Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

У вересні 2017 [PERSON] (надалі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (надалі по тексту - відповідач), третя особа: [PERSON], відповідно до якого просив суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі 524 549,84 грн. та судовий збір в сумі 5246,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у лютому 2014 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу. Рішенням у цій справі встановлено, що [PERSON] свої зобов'язання перед позивачем не виконала, було винесено рішення суду про стягнення на користь позивача солідарно з [PERSON], [PERSON] суми боргу та судові витрати всього 342 847,08 грн. Загальна сума матеріальної шкоди у відповідності до звіту складає 467 813,74 грн., а саме: 3%річних - 29732,12 грн.; інфляційні втрати - 341416,27 грн.; втрати від втраченої вигоди - 96655,35 грн. Негативні емоції та переживання на протязі декількох років вплинули на стан здоров'я позивача. Він вимушений звертатися до лікарів, постійно вживає лікувальні препарати, потребує санаторного лікування. Неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній лікарні №6. Відтак, внаслідок дій відповідача позивачу була нанесена не відновлювана психологічна та нервова травма внаслідок фізичних, душевних та психічних переживань, тобто завдану моральну шкоду, яку позивач оцінив в сумі 9048,95 грн. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі та зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які повернулися до суду без вручення відповідачу з відміткою працівника поштового відділення «за закінченням встановленого терміну зберігання», що підтверджується довідками Укрпошти, форма 20. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч.1 ст. 211 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зазначеного у рішенні у справі «Вячеслав Корчагін проти Росії» №12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Як передбачено п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Малинникова О.Ф. від 03.11.2017 року було відкрито провадження у справі. Разом з тим, 15 грудня 2017 року набули чинності зміни, внесені до Цивільного процесуального кодексу України Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017, № 2147-VIII, яким ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно п. 9 Розділу XIII ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно положень п. 2 ч. 2 ст. 19 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017), цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Ухвалою суду від 28.03.2018 року вирішено розглядати дану справу у загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання. У відповідності до розпорядження керівника Шевченківського районного суду м. Києва Марчук М.В. від 27.06.2018 року, здійснено перерозподіл даної справи на підставі доповідної помічника судді Малинникова О.Ф. від 22.06.2018 року, відповідно до якої суддя Малинников О.Ф. з 02.04.2018 року перебуває на довготривалому лікарняному, строк якого може перевищувати два місяці, що свідчить про неможливість продовження розгляду даної справи раніше визначеним суддею в строки, встановлені законом та необхідність здійснення її повторного розподілу. 27.06.2018 року дана справа надійшла до провадження судді Осаулова А.А., а ухвалою судді від 29.06.2018 року ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 10.10.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, оцінивши наявні у справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 29.05.2014 року у цивільній справі №761/6080/14-ц позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу задоволено частково. Стягуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 339773 грн. 08 коп., судові витрати в розмірі 3074,00 грн., а всього 342847 грн. 08 коп. (а.с. 9). Вказаним рішенням суду встановлено, що відповідно до оригіналу розписки, 24.09.2009 року відповідач 1 взяла в борг у позивача грошові кошти в сумі 10000,00 доларів США строком на два місяці. Відповідно до оригіналу розписки від 28.07.2010 р., відповідач 1 зобов'язалась повернути позивачу борг в сумі 20200,00 доларів США строком до 24.08.2010 р., з урахуванням попередньої розписки. Згідно до оригіналу розписки від 14.10.2010 р., відповідач 1 зобов'язалась виплатити позивачу борг з урахуванням усіх відсотків в сумі 21200,00 доларів США строком до 24.10.2010 р. Відповідно до оригіналу розписки від 23.12.2010 р., відповідач 1 прострочила повернення боргу і зобов'язалась повернути позивачу кошти вже в сумі 25888,00 доларів США строком до 24.12.2010 р. Як вбачається із оригіналу розписки від 31.12.2010 р., відповідач 1 прострочила повернення боргу і зобов'язалась повернути позивачу кошти в сумі 28888,00 доларів США, що підтверджується гарантійним листом. Згідно оригіналу розписки від 23.02.2011 р., відповідач 1 зобов'язалась повернути позивачу борг по вищезазначеним розпискам в сумі 38000,00 доларів США до 25.02.2011 р., поручителем повернення вказаного боргу зазначено відповідача 2. За період прострочення виплати боргу (з 26.02.2011 р. по 18.02.2014 р.), розмір простроченої заборгованості за офіційним курсом НБУ становить: 38000,00 доларів США х 7.99 = 303733,00 грн., з яких сума 3% річних - 27186,18 грн. та інфляційні втрати - 8813,90 грн., що разом становить - 339773,08 грн. