Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] (надалі - «позивач»), звернувся до Комунального підприємства «Київпастранс» (надалі - «відповідач») з позовом про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на наступні обставини. 05 серпня 2017 року об 11 годині 45 хвилин в місті Києві по вулиці Мельникова, 83 водій тролейбуса [PERSON], перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем, керуючи тролейбусом борт 3905, у порушення вимог п.п.2.3б, 13.1 Правил дорожнього руху України не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем марки «Форд», державний номерний знак [NUMBER], який належить позивачу на праві приватної власності. Постановою судді Шевченківського районного суду міста Києва від 17серпня 2017 року водія [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Позивач також зазначає, що при зіткненні його автомобіль отримав значні технічні ушкодження. Згідно зі звітом від 15.08.2017 року про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного йому як власнику транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту складає 26277,19 грн., а вартість матеріального збитку - 14687,90 грн. Посилаючись на приписи статей 22, 1187, 1188, 1172 ЦК України, просив суд стягнути на його користь з відповідача завдану матеріальну шкоду у розмірі 14687,90 грн., витрати на проведення оцінки вартості матеріального збитку в розмірі 1200,00 грн., судовий збір у розмірі 704,80 грн. 21 травня 2018 року у підготовчому судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] подав суду заяву про відмову від позову, у якій зазначив наступне. До подачі позовної заяви, 02 лютого 2018 року, позивач звертався до відповідача із письмовою вимогою про перерахування 15887,90 грн., які складають ціну даного позову. Однак ці вимога виконана не була. Після відкриття провадження у справі, 17 квітня 2018 року відповідач добровільно перерахував на користь позивача грошові кошти в розмірі 15887,90 грн. Посилаючись на приписи статей 206 та 142 ЦПК України, просив суд прийняти відмову від позову в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди 15887,90 грн., проте стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704,80 грн. (а.с. 51). 21 травня 2018 року у підготовчому судовому засіданні представник відповідача [PERSON] подала суду клопотання про закриття провадження у справі у звязку із перерахувнням позивачу суми матеріальних збитків - 14787,90 та вартості проведення оцінки матеріального збитку - 1200,00 грн., у загальній сумі 15887,90 грн., на підтвердження чого надала суду платіжне доручення №3ТД00533/1 від 17 квітня 2018 року (а.с. 54). Проти стягнення судового збору заперечувала. Ухвалою суду від 21 травня 2018 року судом вирішено провадження у даній справі в частині вимог про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди закрити, в частині вимог про стягнення судового збору - продовжити. В судовому засіданні 04 червня 2018 року представник позивача підтримав позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору у розмірі 704,80 грн., надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та заяві про відмову від позову. В судовому засіданні 04 червня 2018 року представник відповідача заперечувала проти задоволення зазначеної позовної вимоги, надала пояснення, аналогічні викладеним у клопотанні про закриття провадження у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, приходить до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення судового збору підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.03.2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом. При цьому, у встановленому законом порядку та розмірі, ним було сплачено судовий збір у сумі 704,80 грн., що підтверджується квитанцією №15486557 від 14.03.2016 року (а.с.3). 28 березня 2018 року судом було відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 42-43). 21 травня 2018 року у підготовчому судовому засіданні представником позивача заявлено про відмову від частини позовних вимог, окрім стягнення з відповідача сплаченого судового збору (а.с. 51). Відмова від основної частини позовних вимог обумовлена тим, що після відкриття провадження у справі, відповідач добровільно перерахував позивачу суму матеріальних збитків - 14787,90 та вартості проведення оцінки матеріального збитку - 1200,00 грн., у загальній сумі 15887,90 грн., що підтверджується платіжним дорученням №3ТД00533/1 від 17 квітня 2018 року (а.с. 54). З урахуванням позиції відповідача, викладеної у клопотанні про закриття провадження у справі, у цей же день судом постановлено ухвалу про закриття провадження у справі в частині вимог про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. У частині стягнення судового збору постановлено продовжити розгляд позову (а.с. 52-53, 60-61). У той же час, відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. У статті 36 Рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов'язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. У свою чергу, національне законодавство, а саме - Цивільний процесуальний кодекс України (надалі - «ЦПК України») встановлює наступне. Ч. 1 ст. 206 ЦПК України передбачає право позивача відмовитись від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій заяві. Ч. 3 ст. 206 ЦПК України передбачає, що у разі відмови позивача від позову, суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Ч. 3 ст. 142 ЦПК України передбачає, що якщо позивач не підтримує своїх позовних вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. Таким чином, враховуючи, що позивач не підтримує своїх позовних вимог саме унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача про стягнення на його користь судового збору у сумі 704,80 грн.

Outcome: approved