Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 42 185.00 грн. витрат від інфляції, посилаючись на те, що 14.06.2011 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, згідно з яким позивач передав відповідачу у борг 71 500.00 грн., про що була складена розписка. Відповідач у встановлений договором строк 15.07.2011 року, борг не повернув, тому заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.04.2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто 71 500.00 грн. заборгованості за договором позики. 24.07.2015 року державним виконавцем Корабельного ВДВС ММУЮ було винесено постанову про відкриття відповідного виконавчого провадження. Однак станом на день подачі позову відповідач заборгованість не сплатив, тому позивач просить суд стягнути з нього індекс інфляції за період з 01.12.2012р. по 30.06.2015 р. у розмірі - 42 185.00 грн. В судове засідання позивач та його представник не зявилися, представник позивача надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання неодноразово не зявлявся, був належним чином та своєчасно повідомлений про час та місце судового засідання, причина його не явки суду не відома. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається із матеріалів справи, 14.06.2011 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, згідно з яким позивач передав відповідачу у борг 71 500.00 грн., про що була складена відповідна розписка. Відповідач у встановлений строк борг не повернув. Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.04.2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто 71 500.00 грн. заборгованості за договором позики, а 24.07.2015 року державним виконавцем Корабельного ВДВС ММУЮ було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. На підставі наведеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений ним при подачі даного позову судовий збір у розмірі 487.20 грн.

Outcome: approved