Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

У вересні 2014 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що 22 лютого 2014 року, близько 07-00 год., [PERSON], керуючи автомобілем «ЗАЗ-110207», реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись автодорогою Київ-Суми, по вул. Жовтневій в с. Красилівка Броварського району Київської області у напрямку м. Києва, не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого втратив керування автомобілем, допустив виїзд на праве, відносно свого напрямку руху, узбіччя та здійснив на неї наїзд. В результаті ДТП вона отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, розриву селезінки з розвитком гемоперитонеума - близько 1000 мл крові в черевній порожнині (селезінка видалена під час операції - спленектомія), забою лівої легені, внутрішньо суглобового перелому правої плечової кістки в н/3 перелому кісток лівої гомілки в н/3 зі зміщенням уламків, підшкірної гематоми в області нижньогрудного відділу хребта, правого ліктьового суглобу та лівої гомілки, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 15 від 06.03.2014 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. По даному факту було відкрито кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2014 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» [PERSON] звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі. Посилаючись на те, що в зв'язку з ушкодженням здоров'я з вини відповідача нею витрачено на лікування 30487,25 гривень, чим їй заподіяно матеріальну шкоду, позивачка просить стягнути вказану суму на її користь з відповідача. Позивачка зазначає, що їй також заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та душевних стражданнях, яких вона зазнала в зв'язку з ушкодженням здоров'я при ДТП, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість активного способу життя, і яку вона оцінює в 250 000 гривень та просить стягнути з відповідача на її користь. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «Інкомстрах», яка на його думку і повинна відшкодовувати шкоду в межах ліміту відповідальності. Також вважає розмір моральної шкоди завищеним. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що 22 лютого 2014 року, близько 07-00 год., [PERSON], керуючи автомобілем «ЗАЗ-110207», реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись автодорогою Київ-Суми, по вул.Жовтневій в с. Красилівка Броварського району Київської області у напрямку м. Києва, не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав безпечну швидкість руху, внаслідок чого втратив керування автомобілем, допустив виїзд на праве, відносно свого напрямку руху, узбіччя та здійснив на наїзд на пішохода [PERSON], яка рухалася у попутному з автомобілем напрямку. В результаті ДТП позивачка отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, розриву селезінки з розвитком гемоперитонеума - близько 1000 мл крові в черевній порожнині (селезінка видалена під час операції - спленектомія), забою лівої легені, внутрішньо суглобового перелому правої плечової кістки в н/3 перелому кісток лівої гомілки в н/3 зі зміщенням уламків, підшкірної гематоми в області нижньогрудного відділу хребта, правого ліктьового суглобу та лівої гомілки, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 15 від 06.03.2014 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2014 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» [PERSON] звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі. Відповідно до положень ч. 4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, винність відповідача у вчиненні ДТП встановлена вироком суду, а тому відповідно до вимог ст.ст. 1166, 1187 ЦК України він повинен відшкодувати заподіяну шкоду. Судом також встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПАТ «СК «Інкомстрах» за Полісом № АС/6038286, строк дії якого з 07.09.2013 року до 06.07.2014 року, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю - 100 000 гривень. У п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що «відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV, обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961 -IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди». Статтями 10, 11, 60 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З огляду на наведене та враховуючи, що відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ним передбаченого статтею 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка, суд приходить до висновку, що вимоги про відшкодування шкоди відповідачем, як особою, яка її заподіяла ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. Вимоги позивачки про стягнення матеріальної шкоди в сумі 30487,25 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки їх розмір підтверджується наданими позивачкою чеками на придбання ліків. Суд також вважає, що позивачці заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала внаслідок ушкодження здоров'я, в зв'язку з чим тривалий час перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, що призвело до порушення нормальних життєвих зв'язків та звичайного способу життя через неможливість продовження активного громадського життя, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя, враховуючи при цьому характер отриманих нею ушкоджень та її молодий вік. Однак, на думку суду, розмір грошового відшкодування моральної шкоди зазначений позивачкою, повинен становити меншу суму. Виходячи із засад розумності, поміркованості і справедливості, враховуючи характер, обсяг, глибину та тривалість фізичних та душевних страждань позивачки, тяжкість вимушених змін в її життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди в 30000 гривень, і вважає, що зазначений розмір відповідатиме ступеню страждань позивачки, яких вона зазнала внаслідок ушкодження здоров'я. На підставі викладеного та

Outcome: partial