Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

У березні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного Управління Національної Поліції в Одеській області, третя особа: [PERSON], в якому просив зняти арешт з 1/4 частини квартири [ADDRESS], яка належить на праві власності позивачу та третій особі, що був накладений постановою слідчого СУ ГУМВС України в Одеській області Слуцького К.В. від 15.03.2012 в рамках кримінального провадження №12013170110001162 від 17.06.2013. Обґрунтовуючи вимоги позивач зазначає, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 17.01.2005 [NUMBER], 1/4 частина квартири [ADDRESS] належать позивачу та третій особі. Маючи намір продати вказану квартиру, позивач звернувся до приватного нотаріуса та отримавши відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно дізнався, що відповідачем накладено арешт на вищевказане нерухоме майно згідно постанови слідчого СУ ГУМВС України в Одеській області Слуцького К.В. від 15.03.2012. З метою зняття арешту позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою від 14.11.2017. У відповіді на заяву позивача було зазначено, що СУ ГУМВС України в Одеській області проводилось досудове розслідування у кримінальній справі №00200800303 за обвинуваченням [PERSON], [INFO] та [PERSON], про що до ЄРДР внесено відомості 17.06.2013 за №12013170110001162 . В ході проведення досудового розслідування було накладено арешт на майно обвинуваченого [PERSON]. З метою зняття арешту позивачу було рекомендовано звернутися до суду. Так, позивач зазначає, що кримінальна справа порушена проти [PERSON], [INFO], в той час як датою народження позивача є [INFO], тобто обвинувачений є повним тезкою позивача. Враховуючи, що сам позивач не являється учасником кримінального провадження, він позбавлений права оскаржувати дії або бездіяльність слідчого в порядку, передбаченому КПК України, разом з тим, накладений арешт позбавляє його права вільно розпоряджатися власним майном, а тому просить позов задовольнити. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву заперечував проти зняття арешту з квартири позивача, що за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що 22.07.2014 вироком Київського районного суду м. Одеси [PERSON] та [PERSON] [INFO] визнано винними у вчиненні кримінального правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч.3 ст.28, ч.2 ст.366 КК України та призначено покарання у вигляді 8 років позбавлення волі та позбавлення права обіймати організаційно-розпорядні посади на строк 2 роки. Разом з тим, відповідно до ст. 2 ст. 14 Закону України «Про амністію» від 08.04.2014 зі змінами від 06.05.2014 їх звільнено від відбуття призначеного основного та додаткового виду покарання, з урахуванням відбутого строку. Вироком також передбачено, що згідно зі ст. 100 КПК України, речові докази - залишити зберігатися при матеріалах справи. У своїй відповіді на відзив на позовну заяву позивач зазначив, що при зверненні до приватного нотаріуса була отримана інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, відповідно до якого накладено арешт на майно [PERSON], ІПН: [NUMBER] та за цим кодом було встановлено, що це особа [INFO] Крім того, третьою особою [PERSON] було здійснено запит та отримано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно щодо майна за ІПН: [NUMBER], відповідно до якої майно обвинуваченого у кримінальній справі №00200800303 знаходиться за адресою: [ADDRESS] та перебуває в іпотеці з 2010 року. Позивач та третя особа надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав відзив на позов. Суд,вивчивши заяви сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їx сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що позивач та третя особа є власниками квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 17.01.2005 [NUMBER]. (а.с.9) Постановою слідчого СУ ГУМВС України в Одеській області Слуцького К.В. від 15.03.2012 було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] в рамках кримінального провадження №12013170110001162 від 17.06.2013, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 10.11.2017. (а.с. 11) Відповідно до листа заступника начальника СУ ГУНП в Одеській області від 08.12.2017, слідчим управлінням проводилось досудове розслідування у кримінальній справі №00200800303 за обвинуваченням [PERSON], [INFO] та [PERSON], про що до ЄРДР внесено відомості 17.06.2013 за №12013170110001162. В ході проведення досудового розслідування було накладено арешт на майно обвинуваченого [PERSON]. (а.с.14) 22.07.2014 вироком Київського районного суду м. Одеси [PERSON] та [PERSON] [INFO] визнано винними у вчиненні кримінального правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч.3 ст.28, ч.2 ст.366 КК України та призначено покарання у вигляді 8 років позбавлення волі та позбавлення права обіймати організаційно-розпорядні посади на строк 2 роки. Разом з тим, відповідно до ст.. 2 ст. 14 Закону України «Про амністію» від 08.04.2014 зі змінами від 06.05.2014 їх звільнено від відбуття призначеного основного та додаткового виду покарання, з урахуванням відбутого строку. Вироком також передбачено, що згідно зі ст. 100 КПК України, речові докази - залишити зберігатися при матеріалах справи. Згідно паспорта серії [NUMBER] позивач [PERSON], [INFO]. (а.с. 6) Ідентифікаційний номер позивача- [NUMBER], відповідно до довідки про присвоєння ідентифікаційного номера. (а.с. 8) Відповідно до інформаційної довідки відповідачем накладено арешт згідно постанови слідчого СУ ГУМВС України в Одеській області Слуцького К.В. від 15.03.2012 на квартиру [ADDRESS], де власником зазначено [PERSON] з ІПН: [NUMBER]. (а.с. 11) Як передбачено ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує. Відповідно до висновку Верховного Суду України від 15.03.2013 у справі №6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Враховуючи, що позивач [PERSON] не є обвинуваченим у кримінальній справі №00200800303, а ? квартири [ADDRESS] належить йому на праві власності, що підтверджується належними доказами, суд приходить до висновку, що арешт, накладений на майно позивача порушує його право щодо розпорядження власним майном, а відтак позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved