Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON], із залученням третьої особи Ізюмської міської ради Харківської області, посилаючись на те, що 21 грудня 2014 року [PERSON] звернувся до Ізюмської міської ради Харківської області з запитом на інформацію, в якому він просив надати інформацію стосовно діяльності Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства. В своєму запиті [PERSON] повідомив, що на даний час проходить досудове розслідування за кримінальним провадженням № 42014220320000013 від 10 жовтня 2014 року щодо вчинення стосовно нього кримінального правопорушення головою Ізюмської міської організації партії регіонів, Ізюмським міським головою [PERSON], за попередньою змовою з головою постійної комісії Ізюмської міської ради з питань законності, правопорядку та депутатської діяльності [PERSON], в тому числі отримання останнім оплати за рахунок коштів місцевого бюджету, за дії направлені на посилення влади партії регіонів (голови [PERSON].) (відмивання бюджетних коштів). Тобто в своєму запиті відповідач повідомив, що в провадженні правоохоронних органів знаходиться кримінальне провадження одним з фігурантів якого є [PERSON]. 06 січня 2015 року ним був здійснений запит до Ізюмського МВ ГУМВС України в Харківській області стосовно надання інформації по кримінальному провадженню № 42014220320000013. У відповідь був отриманий лист № 81/М-5 від 29 січня 2015 року, в якому повідомлялось, що дійсно в провадженні СВ Ізюмського МВ ГУМВС України в Харківській області знаходиться кримінальне провадження № 42014220320000013 відкрите за заявою [PERSON], проте [PERSON] ніякого процесуального статусу (підозрюваний обвинувачений і таке інше) по вказаному провадженню немає, можливо в майбутньому він буде допитаний в якості свідка. Таким чином інформація викладена [PERSON] в своєму інформаційному запиті від 21 грудня 2014 року стосовно [PERSON] є неправдивою. Зазначив, що 11 лютого 2015 року ним був зроблений запит до Ізюмської міської ради з приводу того, яким чином надавалась відповідь на інформаційний запит [PERSON] від 21 грудня 2014 року. У відповідь він отримав лист № 342 від 12 лютого 2015 року, в якому повідомлялось, що з метою надання повної інформації копії зазначеного запиту [PERSON] були направлені до секретаріату Ізюмської міської ради, фінансового управління Ізюмської міської ради, та Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства. Тобто, вказана в інформаційному запиті неправдива інформація щодо [PERSON] була розповсюджена серед значної кількості людей. Просить суд: 1. Визнати неправдивою та такою, що ображає честь, гідність та ділову репутацію наступну інформацію стосовно [PERSON] викладену [PERSON] в своєму інформаційному запиті на адресу Ізюмської міської ради Харківської області від 21 грудня 2014 року, а саме: - що [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення стосовно [PERSON] за попередньою змовою з Ізюмським міським головою [PERSON] та отримував оплату за рахунок коштів місцевого бюджету за дії направленні на посилення влади партії регіонів та [PERSON] 2. Зобов'язати [PERSON] спростувати, шляхом виступу на черговій сесії Ізюмської міської ради Харківської області, інформацію стосовно [PERSON], викладену в своєму інформаційному запиті на адресу Ізюмської міської ради Харківської області від 21 грудня 2014 року, а саме: - що [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення стосовно [PERSON] за попередньою змовою з Ізюмським міським головою [PERSON] та отримував оплату за рахунок коштів місцевого бюджету за дії направленні на посилення влади партії регіонів та [PERSON] 3. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений судовий збір в розмірі 243 грн 60 коп. (а.с. 3-4) До початку розгляду справи по суті 08 квітня 2015 року відповідач [PERSON] пред'являв зустрічний позов до [PERSON], третя особа: Ізюмська міська рада Харківської області, про визнання неправомірною діяльності голови постійної депутатської комісії Ізюмської міської ради з питань законності, правопорядку та депутатської діяльності [PERSON], яка сприяє посиленню влади партії регіонів (голови [PERSON].), в якому просив: - визнати неправомірною діяльність голови постійної депутатської комісії Ізюмської міської ради з питань законності, правопорядку та депутатської діяльності [PERSON], яка полягає в організації недопущення поновлення, у відповідності до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та рішення суду, його прав, порушених Ізюмською міською радою, внаслідок незаконних дій органів досудового слідства, прокуратури і суду. (а.с. 36-39) Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 15 квітня 2015 року відмовлено об'єднати зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Ізюмська міська рада Харківської області, про визнання неправомірною діяльності голови постійної депутатської комісії Ізюмської міської ради з питань законності, правопорядку та депутатської діяльності [PERSON], яка сприяє посиленню влади партії регіонів (голови [PERSON].) в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Ізюмська міська рада Харківської області, про визнання інформації неправомірною, захист честі, гідності та ділової репутації, зобов'язання спростувати недостовірну інформацію. (а.с. 57-58) Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, його інтереси в судовому засіданні представляв його представник - [PERSON], який підтримав позовні вимоги повністю, підтвердив обставини справи, просить суд позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце судових засідань повідомлявся належним чином, надав суду заперечення проти позову і вважає, що позовні вимоги [PERSON] є незаконними, необґрунтованими та такими, що суперечать чинному законодавству. Просить суд розглядати справу за його відсутності (а.с. 28). В обґрунтуванні заперечень на позов відповідач стверджує, що як слідує з його запиту до Ізюмської міської ради від 21.12.2014 року, на яке посилається позивач, він вказував, що «Станом на даний час проводиться досудове розслідування за кримінальним провадженням №42014220320000013 від 10.10.2014 року, щодо вчинення стосовно мене кримінального правопорушення головою Ізюмської міської організації партії регіонів Ізюмським міським головою [PERSON], за попередньою змовою з головою постійної комісії Ізюмської міської ради з питань законності правопорядку та депутатської діяльності [PERSON], в тому числі отримання останнім оплати за рахунок коштів місцевого бюджету, за дії направлені на посилення влади партії регіонів (голови [PERSON].) (відмивання бюджетних коштів)». Зазначив, що повноваження щодо встановлення факту вчинення конкретною особою кримінального правопорушення належать лише суду, а тому, у своєму запиті, він вказував лише на те, що проводиться досудове розслідування щодо вчинення стосовно нього кримінального правопорушення. Отже до завершення досудового розслідування та суду за даним кримінальним провадженням, будь-яке ствердження щодо вказаних дій є лише оціночними судженнями. Просить суд у задоволенні позову [PERSON] відмовити повністю. (а.с. 29-31) Представник третьої особи Ізюмської міської ради Харківської області в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутності або заперечень на позов не надав. Заслухавши пояснення представника позивача [PERSON] - [PERSON], перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом установлені факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Згідно до ч.4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права і спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. У свою чергу ч.1 ст. 34 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 21 грудня 2014 року на адресу Ізюмської міської ради Харківської області [PERSON] надав запит на інформацію відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації», в якому [PERSON] висловив ряд питань, пов'язаних з діяльністю Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства, при цьому розповсюдивши цілий ряд відомостей стосовно депутата Ізюмської міської ради Харківської області [PERSON]. Позивач вважає, що особа, який розповсюдив про нього недостовірну інформацію є відповідач [PERSON] Згідно з положеннями статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими, фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, ділової репутації (ст. ст. 297, 299 ЦК України). Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом (ч. 4 ст. 10 ЦПК України). Згідно п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Згідно п. 19 вказаної Постанови вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч.2 ст. 471 Закону України «Про інформацію» від 2 жовтня 1992 р. № 2657-XII оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до ст. 94 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Належними доказами, відповідно до ст. 58 ЦПК України, є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 59 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказуванню не може ґрунтуватися на припущеннях. Розповсюджена відповідачем інформація, яка вказана позивачем в позовній заяві, підтверджена копією інформаційного запиту на адресу Ізюмської міської ради Харківської області від 21 грудня 2014 року (а.с. 10). Матеріали справи свідчать, що в інформаційному запиті [PERSON] на адресу Ізюмської міської ради Харківської області від 21 грудня 2014 року була розміщена інформація наступного змісту: «Станом на даний час проходить досудове розслідування за кримінальним провадженням №42014220320000013 від 10.10.2014 року, щодо вчинення стосовно мене кримінального правопорушення головою Ізюмської міської організації партії регіонів Ізюмським міським головою [PERSON], за попередньою змовою з головою постійної комісії Ізюмської міської ради з питань законності, правопорядку та депутатської діяльності [PERSON], в тому числі отримання останнім оплати, за рахунок коштів місцевого бюджету, за дії направлені на посилення влади партії регіонів (голови [PERSON].) (відмивання бюджетних коштів)». Позивач надав доказів того, що розповсюджена відповідачем [PERSON] в інформаційному запиті на адресу Ізюмської міської ради Харківської області від 21 грудня 2014 року інформація кримінального характеру відносно [PERSON] не є достовірною та спростовується позивачем документально. Так, відповідно до листа депутата Ізюмської міської ради Харківської області [PERSON] від 06 січня 2015 року, ним був здійснений запит до Ізюмського МВ ГУМВС України в Харківській області стосовно надання інформації по кримінальному провадженню №42014220320000013 (а.с. 6-7, 14). Згідно листа № 81/М-5 від 29.01.2015 року вбачається, що в провадженні СВ Ізюмського МВ ГУМВС України в Харківській області знаходиться кримінальне провадження №42014220320000013 від 15.10.2014 року за ст. 364 ч.1 КК України, що надійшло до СВ з Ізюмської міжрайонної прокуратури та відкрито за заявою [PERSON] про те, що на його думку Ізюмський міський голова [PERSON] перешкоджає Ізюмській міській раді прийняти належне рішення, щодо поновлення заявника в його порушених правах. Станом на 16.01.2015 року [PERSON] по вказаному провадженню ніякого процесуального статусу не має, можливо в майбутньому [PERSON] буде допитано в якості свідка з виниклих питань в ході досудового розслідування. (а.с. 15) Крім цього, що розповсюджена відповідачем [PERSON] в інформаційному запиті на адресу Ізюмської міської ради Харківської області від 21 грудня 2014 року інформація кримінального характеру відносно [PERSON] не є достовірною, підтверджується довідкою Ізюмської міжрайонної прокуратури від 15.10.2014 року про прийняття і реєстрації заяви, якою [PERSON] було повідомлено що на виконання ухвали Ізюмського міжрайонного суду від 29.09.2014 року Ізюмською міжрайонною прокуратурою 10.12.2014 року відповідні відомості за заявою [PERSON] від 23.06.2014 року щодо перешкоджанню Ізюмським міським головою [PERSON] прийняттю Ізюмською міською радою належного рішення щодо поновлення в його порушених правах внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №42014220320000013 за ч.1 ст. 364 КК України. Розпочато досудове розслідування. (а.с. 32, 33, 34) Таким чином, інформація викладена відповідачем [PERSON] в інформаційному запиті на адресу Ізюмської міської ради Харківської області від 21 грудня 2014 року стосовно [PERSON] - є неправдивою. Враховуючи вищевказане, позивач довів суду, що викладена [PERSON] в своєму інформаційному запиті на адресу Ізюмської міської ради Харківської області від 21 грудня 2014 року інформація стосовно [PERSON] є неправдивою та такою, що ображає честь, гідність та ділову репутацію голови постійної комісії Ізюмської міської ради з питань законності, правопорядку та депутатської діяльності [PERSON] Відповідач [PERSON] не надав переконливих доказів того, що у його інформація кримінального характеру відносно [PERSON] є достовірною та підтверджується документально. Стосовно вимог позову щодо зобов'язання відповідача спростувати розповсюджену інформацію на сесії міської ради, суд враховує, що відповідно до Регламенту Ізюмської міської ради Харківської області на початку кожного пленарного засідання сесії міської ради представникам підприємств, установ, організацій та громадянам надається загальний час до 20 хвилин на проголошення заяв з невідкладних питань. Таким чином, в Ізюмській міській раді створені всі можливості для заслуховування звернень громадян. Відповідно депутатського звернення депутата Ізюмської міської ради Харківської області [PERSON] від 11 лютого 2015 року вбачається запит з приводу того, яким чином надавалась відповідь на інформаційний запит [PERSON] на адресу Ізюмської міської ради Харківської області від 21 грудня 2014 року (а.с. 8). Згідно листа Ізюмської міської ради Харківської області № 342 від 12.02.2015 року на звернення [PERSON] повідомлялось, що з метою надання повної інформації на інформаційний запит [PERSON] на адресу Ізюмської міської ради Харківської області від 21 грудня 2014 року копії зазначеного запиту [PERSON] були направлені до секретаріату Ізюмської міської ради, фінансового управління Ізюмської міської ради, та Ізюмського комунального виробничого водопровідно-каналізаційного підприємства (а.с. 9). Тобто, вказана в інформаційному запиті неправдива інформація щодо [PERSON] була розповсюджена серед значної кількості людей. Оскільки все зазначене спростовує викладену [PERSON] в своєму інформаційному запиті на адресу Ізюмської міської ради Харківської області від 21 грудня 2014 року інформацію, а саме: - що голова постійної комісії Ізюмської міської ради з питань законності, правопорядку та депутатської діяльності [PERSON] вчинив стосовно [PERSON] кримінальне правопорушення за попередньою змовою з Ізюмським міським головою [PERSON], в тому числі отримання [PERSON] оплати, за рахунок коштів місцевого бюджету, за дії направленні на посилення влади партії регіонів (голови [PERSON].) (відмивання бюджетних коштів), - тому суд позовні вимоги [PERSON] задовольняє повністю. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України оплачені позивачем судові витрати по справі в сумі 243 грн 60 коп., які документально підтверджуються, суд стягує з відповідача на його користь (а.с 2).

Outcome: approved