Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що з 18 жовтня 1997 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Посилаючись на відсутність взаєморозуміння, несумісність характерів, різні погляди на життя, а також на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, позивач вважає подальше спільне проживання і збереження шлюбу неможливим, а тому просить його розірвати та стягнути на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 643 гривні на кожного. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, пояснивши, що згоден на розірвання шлюбу, а сплачувати аліменти у зазначеному позивачем розмірі немає можливості. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 18 жовтня 1997 року, від якого мають двоє неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про укладення шлюбу та народження. Частиною 3 статті 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 114 СК України встановлено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. З огляду на наведене та враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу та не бажає примирюватись, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, суд за таких обставин приходить до висновку, що шлюб сторін розпався, носить формальний характер, і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливими, а тому є підстави для його розірвання. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З огляду на наведене та враховуючи відсутність доказів, що відповідач має постійний заробіток, суд вважає за можливе стягнути аліменти у твердій грошовій сумі. Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років з 01 січня - 1286 грн. Беручи до уваги наведене та враховуючи, що стаття 180 СК України покладає обов'язок утримувати дитину на обох батьків, суд визначає розмір аліментів із урахуванням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в твердій грошовій сумі 643 гривні на кожну дитину, щомісяця, до досягнення дітьми повноліття. На підставі викладеного та

Outcome: approved