Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 3611079539 від 12.03.2016 в розмірі 32128, 22 грн. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 12.03.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] укладено кредитний договір № 3611079539. Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов'язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов'язання в повному обсязі, у строки та на умовах, передбачених цим договором. ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» повністю виконав свої зобов'язання за кредитним договором та надав відповідачу кредит на умовах передбачених договором, відповідач кредит отримав, але свої зобов'язання щодо повернення коштів не виконав, в результаті чого, утворилась заборгованість у розмірі 32128,22 гривень з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 15340 гривень; сума заборгованості за відсотками в розмірі 2462,57 гривень; сума заборгованості за платою за управління кредитом в розмірі 6655,65 гривень; заборгованість за пенею в розмірі 7670 гривень. 14 липня 2017 року між ТОВ «ФК ЦФР» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого останнє внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості замінює ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» у кредитних договорах, що входять до Портфеля заборгованості та набуло права грошових вимог ТОВ «ФК «ЦФР» за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов'язань боржників, в тому числі і право вимоги за кредитним договором № 3611079539 від 12.03.2016. На виконання умов договору про відступлення права вимоги від 14 липня 2017 року позивачем на адресу відповідача, що вказана в кредитному договорі направлено повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та про порядок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором та включення персональних даних відповідача до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення позивача, відповідач не виконав свої зобов'язання, жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора не здійснив, що змусило позивача звернутися до суду з позовом. В судове засідання представник позивача не з'явився направив на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав відзив на позов, в якому зазначив, що позивачем не доведено, що до нього перейшло право вимоги грошового зобов'язання від попереднього кредитора. Також наголошував на безпідставності стягнення з нього 6655,55 грн. як заборгованості за платою за управління кредитом, оскільки а ні заява про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг із графіком погашення платежів, а ні заява № 3611079539 від 12.03.2016 не містять обов'язку сплати такої послуги. Крім того, просив застосувати спеціальну позовну давність та наслідки її пропуску до вимог про стягнення пені з калькуляцією розрахунку боргу за пенею з урахуванням застосування такої позовної даності. Також відповідач зазначив, що ним частково були перераховані кошти в рахунок погашення заборгованості за наданим кредитом. При ухваленні рішення просив врахувати зазначені обставини. Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він зазначив про безпідставність позиції відповідача, яка зазначена у відзиві. Так, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зазначила, що заміна кредитора у зобов'язанні без отримання боржником повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляє обов'язку погашення заборгованості. Крім того, зазначило, що підписавши заяву про приєднання до умов отримання кредиту відповідач став обізнаний про усі істотні умови кредитного договору, в тому числі щодо сукупної вартості кредиту, проценту ставку та інші умови. Щодо заяви відповідача про застосування спеціальної позовної давності, то відповідач зазначив, що, по-перше, строк позовної давності повинен обраховуватись з моменту відступлення права вимоги, тобто з 14.07.2017, по-друге, згідно п.п. 7.2. п. 7 Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК»ЦФР» позовна давність збільшена до 10 років. У зв'язку з неявкою осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального запису. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12.03.2016 між ТОВ ФК «Центр фінансових рішень» та [PERSON] (далі - Позичальник) було укладено кредитний договір у вигляді Заяви на отримання кредиту № 3611079539 та Заяви про приєднання до Умов отримання кредитів. Так, ТОВ ФК «Центр фінансових рішень» надав Позичальнику кредит в сумі 15340 грн. на строк 36 місяців, зі сплатою відсотків від суми кредиту у розмірі 2,69 % щомісяця, 11,99 річних процентів від суми боргу та 0,3 % щоденної пені від загальної суми прострочення. Крім того, в матеріалах справи міститься графік платежів, згідно якого визначений період сплати щомісячних платежів з 12.03.2016 по 07.03.2019, загальний щомісячний платіж, в тому числі щомісячні платежі з повернення тіла кредиту, річних процентів та щомісячних процентів. Дана заява, що фактично є кредитним договором підписана [PERSON], що підтверджує те, що він погодився на умови, викладені в заяві. Крім того в заяві зазначено, що відпвідач ознайомився і згоден з умовами надання кредиту. Також зазначено, що Позичальник своїм підписом підтверджує факт отримання повної інформації про умови кредитування в ТОВ ФК «Центр фінансових рішень». 14.07.2017 року між ТОВ ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір відступлення права вимоги, у відповідності до якого до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»перейшло право грошової вимоги до божників ТОВ ФК «Центр фінансових рішень», вказаних в у відповідному реєстрі, в тому числі і до [PERSON] Статтею 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України). Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Витягом з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 20170714 від 14.07.2017 підтверджується відступлення права вимоги за кредитним договором № 3611079539 від 12.03.2016 у розмірі 32128,22 гривень з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 15340 гривень; сума заборгованості за відсотками в розмірі 2462,57 гривень; сума заборгованості за платою за управління кредитом в розмірі 6655,65 гривень; заборгованість за пенею в розмірі 7670 гривень. Пунктом 8.2. Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК»ЦФР» від 30.03.2015 визначено, що позичальник згоден з тим, що кредитодавець може відступити будь-які свої права вимоги та/або перевести будь-які свої обов'язки за кредитним договором на користь іншої (третьої) особи. Відповідно до п. 6.6. договору відступлення прав вимоги від 14.07.2017 року № 20170714, новий кредитор зобов'язується самостійно (без участі кредитора) забезпечити надіслання від імені кредитора письмових повідомлень про відступлення новому кредитору прав вимоги простою кореспонденцією через відділення УКРПОШТИ або за допомогою інших компаній, які займаються адресною доставкою кореспонденції. В матеріалах справи міститься повідомлення про відступлення права вимоги № 001836165 від 21.07.2017 року адресоване [PERSON], в якому зазначена заборгованість за кредитом у розмірі 32128,22 гривень з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 15340 гривень; сума заборгованості за відсотками в розмірі 2462,57 гривень; сума заборгованості за платою за управління кредитом в розмірі 6655,65 гривень; заборгованість за пенею в розмірі 7670 гривень. Таким чином, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів відповідача щодо не доведеності обставин переходу до позивача права вимоги грошового зобов'язання від попереднього кредитора. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором. Твердження відповідача про часткову сплату боргу не підтверджені жодними доказами та носять декларативний характер. У відзиві на позов, [PERSON] не заперечував щодо стягнення з нього сум заборгованості за тілом кредиту та відсотками. Враховуючи наведені норми права та встановлені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 15340 гривень та суми заборгованості за відсотками в розмірі 2462,57 гривень. Щодо вимог позову про стягнення суми заборгованості за платою за управління кредитом в розмірі 6655,65 гривень, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Суд, аналізуючи норми діючого законодавства, що регулюють договірні відносини між сторонами та визначають правові наслідки порушення зобов'язання, у їх застосуванні до правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачем, приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача плати за управління кредитом задоволенню не підлягають, оскільки такий вид платежу не передбачений а ні заявою про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг, а ні графіком погашення платежів, а ні заявою № 3611079539 від 12.03.2016 про отримання кредиту, а ні наявними в матеріалах справи Умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК»ЦФР» від 30.03.2015. Щодо вимог позову про стягнення суми заборгованості за пенею в розмірі 7670 гривень, суд дійшов висновку про відмову в задоволені позову в цій частині, виходячи з наступного. Відповідач у відзиві на позов письмово виклав вимоги про застосування спеціальності позовної давності до вимог про стягнення боргу по пені та наслідків її спливу. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Аналіз статей 258, 549 ЦК України дає суду підстави для висновку про те, що стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можливо лише у межах спеціальної позовної давності, тобто в межах останніх 12 місяців перед зверненням кредитора до суду. При цьому, суд не погоджується з позицією позивача, що строк позовної давності повинен обраховуватись з моменту відступлення права вимоги, тобто з 14.07.2017, оскільки, по-перше, ст.ст. 263, 264 ЦК України, не передбачають такої підстави для зупинення перебігу позовної давності або її переривання, по-друге, ст. 262 ЦК України прямо передбачає, що заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Відтак, враховуючи дату звернення Банку до суду - 24.05.2018, з відповідача підлягає до стягнення заборгованість з пені за період з 24.05.2017 (останні 12 місяців перед зверненням кредитора до суду) до 14.07.2017 ( до дати відступлення права вимоги за кредитним договором відповідача). Щодо розміру заборгованості по пені, суд зазначає наступне. Витягом з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 20170714 від 14.07.2017 підтверджується відступлення права вимоги за кредитним договором № 3611079539 від 12.03.2016 у розмірі 32128,22 гривень з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 15340 гривень; сума заборгованості за відсотками в розмірі 2462,57 гривень; сума заборгованості за платою за управління кредитом в розмірі 6655,65 гривень; заборгованість за пенею в розмірі 7670 гривень. Таку ж суму боргу пені просить стягнути з відповідача позивач. Проте, як вбачається з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором (а.с. 14), борг по пені в розмірі 7670 грн. був обрахований до 24.05.2017, а в період з 24.05.2017 по 14.07.2017 пеня взагалі не нараховувалась. Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин, підстав для стягнення пені саме за період з 24.05.2017 по 14.07.2017, у суду відсутні. При цьому, суд вважає, що п. 7.2. Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК»ЦФР» від 30.03.2015 в частині застосування терміну позовної давності у десять років, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, виходячи з наступного. Пунктом 7.2 Умов отримання кредитів та інших послуг передбачено, що до вимог, що виникають з кредитного договору або у зв'язку з ним, застосовується позовна давність у десять років. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З матеріалів справи вбачається, що Умови отримання кредитів та інших послуг, пунктом 7.2. яких установлено позовну давність тривалістю в десять років, не містять підпису відповідача. При цьому, з наданих позивачем доказів на підтвердження своїх вимог, суд не вбачає, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Крім того, у заявах позичальника від 12.03.2016 домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає. У зв'язку із цим, Умови щодо збільшення терміну позовної давності до десяти років не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 12.03.2016. Вказана позиція суду узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11.03.2015 року по справі № 6-16цс15. Враховуючи викладене позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню станом на 14.07.2017 сума заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 15340 гривень та сума заборгованості за відсотками в розмірі 2462,57 гривень, а загалом 17802,57 грн. Згідно ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ними і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору пропорційно (55,41%) до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial