Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

У вересні 2018 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя від [PERSON], [PERSON] надійшла позовна заява до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вони є власниками житлового будинку № 14 по вул. Вокзальна в м. Запоріжжі. Відповідач по справі є колишнім власником даного будинку, та з 2016 року фактично в ньому не проживає, особистих речей в будинку не має. У звязку із знаходження відповідача на реєстраційному обліку по зазначеній адресі, позивачі не можуть володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеним майном самостійно та на власний розсуд. На підставі вищевикладеного позивачі просять суд: визнати [PERSON], яка зареєстрована за адресою: [INFO] такою, що втратила користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком за адресою: м. Запоріжжя, вул. Вокзальна, буд. 14. У судове засідання позивачі не зявилися, але до суду від них надійшла спільна заява про розгляд справи за їх відсутності, доводи наведені в обґрунтування позовних вимог підтримали, просили суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення суду не заперечували. У судове засідання відповідач не зявилася, хоча про час, день та місце слухання справи була повідомлена в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомила. Заяв, клопотань, які б перешкоджали розгляду справи суду або заперечень стосовно позовних вимог позивача не надала. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26.09.2018 року провадження у цій справі відкрито, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 37). Відповідно до ч. 1\~ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч. 3\~ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст. 128,131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з'явився у судове засідання без поважних причин. Прийнявши до уваги заяву позивачів, суд ухвалою від 13.11.2018 року постановив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву позивача, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (на теперішній час прізвище змінено на «Маргарян», у звязку з реєстрацією шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, повторно виданим Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 483 від 23.06.2016 року (а.с. 10, 36), що підтверджується договором дарування частини житлового будинку від 03.09.2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 2948 (а.с. 11, 29-30); договором дарування частини житлового будинку від 12.04.2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 481 (а.с. 27-28); інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 141744952 від 18.10.2018 року (а.с. 42-45). [PERSON], [INFO], зареєстрована в [INFO] з 11.01.2001 року по теперішній час, що підтверджується відповіддю на запит № 01-71/8730 від 19.09.2018 року, наданою головним спеціалістом юридичного відділу Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (а.с. 20), проте остання фактично не проживає за даною адресою з 2016 року, що підтверджується актом від 31.08.2018 року, складеним головою квартального комітету (а.с. 6). Відповідно до ст.. 13 Конституції Україна, держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності. Згідно зі ст.. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ст.. 319 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст.. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності зі ст. 71 ЖК України відсутність особи в житловому приміщенні без поважних причин понад шість місяців є підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, у суду є всі підстави визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком № 14 по вул. Вокзальна в м. Запоріжжі, оскільки остання не мешкає по зазначеному адресу понад два роки. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житлом. Аналізуючи перелічені норми цивільного права, взявши до уваги надані стороною позивача докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2\~ст.\~141\~ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Позивачами зазначена вимога не заявлена, тому суд вважає за можливе не стягувати з відповідача на користь позивачів суму сплаченого судового збору. \~ \~ \~ \~На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved