Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, уточнивши позовні вимоги, просив ухвалити рішення про виселення та зняття з реєстрації місця проживання мешканців: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які зареєстровані і проживають за адресою: [INFO]; судові витрати по справі просив покласти на відповідачів. В обґрунтування позову, позивач вказав на те, що [PERSON] було надано Банком кредит відповідно до кредитного договору № 073/06-ФЛ від 17 липня 2006 року в сумі 150000,00 гривень зі сплатою 17% річних з кінцевим терміном повернення кредитних коштів 10.07.2011 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, був укладений між Банком і [PERSON] іпотечний договір № 073/06/01 від 17.07.2006 року, посвідчений нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстраційним № 49580. Згідно з договором іпотеки, відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру №7, що знаходиться в будинку №22, розташованому на вулиці Шмідта у місті Дніпропетровську. Зазначена квартира складається з двох кімнат, має загальну площу 183,1 кв.м. і житлову площу 33,5 кв.м. Позичальником систематично не виконуються зобовязання за кредитним договором № 073/06-ФЛ від 17.07.2006 року. Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2011 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру №7, що знаходиться в будинку №22, розташованому на вулиці Шмідта у місті Дніпропетровську шляхом продажу з прилюдних торгів відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», за ціною, що буде визначена на підставі висновку експерта, призначеному у виконавчому провадженні. Пунктом 8.1.10 іпотечного договору № 073/06/01 від 17.07.2006 року іпотекодавець зобовязався не реєструвати в квартирі, що є предметом іпотеки, будь-яких осіб без письмового дозволу іпотекодержателя. В ході примусового виконання вказаного рішення, державною виконавчою службою було встановлено, що в квартирі зареєстровано 8 людей, двоє з яких є неповнолітніми. Банком 27.01.2017 року на адресу м.Дніпро, вул.Шмідта, 22/7 направлено листи-вимоги в порядку ст.109 ЖК України про виселення з житлового приміщення наступним особам: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Однак, до цього часу відповідь на листи/вимоги не отримано, інформація щодо зняття з реєстрації вказаних осіб в переданій в іпотеку квартирі не отримана, у звязку з чим, позивач вимушений звернутись до суду. Судом вірно було визначено найменування третіх осіб як Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради та Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради. У судовому засіданні представник позивача підтримала уточнені позовні вимоги, просила позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надавши 05 січня 2017 року, через канцелярію суду, письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав та просив їх задовольнити. У судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не зявилися, про день і час слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надавши 21 лютого 2017 року на адресу суду письмові заперечення, згідно яких, просила відмовити в задоволенні позовної заяви. У судове засідання представник третьої особи Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Чечелівської районної у місті Дніпрі ради не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши представника позивача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, у звязку з наступним. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 28 вересня 2005 року Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради, згідно з розпорядженням від 28 вересня 2005 року № 8/74-05, квартира №7, що знаходиться в будинку № 22 по вул.Шмідта в м.Дніпропетровську належить [PERSON] на праві власності (арк.с.90). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2011 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до [PERSON], третя особа: [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково: звернуто стягнення на квартиру [ADDRESS], що складається з двох кімнат, має загальну площу 183 кв.м., житлову 33,5 кв.м. шляхом продажу її з прилюдних торгів за ціною, що буде визначена на підставі висновку експерта призначеному у виконавчому провадженні; стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» судові витрати у сумі з яких судовий збір у сумі 1700 грн. 00 коп., витрати на інформаційне технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн. 00 коп.; в решті заявлених позовних вимог відмовлено (арк.с.91-92). Відповідно до ст.109 ЖК України примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Крім того, частинами 2, 3 ст.40 Закону України «Про іпотеку» регламентується певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення, всі мешканці повинні на письмову згоду іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернено стягнення як на предмет іпотеки передбачено в ч.3 ст.109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку». У п.43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Зі змісту зазначених норм вбачається, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем ч.2 ст.40 Закону України «Про іпотеку». З урахуванням ч.2 ст.39 цього Закону відповідне рішення може бути прийняте судом (за заявою іпотекодержателя) одночасно з прийняттям рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-455 цс 15 від 09 вересня 2015 року, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для судів. Відповідно до пункту 2 частини 1\~статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», зняття з реєстрації\~\~місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права\~\~власності\~\~на\~\~житлове\~\~приміщення\~\~або\~\~права користування житловим\~\~приміщенням,\~про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, зняття з реєстрації місця проживання відповідачів може бути здійснено на підставі рішення суду про їх виселення, а тому, позовна вимога про зняття відповідачів\~\~з реєстраційного обліку\~не підлягає задоволенню. За таких обставин, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати відшкодуванню не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed