Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

У вересні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO] року, на дві земельні ділянки, виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площами 3,83 га та 14,58 га, розташовані в межах Шевченківської сільської ради Вітовського (раніше - Жовтневого) району Миколаївської області. Під час розгляду справи, за її заявою, ухвалою суду від 2 листопада 2016 року первісного відповідач було замінено на належних відповідачів - [PERSON], [PERSON], [PERSON], які також є спадкоємцями після смерті [PERSON] В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті [PERSON] у спадок залишилося зазначене майно, однак оформити його як спадщину вона не взмозі через те, що не представила належним чином оформлені правовстановлюючі документи, так як оригінали державних актів на земельні ділянки були втрачені. Посилаючись на те, що вона прийняла спадщину, інші спадкоємці не заперечують проти оформлення спадщини на її ім'я, а наданими копіями оригіналів державних актів та іншими документами відносно них підтверджується належність землі спадкодавцю, тому просила позов задовольнити. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву з проханням розглядати справу без її участі, а позов задовольнити. Відповідачі до судового засідання також не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, надали заяви з проханням розглядати справу без їх участі, проти задоволення позову не заперечували. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. [INFO] року померла громадянка [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді земельної ділянки, площею 14,58 га, яка розташована в межах Краснознам'янської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області, яка їй належала відповідно до державного акту серії [NUMBER], виданого цією ж сільською радою 2 липня 2001 року. Згідно з положеннями ст. 529 та ст. 549 ЦК України 1963 року спадщину прийняв спадкоємець першої черги - її син [PERSON], який вступив в управління її спадковим майном. В той же час, він за свого життя не переоформив землю, яку отримав у спадщину, на своє ім'я і нового державного акту не отримав, а помер [INFO] року. Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі і на земельну ділянку, яку він отримав в порядку спадкування після смерті своєї матері, а також на земельну ділянку, площею 3,83 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах Шевченківської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, яка йому належала відповідно до державного акту серії [NUMBER], виданого 2 листопада 2005 року Жовтневою районною державною адміністрацією Миколаївської області. На час його смерті вже діяли положення ЦК України 2003 року. Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Спадкоємцями першої черги після його смерті, відповідно до ст. 1261 ЦК України, є дружина [PERSON] - позивачка в справі, та діти померлого - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - відповідачі, які прийняли спадщину після смерті [PERSON], так як проживали з ним на час відкриття спадщини. Позивачка, бажаючи оформити спадщину на земельні ділянки, звернувшись до нотаріуса, отримала письмове роз'яснення про неможливість оформлення спадщини в нотаріальному порядку, оскільки не представила належним чином оформлені оригінали правовстановлюючих документів на дану нерухомість. Такі документи - державні акти, які підтверджували право власності на землю, були втрачені за невідомих обставин. Крім того, є інші спадкоємці, які прийняли спадщину - зазначені вище діти померлого. В той же час, відповідачі, як інші спадкоємці, не бажають оформляти спадщину у виді земельних ділянок, про що вони надали відповідну письмову заяву на адресу суду про відмову від спадщини. Суд допускає, що виходячи з тексту цієї заяви він дійсно не заперечує проти оформлення спадщини за своєю матір'ю і відмовляються від неї на її користь. Всупереч ст. 1272 ЦК України законом не передбачено поновлення строку для подання заяви про відмову від прийняття спадщини. Після її фактичного прийняття і спливу шести місяців після смерті спадкодавця особа-спадкоємець не може відмовитися від неї, але якщо ця особа не бажає її оформляти і є інші спадкоємці, які мають протилежні наміри, то це порушує їх права на належне користування та володіння спадковою власністю. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (визначення осіб по п'яти чергам спадкування). Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, зі збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що вказані земельні ділянки належали [PERSON] і це майно входить до складу спадщини після його смерті, а тому в порядку спадкування, повинно відійти спадкоємиці за законом - [PERSON] (з врахуванням відмови від спадщини інших спадкоємців). Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити свої спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved