Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

У березні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄЛИТ.АВТО» на його користь 20 000 грн. сплаченого авансу за попереднім договором купівлі-продажу транспортного засобу № 2336 від 12.02.2019 року. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 12.02.2019 року він уклав з відповідачем попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 2336 від 12.02.2019 року. В тексті самого договору вказаний рік його укладення - 2018 рік, однак це є технічною помилкою, оскільки з Єдиного реєстру юридичних осіб вбачається, що державна реєстрація відповідача як юридичної особи була проведена лише 11.01.2019 року, а тому укласти вищевказаний договір 12.02.2018 року було фізично неможливо. Згідно умов п.п. 1.1, 1.2, 1.5, 2.1 вказаного договору сторони обумовили, що вони повинні укласти основний договір купівлі-продажу транспортного засобу, а саме автомобіля марки ВАЗ Ларгус, 2015 року випуску за ціною 135 000 грн. за умови внесення [PERSON] на рахунок відповідача грошових коштів у розмірі 20 000 грн., які є авансом. Кінцевий строк укладення основного договору - до 12.02.2019 року. Одразу після підписання договору позивачем було перераховано відповідачу аванс у розмірі 20 000 грн. При цьому, відповідач запевнив позивача, що у нього наявний зазначений автомобіль та він передасть його в день підписання попереднього договору, а решту суми позивач має сплатити після огляду. Однак, відразу після внесення позивачем авансу відповідач відмовився виконувати свою частину зобов`язання, укладати основний договір та передавати автомобіль. На теперішній час відповідач відсутній за місцем його реєстрації та номери телефонів вимкнені. У зв`язку з тим, що основний договір не був укладений в обумовлений сторонами строк, вважає, що відповідач повинен повернути позивачу сплачені в якості авансу грошові кошти. У зв`язку з викладеним позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом встановлено, що 12 лютого 2019 року між [PERSON] як покупцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄЛИТ.АВТО» як продавцем було укладено Попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 2336, згідно умов якого сторони зобов`язались укласти Договір купівлі-продажу транспортного засобу з наступними ідентифікаційними ознаками: марка ВАЗ, модель Largus, рік випуску 2015, 1.6 МТ Lux (а.с. 5-6). Зазначення у вказаному Попередньому договорі купівлі-продажу транспортного засобу № 2336 дати його укладення «12 лютого 2018 року» суд визнає технічною помилкою та вважає правильною датою укладення сторонами вищевказаного договору «12 лютого 2019 року», оскільки за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, державну реєстрацію юридичної особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄЛИТ.АВТО» (ЄДРПОУ 42749051) було проведено лише 11 січня 2019 року (а.с.13-15), а також згідно договору було зазначено, що в момент укладення цього Попереднього договору покупець перераховує на поточний рахунок продавця грошові кошти у розмірі 20 000 грн., які згідно квитанцій були перераховані на рахунок відповідача у день укладання договору 12.02.2019 року (а.с.7). Згідно із частинами першою, третьою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. У пункті 1.6 даного Попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу № 2336 від 12 лютого 2019 року сторони обумовили, що продавець зобов`язується передати майно у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти майно та оплатити його вартість у сукупності 135 000 грн. Згідно п. 1.5 вказаного Попереднього договору, Основний договір сторони зобов`язались укласти 12 лютого 2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. При цьому, у п. 2.1 Попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу № 2336 від 12 лютого 2019 року сторонами було обумовлено, що на підтвердження дійсних намірів сторін на укладення основного договору в момент укладення цього Попереднього договору покупець перераховує на поточний рахунок продавця грошові кошти у розмірі 20 000 грн., а продавець своїм підписом під цим Попереднім договором підтверджує отримання таких коштів. Зазначена сума розцінюється сторонами як аванс за Основним договором, а при оформленні Основного договору вартість майна, що підлягає сплаті покупцем, буде зменшена на суму, сплачену за цим попереднім договором згідно п. 1.5 (пункт 2.2 Попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу № 2336 від 12 лютого 2019 року). Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). На виконання вимог п. 2.1 Попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу № 2336 від 12 лютого 2019 року, укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄЛИТ.АВТО», того ж дня, тобто 12 лютого 2019 року, [PERSON] було сплачено на рахунок відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄЛИТ.АВТО» грошові кошти в сумі 14 850 грн. (квитанція № 0.0.1264841554.1 від 12.02.2019 року) та грошові кошти в сумі 4 950 грн. (квитанція № 0.0.1264846640.1 від 12.02.2019 року) (а.с. 7). Згідно вказаних квитанцій призначенням платежу була оплата за договором № 2336. У позовній заяві позивачем зазначено, що після сплати ним 12 лютого 2019 року грошових коштів відповідач відмовився укладати Основний договір купівлі-продажу транспортного засобу, на теперішній час відповідач за місцем реєстрації відсутній, номери телефонів вимкнені. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). При цьому, відповідно до положень ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄЛИТ.АВТО» так і не було виконано його зобов`язань за Попереднім договором купівлі-продажу транспортного засобу № 2336 від 12 лютого 2019 року, у березні 2019 року [PERSON] з метою захисту своїх прав звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄЛИТ.АВТО» на його користь 20 000 грн. сплаченого авансу за попереднім договором купівлі-продажу транспортного засобу № 2336 від 12.02.2019 року. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі (аванс) повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Оскільки сторони по справі тільки домовились укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу в майбутньому та виразили свою домовленість письмовою угодою в формі попереднього договору № 2336, укладеного 12 лютого 2019 року, то сплачені в рахунок виконання даного договору платежі, визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Згідно ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов`язання встановлене попереднім договором припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором, або якщо жодна сторона не направить іншій стороні пропозицію про його укладання. Відповідно до ч. 2 ст. 635 ЦК України сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. З огляду на те, що відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань за Попереднім договором купівлі-продажу транспортного засобу № 2336 від 12 лютого 2019 року та з його вини між сторонами не було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу марки ВАЗ, модель Largus, 2015 року випуску, 1.6 МТ Lux, то відповідач зобов`язаний повернути позивачу надані ним в якості авансу грошові кошти у розмірі 19 800 грн. (14 850 грн. (квитанція № 0.0.1264841554.1 від 12.02.2019 року) + 4 950 грн. (квитанція № 0.0.1264846640.1 від 12.02.2019 року) = 19 800 грн.). За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачем було порушено права позивача, які підлягають судовому захисту, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути грошові кошти у розмірі 19 800 грн. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду, то з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial