонентської служби. Пунктами 4.10, 4.11 цієї інструкції передбачена відповідальність за невиконання правил внутрішнього трудового розпорядку, неналежне виконання чи невиконання обов`язків, передбачених цією інструкцією, в межах, визначених діючим трудовим законодавством України. Пунктом 4 Розпорядження №6 від 01.06.2017 року Управління «Водозбут» КП «Дніпроводоканал» ДМР зобов`язано контролерів щоденно повертатися на абонентську службу не пізніше 16-30 з подальшим звітуванням інженеру про виконане завдання, передбачене нарядом, крім контролерів, які виконують завдання у віддалених місцях ділянки (а.с.114 т.2). Розпорядженням АНД служби району Управління «Водозбут» від 15.06.2017 року затверджена дислокація контролерів державного сектору та приватного сектору та визначено віддалені місця ділянки відносно абонентської служби АНД району Управління «Водозбут» (а.с.115-119 т.2). Встановлено, що контролер водопровідного господарства (приватного сектору) [PERSON] не повернулась на абонентську службу 06.10.2017 року, 07.10.2017 року, 10.10.2017 року для надання звіту інженеру про виконане завдання, передбачене нарядами 2230,2235,2239, чим порушила п.4 Розпорядження №6 Управління «Водозбут», про що були складені відповідні акти, підписати які [PERSON] відмовилась (а.с.103-107,110-112 т.2). Від надання пояснень з приводу невиконання пункту 4 Розпорядження №6 [PERSON] також відмовилась, що було зафіксовано відповідним актом (а.с.113). Наказом №486-к від 01.11.2017 року [PERSON] оголошено догану за порушення п.2.5 р.2,п.4.10,4.11 р.4 Робочої інструкції, п.4 розпорядження №6 та Правил внутрішнього трудового розпорядку (а.с. 75 т.2). З даним наказом позивач ознайомлена 03.11.2017 року, висловившись, що не згодна з ним. Встановлено, що 15.11.2017 року [PERSON] вийшла на дислокацію о 12-30 год. без відповідного запису в журналі відходу працівників в робочий час з роботи, чим порушила внутрішню трудову дисципліну та завдання, що вказано в наряді 2372 і зафіксовано актом від 16.11.2017 року, з яким [PERSON] ознайомлена, але від підпису відмовилась. 16.11.2017 року [PERSON] не повернулась до абонентської служби для надання звіту про виконану роботу за цей день до 17-00 год., про що 17.11.2017 року був складений відповідний акт, з яким позивач ознайомилась, але від підпису відмовилась. Актом від 20.11.2017 року зафіксовано, що [PERSON] не повернулась до абонентської служби для надання звіту про виконану роботу за 17.11.2017 року до 17-00 год. З даним актом [PERSON] ознайомлена, від підпису відмовилась (а.с.49,50,52-54 т.1). Згідно акту від 12.12.2017 року [PERSON] відмовилась надати пояснення щодо систематичного невиконання своїх обов`язків, порушення Робочої інструкції (а.с.62 т.1). 12.12.2017 року адміністрацією КП «Дніпроводоканал ДМР на адресу голови профспілкового комітету було направлено подання про розгляд питання про звільнення [PERSON] за систематичне невиконання обов`язків без поважних причини, покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України (а.с.63 т.1). Відповідно до постанови №П12-4 від 19.12.2017 року профспілковим комітетом КП «Дніпроводоканал» ДМР адміністрації підприємства надано згоду на звільнення [PERSON] з посади контролера водопровідного господарства (приватного сектору) абонентної служби Амур-Нижньодніпровського району управління «Водозбут», відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України (а.с.64 т.1). Відповідно до наказу КП «Дніпроводоканал» ДМР №336-З від 20.12.20217 року [PERSON] звільнено з посади контролера водопровідного господарства (приватного сектору) управління «Водозбут» абонентної служби Амур-Нижньодніпровського району за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором, за п.3 ст. 40 КЗпП України (а.с.65 т.1). Згідно з актом від 20.12.2017 року [PERSON] ознайомлена з наказом про припинення трудового договору, їй було запропоновано отримати трудову книжку і копію наказу про звільнення, але від підпису про ознайомлення вона відмовилась (а.с.66 т.1). В цей же день на адресу позивача відділом кадрів підприємства був направлений лист з пропозицією з`явитися для оформлення розрахунку та отримання трудової книжки (а.с.67 т.1). Відповідно до листа Укрпошти від 03.07.2018 року №39-Т-02-24145/1547 на ім`я [PERSON] , рекомендований лист від КП «Дніпроводоканал» ДМР не був вручений останній через невірно зазначену адресу на оболонці конверту, а саме, замість квартири [ADDRESS] . Зазначений лист повернений за зворотною адресою за закінченням терміну зберігання 24.01.2018 року (а.с.108 т.1). Положенням статті 139 КЗпП України встановлено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації на основі типових правил ( ч.1 ст. 142). Правилами внутрішнього трудового розпорядку КП «Дніпроводоканал» ДМР встановлено, зокрема, що працівник зобов`язаний працювати чесно і сумлінно, дотримуватись дисципліни праці: своєчасно прибути на робоче місце та почати роботу; дотримуватися встановленої тривалості робочого часу; вчасно і точно виконувати розпорядження адміністрації, дотримуватися установленого порядку зберігання документів тощо (а.с. 23-30 т.2). Статтею 147 КЗпП визначено, що за порушення трудової дисципліни до працівників може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Законодавством, статутами, положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (ст. 148 КЗпП). До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмове пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступень тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ст.. 149 КЗпП). Відповідно до ст. 150 КЗпП дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством. Частиною першої ст. 233 цього Кодексу встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайоного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або видачі трудової книжки. Під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] дійсно в порушення п.4 Розпорядження №6 Управління «Водозбут» 06.10.2017 року, 07.10.2017 року, 10.10.2017 року не повернулась на абонентську службу для надання звіту інженеру про виконане завдання, передбачене нарядами 2230,2235,2239, про що були складені відповідні акти. Встановлено, що [PERSON] відмовилась від надання пояснень з приводу допущених нею порушень, що було зафіксовано відповідним актом, а також підтверджено показами допитаного в якості свідка [PERSON] . Суд вважає, що, застосовуючи до [PERSON] дисциплінарне стягнення у вигляді догани за дане правопорушення відповідно до наказу №486-к від 01.11.2017 року, адміністрацією підприємства дотримані вимоги ст.147 КЗпП, враховано ступень тяжкості вчиненого [PERSON] дисциплінарного проступку. Тому суд не вбачає підстав для визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани і задоволення позовних вимог позивача в цій частині позову. Крім того, як встановлено, [PERSON] , будучи обізнаною про притягнення її до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, звернулась до суду за захистом своїх прав з пропуском строку, встановленого ст.. 233 КЗпП. Пунктом 3 частини 1 статті 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. В пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» відзначено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліна, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3,4,7,8 ст. 40 і п.1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1,148,149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, чи враховувалась при звільненні ступень тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими п.3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку (п.23 постанови Пленуму ВСУ). В постанові від 18.07.2019 року у справі 456/2368/16 Верховний Суд відзначив, що в наказі про звільнення за пунктом 3 ст. 40 КЗпП має бути зазначено, у чому проявилось порушення працівником трудових обов`язків, яке стало підставою для звільнення позивача, наведені дані на підтвердження того, що невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків є систематичним і раніше до нього застосовувались заходи дисциплінарного впливу. Судом встановлено, що 15.11.2017 року [PERSON] вийшла на дислокацію о 12-30 год. без відповідного запису в журналі відходу працівників в робочий час з роботи, чим порушила внутрішню трудову дисципліну та завдання, що вказано в нараді 2372. 16.11.2017 року [PERSON] не повернулась до абонентської служби для надання звіту про виконану роботу за цей день до 17-00 год. Встановлено, що стосовно вказаних порушень [PERSON] відмовилась надавати пояснення, про що були складені відповідні акти, з якими позивач ознайомлена, але від підпису відмовилась. Проте, як встановлено, видаючи наказ №336-З від 20.12.2017 року про звільнення [PERSON] з посади контролера водопровідного господарства (приватного сектору) управління «Водозбут» абонентної служби Амур-Нижньодніпровського району за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором, за п.3 ст. 40 КЗпП України, відповідачем не зазначено, в чому проявилось порушення [PERSON] трудових обов`язків, не наведені дані на підтвердження того, що невиконання нею трудових обов`язків є систематичним і раніше до неї застосовувались заходи дисциплінарного впливу. Крім того, на думку суду, застосовуючи до [PERSON] дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за систематичне невиконання нею трудових обов`язків, покладених на неї правилами внутрішнього трудового розпорядку, відповідачем не враховано ступень тяжкості вчиненого [PERSON] дисциплінарного проступку, не зазначено, чи заподіяно шкоду підприємству вчиненням цього проступку з боку працівника і в чому вона полягає. З огляду на зазначене, суд вважає, що наказ №336-З від 20.12.20217 року про звільнення [PERSON] з посади контролера водопровідного господарства (приватного сектору) управління «Водозбут» абонентної служби Амур-Нижньодніпровського району за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на неї трудовим договором, за п.3 ст. 40 КЗпП України слід визнати незаконним, а [PERSON] підлягає поновленню на роботі. Як зазначалось вище, відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про захист прав про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або видачі трудової книжки. Позивач, будучи звільненою 20.12.1017 року, звернулася до суду з позовом за захистом прав 16.03.2018 року. Разом з тим, встановлено, що копію наказу про звільнення від 20.12.2017 року [PERSON] отримала 12.03.2018 року, звернувшись у відділ кадрів підприємства. Направлений відділом кадрів КП «Дніпроводоканал» ДМР на її адресу лист 20.12.2017 року з пропозицією отримати трудову книжку фактично не був отриманий [PERSON] через неправильно зазначену адресу на оболонці конверту. Трудову книжку і копію наказу про звільнення позивач отримала лише 12.03.2018 року, звернувшись на підприємство. Тому, надаючи оцінку доводам і запереченням сторін з приводу строку звернення позивача до суду з позовом в частині поновлення на роботі, суд вважає, що [PERSON] не пропущений строк звернення до суду з цим позовом. Поновлюючи позивача на посаді контролера водопровідного господарства (приватного сектору) управління «Водозбут» абонентної служби Амур-Нижньодніпровського району, суд стягує з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20.12.2017 року по 10.12.2020 року (745 роб. дн.), розраховану відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року і на підставі довідки про доходи [PERSON] , наданої КП «Дніпроводоканал» ДМР, враховуючи, що заробітна плата за повні два місяці перед звільненням становить 10\~439,02 грн. (6541,56 + 3897,46 (а.с.69 т.1), кількість робочих днів 43 за два місяці, середньоденна зарплата 242,77 (10\~439,02 : 43), заробітна плата, що підлягає стягненню на користь позивача за час вимушеного прогулу становить 180\~863,65 грн. (745 роб.дн. х 242,77 грн.). \~ \~ \~ \~Положенням ст.. 237-1 КЗпП передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації життя. З урахуванням обставин, встановлених під час розгляду справи, того, що з боку позивача все ж таки мало місце порушення трудової дисципліни, і суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, приймаючи до уваги, що у зв`язку зі звільненням з роботи [PERSON] докладала додаткових зусиль для організації свого життя, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 1000 гривень, задовольнивши позовні вимоги в цій частині позову частково. Відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України, враховуючи, що за подання позову про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивач була звільнена від сплати судового збору, а ухвалою суду від 28.03.2018 року позивачеві відстрочено сплату судового збору за вимоги про відшкодування моральної шкоди до ухвалення рішення у справі, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 2523,44 грн. (704,80 грн.. - за вимоги про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, 1818,64 грн. - за стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і відшкодування моральної шкоди).

Outcome: partial