Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права користування жилим приміщенням .В обґрунтування своїх вимог зазначив, що за рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 23 листопада 2012 року за його батьком - [PERSON] було визнано право користування жилим приміщення на 1/2 частку квартири [ADDRESS], а саме: на ізольовану одну кімнату площею 12.14 кв.м, загальна площа квартири складає 24,15 кв.м. та укладено договір найму жилого приміщення від 06 листопада 2013 року. Зазначена частина квартири відноситься до державного житлового фонду та згідно особистого рахунку №47698 від 06 листопада 2013 року наймачем є [PERSON]. Власником іншої частини квартири є [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності № 45607 від 26 жовтня 2009 року, що зареєстроване в БТІ м.Маріуполя за № 28773961 від 06 листопада 2009року. У 2012 році з дозволу бітька позивач вселився до квартири і мешкає там до цього часу. Під час проживання у квартирі, він вів спільне господарство з батьком, мали спільний бюджет, здійснювали поточний ремонт частини квартири. Батько часто хворів і позивач здійснював за ним догляд. 07 травня 2015 року [PERSON] помер, і позивач поховав батька за власні кошти та продовжує проживати у вказаній квартирі, яка є його постійним місцем проживання. З урахуванням того, що він постійно проживає у спірній квартирі з 2012 року по теперішній час як член сімї наймача та здійснює оплату за користування житлом та комунальні послуги, то на підставі ст.64 ЖК України, позивач вважає, що набув права користування цією часткою квартири після смерті батька, оскільки іншого житла не має. Так, позивач просить визнати за ним право користування 1/2 частиною квартири № 2, розташованої в будинку № 11 по вул.Доменній в м. Маріуполі. Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні не визнав позовні вимоги та заперечував проти їх задоволення, оскільки позивачем не надано підтвердження того, що його батько [PERSON] як наймач квартири, надавав йому згоду на вселення до спірної квартири. Представник відповідача [PERSON] підприємство по ремонту та експлуатації житлового фонду Іллічівського району м. Маріуполя [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні визнала позовні вимоги та не заперечувала проти їх задоволення. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, направила заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що позовні вимоги підтримує та підтверджує, що позивач проживав разом з батьком [PERSON], в квартирі знаходяться його особисті речі та після смерті батька він продовжує проживати в квартирі та сплачувати комунальні послуги. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили факт проживання позивача разом з батьком [PERSON] до його смерті в спірній квартирі, а також те,що позивач продовжує проживати в квартирі та здійснювати оплату за проживання в ній. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Статтею 65 ЖК України передбачено, що особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно ст. 824 ЦК України, на вимогу наймача та інших осіб, які постійно проживають разом з ним, та за згодою наймодавця, наймач у договорі найму житла може бути замінений однією з повнолітніх осіб, яка постійно проживає разом з наймачем. У разі смерті наймача або вибуття його з житла наймачами можуть стати усі інші повнолітні особи, які постійно проживали з колишнім наймачем, або, за погодженням з наймодавцем, одна або кілька із цих осіб. У цьому разі договір найму житла залишається чинним на попередніх умовах. Судом встановлено, що 49/100 частина квартири [ADDRESS] належить [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 26 жовтня 2009 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №24375972 від 06 листопада 2009 року. Загальна площа належної їй кімнати складає 23,15 кв.м. Рішенням Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 23 листопада 2012 року за [PERSON] визнано право користування 1/2 частиною квартири [ADDRESS]. Згідно особового рахунку № 47698 від 06 листопада 2013 року, виданого [PERSON] підприємство по ремонту та експлуатації житлового фонду Іллічівського району м. Маріуполя, [PERSON], [INFO], є наймачем вказаної квартири, а саме: кімнати площею 12,14 кв.м. [PERSON] підприємством по ремонту та експлуатації житлового фонду Іллічівського району м. Маріуполя було видано довідку від 06 листопада 2013 року про склад сімї наймача квартири, житлового блоку (секції) в гуртожитку,де мешкають 2 наймачів,та займані ними приміщення, відповідно до якої спірна квартира є жилим приміщенням спільного заселення сімями-наймачами, які займають такі приміщення: кількість займаних жилих кімнат та їх площа- Козіс В.В.-1/12,14, [PERSON] -1/11,61, кількість інших закріплених кімнат та їх площа 12,01. [PERSON], [INFO], зареєстрований у кімнаті з 07 лютого 2013 року. Вказана інформація також підтверджується технічним паспортом на квартиру,що знаходиться у власності громадянина [PERSON]. Також, суду надано договір про надання послуг з утримання будинку, споруди та при домової території, укладений між ЖКП Іллічівського району та [PERSON] 06 листопада 2013 року. Строк дії договору до 06 листопада 2018 року. Довідкою Державного ощадного банку України №4618 від 21 листопада 2013 року підтверджено, що [PERSON] не було використано житловий чек на суму 4,20 грн. за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про народження І-НО №384953, [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. [PERSON] помер 07 травня 2015 року, що підтверджено свідоцтвом про смерть І-НО № 913332. Згідно акту №370 від 31 серпня 2015 року, виданого головою КСН «Іллічівець», [PERSON] дійсно проживав без реєстрації за адресою: [ADDRESS], разом з батьком [PERSON], який помер 07 травня 2015 року. Позивачем надано квитанції про оплату комунальних послуг після смерті наймача спірної квартири [PERSON] Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23 липня 2003 року встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору дарування належить кв.33 в будинку 1 по 26 кварталу в м.Маріуполі, між тим, актом №680 КСН «Машинобудівельник» від 14 червня 2016 року, встановлено,що позивач зареєстрований в квартирі, але не проживає з вересня 2012 року. Також судом було встановлено, що приватним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори було відкрито спадкову справу після смерті [PERSON], який помер 07 травня 2015 року, відповідно до якої спадкоємцями є дружина померлого [PERSON] та сини [PERSON] і [PERSON] Спадкоємці [PERSON] та [PERSON] відмовились від прийняття спадщини на користь спадкоємця за законом [PERSON]. Так, наданими письмовими матеріалами, а також поясненнями свідків, судом встановлено, що позивач [PERSON] проживав з батьком однією сімєю в квартирі за адресою: [ADDRESS], були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки. Основним наймачем спірної квартири є померлий [PERSON] та після його смерті позивач продовжує проживати у квартирі за зазначеною адресою, регулярно сплачує комунальні платежі, самостійно підтримує житло у належному технічному і санітарному стані. Суд вважає необґрунтованими доводи представника відповідача щодо неправомірності заявлених позивачем вимог, оскільки померлим наймачем квартири при житті не було надано офіційної згоди на вселення сина [PERSON], який є позивачем по справі виходячи з наступного. Наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сімї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сімї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселялись, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справа безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Під час розгляду справи суду було надано достатні докази того, що батько позивача не заперечував проти проживання [PERSON]В.у його квартирі. Аналогічна правова позиція викладена у справі №6-1835цс15 постанови ВСУ від 18 листопада 2015 року. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved