Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

У березні 2017 року позивач [PERSON] (далі по тексту позивач, [PERSON] ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РАТІО ІНВЕСТ» (далі по тексту відповідач-1, ТОВ «ФК «РАТІО ІНВЕСТ»), Товариства з обмеженою відповідальністю «КАУНТ-ПРО» (далі по тексту відповідач-2, ТОВ «КАУНТ-ПРО») про визнання договорів недійсними та витребування майна. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24.01.2017 з інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №№78854373, 78854769, 78854938 від 25.01.2017 стало відомо, що право власності на належне йому нерухоме майно було перереєстровано на ТОВ «КАУНТ-ПРО» на підставі договорів купівлі-продажу від 20.01.2017, укладених між ТОВ «ФК «РАТІО ІНВЕСТ» та ТОВ «КАУНТ-ПРО». Також, 20.01.2017 в забезпечення виконання зобов`язань за договорами купівлі-продажу цими ж юридичними особами було укладено договір іпотеки об`єктів. Зазначає, що його фактично на підставі оспорюваних договорів купівлі-продажу без його волевиявлення та згоди було протиправно позбавлено права власності на об`єкти та оспорюваним договором іпотеки обтяжено об`єкти іпотекою. Позивач вважає оспорювані договору купівлі-продажу та оспорюваний договір іпотеки такими, що не відповідають вимогам законодавства, порушують його права та охоронювані законом інтереси, а тому підлягають визнанню недійсними з тих підстав, що рішення, на підставі якого укладені оспорювані договори, скасовано; позивачем, як іпотекодавцем, не було отримано повідомлення про порушення умов основного зобов`язання та/або іпотечного договору і повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки; на момент укладення оспорюваних договорів було наявне зареєстроване обтяження предметів іпотеки; був відсутній попередній дозвіл органу опіки та піклування на укладення договору щодо нерухомого майна, право користування яким мають діти; ціна предметів іпотеки в оспорюваних договорах не відповідала ринковій вартості майна; укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу та перереєстрація права власності на предмет іпотеки нотаріусом була здійснена поза межами місця знаходження нерухомого майна; неможливість звернення стягнення на нерухоме майно, які є приміщеннями дипломатичного представництва; відсутність встановленого дійсного розміру та наявність спору щодо заборгованості позичальника, для погашення якої звертається стягнення; відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки; неповідомлення іпотекодержателем про намір укласти договір купівлі-продажу предметів іпотеки, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на майно, що є предметом іпотеки; відсутність укладеного іпотекодавцем та іпотекодержателем окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя з істотними умовами такого договору. За таких підстав, позивач просить суд визнати недійсними укладені договори купівлі-продажу від 20.01.2017 та витребувати від ТОВ «КАУНТ-ПРО» на користь позивача об`єкти, які є предметами оспорюваних договорів купівлі-продажу. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.03.2017 відкрито провадження у справі. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Директор ТОВ «ФК «РАТІО ІНВЕСТ» Пономаренко І.С. у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, просив відмовити. Представник ТОВ «КАУНТ-ПРО» у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог, просив відмовити. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. За статтею 16 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України), визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.\~ Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України). Нікчемний правочин є недійсним у силу прямої вказівки закону за фактом наявності певної умови (обставини). Натомість оспорюваний правочин ЦК України імперативно не визнає недійсним, допускаючи можливість визнання його таким у судовому порядку за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, якщо в результаті судового розгляду буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину у порядку, передбаченому процесуальним законом. При цьому, оспорюваний правочин є вчиненим, породжує юридично значущі наслідки, обумовлені ним, й у силу презумпції правомірності правочину за статтею 204 ЦК України вважається правомірним, якщо не буде визнаний судом недійсним. Таким чином, при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст.ст. 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки, в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Судом встановлено, що 20.08.2008 між Публічним акціонерним товариством «Банк Форум» та позивачем було укладено Кредитний договір «0435/08/01-CLNv (далі по тексту Кредитний договір), відповідно до умов якого позивач отримав кредитні кошти. 20.08.2008 в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між Публічним акціонерним товариством «Банк Форум» та позивачем було укладено Договір іпотеки, предметом якого є: - земельна ділянка, площею 0,0534 га, призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:82:296:0034; - земельна ділянка, площею 0,0481 га, призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:82:296:0033; - житловий будинок, загальною площею 848,60 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Переможцем аукціону з продажу права вимоги за Кредитним договором відповідно до протоколу №210645 організатора аукціону ТОВ «Електронні торги України» від 25.07.2016 стало ТОВ «ФК «РАТІО ІНВЕСТ». 29.07.2016 між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «ФК «РАТІО ІНВЕСТ» було укладено Договір про відступлення прав вимоги №159-Ф, за яким первісний кредитор відступив новому кредитору права вимоги до боржника, що належить первісному кредитору на підставі Кредитного договору. Також, 29.07.2016 між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «ФК «РАТІО ІНВЕСТ» було укладено Договір про відступлення прав за Договором іпотеки, за умовами п. 1.2. якого новий іпотекодержатель набув усіх прав замість первісного іпотекодержателя. 20.01.2017 між ТОВ «ФК «РАТІО ІНВЕСТ» та ТОВ «КАУНТ-ПРО» було укладено договори купівлі-продажу: - договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0534 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:82:296:0034; - договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,0481 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:82:296:0033; - договір купівлі-продажу житлового будинку, загальною площею 848,60 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності на житловий будинок зареєстровано за ТОВ «КАУНТ-ПРО» у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в розділі об`єкта нерухомого майна з індексним номером 888430280000, про що внесений запис №18648955 від 20.01.2017. 20.01.2017 в забезпечення виконання укладених договорів купівлі-продажу між ТОВ «КАУНТ-ПРО» та ТОВ «ФК «РАТІО ІНВЕСТ» було укладено договір іпотеки, предметом якого є: земельна ділянка, площею 0,0534 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:82:296:0034; земельна ділянка, площею 0,0481 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:82:296:0033; житловий будинок, загальною площею 848,60 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Як на підставу для задоволення позовних вимог позивач посилається на скасування рішення суду, що стало підставою для укладення спірних договорів. Так, ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.07.2017 скасовано рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2016 у справі №200/20250/16-ц. Однак, суд враховує те, що оспорювані позивачем договори укладені сторонами за вільним волевиявленням обох сторін, у зв`язку з чим скасування зазначеного рішення суду не може бути підставою для визнання оспорюваних позивачем договорів недійсними. Окрім того, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.12.2016 у справі №200/20250/16-ц\~ скасовано через відмову позивача від позову, а не у зв`язку з його незаконністю. Що стосується посилання позивача на те, що ним, як іпотекодавцем, не було отримано повідомлення про порушення умов основного зобов`язання та/або іпотечного договору і повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, слід зазначити таке. Як вбачається з оспорюваних договорів купівлі-продажу, такі укладено на підставі ст. 38 Закону України «Про іпотеку», шляхом продажу предметів іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві. Поряд з цим, ні Законом України «Про іпотеку», ні Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майна та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 №1127, не передбачено обов`язковості для державної реєстрації права власності на предмет іпотеки шляхом його продажу будь-якій особі-покупцеві доказів отримання іпотекодавцем та боржником повідомлення про порушення умов кредитного договору, договору іпотеки і повідомлення про звернення стягнення на спірне майно, що передбачено при набутті права власності на предмет іпотеки самим іпотекодержателем в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Окрім того, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2017 у справі №826/2537/17 встановлено, що у зв`язку з невиконанням умов Кредитного договору, на адресу боржника та іпотекодавця 05 серпня 2016 року були надіслані вимоги, які містять усі необхідні відомості, передбачені ст.ст. 35, 38 Закону України «Про іпотеку», зокрема, повідомлення про намір укласти від свого імені договір купівлі-продажу предмета іпотеки із будь-якою особою-покупцем. До вимог були додані розрахунки заборгованості за Кредитним договором та повідомлення про банківські реквізити для погашення заборгованості. Факт надіслання таких вимог підтверджується поштовими квитанціями та описами вкладення до цінного листа, копії яких було долучено до матеріалів справи ТОВ «ФК «РАТІО ІНВЕСТ». Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Також, необґрунтованими є доводи позивача про відсутність окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, з огляду на те, що Договір іпотеки містить розділ 6 під назвою «Застереження про позасудове задоволення вимог іпотекодержателя», яким передбачено наявність цього застереження, яке необхідне та достатнє для задоволення вимог іпотекодержателя без укладення окремого договору із зазначенням способів звернення стягнення в позасудовому порядку відповідно ст.ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку». Окрім того, факт законного дотримання іпотекодержателем позасудового порядку звернення стягнення на спірне майно, передбаченого ч. 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», встановлено ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2017 у справі №826/2537/17. Що стосується посилання позивача на наявність зареєстрованих обтяжень, слід зазначити те, що питання правомірності дій нотаріуса, як державного реєстратора, який зареєстрував за ТОВ «КАУНТ-ПРО» право власності на спірне майно, зокрема, за наявності обтяження на нього на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Харкова від 19.07.2016 було також досліджено Київським апеляційний адміністративним судом в ухвалі від 07.11.2017 у справі №826/2537/17, у якій суд дійшов висновку про те, що\~ заборона, передбачена ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 19 липня 2016 року у справі № 642/4027/16, на ТОВ «ФК «РАТІО ІНВЕСТ» не поширювалась та не забороняла останньому звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення договорів купівлі-продажу з позивачем. Стосовно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 28.09.2016 у справі № 640/13335/16-ц, якою був накладений арешт шляхом заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо земельних ділянок та будинку, встановлено, що дана ухвала не була зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Станом на 20.01.2017 (укладення договорів купівлі-продажу та іпотеки) у реєстрі були відсутні будь-які відомості щодо обтяження об`єктів нерухомості на підставі вказаної ухвали. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 20.01.2016 у справі №6-2940ц15, правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, - звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним. Слід зазначити про те, що у житловому будинку зареєстровано двох малолітніх дітей, які є членами родини позивача, а саме [PERSON] та [PERSON] . В той же час, з 2003 року, про що зазначено позивачем у позовній заяві, по теперішній час у житловому будинку розміщується Посольство Грецької Республіки. Даний факт підтверджується також Договором оренди будинку від 04.06.2013, укладеним між позивачем та Посольством Грецької Республіки. Відтак, враховуючи те, що протягом тривалого часу у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , знаходиться Посольство Грецької Республіки, то цей факт виключає можливість проживання у вказаному будинку малолітніх дітей. Отже, укладення оскаржуваних договорів не суперечить правам та інтересам малолітніх дітей, не звужує обсяг їх існуючих майнових прав та не порушує їх охоронювані законом майнові інтереси. Щодо відсутності згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на спірне майно, слід зазначити те, що ТОВ «КАУНТ-ПРО» набуло право власності на спірне майно на підставі ст. 38 Закону України «Про іпотеку», шляхом укладення іпотекодержателем договору купівлі-продажу предмета іпотеки із будь-якою особою покупцем, норми якої не передбачали отримання згоди іпотекодавця на укладення такого договору. Окрім того, як вже встановлено судом, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2017 у справі №826/2537/17 встановлено факт законного дотримання іпотекодержателем позасудового порядку звернення стягнення на спірне майно, передбаченого ч. 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Також, необґрунтованими є доводи позивача щодо неможливості звернення стягнення на будинок, який є приміщенням дипломатичного представництва, з огляду на наступне. Так, відповідно до Віденської конвенції про дипломатичні зносини №1138 та Указу Президента України від 10.06.1993 №198/93, дипломатичні представництва захищаються державою перебування від будь-якого проникнення; користуються імунітетом від обшуку, виїмки, реквізиції, арешту та виконавчих дій. Проте, зазначений імунітет не обмежує перехід права власності на приміщення, який не пов`язаний з проникненням до приміщення та із вчиненням виконавчих дій. Зміна власника приміщення, у якому розміщено посольство Греції, не суперечитиме Віденській конвенції про дипломатичні зносини, оскільки, не матиме наслідком ані вторгнення до приміщення, ані нанесення йому шкоди, ані порушення спокою посольства. Також, необґрунтованими є посилання позивача на відсутність дійсного розміру та безспірності заборгованості, оскільки, Законом України «Про іпотеку» не встановлено обов`язкової умови щодо встановлення безспірності вимог іпотекодержателя для звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Поряд з цим, не є підставою для визнання оспорюваних договорів недійсними невідповідність у договорах цін спірного майна ринковій вартості майна. Водночас, необґрунтованими є посилання позивача щодо укладення оспорюваних договорів та перереєстрації права власності на предмет іпотеки нотаріусом поза межами місця знаходження майна, оскільки, відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться незалежно від місцезнаходження нерухомого майна в межах Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed