Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

У березні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільного спілкування з дитиною батьком, який проживає окремо він неї. Позов мотивовано тим, що з 17 червня 2006 року він з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі. У період шлюбу в них народився син [PERSON] , [INFO] . За взаємною згодою з відповідачем син залишився проживати разом з матір`ю за місцем проживання останньої. З липня 2014 року шлюбно-сімейні відносини між ним і відповідачем припинились остаточно, а рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 квітня 2015 року шлюб між ними було розірвано. Він, як батько дитини, бажає приймати участь у вихованні сина, спілкуватись з ним та утримувати його, але відповідач перешкоджає зустрічатись із дитиною. Незважаючи на це, позивач постійно піклувався про сина надавав матеріальну допомогу, купував особисті речі для дитини та продукти харчування. Однак, на даний час відповідач перешкоджає в зустрічах з дитиною та в спілкуванні з нею. На неодноразові прохання надати можливість спілкування з дитиною відповідач відмовляє, що в свою чергу порушує права та суперечить інтересам дитини. Посилаючись на викладене, позивач вимушений був звернутися до суду для захисту своїх прав із зазначеним позовом, в якому уточнюючи свої вимоги в останнє - 06.02.2018 року просив зобов`язати відповідача та її рідних не чинити перешкоди у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином, а також визначити порядок участі батька у спілкуванні та вихованні малолітнього сина, встановивши дні і години побачень батька з дитиною: п`ять разів на тиждень, з урахуванням робочого графіку з понеділка по п`ятницю з 15-00 годин до 21.00 годин за місцем навчання сина або за місцем його проживання, перебування; кожну п`ятницю з 16-00 до16-00 годин наступної суботи або кожну суботу з 10-00 годин до 10-00 годин наступної неділі, без присутності матері [PERSON] ; спільний відпочинок: першу половину літніх канікул дитина проводить з батьком; необмежене спілкування з сином [PERSON] , [INFO] особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином; без перешкод брати участь у батьківських зборах за місцем навчання сина [PERSON] ; у разі, якщо святкові дні припадають на день побачення з сином, або цей день передує дню побаченню, або є наступним після нього, то такі дні син проводить з батьком; в день побачення з сином, позивач має право забирати сина з дому/школи особисто без присутності матері та зобов`язати відповідача за два дні до дня зустрічі з сином, надати позивачу точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це останнього особисто на наступний день з дня настання таких обставин, стягнути судовий збір та витрати на судово-психіатричну експертизу у сумі 7428,00 грн. Ухвалою від 31 березня 2015 року Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу у складі головуючого судді Філатова К.Б. було відкрите провадження у справі. (а.с. 34 т.1). 15 вересня 2016 року згідно розпорядження керівника апарату Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області № 160, у зв`язку з тривалою хворобою судді Філатова К.Б., цивільну справу № 216/1472/15-ц за уточнена позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради, Служба у справах дітей Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті Кривому Розі ради, [PERSON] , [PERSON] , про усунення перешкод у спілкуванні та участі у вихованні дитини, відповідно до п. 2.3.50 «Положення про автоматизовану систему документообігу суду», шляхом повторного перерозподілу, передана судді Черкасенко Т.Г. (а.с. 7-8 т.2). Згідно розпорядження керівника апарату Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу № 328 від 27.09.2016 року, цивільна справа № 216/1472/15-ц, пров. № 2/216/131/16, у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] , відповідно до п. 2.3.50 «Положення про автоматизовану систему документообігу суду», шляхом повторного перерозподілу, передана судді Бондарєвій О.І. (а.с.9 т. 2). Ухвалою суду від 28.09.2016 року справу було прийнято до свого провадження та призначено до розгляду (а.с. 11 т.2). Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.08.2017 року призначено по справі судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено Науково - дослідному інституту соціальної та судової психіатрії та наркології МОЗ України (а.с. 172 т. с.2). Згідно розпорядження керівника апарату Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу № 1101 від 15.12.2017 року, цивільна справа № 216/1472/15-ц, пров. № 2/216/61/17, у зв`язку із знаходженням судді Бондарєвої О.І. з 17.10.2017 року на тривалому лікарняному, відповідно до п. 2.3.50 «Положення про автоматизовану систему документообігу суду», шляхом повторного перерозподілу, передана судді Бутенко М.В. (а.с. 3 т. 3). 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Ухвалою суду від 15.12.2017 року справу було прийнято до свого провадження та призначено до розгляду (а.с. 5 т.3). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] уточнений позов підтримав та просив його задовольнити. При цьому, позивач додатково зазначив, що одразу після розірвання шлюбу син [PERSON] залишився проживати за взаємною згодою разом з матір`ю, відповідач як батько не чинив перешкод в цьому, однак відповідач з моменту розірвання шлюбу і до теперішнього часу створює йому штучні перешкоди стосовно нормального спілкування з рідним сином, отже всі намагання мирним шляхом врегулювати даний спір призводить лише до конфліктів, відповідач не бажає участі батька у спілкуванні та вихованні дитини та штучно створює такі обставини, через які ні рідний батько, ні рідні бабуся та дідусь, маючи на руках мирову угоду не можуть зустрітися з дитиною. Представник відповідача в судовому засіданні, уточнені позовні вимоги позивача визнав частково, просив суд врахувати інтереси дитини, та вважає, що висновок органу опіки та піклування винесено на користь позивача. Наполягав встановити наступний порядок способу участі батька у спілкування та вихованні дитини, шляхом надання систематичних побачень з дитиною один раз на місяць в четверту суботу або неділю місяця з 13-00 год. до 15-00 год. на території, за домовленістю сторін, громадських місць - будь-яких дитячих - розважальних комплексів, а також місцям масового відпочинку: парках, скверах, пляжах, спортивно-ігрових майданчиках, місцях громадського харчування: їдальні, кафе, ресторани, що знаходяться на території Інгулецького району м. Кривого Рогу, всі побачення у присутності матері - [PERSON] . При цьому, відповідач зазначила, що не заперечує проти спілкування [PERSON] з сином засобами різноманітного зв`язку і повідомлення позивача про зміну місця проживання і навчання [PERSON] , щодо задоволення інших вимог позивача в частині зобов`язання рідних [PERSON] вчиняти будь-які дії, а також щодо участі позивача у батьківських зібраннях, тривалі зустрічі з сином на протязі доби або на тривалий час в період літніх канікул без присутності матері категорично заперечує. Вимоги про стягнення витрат на проведення судово - психіатричної експертизи відповідач не визнає, оскільки позивач у судовому засіданні не заперечував аби витрати на проведення судово-психіатричної експертизи були покладені на нього. Також представником відповідача Салієм І . І. 24.04.2018 року до суду надано відзив, в якому викладено заперечення проти позову, згідно яких що відповідач вважає, що для запобіганню перешкоджанню нормальному розвитку дитини спілкування [PERSON] з сином [PERSON] необхідно максимально обмежити і проводити виключно у присутності матері [PERSON] і в громадському місці, за попереднім погодженням з відповідачем, оскільки позивач страждає на психічне захворювання - шизофренія параноїчної форми і стоїть на відповідному обліку у Криворізькому психоневрологічному диспансері з 2014 року, двічі проходив стаціонарне лікування в диспансері з 12.12.2013 року по 25.12.2013 року та з 20.09.2014 року по 17.10.2014 року. Вважають, що шизофренія є невиліковною хворобою і в будь-який час може статись рецидив захворювання (а.с. 69-71 т.с. № 3). 14.05.2018 року позивачем надано письмову відповідь на відзив (а.с.82-88 т.с. 3), згідно якої вважає, що відповідач свідомо замовчує факти, які мають юридичне значення, маніпулюючи та неправильно застосовуючи одні норми права, чим порушує права [PERSON] Відповідачем не виконується рішення органу опіки та піклування дітей виконавчого комітету Інгулецької у місті Кривому Розі ради № 41 від 18.02.2015 року, в якому визначено участь у виховані [PERSON] та спілкуванні з ним рідного батька - [PERSON] , який проживає окремо від нього, позивач впродовж трьох років жодного разу не бачив своєї дитини, мирова угода яка підписана між батьками позивача та відповідачкою не виконується останньою, діагноз зазначений представником відповідача у відзиві спростовується відповіддю КЗ «Криворізький Психоневрологічний диспансер ДОР», згідно якої на теперішній час протипоказань для вільного спілкування та виховання малолітньої дитини у [PERSON] немає, що підтверджується матеріалами доданими до цивільної справи. Представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Інгулецької районної у місті Кривому Розі ради у судове засідання не з`явився, подали клопотання про розгляд справи у їх відсутність, уточненні позовні вимоги позивача визнали, заперечень, клопотань не мають (а.с. 122 т.с. 3). Крім того, 24.04.2018 року надали письмові пояснення з приводу того, що раніше ними як органом опіки та піклування прийнято рішення, в якому визначено спосіб участі позивача у виховані сина та спілкуванні з ним, до теперішнього часу із заявами про внесення змін до рішення ніхто не звертався (а.с. 80 т.3). Представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Кривому Розі ради, у судове засідання з`явилася, позовні вимоги позивача підтримала та не заперечувала щодо задоволення уточненого позову. Суд, заслухавши пояснення, представників сторін і третьої особи, з`ясувавши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, давши відповідну правову оцінку наявним у справі доказам, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.06.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 12 т.с. № 3). Від спільного подружнього життя у них [INFO] народився син - [PERSON] , батьком якого є відповідач по справі, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] (а.с. 13 т.с. № 3). Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.04.2015 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 56 т.с. № 1). Зазначене рішення суду мотивоване тим, що з липня 2014 року шлюбно-сімейні відносини між ним і відповідачем припинились остаточно, сторони примиритися не бажають та обидва наполягали на його розірванні (т. 1, а. с. 13). Малолітній син [PERSON] залишився проживати разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що не заперечувалось позивачем у судовому засіданні. Судом встановлено, що сторони не дійшли згоди щодо вирішення питання про визначення способу участі батька у вихованні дитини шляхом переговорів та прийняття спільного рішення. Договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків, можливість укладення якого передбачена у ч. 4ст. 157 СК України та у якому б могли бути встановлені права та обов`язки батьків, між сторонами не укладався, оскільки між ними склалися складні та конфліктні взаємовідносини. Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.10.2014 року, що набрало законної сили 04.11.2014 року, стягнуто з позивача аліменти на користь відповідачки у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку на утримання сина [PERSON] , [INFO] , до його повноліття (а.с. 33 т. с. № 3). Згідно довідок № 1253 від 09.08.2017 року, № 168 від 29.01.2018 року виданих ПАТ «ПІВДГГЗК», позивач офіційно працевлаштований, на підставі виконавчого листа від 23.10.2014 року починаючи з 04.09.2014 року з нього щомісячно стягувались аліменти на утримання сина [PERSON] , заборгованості по виконавчому листу немає (а.с.38-39 т.с. № 3). Як вказував в позові позивач та ці доводи нічим не спростовані, що за час окремого проживання, відповідач створює позивачу перешкоди у спілкуванні з дитиною та зустрічах з дитиною, тому не досягнувши з відповідачем згоди щодо побачень та спілкування з дитиною, позивач звернувся до органу опіки та піклування Інгулецької у місті Кривому Розі ради щодо вирішення вказаного питання. Як слідує з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Інгулецької районної у місті Кривому Розі ради № 41 від 18.02.2015 року, у зв`язку з виникненням спору між батьками, які проживають окремо, щодо участі у вихованні дитини, з метою захисту її прав, визначено спосіб участі батька у вихованні дитини, та встановлено час спілкування батька з дитиною: а саме встановлено їх побачення за місцем мешкання батька, з урахуванням його графіку роботи, кожну п`ятницю з 16-00 до 16-00 наступної суботи або кожну суботу з 10-00 до 10-00 наступної неділі, без присутності [PERSON] (а.с. 15 том № 1, а.с. 142 т. 3). Як вбачається, з листа наданого Службою у справах дітей виконкому Центрально - Міської районної у місті ради № 908 від 03.10.2016 року, відповідач не виконала рекомендації визначені у висновку, та надалі ігнорує будь-які рекомендації спеціалістів служби у справах дітей, продовжуючи перешкоджати позивачу у зустрічах з дитиною, тому позивачу рекомендовано і надалі вирішувати питання про усунення перешкод у судовому порядку (а.с. 41 том № 3). Крім того, ухвалою Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу від 03.02.2016 року було затверджено мирову угоду між батьками позивача - [PERSON] , [PERSON] та відповідачем [PERSON] , сторони дійшли згоди, що батьки позивача приймають участь у вихованні та спілкуванні з дитиною (а.с. 91-92 том № 3), однак відповідач також не виконує умови мирової угоди, вказана обставина ніким не спростовується. Згідно із актами обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] , який проживає разом з батьками: [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , 14 січня 2015 року комісія служби у справах дітей виконавчого комітету Центрально - Міської районної у місті ради дійшла висновку, що для малолітньої дитини створено всі належні умови для виховання, розвитку та проживання, є місце для відпочинку, навчання та гри, батько бажає приймати активну участь у вихованні свого малолітнього сина [PERSON] та особистого спілкування з ним у вихідні від роботи дні за адресою: [ADDRESS] (т.1, а. с. 59-60). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону (частини перша, шоста статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини третьої статті 5 Сімейного кодексу України держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Частинами сьомою та восьмою статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин першої-четвертої статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. На підставі ст. 153 СК України мати та батько мають право на безперешкодне спілкування з дитиною, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За нормами статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено право дитини як на проживання, так і на спілкування з батьками: дитина, яка проживає окремо від батьків або від одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків й прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь в її вихованні й мають право спілкування з дитиною, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджає нормальному вихованню дитини. Право на виховання дитини включає низку правомочностей. Насамперед, виховання неможливе без особистого спілкування дитини з батьками. Згідно ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно ч. 3 цієї ж статті той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з їх спільним сином, при цьому представники третьої особи наголошували, підтримуючі заявлені позовні вимоги, що між сторонами існує конфлікт, з приводу участі позивача у вихованні спільної дитини сторін та рекомендували йому вирішити питання про усунення перешкод у спілкуванні з сином у судовому порядку, оскільки відповідач не бажає обговорювати зустрічі з сином зі спеціалістами служби у справах дітей, протилежного матеріали справи не містять (а.с. 40 т.с. 3). Таким чином, враховуючи те, що для забезпечення інтересів дитини, з метою створення умов для виконання батьком, який проживає окремо, обов`язку по вихованню сина та здійснення його права на особисте спілкування з ними, необхідно визначити спосіб участі позивача [PERSON] у вихованні сина, оскільки це не суперечить інтересам дитини, не перешкоджає його нормальному розвитку і відповідає обсягу обов`язків та прав батька щодо дитини. Згідно ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Крім того, відповідач та її представник наполягають на тому, що всі зустрічі з батьком повинні проходити за участю матері дитини, оскільки позивач страждає на психічне захворювання - шизофренію параноїчної форми і стоїть на відповідному обліку у Криворізькому психоневрологічному диспансері з 2014 року, двічі проходив стаціонарне лікування в диспансері, що дійсно підтверджено даними з КЗ «Криворізького психоневрологічного диспансера» ДОР» № 97 від 20.01.2016 року (а.с. 72 т. 3) та визнається самим позивачем у судовому засіданні, однак заперечення відповідача в частині того, що зустрічі мають бути відбуватися за обов`язковою участю матері спростовуються матеріалами справи, а саме: відомостями з КЗ «Криворізький Психоневрологічний диспансер ДОР» № 414 від 09.03.2016 року, згідно яких на теперішній час протипоказань для вільного спілкування та виховання малолітньої дитини у [PERSON] немає, спілкування між ним та сином наодинці без участі інших осіб в теперішній час за станом здоров`я можливе, таке спілкування не може бути небезпечним для життя та здоров`я дитини (а.с. 105 т. 3), отже протилежного матеріали справи не містять. Крім того, згідно висновку судово - психіатричного експерта № 48 від 02.11.2017 року позивач на теперішній час не виявляє психічних розладів, які б впливали на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, за своїм психічним станом [PERSON] може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, може виховувати малолітню дитину, не представляє небезпеки для життя і здоров`я малолітньої дитини, немає психіатричних протипоказань для спілкуванні з дитиною наодинці (а.с. 183-194 т. с. № 2). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] проживає у м. Кривому Розі, офіційно працевлаштований у ПАТ «ПІВДГГЗК», займає посаду начальника зміни, згідно виробничих характеристик за місцем роботи зарекомендував себе грамотним фахівцем та добросовісним працівником (а.с.63 т. с. 1, а.с. 113 т.с. 2, а с. 32 т.с. 3), неодноразово нагороджений дипломами, грамотами та подяками за активну участь у громадських заходів рідного міста Кривого Рогу, є творчою людиною (а.с. 130-135 т.с. 1), на обліку у лікаря нарколога не перебуває, проходе обов`язкові періодичні психіатричні огляди, згідно медичних довідок психіатричні протипоказання в нього відсутні (а.с. 160-162, 163-164 т. 2), згідно меддокументації та архівних даних ТМО «ПСИХІАТРІЯ» у м. Києві за 2005-2017 року [PERSON] на стаціонарному лікуванні в лікарні не значиться (а.с. 83 т.с. 2), даних заборгованості по аліментам відсутні (а.с. 39 т.с. 3), до кримінальної відповідальності останній не притягувався. Отже, доводи позивача в частині того, що шизофренія є невиліковною хворобою і в будь-який час може статись рецидив захворювання (а.с. 69-71 т.с. № 3) не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та спростовуються вищезазначеним доказами, дослідженим у судовому засіданні. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною є законні та обґрунтовані. Під час розгляду справу суду не доведено жодних обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку. Навпаки, суд вважає, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - з своєю дитиною - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, має рости під опікою і відповідальністю обох батьків. Таким чином, оскільки сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, батько дитини має бажання приймати участь у вихованні дитини, а спілкування між позивачем та дитиною не перешкоджає нормальному розвитку дитини, але виникли непорозуміння щодо врегулювання питання з приводу побачень батька з дитиною, суд, з урахуванням, інтересів дитини, її віку, поведінки батьків, а також приймаючи до уваги думку відповідача, яка визнала змінені позовні вимоги частково, оскільки таке спілкування батька із сином відповідає інтересам дитини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В судовому засіданні не доведено жодних обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку. Навпаки, суд вважає, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку. Відповідач не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що відмова в задоволенні позову про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні дитини з батьком, який проживає окремо від неї, буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, у зв`язку з чим не виконала свій процесуальний обов`язок щодо доведення тих обставин, на які вона посилалась як на підставу своїх заперечень проти позову. Враховуючи вік дитини, його життєві потреби, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково та усунути позивачу перешкоди в спілкуванні з дитиною та її вихованні шляхом визначення днів побачень позивачу з сином, малолітнім [PERSON] , [INFO] , а саме: два рази на тиждень у вихідні дні з 12-00 до 17-00 години без присутності матері з урахуванням робочого графіку [PERSON] , [INFO] та спільний відпочинок в період літніх канікул [PERSON] , [INFO] , з неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] з урахуванням відпустки [PERSON] . В іншій частині позовних вимог суд вважає відмовити, оскільки такі не ґрунтується на вимогах закону. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо зустрічей з дитиною тільки в її присутності, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів тому, що спілкування позивача без присутності відповідача перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на корить позивача підлягають стягненню судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 640 грн. та витрати на проведення судово - психіатричної експертизи у розмірі 3714 (три тисяча сімсот чотирнадцять) грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial