Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

У березні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначив наступне. Позивач є квартиронаймачем квартири [ADDRESS] . В даній квартирі крім нього зареєстрований син позивача - [PERSON] , що підтверджується копією його паспорту громадянина України та довідкою про склад родини від 10.03.2021р. В 2003 році син позивача виїхав з смт. Новгородське до постійного місця проживання в Російську Федерацію, де і мешкає по теперішній час зі своєю родиною. В даній квартирі позивач залишився проживати зі своєю співмешканкою. Всі витрати, які пов`язані зі сплатою житлово-комунальних послуг позивач несе самостійно. Разом з цим, позивач є інвалідом II групи, отримує невелику пенсію, додаткового доходу не має. У зв`язку із подорожчанням вартості комунальних послуг позивачеві тяжко сплачувати за комунальні послуги самостійно. Багато грошових коштів позивач витрачає на придбання ліків. Вирішити питання щодо отримання субсидії позивач не може, оскільки за даною адресою зареєстрований його син, який є відповідачем по справі. При цьому, син позивача не має наміру повертатися за місцем своєї реєстрації і взагалі до країни. Під час спілкування відповідач зазначав, що не заперечує проти зняття з реєстрації за вказаною адресою, однак зробити це дистанційно не може, оскільки це не передбачено чинним в Україні законодавством. З цього приводу позивач звертався до ЦНАП, де йому також повідомили, що для зняття з реєстрації його сина за даною адресою, останньому необхідно самостійно з`явитися, або позивачеві необхідно подати до суду відповідний позов. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовної заяви наполягав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій зазначив про те, що позов він визнає в повному обсязі та не заперечує щодо його задоволення. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини. Судом встановлено, що позивач є квартиронаймачем квартири [ADDRESS] , де він зареєстрований та проживає, що підтверджується копією паспорту [NUMBER] , виданого Дзержинським МВ УМВС України в Донецькій області (а.с.6-8) В даній квартирі крім нього зареєстрований син позивача - [PERSON] , що підтверджується копією його паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого Дзержинським МВ УМВС України в Донецькій області (а.с.10-11) та копією довідки про склад сім`ї №482 від 10.03.2021 (а.с.13) В 2003 році син позивача виїхав з смт. Новгородське до постійного місця проживання в Російську Федерацію, де і мешкає по теперішній час зі своєю родиною, що підтверджується копією Акту від 02.03.2021 (а.с.14) В даній квартирі позивач залишився проживати зі своєю співмешканкою. Всі витрати, які пов`язані зі сплатою житлово-комунальних послуг позивач несе самостійно. Разом з цим, позивач є інвалідом II групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] (а.с.9), отримує невелику пенсію, додаткового доходу не має, а у зв`язку із подорожчанням вартості комунальних послуг позивачеві стало тяжко сплачувати за комунальні послуги самостійно. При цьому, син позивача не має наміру повертатися за місцем своєї реєстрації і взагалі до країни, про що свідчить копія Акту від 02.03.2021 та заява відповідача [PERSON] від 20.05.2021, яка надійшла на електронну пошту суду. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] понад 6 місяців, не утримує її, не слідкує за її станом, не сплачує комунальні платежі, а отже не виконує своїх обов`язків, як квартирокористувач. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Згідно ч. 4-5 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно ч. 1 ст. 122 ЖК УРСР, на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення. Порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. (ч. 1 ст. 123 ЖК УРСР) Статті 61-70 ЖК УРСР передбачають і встановлюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. За змістом ст. 65 ЖК УРСР, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР). Згідно ч.ч. 1, 3 до ст. 815 ЦК України, наймач зобов`язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Особливим інститутом житлового права є збереження житла за тимчасово відсутніми особами. Порядок збереження житла за тимчасово відсутніми членами сім`ї наймача житла державного, комунального житлового фонду визначено ст. 71 ЖК України, а їхні права та обов`язки - ст. 78 ЖК України, які встановлюють випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадинами. У той же час, умови збереження житла за цивільним законодавством визначаються строками встановленими за згодою сторін, абсолютне право власності на житло не обмежується ні строками, ні територією. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Отже, якщо тимчасова відсутність особи перевищила шість місяців, основний квартиронаймач має право звернутись із позовом про визнання її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Враховуючи викладене, а також те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] з 2003 року, тобто понад шість місяців, без поважних причин не мешкає в квартирі [ADDRESS] , з заявою про продовження строку відсутності за даною адресою до наймодавця не звертався, тому суд вважає, що він втратив право користування жилим приміщенням за вказаною адресою на підставі ст. 71 ЖК України.

Outcome: approved