Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] із вказаним позовом в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування приміщенням, а саме: житловим будинком, розташованим за адресою: вул. Ворошилова, 90, с. Чарівне Великоолександрівського району Херсонської області вказавши в обґрунтування на те, що [PERSON] втратила право користування вказаним житловим приміщенням у зв'язку з тим, що не проживає у ньому понад встановлені строки. Також представник позивача вказав на те, що [PERSON] є одним із власників вказаного будинку, а перебування відповідача на реєстрації за вказаною адресою порушує його права власника, який у відповідності до ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження належним майном. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити. Додатково пояснив, що відповідач є його колишньою дружиною, яка ще під час шлюбу внаслідок сварки пішла жити до матері і більше повертатись не бажала. Пізніше вона забрала усі свої особисті речі. З вимогою повернутись жити вона не до нього не до власника не зверталась. Підстав для їх сумісного проживання немає, оскільки вони вже більше року розлучені. В судовому засіданні представник [PERSON] позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Пояснив, що співвласник будинку вважає свої права порушеними внаслідок не проживання відповідача за вказаною адресою та перебування на реєстраційному обліку. Відповідач добровільно залишила будинок та змінила місце свого проживання, [PERSON] її до цього не примушував. Будь-яких дій з боку останньої щодо вселення до вказаного будинку вчинено не було, що свідчить про її волевиявлення. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнала, просила його задовольнити. Пояснила, що її було виселено [PERSON] із житлового будинку, у зв'язку з чим вона не проживає у ньому постійно з середини травня 2015 року разом зі спільною дитиною, а з літку поточного року з нею проживає і інша дитина, яка до цього часу проживала з батьком. Вона намагалась вселитися до будинку, однак [PERSON] чинив їй у цьому перешкоди. Улітку з цього приводу зверталась до сільського голови за допомогою. До правоохоронних органів, суду або власника з такими вимогами не зверталась. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову вказавши на те, що відповідачка вимушено не проживає у спірному будинку, а отже не втратила право користування житловим приміщенням. Поставлене питання зачіпає інтереси неповнолітньої співвласниці будинку, яка успадкувала його частину після смерті батька. Стверджує, що відповідач має право проживати на іншій частині будинку, яка належить неповнолітній, думку якої суд не зясував. Вказав на те, що представник позивача не обґрунтував у позові, у чому полягає порушення прав [PERSON], яка можливо не уповноважувала [PERSON] на предявлення даного позову. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно договору дарування житлового будинку від 22.05.2002 року [PERSON] належить ? частина житлового будинку, що знаходиться за адресою: Херсонська область, Великоолександрівський район, с. Чарівне, вул. Ворошилова, 90. Інша ? частина, що належала [PERSON], який помер 10.03.2008 року, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.11.2008 року та витягу з реєстру права власності на нерухому майно від 27.11.2008 року у частці 3/20 на кожного перейшла дітям померлого: донці [PERSON] [INFO] та сину [PERSON] Свідоцтва на 2/10 частин будинку видано не було. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм правом на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Згідно рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 12.06.2015 року сторони перебували у шлюбі з 28.10.2006 року до 22.06.2015 року, що є датою набрання рішенням суду про розірвання шлюбу законної сили. З паспортів [PERSON] та [PERSON] вбачається, що вони були зареєстровані за вказаною адресою 02.11.2010 року та 01.11.2011 року відповідно. Вселились вони зі згоди власника [PERSON] про що свідчить факт їх реєстрації за вказаною адресою. Будь-яких договорів щодо порядку користування приміщенням будинку суду не надано. Аналіз чинного законодавства, свідчить про те, що особа, яка не є власником будинку набуває право користування житловим приміщенням на правах члена сімї власника будинку, що врегульовано ст.ст. 156, 157 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України, або на правах наймача що врегульовано ст.ст. 158 170 ЖК УРСР, а також главою 59 ЦК України. У спірних правовідносинах судом не встановлено, що [PERSON] набула право користування спірним приміщенням як наймач, оскільки сторони про це не зазначили, відповідного письмового договору не надали. Так само не можна стверджувати про наявність між [PERSON] та [PERSON] родинних звязків. Тобто нормами законодавства не передбачені права та обовязки особи, яка набула право користування за вільною згодою власника житла без договору та за відсутності відповідного статусу, а отже в даному випадку підлягають застосуванню правові норми, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини. У частині 1 ст. 8 ЦК України та ч.8 ст. 8 ЦПК України зазначено про те, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Згідно ч.9 ст. 8 ЦПК України забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини. Отже, за відсутності ознак найму (оренди) житла, що може мати місце виключно при укладенні письмового договору у відповідності до ст. 811 ЦК України, та можливості набуття права користування житлом особою як членом сімї власника житла за його згодою за відсутності відповідних договорів, суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування за аналогією закону ст. 405 ЦК України. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно пояснень сторін, показів свідків та досліджених довідок судом встановлено, що відповідач з 10.05.2015 року не проживає у житловому будинку за адресою: Херсонська область, Великоолександрівський район, с. Чарівне, вул. Ворошилова, 90 без поважних причин. Так, згідно довідки Чарівненської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області від 26.08.2016 року № 315 [PERSON] не проживає за вказаною адресою з 10.05.2015 року. Допитаний як свідок [PERSON] пояснив, що будучи сусідом сторін знає, що відповідачка не проживає за вказаною адресою з травня 2015 року після сварки з чоловіком. Відповідач декілька разів приходила до [PERSON] та вони спілкувались. Не бачив щоб [PERSON] намагалась вселитись до спірного приміщення або там проживала. [PERSON] допитаний як свідок суду пояснив, що [PERSON] та [PERSON] не проживають разом з травня 2015 року, жодного разу він приходячи в гості до [PERSON] відповідача не бачив. Про те, що вона там проживає або намагалася вселитися не чув. [PERSON] будучи допитаною як свідок суду пояснила, що є діючою головою Чарівненської сільської ради та знає про факт не проживання [PERSON] та [PERSON] разом з травня 2015 року. В червні місяці поточного року [PERSON] зверталась до неї з проханням посприяти в отриманні від [PERSON] дитячих речей, однак той не пустив її до дому. Будь-яких документів з цього приводу не оформлювалось. Допитана як свідок [PERSON] суду пояснила, що є подругою [PERSON] та знає, що з травня 2015 року [PERSON] не проживає з [PERSON], оскільки той її вигнав. Про намагання відповідачки вселитись до будинку вона не чула. Альона зверталась до сільської ради з проханням посприяти у поверненні речей дитини, на що вони у приватному порядку навідувались до [PERSON], який речі не надав. Відповідач та її представник в судовому засіданні наполягали на поважності причини не проживання [PERSON] у зв'язку з чиненням перешкод з боку [PERSON], однак належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених обставин не надали. Відповідач заявила, що вона не зверталась до правоохоронних органів або до суду з відповідними заявами. Не зверталась з нього приводу і до співвласника житла [PERSON] за для вирішення цього питання. Свідки не повідомили суду відомостей, які б свідчили про чинення [PERSON] перешкод у проживанні відповідача у будинку. Даних про те, що [PERSON] чинила такі перешкоди суду також не надано. Так само, представник відповідача не обґрунтував яким чином вирішення даного спору може призвести до порушення інтересів неповнолітньої [PERSON] Не зміг представник пояснити, які відносини їх повязують. Таким чином, зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки судом встановлено, що відповідач без поважної причини не проживає у вказаному житловому будинку понад один рік, а визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням призведе до захисту права власності [PERSON]

Outcome: approved