Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування за законом, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення до спірного будинку (а.с.2-4,64-66). Вимоги заявленого позову [PERSON] обґрунтовував тим, що спірний житловий будинок, який знаходиться за адресою: вул.Поліни Осипенко, 17, м.Прилуки, Чернігівської області належав на праві спільної сумісної власності [PERSON], який є батьком позивача та його дружині [PERSON] Позивач вказував, що оскільки його батьку [PERSON] належала 1/2 частина спірного будинку, яка увійшла до спадкового майна після смерті його батька [PERSON], який помер 03.02.1994 року, то відповідач [PERSON] не мала право на спадкування всього спірного будинку за заповітом [PERSON], яка померла 22.07.2010 року. У позовній заяві [PERSON] зазначає, що після смерті його батька [PERSON] він 11.07.1994 року, у шестимісячний строк, подав заяву до Прилуцької міської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлого батька, при цьому свідоцтва про право на спадщину позивач не отримував. На підставі вказаних обставин позивач зазначає, що він має право спадкування за законом 1/4 частини будинку №17 по вул.Поліни Осипенко у м.Прилуки, у звязку з чим позивач просив визнати недійсним в 1/4 частині свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 08.11.2016 року державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори [PERSON] на імя спадкоємиці зазначеного у заповіті майна [PERSON] (до реєстрації шлюбу - [PERSON]) Г.П., - [PERSON], на спадщину, яка складається із житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, який знаходиться за адресою: Чернігівська область, місто Прилуки, вулиця Поліни Осипенко, будинок 17. Також у вимогах заявленого позову [PERSON] просив визнати за ним право власності на 1/4 частину будинку, який знаходиться за адресою: Чернігівська область, місто Прилуки, вулиця Поліни Осипенко, будинок 17, у порядку спадкування за законом після померлого 03.02.1994 року його батька [PERSON] Позивач просить суд усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом його вселення до спірного будинку. Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27.07.2017 року відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування за законом, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, усунення перешкод у користуванні власністю. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції від 27.07.2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заявленого позову. Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване заочне рішення суду є необґрунтованим, його ухвалено судом без повного зясування фактичних обставин справи, при цьому висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовані норми матеріального і процесуального права. При цьому [PERSON] вказує, що він вчасно звернувся із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори після смерті свого батька [PERSON], і за даних обставин він має право на спадкування 1/4 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: вул.Поліни Осипенко,17 у м.Прилуках, оскільки 1/2 частина спірного будинку за життя належала його батьку [PERSON] Доводи апеляційної скарги зазначають, що матеріалами справи підтверджено, що спірний будинок було набуто подружжям [PERSON] та [PERSON] у період зареєстрованого шлюбу, тому частка батька позивача у праві спільної сумісної власності на будинок становила 1/2 частину. [PERSON] у доводах апеляційної скарги звертає увагу на те, що судом першої інстанції при вирішенні даного спору по суті не було прийнято до уваги акт введення спірного будинку в експлуатацію на підставі рішення № 282 виконавчого комітету Прилуцької ради депутатів трудящих від 24.08.1971 року, згідно якого житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул.Поліни Осипенко,17 у м.Прилуках, побудовано у квітні 1969 року, на земельній ділянці, яка була надана у 1954 році [PERSON] у безстрокове користування для будівництва жилого будинку, згідно договору №686 від 30.03.1954 року. Доводи апеляційної скарги зазначають, що матеріалами справи підтверджені ті обставини, що спірний будинок побудовано батьком позивача та [PERSON] у період зареєстрованого шлюбу, і вказаний будинок є спільною власністю подружжя, при цьому частка батька позивача у праві спільної сумісної власності на спірний будинок становила 1/2 частину. За даних обставин доводи апеляційної скарги вказують, що відповідач [PERSON] необґрунтовано успадкувала за заповітом [PERSON] спірний будинок, 1/4 частина якого не входила до спадкового майна. З посиланням на вказані обставини, [PERSON] просить скасувати оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції від 27.07.2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заявленого позову до [PERSON] про визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування за законом, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, усунення перешкод у користуванні власністю. У запереченнях на апеляційну скаргу [PERSON] просить відхилити апеляційну скаргу у звязку з її безпідставністю та залишити без змін обґрунтоване і вірне по суті заочне рішення суду першої інстанції від 27.07.2017 року. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, матеріали інвентаризаційної справи №5572 (комунальне підприємство Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Чернігівської обласної ради) за адресою: Чернігівська область, м.Прилуки, вул.Поліни Осипенко, будинок 17, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд на підставі приписів п.4 ч.1 статті 309 ЦПК України приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27.07.2017 року,- скасуванню. За даних обставин апеляційний суд вважає за необхідне ухвалити нове рішення по суті вимог заявленого позову, яким позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування за законом, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, усунення перешкод у користуванні власністю,- задовольнити частково. Визнати недійсним в 1/4 частині свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 08 листопада 2016 року державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори [PERSON] на імя спадкоємиці зазначеного у заповіті майна [PERSON] (до реєстрації шлюбу-Чепурко) Г.П., [INFO], яка померла 22.07.2010 року, - [PERSON] (до реєстрації шлюбу-Шулік) Ю.В., [INFO], на спадщину, яка складається із житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, який знаходиться за адресою: Чернігівська область, місто Прилуки, вулиця Поліни Осипенко, будинок 17. Зареєстровано в реєстрі за №1-4096, спадкова справа №389/2010. Визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину будинку, який знаходиться за адресою: Чернігівська область, місто Прилуки, вулиця Поліни Осипенко, будинок 17, у порядку спадкування за законом після померлого 03.02.1994 року його батька [PERSON] У задоволенні іншої частини позовних вимог [PERSON] до [PERSON] апеляційний суд вважає за необхідне відмовити. Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки за життя батько позивача- Садовніченко Г.А. не ставив питання про доведення його участі у створенні спірної власності разом зі своєю дружиною [PERSON], та не оспорював належності спірної власності його дружині, то за даних обставин позивачем не доведено, що його батько - [PERSON] є учасником спільної сумісної власності подружжя щодо спірного майна. За даних обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог заявленого [PERSON] позову про визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування за законом, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, усунення перешкод у користуванні власністю. На думку апеляційного суду, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відносно того, що висновки оскаржуваного заочного рішення суду першої інстанції від 27.07.2017 року не узгоджуються із фактичними обставинами справи та нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини. Як вбачається із вимог заявленого позову, [PERSON] в обґрунтування вимог заявленого позову посилався на ті обставини, що він своєчасно прийняв спадщину після смерті 03.02.1994 року свого батька- Садовніченка Г.А., у вигляді 1/4 частини будинку з господарськими будівлями у м.Прилуки по вул.Поліни Осипенко,17, який було збудовано його батьком та його дружиною, [PERSON] під час перебування у зареєстрованому шлюбі. В ході судового розгляду даної справи встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 03.02.1994 року помер батько позивача - [PERSON] (а.с.7,8). Матеріали цивільної справи містять в собі копію запису акту про одруження №32 від 22.10.1961 року (а.с.33), складеного виконавчим комітетом Галицької сільської ради Ніжинського району Чернігівської області відносно [PERSON] та [PERSON] (прізвище до одруження - [PERSON]) Г.П. Як вбачається із копії спадкової справи № 215/1994 до майна померлого 03.02.1994 року [PERSON], 11.07.1993 року, у шестимісячний строк після смерті батька, [PERSON] подав заяву до Прилуцької міської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлого батька [PERSON] (а.с.28). Крім позивача, спадкоємцем майна померлого [PERSON], була і його дружина - [PERSON], шлюб із якою [PERSON] зареєстрував 22.10.1961 року. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.11.2016 року №3000/02-14 державного нотаріуса Прилуцької міської державної нотаріальної контори [PERSON] відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку, який знаходиться за адресою: м.Прилуки, вул.Поліни Осипенко, буд.17, Чернігівської області, після смерті [PERSON], який помер 03.02.1994 року (а.с.9). Як вбачається із матеріалів спадкової справи до майна померлої 22.07.2010 року [PERSON], 12.03.1998 року [PERSON] було складено і підписано заповіт, відповідно до якого все майно, що їй належить та буде належати на день її смерті, та на що вона за законом матиме право, [PERSON] заповідає Шулік (після реєстрації шлюбу- Михайліченко) Ю.В. (а.с.84). 12.03.1998 року вказаний заповіт посвідчено [PERSON], державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори та зареєстровано у реєстрі за №2-1312. Матеріали справи містять копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 08.11.2016 року державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори [PERSON] на імя спадкоємиці зазначеного у заповіті майна [PERSON] (до реєстрації шлюбу-Чепурко) [PERSON], [INFO], яка померла 22.07.2010 року, - [PERSON] (до реєстрації шлюбу - Шулік) [PERSON], [INFO], на спадщину, яка складається із житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, який знаходиться за адресою: Чернігівська область, місто Прилуки, вулиця Поліни Осипенко, будинок 17. Зареєстровано в реєстрі за №1-4096, спадкова справа №389/2010. Апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги відносно того, що після смерті батька позивача - [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді 1/2 частини будинку №17 по вул.Поліни Осипенко у м.Прилуки Чернігівської області, який належав [PERSON] та його дружині [PERSON] на праві спільної власності подружжя. В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами (а.с.94-95), що 30.03.1954 року [PERSON] було відведено у безстрокове користування земельну ділянку по вул.Поліни Осипенко,17 у м.Прилуки Чернігівської області для будівництва будинку, відповідно до договору №686 від 30.03.1954 року на право забудови будинку та безстрокове користування земельною ділянкою, який було 06.04.1954 року зареєстровано у Прилуцькому бюро технічної інвентаризації тимчасово, до закінчення будівництва. При цьому [PERSON] зобовязувалась розпочати будівництво не пізніше 25.04.1954 року та повністю його завершити не пізніше 25.04.1957 року. Як вбачається із матеріалів інвентаризаційної справи №5572 (комунальне підприємство Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Чернігівської обласної ради) за адресою: Чернігівська область, м.Прилуки, вул.Поліни Осипенко, будинок 17, які були досліджені у судовому засіданні апеляційного суду, 27.02.1964 року архітектором Прилуцького міського відділу комунального господарства [PERSON] було складено акт, в якому зазначено, що за адресою: вул.Поліни Осипенко,17 у м.Прилуки на місці сараю проведено будівництво житлової тимчасової будівлі (времянки); до будівництва будинку не приступили; строк договору продовжено до 01.05.1964 року (аркуш 59, зворот інвентаризаційної справи №5572). Згідно заяви [PERSON] від 04.03.1964 року, адресованої виконавчому комітету Прилуцької ради депутатів трудящих, [PERSON] просить продовжити строк на будівництво житлового будинку, оскільки у визначений термін будівництва вона не вклалась (аркуш 58, зворот інвентаризаційної справи №5572). Як вбачається із акту від 09.07.1969 року про закінчення будівництва і введення у експлуатацію індивідуального домоволодіння, який затверджено рішенням №282 від 24.08.1971 року виконавчого комітету Прилуцької ради депутатів трудящих, комісією встановлено, що будівництво спірного будинку завершено у квітні 1969 року (а.с.96). Право власності на будинок із господарськими будівлями у м.Прилуки по вул.Поліни Осипенко,17 було зареєстровано за [PERSON] на підставі договору №686 на право побудови будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 30.03.1954 року, посвідченого нотаріусом Прилуцької державної нотаріальної контори від 06.04.1954 року, за реєстровим №2961 та введення будинку в експлуатацію на підставі рішення №282 виконавчого комітету Прилуцької ради депутатів трудящих від 24.08.1971 року. Запис по МБТІ проведено у книзі під №31, стор.65, реєстровий №4821,13.09.1971 року (а.с.93, 97 - реєстраційне посвідчення про реєстрацію спірного домоволодіння за [PERSON]П.). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 18.12.2013 року по справі № 6-137цс13, обовязковість якої регламентована приписами статті 360-7 ЦПК України, право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1957 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків, які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Згідно статті 125 Кодексу законів про сімю, опіку, шлюб і акти громадянського стану Української РСР (1926 року), майно, набуте подружжям роботою в період зареєстрованого шлюбу, вважається таким, що належить обом членам подружжя на засадах спільної власності. Розмір частини, яка належить кожному з подружжя, в разі спору, визначається судом. Інше майно становить окрему власність кожного з дружин. Враховуючи вищенаведене, в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що спірний будинок із господарськими будівлями в м.Прилуки по вул.Поліни Осипенко,17, будівництво якого було завершено у квітні 1969 року, набутий подружжям [PERSON] роботою в період зареєстрованого шлюбу, і є таким, що належав обом членам подружжя на засадах спільної власності. Відповідно до пояснень представника позивача у судовому засіданні апеляційного суду, у травні 1965 року [PERSON] продав будинок №44 по вул.Межовій у м.Прилуки, який належав йому на праві власності, що підтверджується довідкою комунального підприємства Прилуцьке МБТІ №1783 від 20.09.2017 року (а.с.141). Згідно пояснень представника позивача у судовому засіданні апеляційного суду, грошові кошти від продажу будинку [PERSON] було використано на будівництво спірного будинку. Заперечуючи проти задоволення вимог апеляційної скарги, представник відповідача у судовому засіданні посилався на ті обставини, що у 1957 році на будинок по вул.Поліни Осипенко у м.Прилуки була заведена домова книга, і у спірному будинку були прописані (станом на вказаний хронологічний період-прописка) [PERSON] та її родичі, а [PERSON] був прописаний у спірному будинку 12.05.1965 року (а.с.192-198). На думку апеляційного суду, вказані обставини не можуть бути підставою для відмови у частковому задоволенні вимог заявленого позову, оскільки згідно пояснень у судовому засіданні представника позивача, [PERSON] у травні 1965 року продав будинок №44 по вул.Межовій у м.Прилуки, який належав йому на праві власності, що підтверджується довідкою комунального підприємства Прилуцьке МБТІ № №1783 від 20.09.2017 року (а.с.141), після чого він і був прописаний у спірному будинку. Виходячи із приписів статті 125 Кодексу законів про сімю, опіку, шлюб і акти громадянського стану Української РСР (1926 року) та фактичних обставин справи, є обґрунтованими посилання представника позивача на ті обставини, що частка [PERSON] в праві спільної сумісної власності на спірний будинок становила 1/2 частину, і вказана частка увійшла до спадкової маси після смерті [PERSON] 03.02.1994 року. За даних обставин позивач має право на 1/4 частину спірного будинку, у порядку спадкування за законом після померлого 03.02.1994 року його батька [PERSON], відповідно до статей: 529,549 Цивільного кодексу Української РСР (у редакції 1963 року). Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27.07.2017 року, - скасуванню. За даних обставин апеляційний суд вважає за необхідне ухвалити нове рішення по суті вимог заявленого позову, яким позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування за законом, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, усунення перешкод у користуванні власністю, - задовольнити частково. А саме, визнати недійсним в 1/4 частині свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 08 листопада 2016 року державним нотаріусом Прилуцької міської державної нотаріальної контори [PERSON] на імя спадкоємиці зазначеного у заповіті майна [PERSON] (до реєстрації шлюбу - [PERSON]) Г.П., [INFO], яка померла 22.07.2010 року, - [PERSON] (до реєстрації шлюбу - Шулік) Ю.В., [INFO], на спадщину, яка складається із житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, який знаходиться за адресою: Чернігівська область, місто Прилуки, вулиця Поліни Осипенко, будинок 17. Зареєстровано в реєстрі за №1-4096, спадкова справа №389/2010. Визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину будинку, який знаходиться за адресою: Чернігівська область, місто Прилуки, вулиця Поліни Осипенко, будинок 17, у порядку спадкування за законом після померлого 03.02.1994 року його батька [PERSON] У задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення [PERSON] в будинок №17 по вул.Поліни Осипенко, в м.Прилуки, Чернігівської області, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити, виходячи із наступного. Відповідно до ч.1,ч.4 статті 60 ЦПК України, яка регламентує обовязки доказування і подання доказів, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Необхідно зазначити, що позивачем, всупереч приписам статті 60 ЦПК України, не представлено суду належних та допустимих доказів у розумінні статей 58,59 ЦПК України щодо наявності перешкод у користуванні його власністю або щодо вчинення відповідачем неправомірних дій з даного приводу. Відповідно до положень ч.1,ч.5 статті 88 ЦПК України, яка регулює розподіл судових витрат між сторонами, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 2688 грн. в рахунок відшкодування документально підтверджених (а.с.1,123) понесених судових витрат по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Розрахунок наступний: 640 грн. + 640 грн. (судові витрати позивача по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції) + 704 грн. + 704 грн. (судові витрати позивача по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на заочне рішення суду першої інстанції) = 2 688 грн.

Outcome: partial