Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

У березні 2014 року позивач Перший заступник прокурора міста Полтави в інтересах держави звернувся до суду з позовом до [PERSON] про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки. У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник третьої особи Полтавської міської ради позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Суд, враховуючи думку прокурора, представника третьої особи, відповідно до ст. 224 ЦПК України справу розглянув без участі відповідача на основі наявних у справі даних та доказів. Суд, вислухавши прокурора, представника позивача, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, вважає позов таким, що підлягає до задоволення з наступних обставин. Судом встановлено, що прокурор Ленінського району міста Полтави 27.06.2013 року звернувся до Ленінського районного суду м.Полтави з позовом в інтересах держави в особі Полтавської міської ради до [PERSON], третя особа Державна інспекція сільського господарства у Полтавській області про стягнення заподіяної шкоди внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки. Рішенням Ленінського районного суду міста Полтави від 29.10.2013 року у справі № 553/2657/13-ц позов прокурора Ленінського району міста Полтави задоволено повністю та стягнуто з [PERSON] кошти в сумі 226,18 грн. заподіяної шкоди внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] Вказане рішення Ленінського районного суду м.Полтави набрало законної сили 11.11.2013 року, що підтверджується відповідним штампом. Відповідно до ч.3 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Перевіркою установлено, що [PERSON], в порушення вимог ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України, самовільно використовує земельну ділянку площею 28 кв.м., яка розташована поруч із земельною ділянкою по [ADDRESS]. Вільний доступ на вказану земельну ділянку обмежено двома збудованими капітальними будівлями (гаражами), які разом з проходом та площею по фасадній частині займають площу близько 220 кв.м. Виїзд (вихід) з будівель (гаражів) облаштовано на ділянку АГК «Енергія». Доступ до цих будівель з іншого боку неможливий із-за крутосхилу. Будівництво одного із гаражів здійснено [PERSON] (згідно акту перевірки від 16.05.2013). Самовільне зайняття земельної ділянки підтверджується: рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 29.10.2013 року у справі №553/2657/13-ц, актом обстеження земельної ділянки Державної інспекції сільського господарства у Полтавській області від 16.05.2013 та протоколом про адміністративне правопорушення №000195 від 16.05.2013. Стаття 13 Конституції України визначає, що земля, її надра, атмосферне повітря, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Стаття 14 Конституції України встановлює - земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною державою. Згідно з ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та право користування земельними ділянками з земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Відповідно до вимог ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. На даний час [PERSON] будь-які встановлені законодавством України правовстановлюючі документи щодо користування або володіння земельною ділянкою на відповідній території, не пред'явлено. Наведені факти свідчать про те, що [PERSON] в порушення вимог ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України, самовільно використовує земельну ділянку площею 28 кв.м. вартістю 7111,72 грн., яка розташована поруч із земельною ділянкою по [ADDRESS]. Статтею 211 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи за самовільне зайняття земельних ділянок несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства. Статтею 90 Земельного кодексу України передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом, а тому самовільно зайнята земельна ділянка площею 0,0028 га вартістю 7111,72 грн., яка розташована поруч із земельною ділянкою по [ADDRESS] у відповідності до вимог статті 212 Земельного кодексу України підлягає поверненню у комунальну власність. Згідно з положеннями статті 121 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави у випадках, передбачених законом, з метою захисту інтересів держави та громадян у суді. Статтею 36-1 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року по справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді), прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави. Тобто прокуратура набула права визначати наявність інтересів держави в конкретних спірних відносинах, які підлягають захисту та вирішенню в судовому порядку. У відповідності з ч. 2 ст. 45 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, у позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Відповідно до вищезазначеного рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 року в справі № 1-1/99 державні інтереси закріплюються, як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо. Згідно положень вказаного рішення, під представництвом прокуратурою інтересів держави треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави з урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, у зв'язку з чим прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство підставу позову, та зазначає, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом відповідно до ст. ст. 6, 7, 13 Конституції України може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Відповідно до ч. 1 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності та земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Подаючи до суду позовну заяву в інтересах держави прокурор спрямовує дану заяву на захист інтересів держави, оскільки відповідно до ст. 14 Конституції України та ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством України, яка перебуває під особливою охороною держави, а тому самовільне зайняття земельної ділянки [PERSON] порушує права власника - територіальної громади міста Полтави володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, а тому суперечить інтересам держави та суспільним інтересам. За таких обставин, пред'явлення даного позову є заходом прокурорського реагування на захист інтересів держави, оскільки використання землі з порушенням вимог чинного законодавства завдає шкоди інтересам держави у сфері контрою за використанням та охороною земель у вигляді самовільного зайняття та використання земельних ресурсів як національного багатства, що перебуває під особливою охороною держави. На підставі вищевикладеного ,

Outcome: approved