Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

У вересні 2018 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила суд збільшити розмір аліментів, що стягуються з [PERSON], [INFO], на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], визначивши розмір аліментів у розмірі 1\\4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, на підставі рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2009 року. В обґрунтування позову вказує на те, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 листопада 2009 року з [PERSON] на її користь стягуються аліменти на утримання дитини в розмірі 1\\4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму на дитину [INFO], з 22 вересня 2009 року до досягнення дитиною сином [PERSON], [INFO], повноліття. В провадженні державного виконавця перебуває виконавче провадження за виконавчим листом, виданим на підставі вказаного судового рішення. Однак, з часу ухвалення рішення розміри витрат на утримання дитини значно зросли. Вважає, що за таких обставин у неї існують правові підстави для звернення до суду з заявою про збільшення розміру аліментів. З урахуванням того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, з урахуванням існуючої тривалої тенденції щодо подорожчання в Україні цін на продукти харчування та непродовольчі товари, зі змінами у законодавстві щодо встановлення мінімального розміру аліментів, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, позивач вважає обґрунтованими її вимоги щодо збільшення розміру стягуваних з відповідача аліментів на утримання дитини до 1500,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову та до досягнення сином повноліття. У звязку з викладеним, позивач звертається до суду з даним позовом. Позивач\~в судове засідання не з`явилась, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач\~в судове засідання не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи зайого відсутності. Дослідивши матеріали справи, та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 01 липня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис № 335, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-КИ № 042478, виданим 01 липня 2006 року (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ № 093820, яке видано 22 листопада 2006 рокуВідділом реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 1130 (а.с. 8). У вищезазначеному свідоцтві про народження батьками дитини зазначені: батько [PERSON], мати [PERSON]. 24 лютого 2010 року сторони свій шлюб розірвали, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-КИ № 138917, яке видано 24 лютого 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 65 (а.с. 7) Рішенням Павлоградського міськрайонного суд Дніпропетровської області від 16 листопада 2009 року (справа № 2-5644\\2009) стягнуто з [PERSON], [INFO],уродженця [INFO], на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини у розмірі 1\\4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму на дитину [INFO], з 22 жовтня 2009 року до досягнення дитиною сином, [PERSON], [INFO], повноліття. (а.с. 10). [PERSON] рішення набрало законної сили 27 листопада 2009 року. З довідки про реєстрацію та склад сім`ї встановлено, що неповнолітній\~[PERSON], [INFO], проживає разом з матірю позивачем по справі [PERSON]. Відповідно до ст. 192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти необхідно стягувати з відповідача, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. У вересні 2018 року позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просила збільшити розмір стягуваних з відповідача аліментів у розмірі 1\\4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дітей відповідного віку щомісячно, мотивуючи свої вимоги тим, що на теперішній час положенням чинного законодавства, згідно якого мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України,Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Причому обовязком особистим і індивідуальним. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3\~ст. 181 СК України). Враховуючи викладене суд приходить до висновку про те, що з часу ухвалення рішення суду від 16 листопада 2009 року та по час звернення до суду з даним позовом, були внесені зміни в законодавстві\~щодо мінімального розміру аліментів на дитину\~як на одну з підстав для збільшення розміру аліментів, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Дійсно, 17 травня 2017 року Верховна Рада України прийняла [PERSON] № 2037-У111 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів». [PERSON] набрав чинності 08 липня 2017 року. Згідно вказаного Закону до ч. 2 ст. 182 СК України були внесені зміни та збільшено мінімальний розмір аліментів до 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, перелік обставин, які можуть бути підставами для зменшення або збільшення розміру аліментів чітко визначений діючим СК та розширеному тлумаченню не підлягає. Згідно п. 17\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2\~ст. 182 СК. Розмір аліментів (не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) передбачено для всіх дітей, без врахування матеріального стану їх батьків чи інших обставин. Таким чином прийняття даного Закону гарантує стягувачам аліментів їх мінімальний розмір з урахуванням ч. 2\~ст. 182 СК України, як при стягненні аліментів за рішенням суду в частках від заробітку так і твердій грошовій сумі, а даним нормативним актом повинні керуватися при вирішенні спорів про стягнення аліментів як суди по справам, що надійшли до суду після прийняття цього\~Закону, так і органи які проводять стягування та нарахування аліментів. Згідно ч. 1 ст. 3\~Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року\~в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Тому, розмір аліментів, які стягуються з відповідача, має бути збільшеним для утримання його дитини, що сприятиме нормальній життєдіяльності дитини, і гарантуватиме дитині належний рівень життя. Згідно ч. 1\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що відповідач перебуває у працездатному віці та визнає позов, суд вважає, що він спроможний надавати позивачу аліменти на утримання спільної дитини. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки батьки зобовязані у рівній мірі забезпечувати дитину усім необхідним, з метою забезпечення\~дитині належного рівня життя та сприяння нормальній життєдіяльності дитини, враховуючи визнання відповідачем позову та матеріальне становище відповідача, суд вважає, що справедливим та обєктивним розміром стягнення аліментів буде його збільшення до 1\\4 частини свіх видів доходу відповідача, але не меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~у новому розмірі аліменти необхідно стягувати з відповідача, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення аліментів у збільшеному розмірі з моменту звернення до суду задоволення не підлягають. Крім того, суд вважає необхідним відкликати виконавчий лист № 2-5644, виданий Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області на підставі рішення суду від 16 листопада 2009 року, з відділу державної виконавчої служби, в якому на виконанні перебуває вказаний виконавчий лист, після набрання даним рішенням законної сили та повного погашення заборгованості [PERSON] за вказаним виконавчим листом, якщо така заборгованість існує. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~Тому з відповідача на користь держави повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 704, 80 грн., оскільки відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України про судовий збір позивача було звільнено від сплати судового збору. На підставі ст.ст. 7, 180, 181, 182, 191 СК України,

Outcome: partial