Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

У вересні 2017 р. до суду надійшла позовна заява позивача, у якій вона просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинку [ADDRESS], обґрунтовуючи свою вимогу тим, що з 2009 р. [PERSON] в даному будинку не проживає і якогось його майна в домоволодінні немає, через що позивач не може оформити субсидію в органах соціального захисту населення чим право позивача як власника порушується. В судове засідання позивач не з'явилася, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, проте подала заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила їх задовольнити та проводити розгляд справи у її відсутність (а.с.20). Відповідач, який був повідомлений про місце, день і час розгляду справи належним чином в порядку статей 128, 130 ЦПК України, в судове засідання не прибув, про причини свого неприбуття суд не повідомив. На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. 21.09.2017 р. судом направлено запит щодо доступу до персональних даних, на підставі ст. 122 ЦПК України (у редакції закону від 18.03.2004 № 1618-IV чинної на час вчинення процесуальної дії), з метою отримання актуальної інформації щодо про місце проживання (перебування), та відповіді на який отримано судом 02.11.2017 р. відповідно до наданої відповіді відповідач з 22.07.2004 р. значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] (а.с.16) Відповідно до свідоцтва про право власності від 27.02.2004 р. домоволодіння, за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.4). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно [NUMBER] від 27.02.2004 р. домоволодіння, за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 5) З акту обстеження проживання депутатів сільської ради [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вбачається, що [PERSON] зареєстрований з 2004 р. зареєстрований за адресою: [ADDRESS] господарстві [PERSON], але з 2009 р. не проживає (а.с.6). Відповідно до довідки виконавчого комітету Яцьківської сільської ради Васильківського району Київської області від 18.09.2017 р. № 370, [PERSON] зареєстрований з 2004 р. зареєстрований за адресою: [ADDRESS] господарстві [PERSON], але з 2009 р. не проживає (а.с.7). Оскільки з 2009 р. відповідач не проживає у зазначеному будинку, але самостійно не знявся з реєстраційного обліку, зазначене порушує право позивача як власника домоволодіння, та є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування зазначеним приміщенням. Відповідно до статті 41 Конституції У країни, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що встановлено частиною 1 статті 316 ЦК України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном - частиною 1 статті 317 ЦК України. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений у здійсненні права власності, як вказано у частині 2 статті 321 ЦК України. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням). У відповідності з приписами частини 2 статті 405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на те, що обставини, на які посилалася позивач, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, не спростовані відповідачем, вони підлягають задоволенню. Аналізуючи встановлені у справі обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що відповідач не проживає на спірній житловій площі більш як шість місяців без поважних причин, ним не цікавиться, залишив його добровільно, перешкод в користуванні йому ніхто не чинив, а тому втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved