Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

У березні 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до Запорізького районного суду Запорізької області з позовом, який в процесі було уточнено, про визнання договору дарування недійсним. В обґрунтування предявлених позовних вимог вказала, що 21.12.2000 року, Позивач, [PERSON] уклала із [PERSON] договір дарування (далі Договір), згідно з яким передала йому грошові кошти у сумі 12000 (дванадцять тисяч) гривень 00 коп. Вказані грошові кошти дарувалися із цільовим призначенням купівля нерухомого майна, а саме квартири за номером 182, яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул.\~Чумаченка/Малиновського 37/24. Проте, договір укладено у простій письмовій формі, нотаріально не посвідчений, що на думку позивачки, не відповідає вимогам закону та тягне за собою недійсність угоди з застосуванням наслідків недійсності, та передані грошові кошти мають бути повернені. Стверджує, що при укладенні оскаржуваного договору не було дотримано належної форми договору, крім того подаровані грошові кошти їй наразі необхідні у звязку із скрутним матеріальним становищем. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав пропуску Позивачем позовної давності. Крім того, Відповідач, скориставшись своїм правом, наданим ст.123 ЦПК України, 23.03.2016 року подав зустрічну позовну заяву про визнання договору дарування дійсним. Свої вимоги мотивував тим, що під час передачі коштів за договором Позивачем за первісним позовом зауважень та претензій до істотних умов договору не заявлялося. Укладений договір містить всі істотні умови, які були встановлені діючим на той момент законодавством, договір сторонами виконано (кошти передані, про що свідчить напис на договорі та підписи сторін договору), грошові кошти витрачені за їх цільовим призначенням придбано квартиру за номером 182 яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чумаченка/Малиновського 37/24. Крім того, Відповідачем за первісним позовом, висловлювалася пропозиція укладення договору в письмовій формі та нотаріально посвідчити, на що Позивачка за первісним позовом, погодилася. Проте, в день підписання договору, Позивачка за первісним позовом, [PERSON] ухилялася від нотаріального посвідчення договору мотивуючи це станом здоровя, відсутністю необхідністю у звязку з родинними звязками та наявністю непотрібних, на її думку, додаткових витрат. У судовому засіданні Позивач за первісним позовом просив позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідач за первісним позовом просив суд у задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити. При розгляді справи, судом встановлено, що 21.12.2000 року, між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування грошових коштів на загальну суму 12\~000 (дванадцять тисяч) грн., 00 коп. Відповідно до умов Договору вказані грошові кошти передаються із цільовим призначенням купівля нерухомого майна, а саме квартири за номером 182, яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чумаченка/Малиновського 37/24. Так як, спiрнi правовідносини мiж сторонами виникли до 1 січня 2004 року, то при вирішенні спору між сторонами у справі відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року необхідно керуватися нормами Цивільного Кодексу УРСР 1963 року. З пояснень представника Позивача за первісним позовом, та наявним в матеріалах справи договором дарування встановлено, що договір дарування укладено в простій письмовій формі. З пояснень представника Відповідача за первісним позовом, та матеріалів справи встановлено, що під час укладання зазначеного договору сторони домовилися щодо всіх його істотних вимог, що підтверджується наданим сторонами договором дарування,та не заперечувалося представниками сторін у судовому засіданні. Під час фактичного отримання грошових коштів, Відповідач за первісним позовом, [PERSON] висловив умову укласти договір в письмовій формі з його нотаріальним посвідченням відповідно до вимог ст. 244 ЦК УРСР. Однак, Позивач за первісним позовом, [PERSON] відмовилася від нотаріального посвідчення договору, мотивуючи це станом здоровя, відсутністю необхідністю у звязку з родинними звязками, між нею та Відповідачем за первісним позовом, [PERSON] та наявністю непотрібних, на її думку, додаткових витрат та усіляко ухилялася від нотаріального посвідчення договору, що не заперечувалося представником [PERSON] в судовому засіданні. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним не підлягає задоволенню. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування дійсним має бути задоволено з наступних підстав. У відповідності до ст. 41 ЦК УРСР закріплено поняття і види угод : Угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори). Статтею 42 ЦК УРСР визначено, що Угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Згідно із ст. 243 ЦК УРСР встановлено, що за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. У відповідності до ст. 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Статтею 244 ЦК УРСР визначено, що договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. Згідно із ст. 45 ЦК УРСР недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Згідно з ч. 1 ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Відповідно до ст. 48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемляє особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Частиною 2 ст. 47 ЦК УРСР закріплено, що якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд справі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішень у справі і щодо яких у сторін ті інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, під час укладання договору дарування Позивач за первісним позовом, [PERSON] та Відповідач за первісним позовом, [PERSON], домовилися щодо всіх істотних умов, відбулося повне виконання договору, [PERSON] прийняв грошові кошти, що підтверджується розпискою на договорі, та використав за цільовим призначенням. Проте, договір не був вчинений у передбаченій законом та за домовленістю сторін формі, з вини Позивача за первісним позовом, [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. При укладанні договору дарування всі права на предмет договору переходять до обдаровуваного. Також в судових засіданнях встановлено, що договір дарування був укладений між сторонами 21.12.2000 року, позивач за первісним позовом звернулась до суду з вимогою про визнання даного договору недійсним після спливу 16 років. В судовому засіданні відповідачем за первісним позовом подано письмову заяву про застосування строків позовної давності, у звязку зі спливу строку позовної давності, в межах якого [PERSON] мала право звернутись до суду з позовною заявою про визнання договору дарування недійсним. Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до висновку про наявність всіх підстав для визнання зазначеного договору дарування дійсним. Враховуючи викладені обставини та

Outcome: approved