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). За умовами ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При зверненні до суду за захистом своїх порушених прав, обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав, що внаслідок до невиконання рішення суду до цього часу, йому завдано матеріальну шкоду, що складає індекс інфляції за весь час прострочення, три проценти річних від простроченої суми, витрати від упущеної вигоди та моральну шкоду. Для визначення розміру вказаних складових шкоди, позивач надав Звіт про фактичні результати з виконання узгоджених процедур стосовно фінансової інформації (з доповнення та уточненнями), складеного Товариством з обмеженою відповідальністю Аудиторська фірма «Універсал-Аудит». Проте, у відповідності до положень ст. 76 ЦПК України, доказами у справі можуть бути виключно висновки експертів, якими вказаний звіт не являється. Таким чином, його дані не можуть братися судом до уваги. Між тим, ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, в судовому засіданні достеменно було встановлено, що боржник ухиляється від виконання рішення суду про повернення боргу та не повертає кошти позивачу, а тому позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів за невиконання зобов»язань за договором позики, які були перераховані за допомогою програми системи «Ліга-Закон» в розділі «корисні інструменти», за період з 19.02.2014 року по 25.05.2017 року в сумі - 3% річних в розмірі - 29732 грн. 12 коп., інфляційних втрат в розмірі - 340 001 грн. 39 коп., підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення упущеної вимоги варто вказати, що згідно ст. 22 ЦК України збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (ч. 4 ст. 623 ЦК України). Між тим, особа, яка має на меті відшкодувати збитки у вигляді упущеної (втраченої) вигоди, повинна довести, що вона гарантовано отримала би відповідну вигоду у разі, якщо б її право не було порушено іншою особою, тобто у разі належного виконання зобов'язання іншою особою. Позивач обґрунтовуючи суму збитків, вдався до припущення про можливість отримання ним прибутку, тоді як законодавець вимагає доведеності реальної можливості отримання коштів за умови належного виконання зобов'язань. Позивачем не надано доказів того, що він реально міг отримати таку вигоду у разі розміщення в банку грошових коштів (вкладу), а надані договори банківського вкладу вказують на наявність лише теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу та не може бути підставою для його стягнення. П. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено відшкодування моральної (немайнової) шкоди як спосіб захисту цивільних прав та інтересів. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав . Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови). Суд вважає доведеним факт завдання позивачу моральної шкоди внаслідок довготривалого невиконання відповідачем рішення суду, що призвело до його перебування на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній лікарні №6. Факти погіршення здоров'я [PERSON] підтверджуються виписками з медичних карти та листками непрацездатності, фіскальними чеками за оплату медичних препаратів. В даному випадку, враховуючи ступінь вини відповідача, які спричинили позивачу моральну шкоду, причинно-наслідковий зв'язок між завданою позивачу шкодою та діями з боку відповідача, які це спричинили, враховуючи надані докази завдання йому моральної шкоди та визначаючи її розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що вимоги в цій частині підлягаючи частковому задоволенню та з відповідача необхідно стягнути завдану позивачу моральну шкоду в розмірі 3000 грн. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів за невиконання зобов»язань за договором позики за період з 19.02.2014 року по 25.05.2017 року в сумі 3% річних в розмірі 29732 грн. 12 коп., інфляційних втрат в розмірі 340 001 грн. 39 коп. та моральну шкоду в розмірі 3000 грн. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов'язані ці витрати з розглядом справи (ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору в розмірі 4340 грн. 00 коп. пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також, враховуючи вимоги п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача вартість аудиторських послуг в розмірі 47687,15 грн., адже при винесенні даного рішення судом не було взято до уваги його висновки з підстав, викладених вище. У відповідності до п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Outcome: partial