Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який зареєстровано 21.10.2011 року виконавчим комітетом Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, актовий запис за №24, зазначивши в обґрунтування позову, що від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON] Євгено-вича, [INFO]. З жовтня 2016 року вони з відповідачем проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Спільне сімейне життя припинено через постійні сварки, неповажне ставлення до неї відповідача, у звязку з чим вона втратила почуття поваги та любові до нього. Продовжувати подружнє життя з відповідачем вона категорично не бажає, просить строк на примирення їм не надавати. Спору про місце проживання дітей між ними не існує, діти залишаються проживати разом з нею. Після розірвання шлюбу бажає залишитися на шлюбному прізвищі. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на те, що позивач категорично настоює на розірванні шлюбу, оскільки не убачає майбутнього з відповідачем. Відповідач [PERSON] спочатку позов не визнав, пояснивши суду, що бажає зберегти сімю, обіцяє переглянути своє відношення та поведінку до дружини та до сімейних цінностей, у звязку з чим, просив надати строк на примирення терміном на 3 місяці. Після закінчення встановленого судом строку на примирення в судове засідання не зявився, подавши через канцелярію суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутністю. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Судом встановлено, що 21.10.2011 року виконавчим комітетом Фонтанської сільської ради Комінтернівського районну Одеської області, зареєстровано шлюб між [PERSON] Миколайови-чем, [INFO] та [PERSON], [INFO], актовий запис за №24. Після реєстрації шлюбу дружина перейшла на прізвище чоловіка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І -ЖД №148421. /а.с.6/ Від шлюбу у подружжя 16.09.2012 року народилася донька [PERSON] що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І -ЖД №326401. /а.с.9/ та син [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І -ЖД №326400. /а.с.10/ Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Виходячи з пояснень сторін суд вважає, що збереження між сторонами шлюбу не можливо, оскільки шлюбні відносини між ними припиненні ще у жовтні 2016 року, на теперішній час шлюб існує формально, тому його збереження суперечить інтересам обох сторін, у звязку з чим, позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.24,105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved