overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на своє утримання на період навчання. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що її батьки перебували у зареєстрованому шлюбі. У період шлюбу [INFO] народився він. На теперішній час він навчається у Державному вищому навчальному закладу «Приазовський державний технічний університет» за спеціальністю «Транспортні технології» зі строком навчання до 30 червня 2019 року. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на його утримання на період навчання не надає, що ставить його у скрутне матеріальне становище. На підставі викладеного, просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання на період навчання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку відповідача щомісяця до закінчення ним навчання. Позивач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, направив на адресу суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народився позивач, батьком якого є відповідач у справі [PERSON]. Віна мешкає разом з матір'ю [PERSON] [ADDRESS] та знаходиться на повному її утриманні. Позивач навчається у Державному вищому навчальному закладу «Приазовський державний технічний університет» за спеціальністю «Транспортні технології» зі строком навчання до 30 червня 2019 року, форма навчання денна. Згідно з ч.1,2 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно з ч.1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд, беручи до уваги матеріальне становище платника аліментів та повнолітньої дитини, їх стан здоров'я, склад їх сімей, вважає необхідним задовольнити позов та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на його утримання на період навчання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку відповідача щомісяця до закінчення ним навчання, а саме до 30 червня 2019 року. При цьому, суд виходить також і з того, що визнання відповідачем позову не порушує права і інтереси чи свободи інших осіб та не суперечить закону. Приймаючи до уваги, що позивач був звільнений від сплати судових витрат при поданні позовної заяви, судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

у вересні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до територіальної громади Книшівсько сільської ради Гадяцького району про визнання права власності на спадщину, вказуючи, що у березні 2014 року померла його мати [PERSON], після смерті матері залишилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею 2,040 га. В даний час позивач не може скористатися правом на спадщину в зв'язку з відсутністю правоустановчих документів, тому звернувся до суду з позовними вимогами про визнання права власності на земельну ділянку. В судове засідання сторони подали заяви, в яких визнали позов та фактичні обставини справи. Також сторони направили до суду заяви про розгляд справи без їх участі, тому відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась. Третя особа направила до суду заяву про розгляд справи без участі представника, проти задоволення позову не заперечує . Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в с.Дучинці Гадяцького району, його матір'ю є [PERSON] Згідно довідки відділу Держгеокадастру у Гадяцькому районі [PERSON] видано державний акт на право власності на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва серії [NUMBER], який видавався згідно рішення 14 сесії 23 скликання Книшівської сільської ради від 10 жовтня 2001 року, площа земельної ділянки складає 2,040 га. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 45514,47 грн. [INFO] в с. Дучинці Гадяцького району [PERSON] померла. Згідно довідки Книшівської сільської ради Гадяцького району на дату смерті, [PERSON] проживала одна [ADDRESS]. Рішенням Гадяцького районного суду від 4 травня 2016 року [PERSON] визначено додатковий строк для прийняття спадщини. Згідно повідомлення Гадяцької державної нотаріальної контори після померлої [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] Державним нотаріусом позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Відповідно п. 11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно ст. 1268 ч. 1 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину. Відповідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За таких обставин суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню, так як судом здобуто достатньо доказів, які підтверджують, що позивач є спадкоємцем на земельну ділянку після смерті матері.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Ягодинської сільської ради Романівського району Житомирської області, в якому зазначив, що 2 червня 2014 року помер його дід [PERSON], внаслідок\~ чого відкрилася спадщина. Посилаючись на те, що\~ він є спадкоємцем [PERSON], однак, у встановлений законом строк не подав нотаріусу заяву про прийняття даної спадщини, оскільки вважав, що прийняв спадщину, позивач просить визначити йому додатковий строк для подачі такої заяви.\~ В судове засідання сторони не з'явилися, подавши заяви про розгляд справи за їх відсутності. При цьому позивач позовні вимоги підтримав повністю та просив позов задовольнити, а відповідач позов визнав. Згідно з частиною 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтями 1269, 1270 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право подати у шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини. Відповідно до статті 1272 частини 3 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про необхідність їх задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням житлового будинку [ADDRESS]. Свої вимоги мотивував тим, що відповідачка - його колишня невістка, хоча і зареєстрована за вказаною адресою, проте в будинку не проживає вже тривалий час, не бере участі в утриманні житла, не сплачує комунальні послуги. Також, позивач зазначав, що реєстрація відповідач у будинку не дає йому можливості реалізовувати своє право власності належним чином. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням буд. [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, повідомлялась судом про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомила. Згідно Ухвали суду проводиться заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення , дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Житловий будинок [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності від 10.07.2007 р., виданого виконавчим комітетом Миколаївської міської ради. Відповідно до Актів від 01.09.2016 р. в зазначеному вище житловому будинку відповідачка не проживає. Її особистих речей в будинку немає, комунальні послуги відповідачка не сплачує. Реєстрація відповідачки за цією адресою створює перешкоди власнику у розпорядженні своїм майном. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження майном. Гарантуючи захист права власності, передбачене ст. 41 Конституції України, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира, інше житлове приміщення, призначені та придатні для проживання в них(ст.ст. 379, 380 ЦК ). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Враховуючи вищенаведене суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинку, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного 30 червня 2016 року із [PERSON]. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що через різні погляди на життя та значні розбіжності в характерах подружні відносини фактично припинено, сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не мають дітей. Збереження сімї є неможливим та суперечить інтересам позивача. Під час дистанційного судового розгляду позивач [PERSON] заявлений позов підтримав повністю та пояснив, що після укладення шлюбу зрозумів, що не зможе прожити разом із відповідачкою все своє життя, розбіжності у поглядах завдають йому моральних незручностей, він не готовий до змін, яких вимагає відповідач. Відповідач [PERSON] проти розірвання шлюбу заперечила та пояснила, що не розуміє причину розірвання шлюбу та мотиви, які спонукали позивача докорінно змінити ставлення до неї. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, дійшов такого висновку. Відповідно до ст.55 Сімейного кодексу України (далі СК) дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина і чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Згідно із ч.1 ст.110 СК позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Як визначено ст. 112 СК суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема свідоцтва про шлюб серії І-ЕГ №109327, виданого Ковельським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області сторони перебувають в шлюбі з 30 червня 2016 року. З пояснень позивача в судовому засіданні вбачається, що жодного наміру турбуватись про відповідача він не має, фактично подружні відносини між сторонами припинено, сторони проживають окремо, вжиті відповідачем заходи для збереження сімї не дали позитивного результату. Враховуючи викладене суд вважає необхідним шлюб між сторонами розірвати. Судові витрати у справі необхідно залишити за позивачем згідно поданого клопотання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати шлюб між ним і [PERSON], зареєстрований 06 червня 2015 року виконавчим комітетом Семиполківської сільської ради Броварського району Київської області, актовий запис №\~4. В обґрунтування позову зазначав, що з 06 червня 2015 року він перебуває у шлюбі із [PERSON], від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки між ними припинено, проживають вони окремо за різними адресами. Кожний з них живе своїм особистим життям. Відновлення сімейних стосунків із відповідачем він не бажає, примирення між ними є неможливим. Після розірвання шлюбу їхня малолітня дочка буде проживати з матірю. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити позов. Відповідач [PERSON] у судове засідання теж не зявилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що позов вона визнає, просила розглянути справу у її відсутність. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 06 червня 2015 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Семиполківської сільської ради Броварського району Київської області, актовий запис №\~4. Від шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка проживає із матірю. Суд встановив, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] і [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON], звернувся до суду з позовом у якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 15.08.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції (актовий запис № 1507) між ним та [PERSON] посилаючись на те, що спільне життя з відповідачкою не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов'язки, у зв'язку з чим в сім'ї відбулися сварки, що привели до втрати поваги та любові один до одного. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримують та просять його задовольнити. Пояснив, що відповідачка проживає з іншим чоловіком, а тому подальше збереження шлюбу суперечеть його інтересам, також пояснив, що у результаті укладення щлюбу [PERSON] було присвоєно прізвище [PERSON], але заміни паспорту вона не здійснила. [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про місце і час розгляду справи повідомлена належним чином через оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» , заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Суд вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення за наявності всіх умов, передбачених ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.08.2015 року, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві зроблено актовий запис № 1507 та видано відповідне свідоцтво (а.с.4). Із пояснень позивача вбачається, що сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейно-шлюбні стосунки та мають окремий бюджет. За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом у якому просить розірвати шлюб, зареєстрований 20.08.2010р. Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї (актовий запис № 2096) між ним та [PERSON] посилаючись на фактичне припинення шлюбних відносин , відсутність спільного господарства та бюджету, а також на роздільне проживання. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримує та просить його задовольнити. Пояснив, що вони не ведуть спільного господарства і не підтримують сімейно-шлюбні відносини та проживають окремо. [PERSON] у судовому засіданні позов визнає. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20.08.2010 року, про що Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї зроблено актовий запис № 2096 та видано відповідне свідоцтво (а.с.4). Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO], про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві зроблено актовий запис № 3513 та видане відповідне свідоцтво (а.с.5). Із пояснень сторін вбачається, що вони не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейно-шлюбні стосунки та мають окремий бюджет. За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Після розірвання шлюбу [PERSON] бажає залишити прізвище набуте в шлюбі «[PERSON]». На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 19 вересня 2007 року між ними зареєстровано шлюб. У сторін є діти, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Спільне життя у сторін не склалось, втрачено почуття взаєморозуміння, поваги один до одного, у сторін різні погляди на сімейні цінності. Постійні суперечки та сварки неодноразово відбувались у присутності дітей, що суттєво може вплинути на їх психіку, погляди на життя, зокрема на життя у шлюбі, формування світогляду, що є основою сімї. Тепер подружні відносини між сторонами припинені, а тому подальше спільне життя, збереження шлюбу, неможливе. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав за обставин зазначених у ньому, попросив позов задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилась, повідомлялась про місце та час розгляду справи згідно положень ч. 5 ст. 74 ЦПК України, про причину неявки не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не надіслала. Оскільки відповідачка, яка належним чином повідомлена та від якої не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності в судове засідання не зявилась, суд уважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Позивач не заперечує проти винесення у справі заочного рішення. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд установив, що фактичні взаємини подружжя, а саме сторін у справі не склались. Сімя сторін фактично розпалась та примирення неможливе. Також суд установив, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved