Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

У березні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду через свого представника з позовом до відповідача - відділу Державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції про усунення перешкод у розпорядженні майном, а саме усунути йому перешкоди у здійсненні права розпорядження власністю квартирою №79 у будинку №2/40 по вулиці С. Сломницьких у м. Бердичеві Житомирської області, шляхом скасування обтяження у виді арешту нерухомого майна, зареєстрованого 21.06.2011р. за №11306812 реєстратором Житомирською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, підстава виникнення обтяження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.06.2011р. №18/144, винесена державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що позивач є власником квартири за адресою: м. Бердичів, вул. С.Сломницьких, буд.№2/40, кв.№79. Але не може вільно розпоряджатись вказаною нерухомістю, оскільки на майно накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження. В позасудовому порядку зняти обтяження немає можливості, оскільки невідомі підстави його застосування. Посилаючись на Закон України «Про виконавче провадження», положення Конституції України та Цивільного кодексу України щодо непорушності права власності, просив позовні вимоги задовольнити. У судове засідання позивач та його представник не з?явилися, надали суду письмові клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи в судове засідання не з?явився, надав суду письмове клопотання про розгляд справи без його участі, покладається на розсуд суду. В звязку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали цивільної справи та дослідивши їх в сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Позивачу на праві власності належить кв.№79, що знаходиться у м. Бердичеві Житомирської області по вулиці С.Сломницьких, буд.№2/40, набута на підставі договору дарування від 12.12.2002р. Згідно інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо вказаної квартири встановлено обтяження арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 11306812. Обтяжувачем квартири вказано відділ державної виконавчої служби, підстава обтяження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №18/144 від 21.06.2011р., винесена державним виконавцем ВДВС Бердичівського МРУЮ [PERSON] Як слідує з листа відділу державної виконавчої служби Бердичівського МРУЮ від 16.02.2016р. №1777 у відповідача відсутня інформацію про те, за яким виконавчим документом було винесено постанову про арешт нерухомого майна, належного позивачу, оскільки матеріали виконавчого провадження знищенні по закінченню терміну їх зберігання. Станом на 16.02.2016р. незавершені виконавчі провадження на виконанні у відділі відносно позивача відсутні. Згідно з ч.1 ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Аналогічні положення закріплені в ст.41 Конституції України. Згідно ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч.1 ст.57 ЦК України арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника (ч.ч. 1, 2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження»). Оскільки на даний час незавершені виконавчі провадження відносно позивача відсутні, підстави застосування обтяження встановити неможливо у звязку зі знищенням виконавчого провадження по закінченню терміну їх зберігання, суд приходить до висновку про під ставність позову та необхідності усунути позивачу перешкоди у розпорядженні майном. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved