Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

У березні 2016 року до суду звернулося публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (надалі за текстом - позивач), в подальшому перейменоване в акціонерне товариство «ОТП Банк» з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач 1), [PERSON] (надалі за текстом - відповідач 2), про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 28.07.2006 року між акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є позивач, та відповідачем 1 було укладено кредитний договір № CNL-007/607/2006. Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу 1 кредит у розмірі 150 000 доларів США строком до 27.07.2021 року з установленою фіксованою ставкою 11 % річних. З метою забезпечення виконання зобов`язання між позивачем і відповідачем 2 було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель (відповідач 2) зобов`язувався відповідати за повне та своєчасно виконання боргових зобов`язань перед кредитором в повному обсязі таких зобов`язань. Внаслідок допущених порушень умов кредитного договору у відповідача 1 виникла заборгованість за кредитом, яка станом на 04.03.2016 року складала 81 092,19 доларів США, у тому числі заборгованість за тілом кредиту - 72 634,02 долара США, заборгованість за відсотками - 8 458,17 доларів США. У зв`язку з порушенням умов договору позивач просить стягнути солідарно зі співвідповідачів суму заборгованості в розмірі 81 092,19 доларів США та судовий збір. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 25.03.2016 року відкрито провадження по справі, призначено судове засідання, встановлено строк для подачі письмових заперечень. 09.06.2016 року в підготовчому засіданні представник відповідача 2 Сергєєва В . С . подала заяву про застосування позовної давності. В обґрунтування заяви зазначила, що оскільки перебіг позовної давності розпочався з 13.04.2015 року (в момент, коли позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав після останнього здійсненого відповідачем 1 платежу), а позовну заяву було подано 22.03.2016 року, то позивачем було пропущено шестимісячний строк від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Відтак, представник відповідача просила застосувати позовну давність та відмовити з цих підстав у задоволенні позовних вимог до відповідача 2. Представник позивача подав заперечення проти заяви про застосування позовної давності. В обґрунтування заперечення зазначив, що шестимісячний строк пред`явлення вимоги за договором поруки розпочав свій перебіг з 10.11.2015 року, тобто коли відповідачу 1 було пред`явлено вимогу про виконання основного зобов`язання. І відповідно на момент подачі позову позивачем шестимісячний строк не сплив. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 12.10.2017 року цивільну справу було передано для розгляду судді Подільського районного суду м. Києва Супрун Г.Б. Адвокат Сергєєва В.С., яка діяла, також, як представник відповідача 1, подала відзив на позовну заяву, у якому заперечила проти задоволення позовних вимог, у зв`язку із пропущенням строку давності. Зазначила, що строк позовної давності слід рахувати з 27.07.2010 року, оскільки саме з цього момент перестали надходити платежі від відповідача 1 в належному розмірі та в установлені строки, і відповідно кредитор дізнався про порушення своїх прав. Крім того, як представник відповідача 2 адвокат Сергєєва В.С. подала ще один відзив на позовну заяву, у якому також просила застосувати строк позовної давності з підстав, аналогічним тим, що були викладені у відзиві від відповідача 1. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 15.11.2018 року цивільну справу було передано для розгляду судді Подільського районного суду м. Києва Гребенюку В.В. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 28.07.2006 року між акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» і відповідачем 1 було укладено кредитний договір № CNL-007/607/2006. Умовами вказаного договору було передбачено, що банк надає відповідачу 1 кредит в розмірі 150 000 доларів США строком до 27.07.2021 року під 11 відсотків річних (а.с. 9-10). 12.05.2010 року позивач і відповідач 1 уклали додатковий договір № 1 до кредитного договору № CNL-007/607/2006, яким було погоджено інший графік платежів, (а.с. 45-48). 29.09.2014 року позивач і відповідач 1 уклали додатковий договір № 3 до кредитного договору № CNL-007/607/2006, яким було тимчасово знижено боргове навантаження на позичальника. Зокрема. на період з 29.09.2014 року до 26.02.2015 року процентну ставку було знижено з 11 до 6 відсотків річних та відповідно встановлено новий графік платежів (а.с. 49-56). Відповідно до наданої виписки з особового рахунку останній платіж відповідачем в погашення боргу було здійснено 27.03.2015 року в сумі 200 доларів США (зарахування коштів від купівлі валюти згідно з заявою клієнта від 27.03.2015 року (а.с. 40). Згідно з розрахунком заборгованості по клієнту за кредитним договором № CNL-007/607/2006 станом на 04.03.2016 року заборгованість за кредитним договором становить 81 092,19 доларів США, у тому числі заборгованість за тілом кредиту - 72 634,02 долари США, заборгованість за відсотками - 8 458,17 доларів США (а.с. 8). 28.07.2006 року між акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» і відповідачем 2 було укладено договір поруки № SR-007/607/2006. Умовами вказаного договору передбачено, що поручитель (відповідач 2) зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником (відповідач 1) його боргових зобов`язань перед кредитором в повному обсязі таких зобов`язань. Поручитель і боржник відповідають за зобов`язаннями солідарно. Обсяг зобов`язань становить 150 000 доларів США (а.с. 57-58). 12.05.2010 року до вказаного договору поруки було укладено додатковий договір № 1, яким зменшено розмір забезпеченого зобов`язання. Новий розмір забезпечених зобов`язань становить 113 052,32 доларів США (а.с. 59). 29.09.2014 року до договору поруки було укладено додатковий договір № 1, яким встановлено новий (зменшений) розмір забезпечених зобов`язань в сумі 73 628,43 доларів США (а.с. 60-62). 27.10.2015 року позивач надіслав на адресу відповідача 1 вимогу щодо повернення заборгованості за кредитним договором № CNL-007/607/2006, оскільки останньою не погашено належні до сплати суми кредиту та відсотків у строки, передбачені графіком платежів. Залишок заборгованості за тілом кредиту позивач вказував у розмірі 72 634,02 долари США, за відсотками - 4 374,52 долара США (а.с. 63-64). Того ж дня вимогу аналогічного змісту позивач надіслав на адресу відповідача 2, який виступив поручителем за кредитним договором № CNL-007/607/2006 (а.с. 65-66). Стосовно позовних вимог до відповідача 1 суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Оцінюючи надані докази, суд дійшов висновку про порушення відповідачем 1 договірних зобов`язань перед позивачем щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами за встановленим графіком платежів, а також про наявність боргу відповідача 1 перед позивачем в розмірі 81 092,19 доларів США, у тому числі заборгованість за тілом кредиту - 72 634,02 долари США, заборгованість за відсотками - 8 458,17 доларів США. Стосовно застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. В обгрунтування застосування строків позовної давності представник відповідача 1 зазначила, що перебіг строку позовної давності розпочався 27.07.2010 року і повинен був завершитися 27.07.2013 року з таких міркувань. Оскільки відповідачем 1 неодноразово порушувався графік платежів за кредитом, позивач з відповідачем уклали додатковий договір № 1 від 12.05.2010, пункт 2.1.3.1 якого передбачав, що у випадку невиконання позичальником боргових зобов`язань у строк понад 30 днів, банк вважається таким, що реалізував своє право щодо вручення позичальнику вимоги про виконання боргових зобов`язань у повному розмірі, у зв`язку з чим, позичальник зобов`язаний погасити боргові зобов`язання в повному розмірі протягом наступних тридцяти днів, що слідують за останнім днем строку порушення зобов`язань. Оскільки, на думку представника відповідача 1, остання вже 27.05.2010 року порушила обумовлений сторонами графік погашення, то 26.07.2010 року є днем, коли банк дізнався про порушення своїх прав, і відповідно з наступного дня розпочав перебіг строк позовної давності, який сплив 27.07.2013 року. Суд не може погодитися з доводами сторони відповідача 1. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. За правилам, встановленим ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Статтею 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Суд встановив, що 29.09.2014 року відповідачем 1 підписано додатковий договір до кредитного договору № CNL-007/607/2006, яким було тимчасово знижено боргове навантаження на позичальника. Зокрема. на період з 29.09.2014 року до 27.02.2015 року процентну ставку було знижено з 11 до 6 відсотків річних та відповідно встановлено новий графік платежів. На виконання умов зміненого договору відповідачем 1 вносилися платежі, останній з яких надійшов 27.03.2015. Дії відповідача 1 щодо погашення заборгованості перед позивачем свідчать про визнання нею свого боргу. Пунктом 2.1.3.1 додаткового договору № 3 від 29.09.2014 року передбачено, що у випадку невиконання позичальником боргових зобов`язань понад 92 календарні дні, позичальник вважається таким, що допустив істотне порушення умов кредитного договору, у зв`язку з чим, позичальник зобов`язаний погасити боргові зобов`язання в повному розмірі. Ураховуючи, що останній платіж від відповідача 1 надійшов 27.03.2015 року, то відлік 92 днів слід почати від 27.04.2015 року, тобто з дня, коли банк не отримав черговий платіж. Таким чином, строк для погашення боргових зобов`язань в повному розмірі відповідно до договірних умов наступив 28.07.2015 року, і від цієї дати почав перебіг строк позовної давності. Оскільки позивачем подано позов 22.03.2016 суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності щодо вимог позивача до відповідача 1. Таким чином, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог до відповідача 1 в частині стягнення з неї заборгованості у розмірі 81 092,19 долара США. Стосовно позовних вимог до відповідача 2 суд зазначає наступне. Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. За правилами ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення останнього додаткового договору до договору поруки № SR-007/607/2006) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Пункт 4.1 договору поруки № SR-007/607/2006 передбачає, що договір набирає чинності з дати підписання його сторонами і діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором. Верховний Суд України у справі № 6-623цс17 сформулював правовий висновок, відповідно до якого за положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Умова договорів поруки про їхню дію до повного припинення усіх зобов`язань боржника за основним договором не вважається встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки це суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов`язання застосовану в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України фразу «… якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя» слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов`язання за договором поруки слід пред`явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем). Суд встановив, що встановлений кредитором строк для дострокового повернення кредиту наступив 28.07.2015, а позов до відповідача 2 як поручителя був пред`явлений 22.03.2016 року, тобто, за межами шестимісячного строку дії договору поруки. Відтак, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог до відповідача 2, як поручителя за кредитним договором, в частині стягнення з нього заборгованості у розмірі 81 092,19 долара США. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, а саме задоволення в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № CNL-007/607/2006 від 28.07.2006 року у розмірі 81 092,19 долара США до відповідача 1, як боржника за основним зобов`язанням і відмови в частині позовних вимог до відповідача 2, як поручителя за договором поруки. Позивач просить стягнути суму заборгованості в розмірі 81 092,19 долара США в еквіваленті до національної валюти України за офіційним курсом Національного банку України станом на дату ухвалення рішення суду. За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. На 03.03.2020 року офіційний курс гривні до долара США становить 24,818 грн за 1 долар США. Таким чином, зобов`язання в розмірі 81 092,19 долара США становить в еквіваленті 2 012 545,97 грн за офіційним курсом Національного банку України на день ухвалення рішення. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 31 885,80 підлягає стягненню з відповідача 1 на користь позивача.

Outcome: partial