Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

У вересні 2015 року до Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області надійшла заява від Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, зазначивши, що 08 серпня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір № б/н з [PERSON] Відповідно кредитного договору ЗАТ КБ «ПриватБанк» зобовязався надати відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому кредитним договором. З 17 липня 2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк». Оскільки відповідач свої зобовязання за кредитним договором не виконав, станом на 31 березня 2015 р. загальна заборгованість склала 13982,00 грн., ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості, а також судові витрати: судовий збір в сумі 1218,00 грн. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, її інтереси в суді представляє [PERSON] Представник відповідача, який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що дійсно в 2006 році відповідачка підписувала Анкету- заяву та отримала Умови та правила надання банківських послуг, між тим сам кредитний договір укладений з відповідачкою укладений не був. Відповідачка дійсно отримала кредит в сумі 8500,00 грн., однак, оскільки опинилась в скрутному матеріальному становищі, то звернулась до установи банку з метою реструктуризації боргу, між тим отримала відмову. Зазначає, що позивачем самовільно в наданій заяві відповідачки, змінено розмір встановленого ліміту, що є неприпустимим порушенням. Також позивач самовільно змінював Умови та правила надання банківських послуг, про що відповідачку повідомлено не було. Також наполягає на тому, що в первинній редакції Умов та правил надання банківських послуг не передбачена можливість автоматичного продовження строку дії договору, отже строк дії виданої відповідачці карти № 4149605380725226 сплинув у лютому 2014 року, між тим позивач продовжує нарахування процентів за користування карткою, що є неприпустимим. Також, розмір шрифту заяви був такий, що прочитати його умови було відповідачу неможливо, тому заяву вона підписувала не читаючи. Із іншими умовами та правилами вона також не знайомилась. Договір не містить всіх суттєвих умов, які передбачені законом. Просив застосувати позовну давність до пені та відмовити позивачу в задоволенні вимог про стягнення штрафних санкцій . Суд, дослідивши матеріали по справі вважає, що позов ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір за статтею 1055 ЦК України має укладатися у письмовій формі. Згідно статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що 08 серпня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір № б/н з [PERSON] Відповідно кредитного договору ЗАТ КБ «ПриватБанк» зобовязався надати відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Шляхом зняття коштів з кредитної картки відповідачка отримала кредитні кошти в розмірі 8500,00 грн., що свідчить про вчинення відповідачкою конклюдентних дій по укладанню кредитної угоди та прийняття умов позивача на видачу кредитних коштів. Підписанням заяви-анкети відповідачка підтвердила свою згоду на кредитні правовідносини. З наведеного вбачається, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений договір кредиту шляхом підписання договору приєднання, умови якого були зафіксовані у підписаній відповідачем анкеті заяві та довідки про умови кредитування, правилах надання банківських послуг. Частиною 2 статті 628 ЦК України передбачено, що сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Отже вказані положення закону допускають одночасне існування в договорі, як договірних положень про послуги так і кредитних положень, що наразі і було обумовлене сторонами. У звязку із чим відповідач не звільняється від обовязків виконувати зобовязання кредитних положень договору. Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 08 серпня 2006 року станом на 31 березня 2015 року загальна сума заборгованості становить 13982,00 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 5109,91 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 6280,09 грн., заборгованість за пенею та комісією 1450,00 грн., штрафу (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн. та штрафу (процентна складова) у розмірі 642,00 грн. Відповідно до підпункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг в разі порушення позичальником строків платежів за кожним з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки (стаття 11 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобовязання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обовязку не встановлений, або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Положеннями ст. 11 та 61 ЦПК України закріплено принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, який передбачає, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем було доведено, що ним було надано через банківську картку кредитні кошти відповідачу. Проте відповідач всупереч наведеним умовам кредитування, які є невідємною частиною договору, та положенням закону покладених обовязків не виконав та кошти не сплатив. Відповідач не надав суду доказів, які б свідчили про належне та своєчасне виконання ним грошових обовязків в повному обсязі і відсутності заборгованості перед позивачем. Основною підставою для припинення зобов'язання є його виконання, проведене належним чином (ст. 599 ЦК України). З урахуванням наведених положень та наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про те, що протягом тривалого часу відповідачем порушувались умови кредитного договору, а саме: не сплачувались щомісячні платежі та передбачені умовами Кредитного договору проценти, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 5109,91 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 6280,09 грн. Отже, вказану частину позовних вимог суд задовольняє в повному обсязі. Позивач також просить стягнути з відповідачки заборгованість за пенею та комісією в розмірі 1450,00 грн. Разом з тим, представник позивача в судовому засіданні заявив клопотання щодо застосування позовної давності до пені. Так, виходячи з вимог ст.258 ЦК України спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). У цьому разі позовна давність обчислюється від дня поміщення цих відомостей у засобах масової інформації або від дня, коли особа довідалася чи могла довідатися про ці відомості. Оскільки позивач звернувся до суду з відповідним позовом 11 вересня 2015 року, суд вважає можливим задовольнити клопотання представника відповідача та стягнути пеню в межах позовної давності, а саме за період з вересня 2014 року по день звернення до суду, отже сума пені, що підлягає стягненню з відповідачки складає 400,00 грн. Позивач просить стягнути з відповідачки штрафи, передбачені п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг в розмірі 500,00 грн. та 642,00 грн. Між тим, суд не може погодитись з доводами позивача в цій частині, оскільки цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15. Виходячи з наведеного, суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог в частині стягнення зі [PERSON] штрафів в розмірі 500,00 грн. та 642,00 грн. Також, суд зазначає, що не може взяти до уваги посилання представника відповідачки на судову практику згідно ухвали Апеляційного суду Донецької області від 01 жовтня 2015 року № 22ц/775/990/20159(м), оскільки викладені в ній обставини свідчать про вирішення спору з приводу повторного звернення банком з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором. Разом з тим, з наданих банком до позову Умов та правил надання банківських послуг, встановлено, що вони не містять підпису відповідачки, у звязку з чим її представник наполягає на тому, що відповідачка не була ознайомлена з умовами договору. Між тим, відповідно до анкети-заяви на отримання кредитних коштів, передбачено зобовязання повернути взяті кошти та сплатити відсотки за користування кредитом, однак відповідачкою було допущено несвоєчасне виконання кредитних зобовязань, що призвело до подальшого нарахування відсотків, пені та штрафу. Позивачем надані документи, що стверджують понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1218,00 грн. Суд не може прийняти доводи представника відповідача щодо зменшення розміру судового збору, оскільки це не передбачено діючим законодавством. За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 1218,00 грн.

Outcome: partial