Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

У березні 2017 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно укладеного між нею та відповідачем договору купівлі-продажу від 21.02.2017 року вона набула у власність квартиру [ADDRESS]. Відповідач зобовязався знятися з реєстраційного обліку у вказаній квартирі не пізніше 28.02.2017 року, однак зобов'язань не виконав та не є членом її сім'ї. Тому просить визнати його таким, що втратив право користування квартирою № 48 в будинку № 44 по вул. Небесної Сотні в м. Житомирі. Позивач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Від представника позивача до суду надійшла письмова заява з проханням проводити розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача, вимоги позову підтримує, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання також не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним, причини неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутності, при вирішенні позову покладається на розсуд суду. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про спірні правовідносини сторін, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів згідно статей 224-226 ЦПК України та у відсутності сторін відповідно до вимог статей 158, 169 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.\- Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що також визначено у статтях 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 21.02.2017 року, укладеного між позивачем та відповідачем, та зареєстрованого в реєстрі за № 1862, відповідач передав у власність позивача квартиру [ADDRESS]. Право власності на цю квартиру було зареєстровано за позивачем, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.02.2017 року. Згідно відомостей адресно-довідкового бюро УДМС України в Житомирській області від 22.03.2017 року та довідки ПП «ВЖРЕП № 8» № 546 від 16.03.2017 року відповідач [PERSON], [INFO] зареєстрований у [INFO]. Внаслідок переходу права власності на зазначену квартиру від колишнього власника - відповідача до позивача відповідач втратив право користування нею. Доказів укладення договору між сторонами про надання у користування вказаним житловим приміщенням відповідачу до суду не надано. Тому суд вважає, що реєстрацією місця проживання відповідача у даній квартирі, яка належить на праві власності позивачу, порушуються її права як власника та їй створюються перешкоди у користуванні власним нерухомим майном, у звязку з чим підлягають судовому захисту шляхом зняття визнання відповідача таким, що втратив право користування нерухомим майном за вказаною адресою, що відповідає способам захисту права власності, передбаченими статтями 16, 386, 391 ЦК України. На підставі ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 640,00 грн., оплачений позивачем при поданні до суду позовної заяви, підтвердженням чого є оригінал квитанції. Враховуючи викладене,

Outcome: approved