Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-13 00:00:00

У березні 2021р. Національний комплекс (НК) «Експоцентр Україна» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягненні заборгованості з оплати за проживання у гуртожитку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при прийнятті на роботу [PERSON] , її сім`я була забезпечена житлом, кімнатою [ADDRESS] . У кімнаті з 2010р. було зареєстровано відповідачку [PERSON] , її чоловіка [PERSON] , з 2013 р. зареєстрованого їх сина - [PERSON] . 15.03.2017р. на ім`я [PERSON] видано ордер на житлову площу в гуртожитку, кімната № 26 . Договору найму жилого приміщення між сторонами не укладалось, у зв`язку з небажанням зі сторони [PERSON] . Позивачем щомісячно надавались комунальні послуги. Починаючи з січня 2020р. кошти за проживання у гуртожитку [PERSON] сплачувала частково, в наслідок чого утворилась заборгованість в сумі 33 736,36 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачки, а також стягнути судовий збір в сумі 2270,00 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 31.03.2021р. позовну заяву залишено буз руху (а.с.61). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 17.05.2021р. відкрито провадження про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.116,117). Відзиву на позовну заяву відповідачкою не подавалось. Відповідно до положення ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, на підставі матеріалів справи. Представником відповідачки, адвокатом Опришко Е.В.(а.с.119-127), 19.08.2021р. до суду подано клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів (а.с.143-145). Судом подані докази не можуть буди прийнято до уваги за таких підстав. В ухвалі суду від 17.04.2021р. про відкриття провадження у справі, судом зазначалось про поданні стороною відповідача відзиву на позовну заяву та доказів у строк встановлений в ухвалі, протягом 15 днів з дня вручання ухвали. Відповідно до ч.3 ст.83 ЦПК України, відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмовими поясненнями третьої особи. Адвокат Опришко Е.В., діючи в інтересах відповідачки [PERSON] , 27.05.2021 р. ознайомилась з матеріалами справи шляхом їх фотографування (а.с.128). Клопотання про приєднання до справи доказів представником відповідачки подано 19.08.2021р. Як на причини пропуску строків подання доказів представник посилається про участь у слідчих діях в рамках кримінального провадження щодо підозрюваної особи, захисником якої є представник відповідачки, надавши суду лист старшого слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України від 12.03.2021р. Слідчим пропонується захиснику Опришко Е.В., у разі наявності у захисника певних матеріалів, пред`явити їх для ознайомлення (а.с.171). Інших доказів, які б підтвердили участь адвоката Опришко Е.В. у слідчих діях, як зазначено у заяві та які б були перешкодою щодо своєчасного подання доказів, суду не надано. Відтак, суд вирішує справи за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі наказу НК «Експоцентр України» від 15.03.2017р. видано ордер № 15 на житлову площу у гуротожитку, кім. № 26,(пр-кт [ADDRESS] . Ордер видано працівнику НК «Експоцентр України» - [PERSON] на сім`ю з трьох осіб: [PERSON] , [PERSON] - чоловік, [PERSON] - син (а.с.68). Договору про надання житлово-комунальних послуг за проживання у гуртожитку між сторонами не укладалось. Згідно до розпорядження Голосіївської районної у м.Києві державної адміністрації № 914 від 17.11.2009р., за зверненням Національного комплексу «Експоцентр України», включено до Реєстру житлових будинків, які використовуються у Голосіївському районні м.Києва під гуртожитки, будівлю за адресою: [ADDRESS] (а.с.85). Згідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.01.2017р., гуртожиток, що розташований за адресою: [ADDRESS] , перебуває на балансі Національного комплексу «Експоцентр України» (а.с.86). Позивачем зазначається, що відповідачкою до 2020р. сплачувалось нарахування оплати за проживання у гуртожитку, остання не мала заборгованості за проживання у гуртожитку. Однак, з 01.01.2020 р. по 28.02.2021р. виникла заборгованість у розмірі 33 736,36грн. Як вбачається з наданих рахунків на оплату, тарифи з оплати складаються: послуг з утримання приміщення та прибудинкової території; відшкодування вартості витрат по електроенергії, гуртожиток; відшкодування вартості водопостачання та водовідведення; відшкодування вартості по електроенергії, гуртожиток; відшкодування вартості по вивозу сміття, гуртожиток (а.с.69-82). З наданих квитанцій за період з 31.01.2020р. по 28.02.2021р., відповідачкою оплата за проживання у гуртожитку здійснювалась частково. Формування позивачем тарифів за проживання у гуртожитку відповідачкою у будь-який спосіб не оскаржувалось, про що у тому числя свідчить часткова оплата рахунків останньою. Позивачем у позовній заяві викладено розрахунок заборгованості за вказаний вище період, який загалом становить 33 736,36 грн. (а.с.3), що відповідає сумам заборгованості, які наведено у рахунках на оплату за період з 31.01.2020р. по 28.02.2021р. щодо часткової їх оплати (а.с.69-82). Стороною відповідачки розрахунок заборгованості не спростовано. Пунктом ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно в відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строк, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. Порядок оформлення претензій споживачів до виконавців визначено статтями 27, 28 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», якими передбачено, що у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг, складається акт-претензія. Зазначені положення також містилися у ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відсутність претензій, щодо надання житлово-комунальних послуг позивачем, підтверджує дотримання позивачем при наданні послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі №712/8916/17). Отже, наведені обставини справи свідчать про те, що у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг за проживання у гуртожитку, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не звільняє від обов`язку оплати за надані послуги. В силу положень ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків в зв`язку з вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.79 ЦК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Надані позивачем докази є достатніми на підтвердження позовних вимог, відтак позов підлягає задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача судовий збір за подання позову в сумі 2270,00 грн., сплата якого підтверджено випискою від 05.03.2021р. про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с.60).

Outcome: approved