Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є власником ? частки квартири [ADDRESS]. У 2000 р. [ADDRESS] була приватизована в рівних частинах на чотирьох осіб, а саме на позивача, відповідача та їх батьків [PERSON] та [PERSON] [INFO] померла мати сторін [PERSON] та [INFO] помер їх батько [PERSON] Позивач вказує на те, що він разом з відповідачем є спадкоємцями першої черги після смерті їх батьків. У 2016 р. позивач звернувся до нотаріальної контори щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину на частину [ADDRESS], проте йому було відмовлено у видачі такого свідоцтва з причин відсутності документу, що посвідчує право власності на вищевказану квартиру. Позивач зазначає, що він не має у своєму володінні правовстановлюючого документу на спірну квартиру, оскільки відповідачка відмовляється надати йому навіть копію свідоцтва про право власності на спірну квартиру. Тому посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просить суд визнати за ним в порядку спадкування право власності на ? частину [ADDRESS]. Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали та просили стягнути з відповідача судовий збір та витрати на телеграму. Відповідач в судове засідання не з'явилась, належним чином була повідомлена. Приватний нотаріус Київського нотаріального округу Сліпченко Н.В. в судове засідання не з'явилась, надіслала копії спадкових справ. Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив обставини, що викладені нижче. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ст. 317 ЦК України зміст права власності становлять три складові - право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Володіння майном - це юридично закріплена можливість фактично мати майно, впливати на нього в будь-який момент, здійснювати щодо такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, мати з цього певний зиск та вигоду. Право розпорядження - це можливість власника встановлювати, змінювати та припиняти юридичне існування майна. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як з'ясував суд, позивач [PERSON] є власником ? частки [ADDRESS]. У 2000 р. [ADDRESS] була приватизована в рівних частинах на чотирьох осіб, а саме на позивача, відповідача та їх батьків [PERSON] та [PERSON] [INFO] померла мати позивача та відповідача - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого 15.05.2009 р., актовий запис № 7243 (а.с. 8). [INFO] помер батько позивача та відповідача - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого 29.11.2016 р., актовий запис № 336 (а.с. 9). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, всупереч викладеним вище нормам, позивач [PERSON], в зв'язку з проведеною відповідачем перебудовою приміщення, обмежений у своєму праві розпоряджатися своїм майном, оскільки змінилась його фактична площа. Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Як з'ясував суд, у 2016 р. позивач звернувся до нотаріальної контори щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину на частину [ADDRESS], проте йому було відмовлено у видачі такого свідоцтва з причин відсутності документу, що посвідчує право власності на вищевказану квартиру.(а.с. 12-13). Позивач у своєму володінні правовстановлюючого документу на спірну квартиру не має, оскільки відповідач відмовляється надати йому навіть копію свідоцтва про право власності на спірну квартиру. Тому враховуючи обставину, що позивач [PERSON] обмежений у своєму праві розпоряджатися своїм майном, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про визнання за ним права власності на [ADDRESS].

Outcome: approved