Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-03 00:00:00

У березні 2019 року позивач ПрАТ «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» звернулось до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просило стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 11 287,84 грн., а також витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначено про те, що 17.12.2015 року між ПрАТ «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» та [PERSON] укладено договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/9050070, згідно умов якого забезпечено транспортний засіб марки «Mitsubishi Outlander» державний номер [NUMBER] , з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, 50 000 грн., франшиза відсутня. 15.07.2016 року приблизно о 23 год. 55 хв. на вул. Ярославів Вал в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Mitsubishi Outlander» державний номер [NUMBER] , під керуванням відповідача, та автомобіля марки «Hyundai» державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , після якої відповідач [PERSON] місце пригоди залишив, в результаті якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача, що встановлено постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 08.11.2016 року. Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Hyundai» державний номер [NUMBER] , від 10.08.2016 року, вартість матеріального збитку становить 13 545,44 грн. За вказаним страховим випадком позивачем 15.12.2016 року здійснено виплату страхового відшкодування власнику транспортного засобу марки «Hyundai» державний номер [NUMBER] , у розмірі 11 287,84 грн. Позивач, посилаючись на те, що відповідач [PERSON] залишив місце пригоди після дорожньо-транспортної пригоди, позивач на підставі ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, що діяла на момент дорожньо-транспортної пригоди, просить стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 11 287,84 грн., а також витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 05.09.2019 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.12.2015 року між ПрАТ «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» та [PERSON] укладено договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/9050070, згідно умов якого забезпечено транспортний засіб марки «Mitsubishi Outlander» державний номер [NUMBER] , з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, 50 000 грн., франшиза відсутня (а.с. 7). 15.07.2016 року о 23 год. 55 хв. по вул. Ярославів Вал, 22 у м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого згідно вказаного вище полісу № АІ/9050070 транспортного засобу марки «Mitsubishi Outlander» державний номер [NUMBER] , під керування водія [PERSON] , та транспортного засобу марки «Hyundai» державний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок якого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вина відповідача [PERSON] у порушенні Правил дорожнього руху, що спричинило вказану дорожньо-транспортну пригоду, встановлена постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08.11.2016 року, якою відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України. Цією ж постановою відповідача [PERSON] також визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, якою передбачена адміністративна відповідальність за залишення водієм місця пригоди (а.с. 9-10). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно звіту № 553-2016 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, від 10.08.2016 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Hyundai» державний номер [NUMBER] в результаті його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 15.07.2016 року, становить 13 545,44 грн. (а.с. 16-34). Вказану вище подію визнано страховим випадком, про що позивачем складено страховий акт № 59223/1 від 05.12.2016, згідно якого розмір страхового відшкодування за страховим випадком, що стався 15.07.2016 року із забезпеченим транспортним засобом марки «Hyundai» державний номер [NUMBER] , становить 11 287,84 грн. (а.с. 11). На підставі відомості № 1488 від 15.12.2016 року, ПрАТ «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» здійснило виплату страхового відшкодування [PERSON] у розмірі 11 287,84 грн., що стверджується копією платіжного доручення № 5594 від 15.12.2016 року (а.с. 14) та копією відомості № 1488 від 15.12.2016 року (а.с. 17). За змістом ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Як вже встановлено судом, постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08.11.2016 року, відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України. Цією ж постановою відповідача [PERSON] також визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, якою передбачена адміністративна відповідальність за залишення водієм місця пригоди. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, у зв`язку з вищевикладеним та зважаючи на те, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 15.07.2016 року, після якої останній місце дорожньо-транспортної пригоди залишив, набрала законної сили і на підставі даного рішення потерпілому відшкодована матеріальна шкода, у позивача виникло право зворотної вимоги до [PERSON] у розмірі 11 287,84 грн. на підставі ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового розгляду. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені належними засобами доказування, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved