Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

У вересні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом.Просив стягнути з відповідача на його користь 7121,28 грн. заборгованості із виплати заробітної плати, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди. При цьому посилався на те, що працював у відповідача шліфувальником та за сумісництвом - на ДП «ВС-Партнер» ВАТ «Вібросепаратор». 14 березня 2012 року його було звільнено з роботи за п.1\~ст. 36 КЗпП України\~за угодою сторін. При звільненні з ним не було проведено повного розрахунку. Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 14 січня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Вібросепаратор» на користь [PERSON] 16705,78 грн. заборгованості по заробітній платі, 8584 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 1000 грн. моральної шкоди. Цим же рішенням вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 18 вересня 2014 року рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 14 січня 2014 року в частині стягнення заробітної плати змінено. Розмір стягнутої з ПАТ «Вібросепаратор» на користь позивача заборгованості по заробітній платі зменшено до 7121,78 грн. В частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. В решті рішення суду залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року рішення апеляційного суду Житомирської області від 18 вересня 2014 року в частині вирішення спору про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасовано, справа в цій частині направлена на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 04 березня 2015 року рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 14 січня 2014 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року касаційну скаргу ПАТ «Вібросепаратор відхилено та частково задоволено касаційну скаргу [PERSON] Скасовано ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 4 березня 2015 року, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. У поданій апеляційні скарзі ПАТ «Вібросепаратор» порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права. Розглянувши справу в межах, визначених ст.303 ЦПК, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.4 ст.338 ЦПК висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. З матеріалів справи вбачається, що з\~ 25 червня 2007 року по 14 березня 2012 року позивач працював у ПАТ «Вібросепаратор» (а.с.6-10). Згідно з довідками від 16 березня 2012 року\~\~та від 14 серпня 2013 року №552, виданими ПАТ «Вібросепаратор», заборгованість останнього із заробітної плати перед позивачем становить 7 121,78 грн.(а.с.4,5). Відповідно до\~ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від\~24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст.117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Таке ж роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень\~статті 233 Кодексу законів про працю України\~у взаємозв'язку з положеннями статей\~117,\~237-1\~цього\~кодексу. За наведених обставин та встановивши, що повний розрахунок з працівником в день звільнення не був проведений, суд першої інстанції обгрунтовано поклав на роботодавця обовязок сплатити компенсацію у розмірі середнього заробітку за затримку розрахунку. У звязку з цим, підстав для задоволення апеляційної скарги в частині скасування оскаржуваного рішення немає. Разом з тим, на підставі вимог ч.3 ст.303 ЦПК апеляційний суд вважає за можливе вийти за межі доводів апеляційної скарги та змінити рішення суду першої інстанції в частині визначення періоду, за який підлягає оплаті середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, та розміру компенсації. Так, з матеріалів справи вбачається, що повний розрахунок з позивачем проведено 12 грудня 2014 року шляхом перерахування коштів на платіжну картку (а.с.202). У тому випадку, коли особа працює, а заробітна плата йому не нараховується протягом останніх чотирьох місяців не з його вини, відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року середній заробіток обраховується відповідно до останнього абзацу п.4 цього Порядку, тобто, виходячи з установлених працівникові в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Із табелів обліку робочого часу вбачається, що протягом жовтня 2011 року березня 2012 року позивач не працював (а.с.79-84). Погодинна тарифна ставка для [PERSON] встановлена у розмірі 10,06 грн. (а.с.118). За наведених обставин загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку буде становити 55691 грн.68 коп. (а.с.203,204). Правильність проведеного представником позивача розрахунку зазначеної суми відповідачем не оспорена. Тому саме ця сума стягується апеляційним судом на користь позивача. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК на відповідача покладається обовязок сплатити судовий збір на користь держави.

Outcome: approved