Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Старокостянтинівської міської ради про визнання права власності на кв. [ADDRESS] , житловою площею 37,7 кв.м. всього загальною площею 61,0 кв.м. В обґрунтування позову посилались на те, що у 1975 році вона стала членом житлово-будівельного кооперативу імені 50-річчя [ADDRESS] і стала на чергу на отримання житла, сплативши вступний внесок в сумі 4 000 крб. В 1985 році було закінчене будівництво 30-квартирного кооперативного будинку в [ADDRESS] і вона отримала кв.№ [NUMBER] даному будинку. 20 липня 1985 року Старокостянтинівським міським виконкомом на підставі рішення Старокостянтинівського міського виконкому №105 від 23.05.1985р. та протоколу №4 від 13.06.1985р кооперативу імені 50-річчя Жовтня їй було видано ордер №6 на вселення її та членів її сім`ї у дану квартиру. Одночасно на неї було оформлено позику на 25 років на 8 000 карбованців з розбивкою плати по кварталам. Позика була повністю погашена протягом 3-х років, після чого їй була видана довідка житлово-будівельного кооперативу імені 50-річчя Жовтня про те, що вона як член кооперативу повністю сплатила внески, погасила позику в загальній сумі 12000 карбованців. [INFO] її чоловік [PERSON] помер. На даний час вона не може розпорядитися своїм житлом, оскільки відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та обтяжень» право власності на нерухомість підлягає обов`язковій державній реєстрації. 14 березня 2019 року вона звернулась до реєстраційної служби виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради, але рішенням №46029930 від 19.03.2019 їй було відмовлено, у зв`язку з відсутністю документу, що посвідчував би право власності на квартиру. Разом з тим, відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, за приписами ст.321 ЦК України право власності є непорушним та відповідно до ч.3 ст.384 ЦК України, ч.2 ст.19-1 ЗУ «Про кооперацію» у разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає її власником. На підставі ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою та відповідно до ст.19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на та їх обтяжень» державна реєстрація прав та обтяжень здійснюється на підставі рішень судів, які набрали законної сили. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити, з вищенаведених підстав. Представник відповідача - Старокостянтинівської міської ради звернувсь до суду з письмовою заявою про те, що при розгляді позову покладається на думку суду, просив справу розглянути у його відсутності. Суд заслухавши позивача та її представника, дослідивши надані докази у справі, прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав. Відповідно до Закону України «Про кооперацію» кооператив це юридична особа, створена фізичними і (або) юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської чи іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на основі самоврядування. Будинок, споруджений або придбаний житлово - будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю (ч.1 ст.384 ЦК України) та у разі викупу квартири член житлово - будівельного (житлового) кооперативу стає її власником (ч.3 ст.384 ЦК України) і аналогічні положення виписані у ч.2 ст.19-1 ЗУ «Про кооперацію», а також містились і у законі «Про кооперацію в СРСР» (ст.5). Однак, необхідність державної реєстрації такого права власності на майно членом кооперативу, законодавець визначив лише у 2013 році, внісши відповідні зміни до ч.2 ст.19-1 ЗУ «Про кооперацію» Законом №402-VII (402-18) від 04.07.2013р. Разом з тим, на даний час процедура державної реєстрації речових прав на нерухоме майно врегульована Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМ України від 25.12.2015 №1127. Так, пункт 80 зазначеного Порядку визначає особливості державної реєстрації права власності на квартиру, розміщену в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося у результаті діяльності кооперативу, а саме: для державної реєстрації права власності на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося у результаті діяльності кооперативу слід подати: довідку кооперативу\~про членство\~особи в\~кооперативі та\~внесення таким\~членом кооперативу\~пайового внеску\~в повному\~обсязі; технічний паспорт на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо). Після державної реєстрації права власності на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося у результаті діяльності кооперативу, власник майна має право отримати з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно витяг і такий витяг є документом, який підтверджуватиме право власності особи на її квартиру у кооперативному будинку (п.1 Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМ України від 25 грудня 2015р. №1127 (в редакції постанови КМ України від 26 червня 2019 р. № 599). Тобто вищевказаним Порядком, передбачено чіткий позасудовий порядок реєстрації права власності особи на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося у результаті діяльності кооперативу. А відповідно до положень ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій та згідно з ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Разом з тим, посилання позивача на ті обставини, що вона не може вільно розпоряджатись належною їй кв. [ADDRESS] через те, що державним реєстратором їй відмовлено у державній реєстрації її права власності, на вказану квартиру, як на обставини, якими позивач обґрунтовує свій позов, суд не приймає до уваги, оскільки, як зазначено вище, існує позасудовий порядок реєстрації права власності особи на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартира, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося у результаті діяльності кооперативу. Крім того, слід зазначити, що позивач не позбавлена права оскаржити до суду відмову державного реєстратора реєстраційної служби виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області №46029930 від 19.03.2019р. у державній реєстрації її права власності на кв. [ADDRESS] . Тому на підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed