Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

У березні 2018 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивував тим, що 01.06.2012 року Публічне акціонерне товариство Банк «ТРАСТ» отримав від [PERSON] пропозицію (оферту) про укладення договору № R011.0014733, в якій відповідач пропонував позивачу надати йому споживчий кредит. Позивачем було акцептовано вищезазначену оферту і надано відповідачу кредит в розмірі 62 000,00 грн. Відповідач, в свою чергу, зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі до 01.06.2016 року згідно з Графіком погашення кредиту, та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 11,99 % річних та 1,37 % щомісячної комісії за супроводження кредиту, строком на 48 місяців з щомісячною сплатою частини кредиту, відсотків та комісії за користування кредитом. Відповідач неналежно виконував свої зобов'язання за договором, та допустив виникнення заборгованості, яка станом на 26.02.2018 року становить 170 212 грн.38 коп. Тому просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 170 212,38 грн та судові витрати у розмірі 2 553,19 грн. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.03.2018 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Направив до суду письмову заяву з прохання слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує. В разі неявки відповідача до суду просив розглянути справу в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги не визнає, просив застосувати строк позовної давності. Вивченням матеріалів встановлено, що дану справу можливо вирішити в спрощеному позовному провадження, враховуючи положення ст. ст. 19, 274 ЦПК України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову, обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ незначної складності. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. При розгляді справи судом встановлено, що згідно заяви [PERSON] від 01.06.2012 року про надання споживчого кредиту, між Публічним акціонерним товариством Банк «Траст» та [PERSON] було укладено кредитний договір №R011.0014733 строком на 48 місяців з щомісячною сплатою частини кредиту, відсотків та комісії за користування кредитом. Сплата за користування кредитом, проценти у розмірі 11,99% річних та 1,37% щомісячна комісія за супроводження кредиту (а.с.18). З умовами надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі [PERSON] був ознайомлений 01.06.2012 року (а.с.14-17). Згідно меморіального ордеру №Loan-13326 від 01.06.2012 року вбачається, що [PERSON] отримав від ПАТ Банк «Траст» грошові кошти в розмірі 62 000 грн. (а.с.31). Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 29 грудня 2016 року №559-рш, Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 3085 від 30.12.2016р. «Про початок процедури ліквідації ПАТ БАНК «ТРАСТ» та делегування повноважень ліквідатора банку». Ліквідація запроваджена з 30 грудня 2016 р. до 29 грудня 2018 включно, та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ БАНК «ТРАСТ» Кухарева В.В. Відповідно до п. 2.2. Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, які є невід'ємною частиною Кредитного договору, відповідач, який є позичальником зобов'язався своєчасно та у повному обсязі сплачувати позивачу відсотки за користування кредитом та комісії, повертати кредит частинами у сумах та терміни, визначені у графіку платежів (Додаток №1 до Кредитного договору). Відповідно до п. 4.3. Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, які є невід'ємною частиною Кредитного договору (про що зазначено в п. 1.4. Умов), за несвоєчасне виконання зобов'язань з погашення заборгованості по кредиту, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу пеню в розмірі 0,3 % від суми прострочених зобов'язань за кожний день прострочення. Відповідно до п. 3.1.1. планове погашення заборгованості по кредиту здійснюється сумами платежів, згідно з графіком платежів. Згідно з пунктом 4.3. Умов надання та обслуговування кредитів на споживчі цілі, за несвоєчасне виконання зобов'язань з погашення заборгованості по кредиту, кредитор нараховує, а клієнт сплачує йому пеню у розмірі 0,3 % від суми прострочених зобов'язань за кожний день прострочення. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № R011.0014733 від 01.06.2012 року станом на 26.02.2018 року відповідач має заборгованість в розмірі 170 212 грн. 38 коп, яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 51 885,82 грн, заборгованості по комісії в розмірі 27 347,44 грн., заборгованості по пені в розмірі 90 979,12 грн. (а.с.29-30). За ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, суд вважає, що факт порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо своєчасної сплати кредиту у строки, передбачені договором, позивачем доведено в частині сплати боргу за тілом кредиту у розмірі 51 885,82 грн. За ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За положеннями ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Пункт 2.6 Договору зобов'язує позичальника щомісяця сплачувати комісію. Плата за кредит - це проценти та комісії, які Позичальник сплачує Банку за надання та обслуговування кредиту згідно з умовами кредитного договору. Відповідно до ч.14 ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Із цього пункту слідує, що банкам надано право нараховувати як відсотки так і комісію, якщо вона передбачена договором. У п.2.6 Заяви про надання кредиту на споживчі цілі від 11.12.2014 року, яка підписана відповідачем, встановлена щомісячна комісія за супроводження кредиту в розмірі 1,37 %. Таким чином, вимоги банку про стягнення комісії з відповідача [PERSON] підлягають до задоволення. Що стосується позовних вимог про стягнення з [PERSON] пені слід зазначити наступне. Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. За ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або не належним виконанням зобов'язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Згідно до ст.551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та водночас засадами, яких має ґрунтуватися зобов'язання між сторонами є добросовісність, розумність та справедливість. Положеннями ст.6, ч.1 ст.627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагенту та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, вимога щодо врахування принципу розумності є прямою вимогою закону до договору, зокрема сума неустойки (штрафу, пені) яка передбачена в договорі має бути розумною. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року передбачено застосування положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статі 551 ЦК, на думку Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, можна вважати зокрема ступень виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові й інші інтереси сторін що заслуговують на увагу (наприклад відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). При оцінці наслідків порушення зобов'язань відповідача [PERSON] за кредитним договором №R011.0014733 від 01.06.2012 року, застосовуючи принципи добросовісності, розумності і справедливості, суд вважає доцільним зменшити розмір заявленої позивачем до стягнення неустойки (пені та штрафів) з підстав не співмірності завданим позивачу збитків та ступінь виконання зобов'язання боржником. Враховуючи відсутність чіткого, нормативно закріпленого механізму зменшення розміру неустойки, суд об'єктивно оцінюючи обставини справи вважає, що сума пені яка була нарахована банком у загальному розмірі 90 979,12 гривень значно перевищує суму основної заборгованості за кредитом,тому виходячи із положень ст.551ЦК України,суд вважає можливим зменшити розмір пені до 4000 грн. Окрім того, слід зазначити, що заява відповідача про застосування судом строку позовної давності є необґрунтованою з огляду на нижченаведене. ВСУ зазначив, що поряд зі встановленням строку дії договору сторони (банк та клієнт) встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів згідно графіку платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Таким чином, графік платежів є складовою частиною договору, в ньому зазначено умови погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів, що визначено місяцями. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Тут слід наголосити, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Верховний Суд України прийшов до висновку, що, оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. На підставі викладеного, можна дійти висновку, якщо клієнт впродовж трьох років хоч і не здійснює платежі по кредитному договору (але до закінчення строку кредитного договору), це не дає можливості застосувати судом за його заявою строки позовної давності. Такі строки можуть застосовуватись щодо кожного окремого траншу, який клієнт не здійснив. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зі змісту зазначеної норми випливає, що предметом кредитного договору є грошові кошти. В даному випадку гроші виступають у якості майна. Тобто відповідно до договору кредиту фактично позичальник набуває у власність майно (гроші). Оскільки кредит є фінансовою послугою, за її надання передбачена винагорода/плата - відсотки визначені договором. При сплаті відсотків за користування кредитними коштами, гроші виступають у якості засобу платежу - еквівалента вартості отриманого майна (кредитних коштів). Кредитні кошти не є майном в класичному розумінні цього слова - це є майно яким позичальник може володіти, користуватися та розпоряджатися протягом визначеного договором кредиту строку, та яке обов'язково мають бути повернуті кредитору після спливу цього строку. Таким чином, сплата кредитної заборгованості («тіла кредиту») фактично відбувається повернення кредитору наданого у тимчасове користування позичальнику майна. В даному випадку кошти, як майно, можна порівняти із майном переданим у користування або оренду - оскільки незалежно від строку позовної давності орендоване (взяте у користування майно) має бути повернуте його власнику, так і кошти взяті в кредит мають бути повернуті кредитодавцю. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Порушенням зобов'язання с його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Слід врахувати ті обставини, що договором встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, тому право банку вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початком перебігу строку позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Відповідач подаючи до суду заяву про застосування судом строку позовної давності як на підставу для відмови у позові, не врахував положення п. 2.4 договору кредиту №R011/0014733 від 01.06.2012 року, в якому зазначено, що строк кредитування складає 48 місяців, а згідно наявного в матеріалах справи розрахунку вбачається, що останній платіж за кредитним договором відповідачем здійснено 18.01.2018 року.

Outcome: partial