Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу по договору позики. У позові вказувала, що 01 лютого 2015 року вона з відповідачем уклала договір позики на суму 50 000 грн. Строк повернення коштів 01 липня 2015 року. Зважаючи на те, що відповідач не повернув їй кошти у строк, встановлений договором, просила суд задовольнити її позовні вимоги. Позивач в судове засідання не зявилась, але її інтереси в судовому засіданні представляв адвокат [PERSON] У судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] підтримав позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини неявки, хоча належним чином був повідомлений про день і час розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення. За вказаних обставин, суд вважає за можливе розглянути справи без участі відповідача. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та, дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що 01 лютого 2015 року [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 50 000 грн. зі строком повернення до 01 липня 2015 року, що підтверджується розпискою, оригінал якої знаходиться в матеріалах цивільної справи. Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що сторони по справі у відповідності до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України 01 лютого 2015 року уклали договір позики, згідно якого відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] у борг 50 000 грн. зі строком повернення коштів до 01 липня 2015 року. Під час розгляду справи відповідач по справі [PERSON] не надав суду докази на підтвердження факту повернення боргу, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Сплачений позивачем судовий збір при подачі позову підлягає стягнення з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved