Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

У 2015 році публічне акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКИЙ [PERSON]» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКИЙ [PERSON]» предявило до суду позов про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № Р61, який укладено 29 вересня 2008 року та за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 40000 доларів США зі строком повернення кредиту до 26 січня 2021 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15,00% річних та щомісячної комісії 0,32% річних. Унаслідок порушення відповідачем виконання зобовязань за цим договором станом на 28 липня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 16911,39 доларів США, що еквівалентно 373103 грн. 79 коп., з яких 13202,40 доларів США заборгованість за кредитом, 2948,49 доларів США заборгованість за відсотками, 760,50 доларів США заборгованість з щомісячної комісії, яку позивач просив стягнути на його користь з [PERSON] Заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 травня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з рішенням суду, публічне акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКИЙ [PERSON]» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКИЙ [PERSON]» подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування скарги зазначає, що висновок суду про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності є неправильним, оскільки позивач у звязку зі знаходженням усіх документів у м. Донецьку, до яких немає доступу внаслідок проведення антитерористичної операції, заявляв клопотання про витребування документів у відповідача, яке суд задовольнив, але не вжив заходів щодо його виконання. На думку апелянта, позов підлягає задоволенню, оскільки [PERSON] не спростував обставини, на які [PERSON] посилався як на підставу своїх вимог. Сторони у судове засідання, про час і місце якого повідомлені телефонограмами №№ 3273, 3275 від 08 липня 2016 року (ас. 162-163, 164-165), не зявились. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем докази не містять відомостей про додержання сторонами письмової форми при укладенні кредитного договору та домовленості щодо його умов, а також виконання Банком своїх зобовязань за таким договором. Вжиті заходи щодо витребування за клопотанням позивача у порядку ст. 137 ЦПК України доказів у [PERSON] результатів не дали. Однак погодитись з таким висновком суду не можна з наступних підстав. Так, зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема, з договорів. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України). Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Судом установлено, що 29 вересня 2008 року між публічним акціонерним товариством «УКРАЇНСЬКИЙ [PERSON]» та [PERSON] укладено кредитний договір № Р61, за умовами якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 40000 доларів США зі строком повернення кредиту до 26 січня 2021 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15,00% річних та щомісячної комісії 0,32% річних. Постановою Правління Національного банку України від 23 квітня 2015 року № 265 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКИЙ [PERSON]». Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 квітня 2015 року № 87 розпочата процедура ліквідації, призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКИЙ [PERSON]» (ас. 27, 28-29). Установлено, що позичальник неналежно виконував зобовязання за кредитним договором щодо повернення кредиту та сплати процентів і комісії, останній платіж здійснив 12 лютого 2014 року; у звязку з чим станом на 28 липня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 16911,39 доларів США, що еквівалентно 373103 грн. 79 коп., з яких 13202,40 доларів США заборгованість за кредитом, 2948,49 доларів США заборгованість за відсотками, 760,50 доларів США заборгованість з щомісячної комісії. Згідно зі ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підтвердження встановлених судом обставин позивач надав довідку про заборгованість, виписку з особового рахунку [PERSON], прінтскрін (роздруківка) з автоматизованої банківської системи «СКРУДЖ-3» (ас. 4, 7-19, 20-21). Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 15 жовтня 2015 року задоволено клопотання позивача щодо витребування у [PERSON] доказів, подання яких є утрудненим для публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКИЙ [PERSON]», а саме: кредитного договору № Р61 від 29 вересня 2008 року та додаткових угод до нього; договорів забезпечення кредитних зобовязань; доказів здійснення платежів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та інше (ас. 38). Проте на порушення вимог ст.ст. 10, 60, 137 ЦПК України відповідач не надав витребувані судом докази, а також інші належні та допустимі докази на спростування обставин, на які [PERSON] посилався як на підставу своїх вимог, у тому числі щодо укладення сторонами у справі спірного кредитного договору та розміру заборгованості, визначеного позивачем. Отже, у справі, яка переглядається, суд попередньої інстанції зробив неправильний висновок, що публічне акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКИЙ [PERSON]» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКИЙ [PERSON]» не довело ті обставини, на які [PERSON] посилався як на підставу своїх вимог. Ураховуючи викладене, апеляційний суд визнає, що право позивача на повернення кредитних коштів підлягає захисту шляхом стягнення заборгованості у загальному розмірі 16911,39 доларів США, з яких 13202,40 доларів США заборгованість за кредитом, 2948,49 доларів США заборгованість за відсотками, 760,50 доларів США заборгованість з щомісячної комісії. Доказів на спростування факту укладення між сторонами у справі кредитного договору, досягнення згоди щодо істотних умов кредитування та визначеного позивачем розміру заборгованості суду апеляційної інстанції [PERSON] не надав. Установивши, що суд першої інстанції неповно встановив обставини, не навів мотивів, з яких вважав встановленою відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги, безпідставно відхилив надані позивачем докази, колегія суддів скасовує оскаржене рішення і ухвалює нове рішення про задоволення позовних вимог. Відповідно до вимог частини третьої ст. 88 ЦПК України з відповідача у дохід держави стягується судовий збір 5596 грн. 56 коп.

Outcome: approved