Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

у березні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування останнього вказав на те, що на підставі наказу начальника Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка № 137 від 29 липня 2011 року [PERSON] зарахований курсантом за спеціальністю «Міжнародна інформація» до Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка та поставлений на всі види забезпечення. 01 червня 2012 року відповідно до Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, між Міністерством оборони України в особі начальника Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка та [PERSON] було укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами (слухачами) вищого навчального закладу строком на чотири роки. 04 грудня 2014 року наказом начальника Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка № 237 від 04 грудня 2014 року [PERSON] відрахований на підставі наказу ректора Київського національного університету імені Тараса Шевченка № 4755-33 від 04 грудня 2014 року зі складу курсантів з Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка через недисциплінованість та відповідно до п. «е» (через службову невідповідність) ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» звільнений з військової служби в запас. Зазначив, що оскільки [PERSON] не закінчив навчання і не продовжив проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу протягом не менше п'яти років, Міністерству оборони України в особі Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка було завдано збитків у вигляді витрат, пов'язаних з утриманням останнього у Військовому інституті Київського національного університету імені Тараса Шевченка. Утримання [PERSON]. у Військовому інституті Київського національного університету імені Тараса Шевченка здійснювалось шляхом здійснення грошового, продовольчого, речового, медичного забезпечення і забезпечення комунальними послугами та енергоносіями, військово-перевізними документами. Витрати, пов'язані з утриманням [PERSON], складають, зокрема, витрати на утримання, пов'язані з продовольчим забезпеченням, суму в розмірі 37 204,37 грн., з речовим забезпеченням - 4 861,19 грн., з грошовим забезпеченням - 6 975,35 грн., з медичним забезпеченням - 360,00 грн., з забезпеченням комунальними послугами та енергоносіями - 3 311,93 грн., з забезпеченням військово-перевізними документами - 107,39 грн., що разом становить 52 820,23 грн. Тому, просив стягнути зі [PERSON] на користь держави в особі Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка витрати, пов'язані з його утриманням у вищому навчальному закладі, в сумі 52 820,23 грн. Позивач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. В останній також зазначив про те, що обґрунтування позову та позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач, який повідомлявся в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надав. За таких обставин суд вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, з матеріалів справи вбачається, що на підставі наказу начальника Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка № 137 від 29 липня 2011 року [PERSON] зарахований курсантом за спеціальністю «Міжнародна інформація» до Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка та поставлений на всі види забезпечення (а.с. 9). 01 червня 2012 року відповідно до Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, між Міністерством оборони України в особі начальника Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка та [PERSON] було укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами (слухачами) вищого навчального закладу строком на чотири роки (а.с. 8). 04 грудня 2014 року наказом начальника Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка № 237 від 04 грудня 2014 року [PERSON] відрахований на підставі наказу ректора Київського національного університету імені Тараса Шевченка № 4755-33 від 04 грудня 2014 року зі складу курсантів з Військового інституту Київського національного університету імені Тараса Шевченка через недисциплінованість та відповідно до п. «е» (через службову невідповідність) ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» звільнений з військової служби в запас (а.с. 10). Згідно розрахунку, наданого Військовим інститутом Київського національного університету імені Тараса Шевченка, витрати, пов'язані з грошовим забезпеченням [PERSON] за період з 30 липня 2011 року по 03 грудня 2014 року, загалом становлять 52 820,23 грн., серед яких: витрати на утримання, пов'язані з продовольчим забезпеченням, суму в розмірі 37 204,37 грн., з речовим забезпеченням - 4 861,19 грн., з грошовим забезпеченням - 6 975,35 грн., з медичним забезпеченням - 360,00 грн., з забезпеченням комунальними послугами та енергоносіями - 3 311,93 грн., з забезпеченням військово-перевізними документами - 107,39 грн. (а.с. 11-16). Відповідно до ч. 10 ст. 25 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» Курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п'яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів «е», «є», «ж», «і», «и» частини шостої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку. Згідно з п. п. 3-5 Порядку відшкодування курсантами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 964 від 12 липня 2006 року, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної відпустки та у зворотному напрямку, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів. Витрати відшкодовуються у повному розмірі курсантами, які навчалися понад встановлений законодавством строк строкової військової служби, - за період навчання, що перевищує цей строк. Згідно із ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, ст. 27 ЦПК України визначає права особи, яка бере участь у справі, серед яких такі як подання доказів, заявлення клопотань тощо. Тому, оскільки на день розгляду справи з боку відповідача відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не надано доказів на спростування тверджень позивача, суд, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ст. 11 ЦПК України, надходить до висновку про обґрунтованість позову та про те, що обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню. При цьому суд приходить до висновку про можливість покладення в основу рішення розрахунку, здійсненого позивачем, оскільки останній стороною відповідача не спростований в розрізі ст. 60 ЦПК України. Крім того, суд вважає за необхідне вирішити питання судових витрат у справі у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved