Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

У 17.12.2015 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь 55000,00 грн. завданих збитків, необхідних для відновлення пошкодженої квартири [ADDRESS]. На обґрунтування позову послався на те, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 30.03.2007 року визнано: за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальну частку квартири, що за адресою: м. Червоноград, вул. Корольова, 4/46 Львівської області; за [PERSON] право власності на 1/2 ідеальну частку квартири, що за адресою: м. Червоноград, вул. Корольова, 4/46 Львівської області. Вказує, що в зазначеній вище квартирі фактично проживає та зареєстрований лише він. Стверджує, що часто виїжджає з квартири на тривалий час, у звязку зі своєю роботою, квартира залишається без нагляду. У відповідача є ключі від квартири. 07.08.2015 року зайшов в квартиру після тримісячного відїзду та побачив, що квартирі завдано матеріальної шкоди: із дверних отворів виламані встановлені раніше ним дубові міжкімнатні двері (8 штук), радіатори опалення чавунні (60 штук). З цього приводу звернувся в Червоноградський ВП ГУ НП у Львівській області із відповідною заявою, за результатами розгляду якої розслідування припинено та рекомендовано звернутися до суду з позовом в порядку цивільного судочинства. В межах досудового розслідування, сусіди підтвердили, що з вказаної вище квартири на прохання відповідача якісь люди виносили різні речі, будівельні матеріали. Стверджує, що саме відповідач спричинила майнову шкоду квартирі, тому повинна відшкодувати йому таку. Представник відповідача 08.02.2016 року подала заперечення на позовну заяву, у якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову. Заперечення мотивоване тим, що шлюб між сторонами був зареєстрований 05.05.1990 року. У звязку з тим, що сімейне життя в останніх не склалося, 13.08.2004 року шлюб було розірвано. За час спільного проживання сторони придбали квартиру, що знаходиться за адресою: м. Червоноград, вул.. Корольова, 4/46 Львівської області. На той час квартира потребувала ремонту, тому такий був розпочатий та на даний час не завершений. У вказаній квартирі ніхто не проживав, оскільки така не придатна до проживання. Так як сторони проживають за межами України та приїжджають в Україну періодично, за квартирою ніхто не наглядав, не утримував у належному житловому стані. В період перебування сторін за межами України в квартирі стався прорив в каналізаційній трубі та усі каналізаційні стоки стікали в квартиру, що призвело до пошкодження квартири. З даного приводу сусіди зверталися зі скаргами в ЖЕК для проведення ремонту в квартирі та усунення несправностей в каналізації. 30.03.2007 року рішенням Червоноградського міського суду Львівської області за сторонами було визнано по 1/2 ідеальної частки зазначеної вище квартири. Так як сторони не могли дійти порозуміння стосовно користування квартирою, то ремонтні роботи в ній не проводяться й на сьогоднішній день. На даний час квартира знаходиться в жахливому стані. Також зазначає, що після того, як в квартирі відбувся прорив каналізаційної труби, представники ЖЕКу зобовязали привести квартиру у відповідний стан, винести сміття, привести квартиру до відповідних санітарних норм. Вказує, що в квартирі були декілька поржавілих радіаторів опалення, які зберігались на балконі, тому в подальшому експлуатуватись не могли та були вивезені на сміття. Крім цього стосовно дубових дверей, про які зазначає позивач, вказує, що дійсно позивачем купувалися двері, однак не дубові. В звязку зі сирістю були покручені, тому такі були демонтовані та вивезені на сміття. Стверджує та наголошує на тому, що позов є безпідставним, а отже у задоволенні такого просить відмовити. Представник позивача у попередніх судових засіданнях пояснив, що коли стався потоп в квартирі сторін, було поміняно серцевину, замок. В подальшому розгляду цієї справи, а саме: 13.04.2016 року подав до суду заяву, у якій просить розглядати справу за його відсутності по наявних матеріалах. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала з підстав, зазначених у запереченні. Просить відмовити позивачу у задоволенні позову. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що була на квартирі сторін по проханню позивача, оскільки останній хотів продати квартиру. Потім через деякий час позивач подзвонив до неї та попросив ще раз зайти на квартиру, так як в ній не було дверей, мішків зі шпакльовкою та батарей. Вказує, що зателефонувала позивачу і сказала, що дійсно там нічого немає. Зазначає, що позивача повідомила його колишня дружина, що їх обікрали. Стверджує, що в квартирі сторін були всюди встановлені дубові двері та були близько 70 штук батарей. Хто виніс всі речі з їхньої квартири, їй не відомо. Ключі від вказаної квартири має приблизно з весни, їх їй передала родичка з м. Соснівки. Світла в квартирі немає, за туалет не памятає. Вказує, що в ній проживати не можна, тому що був розпочатий ремонт, вікна в квартирі були закриті, на балконі було брудно, запахів сторонніх в квартирі не було. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що одного разу до них в двері хтось подзвонив. Особа представилась родичкою сторін, прийшла з двома мужчинами. Пояснила, що вона прийшла оглянути квартиру, на що останню попросили прибрати в квартирі, так як з неї доносився неприємний запах. Зазначена особа відкривала квартиру сторін власним ключем. Зайшовши в квартиру, побачили багато сміття, безлад, міжкімнатні двері стояли у всіх кімнатах, стояли нові без ржі чугунні батареї. Мужчини почали виносити з квартири двері та грузили їх у бус світлого кольору. Вказує, що не бачила, щоб відповідач по справі виносила з квартири двері. Стверджує, що квартира сторін не придатна для проживання. Також пояснила, що до неї зверталася [PERSON] з приводу затоплення квартири та виносу речей з неї. Остання знімала двері в квартирі сторін. Стверджує, що [PERSON] приходила ще декілька днів перед тим, як виносили двері, відкривала двері своїми ключами. У судовому засіданні [PERSON] пояснив, що в квартирі сторін був 2-3 рази. Квартира була в жахливому стані, непридатному для проживання, каналізаційна труба прорвала, все витікало в квартиру. Бачив в квартирі дві секції радіаторів, але вони були поржавілі. Вказує, що нові дубові двері були лише тамбурні вхідні, але їм десь років 15-17, а решта дверей були в жахливому стані розклеєні, роздуті, нічого цінного в квартирі не було. Чи щось з квартири відповідач виносила, йому не відомо. Чи мав ще хтось доступ до квартири не знає. Вказує, що рік тому мав доручення від відповідача, зокрема, на продаж квартири, однак коли остання приїхала на похорон до батька приблизно в травні, відмовився від доручення та віддав їй ключі від квартири. Стверджує, що коли стався потоп в квартирі, почав телефонувати відповідачу і остання попросила потрапити в квартиру, тому він просвердлив дірку в замку, зняв серцевину, а коли полагодили все, поставив серцевину на місце. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що влітку 2015 року до неї зателефонувала відповідач та попросила підійти до її квартири. Прийшовши до квартири, побачила багато людей в робочому та сусідів. В квартирі був безлад, валялися голуби. Жодного доручення від відповідача щось винести з квартири не отримувала та такого не робила. Стверджує, що міжкімнатних дверей в квартирі не бачила, як і не бачила щоб хтось вивозив з квартири двері й батареї. Коли зайшла в квартиру, зробила фотографії. Заслухавши пояснення представників сторін, свідків, зясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке. Судом встановлено, що сторонам належить на праві приватної власності по 1/2 ідеальної частки квартири, що знаходиться за адресою: м. Червоноград, вул. Корольова, 4/46 Львівської області (а.с. 23, 26). Вказана вище квартира на даний час перебуває у незадовільному стані, про що свідчать фотокартки, наявні у матеріалах цієї справи (а.с. 45-52), у звязку з чим позивач звернувся до Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області із заявою, в якій вказав, що його колишня дружина [PERSON], яка на даний час перебуває на заробітках в Італії попросила свого знайомого винести речі зі спільної квартири її та заявника за вищевказаною адресою, та в той час як він перебував на заробітках за кордоном, вказаний знайомий його колишньої дружини виніс зі спільної квартири будівельні матеріали, радіатори опалення, міжкімнатні двері, у звязку з чим йому завдано матеріальних збитків (а.с. 7, 9), однак згідно з висновком за результатами розгляду такої заяви (а.с. 7) розгляд повідомлення [PERSON] припинено, оскільки підстав для внесення в ЄРДР немає та рекомендовано по вказаному факту звернутися в суд в порядку цивільного судочинства (а.с. 8). Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Нормами статті 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України. Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають захисту у спосіб, який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. У відповідності до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. При вирішенні справи суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст.212 ЦПК України). За загальними правилами відшкодування шкоди, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з розясненнями, які містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підляже відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Таким чином, ч. 2 ст. 1166 ЦК України передбачає, що вина заподіювача шкоди припускається, тобто обовязок доведення відсутності вини покладається на нього самого, до цього часу він вважається винним; обсяг відшкодування шкоди не залежить від завдання шкоди умисно чи необережно, тобто береться до уваги тільки наявність вини, а не її форма. Тільки у випадках, встановлених законом, відповідач може бути звільнений від обовязку відшкодовувати завдану шкоду за відсутності його вини, наприклад, в результаті непереборної сили, тобто надзвичайної і невідворотної зовнішньої події, яка повністю звільняє відповідача від відповідальності за заподіяну шкоду (це явища суспільного характеру і вибухи епідемій, епізоотій, стихійні лиха та інше). За загальним правилом кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Встановлення причинного звязку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли в потерпілої сторони, - наслідком такої протиправної поведінки. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Усупереч наведеним нормам, позивач не довів ті обставини, на які посилався як на підстави своїх вимог, зокрема, не надав суду жодних доказів того, що речі, а саме: дубові міжкімнатні двері (8 штук), радіатори опалення чавунні (60 штук) купувалися за час спільного подружнього життя з відповідачем, не обґрунтована ціна таких і не подано доказів того, що ці речі знаходилися у їхній спільній з відповідачем квартирі. Надані письмові пояснення, в яких представник позивача характеризує радіатори та міжкімнатні двері, на переконання суду, це не підтверджують. Окрім цього, подані представником позивача довідка ТОВ фірма «Орбіта», згідно з якою в магазині цього ТОВ продаються дубові двері за ціною 5800грн.-8100грн. та довідкою ТОВ ТВП «Старе місто», згідно з якою вартість радіатора чав. Термо - 396грн., до уваги судом не беруться, оскільки такі не можуть розцінюватися як належний та допустимий доказ витрачених позивачем коштів на придбання цих речей. Відповідач позов не визнала, вказала, що взагалі в квартирі не було нових радіаторів в кількості 60 штук та дубових дверей. Також вказала, що було декілька радіаторів опалення поржавілих, стан їх незадовільний, та міжкімнатні двері, але не дубові, втратили товарний вигляд, від сирості покрутилися. При прибиранні квартири на вимогу сусідів, представників ЖЕК ці речі були викинуті на смітник. Також позивач не надав суду доказів як того, що саме відповідач чи будь-яка інша особа за її дорученням винесла з квартири [ADDRESS] зазначені вище речі, так і між її діями і шкодою є безпосередній причинний зв'язок. Свідок [PERSON] вказала, що саме [PERSON] керувала виносом вказаних дубових дверей. Однак при допиті свідок [PERSON] це заперечила. Дані свідки допитувалися одночасно. Суд критично оцінює покази свідка [PERSON], оскільки по-перше - це заперечила сама [PERSON], по-друге - будь-яких інших доказів, які б це підтвердили не надано, по-третє представник відповідача вказала, що відповідач нікому жодних доручень на такі дії не надавала. Суд, також критично оцінює покази свідка [PERSON] стосовно наявності дубових дверей та радіаторів в квартирі сторін, оскільки ці покази є недостатніми та не мають взаємного звязку з іншими доказами. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, на підставі поданих сторонами доказів, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed