Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

У березні 2020 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі- АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог, позивач, вказав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 23.01.2010 року, відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач, підписавши заяву, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним і Банком Договір про надання банківських послуг. Банк за договором свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах договору і в межах встановленого ліміту. Відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором не надав своєчасно грошові кошти на погашення кредиту, в зв`язку з чим станом на 11.03.2020 року виникла заборгованість в розмірі 23733,73 грн., з яких: 15081,16 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 15081,16 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 00,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 5472,20 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 1424 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625, 150 грн. нарахована пеня, 0,00 нарахована комісія, а також штрафи - 500,00 грн. (фіксована частина), 1106,37 грн. (процентна складова). У судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, відзив на позов до суду не подавав, у зв`язку з чим ухвалою суду від 19.06.2020 року вирішено питання про розгляд справи на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановити заочне рішення). Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до Анкети-заяви б/н від 23.01.2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок на умовах сплати 2,5 % на місяць за користування кредитними коштами. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених кредитним договором. Відповідач власним підписом підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета - заява разом з Пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», з якими він ознайомився в письмовому вигляді та які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у Анкеті-заяві від 23.01.2010 року (а.с. 41). Згідно розрахунку заборгованості, долученого позивачем до позовної заяви, [PERSON] свої зобов`язання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків не виконала в повному обсязі, в зв`язку з чим станом на станом на 11.03.2020 року виникла заборгованість в розмірі 23733,73 грн., з яких: 15081,16 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 15081,16 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 00,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 5472,20 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 1424 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625, 150 грн. нарахована пеня, 0,00 нарахована комісія, а також штрафи - 500,00 грн. (фіксована частина), 1106,37 грн. (процентна складова). Проте, розрахунок заборгованості, що наданий позивачем до суду, не містить даних про вид та номер платіжної картки чи номер розрахункового рахунку, не підписаний особами, повноважними на здійснення фінансового обліку та звітності, не засвідчений в установленому законом порядку. Крім того, з розрахунку заборгованості не можливо встановити відокремленого розміру заборгованості (тіла кредиту). Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що у відповідача відсутня заборгованість за «поточним тілом» кредиту та будь-яка заборгованість за нарахованими відсотками. Заборгованість за простроченим «тілом» кредиту вказана у розмірі 15081,16 грн. Враховуючи те, що загальна заборгованості за «тілом» кредиту та заборгованість за простроченим «тілом» кредиту співвідносяться як загальне й окреме, то позивачем не доведено правомірність стягнення простроченого «тіла» кредиту за відсутності в цілому заборгованості за «поточним тілом» кредиту. При цьому жодні відсотки, які повинні були нараховуватися за користування кредитними коштами, також відсутні, що теж свідчить про відсутність заборгованості за «поточним тілом» кредиту. Суд також враховує, що відповідачу надавались кредитні картки, з наступним їх перевипуском, остання з яких № [NUMBER] з терміном дії до вересня 2018 року (а.с.39). При цьому, кредитний ліміт також неодноразово змінювався, а саме 23.01.2010 року збільшено до 1000 грн., 23.01.2012 року - зменшено до 0,00 грн., 17.09.2013 року - збільшено до 800 грн., 25.10.2013 року - збільшено до 2000 грн., 15.09.2014 року - збільшено до 3000 грн., 31.01.2017 року - збільшено до 3300 грн., 24.09.2019 року - зменшено до 0,00 грн (а.с.40). Заявляючи вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 15081,16 грн., позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що кредитний ліміт по кредитним картам відповідача збільшувався до визначеної суми заборгованості. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення простроченого «тіла» кредиту за відсутності в цілому заборгованості за «поточним тілом» кредиту є недоведеними. Долучена позивачем роздруківка деталізації всіх операцій по карті відповідача свідчить про те, що за кредитним договором двічі відбулося збільшення відсоткової ставки, а саме: за операціями з 01.09.2014 року збільшено ставку з 2,5% до 2,9%. За операціями з 01.04.2015 року збільшено ставку з 2,9% до 3,6 %. Жодних доказів на підтвердження повідомлення відповідача про зміну розміру відсоткової ставки, що була погоджена сторонами при підписанні Анкети-заяви в розмірі 2,5 % - суду не надано. Відповідно до частин першої-третьої статті 1056-1 ЦК України (у редакції, чинній на момент збільшення відсоткової ставки) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку дії кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Верховний Суд України у постанові від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374цс17 виклав правовий висновок, відповідно до якого у разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. У досліджуваних правовідносинах обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства, зокрема статті 1056-1 ЦК України, підтверджується їх змістом, оскільки цією імперативною правовою нормою визначено, що недотримання її вимог має наслідком недійсність правочину. В оцінці правової природи рішення про збільшення ПАТ КБ «ПриватБанк» в односторонньому порядку відсоткової ставки за кредитом суд виходить з того, що таке рішення є правочином, оскільки є дією особи, що спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 202 ЦК України). Одночасно така дія не передбачена в укладеному кредитному договорі як підстава зміни його умов банком в односторонньому порядку, як не передбачено і процедури збільшення відсоткової ставки за кредитним договором, зокрема, порядок погодження таких умов із позичальником. Таким чином, як на момент укладення кредитного договору, так і на момент збільшення відсоткової ставки відповідно до імперативних правил статті 1056-1 ЦК України банк був обмежений у праві приймати рішення про збільшення відсоткової ставки в односторонньому порядку. Враховуючи, що банк збільшив відсоткову ставку за кредитним договором в односторонньому порядку, а умовами заяви не передбачено можливість збільшення відсоткової ставки, відсутні докази, які підтверджують повідомлення позичальника про збільшення відсоткової ставки та погодження ним таких умов, колегія суддів вважає, що банк неправомірно нараховував проценти за кредитом за підвищеною відсотковою ставкою. Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №127/1673/17 (провадження №61-541св17) та у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №629/737/17 (провадження №61-239св17). Оскільки банком не доведено правомірність нарахування збільшених відсотків за кредитним договором, не доведено також правомірності визначення їх «простроченими» відсотками, за відсутності заборгованості за тілом кредиту, у задоволенні позовних вимог у цій частині необхідно відмовити. Щодо позовних вимог про стягнення з [PERSON] заборгованості за пенею. Відповідно до положень статті 534 ЦК України, якою визначено черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу. З викладеного слідує, що наявність у відповідача заборгованості за пенею і штрафом можлива лише за наявності основної заборгованості за кредитом («поточним тілом» кредиту), яка, згідно з позовною заявою складає 0,00 грн. Крім того, у випадку відсутності у відповідача заборгованості за «поточним тілом» кредиту та відсотками, нарахування пені, яка нараховується у відсотках до сум невиконаного грошового зобов`язання, є безпідставним. Таким чином, суд позбавлений можливості встановити яким чином тіло кредиту погашене, а всі інші платежі залишилися заборгованими. У разі погашення тіла кредиту, банк має право стягнути всі інші нарахування, але надати при цьому обґрунтовані докази нарахування заборгованості. Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження правомірності і правильності нарахування відповідачу заборгованості за пенею і штрафом, оскільки розмір цих платежів визначається у відсотках до цієї основної заборгованості і прямо залежить від розміру останньої. Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: dismissed