Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), у якому просив стягнути з останнього на свою користь заборгованість за договором позики, що складається з суми основного боргу в розмірі 233 200,00 грн., пені в розмірі 216 909,59 грн., збитків від інфляції в сумі 93 774,79 грн. та 3% річних в розмірі 20 743,54 грн., а всього 564 627, 92 грн., а також судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25 березня 2016 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність грошові кошти в сумі 233 200 грн., що було еквівалентом 8 800 доларів США. Сторони домовились про те, що остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 30 березня 2016 р. у сумі 233 200, 00 грн., що є еквівалентом 8 800 доларів США. Водночас, ні в терміни, що встановлені Договором позики, ні на даний час відповідач суму позики позивачу не повернув, перестав відповідати на телефонні дзвінки та всіляко ухиляється від виконання своїх договірних зобов`язань щодо повернення позики. Відповідно пункту 3 Договору позики, при неповерненні чи несвоєчасному поверненні суми позики позикодавець вправі вимагати повернення йому частини позики, що залишилась несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати пені у подвійному розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочки з суми, що була несвоєчасно повернута. Загальний розмір пені, розрахований відповідно до умов Договору позики, складає 216 909,59 грн. У відповідності до положень ст. 625 ЦПК України, розмір інфляційних збитків, спричинених позивачу [PERSON] у зв`язку із несвоєчасним поверненнями суми позики становить 93 774,79 грн., а 3 % річних складає 20 743,54 грн. У судове засідання позивач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду його представник звернувся із заявою, у якій просив проводити розгляду справи за відсутності сторони відповідача, у якій також вказав, що підтримує вимоги позову та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не подала, про що свідчать матеріали справи, рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які повернулися до суду без вручення відповідачу з відміткою працівника поштового відділення «за закінченням встановленого терміну зберігання», що підтверджується довідками Укрпошти, форма 20. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч.ч. 1, 3 ст. 211 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зазначеного у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» №12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Як передбачено п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 19.04.2019 року у справі відкрито провадження у цивільній справі, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 25.06.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 25 березня 2016 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики (а.с. 8-9), відповідно до умов якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність грошові кошти в сумі 233 200,00 грн., що еквівалентом 8 800 доларів США. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Сторони домовились про те, що остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 30 березня 2016 р. у сумі 233 200,00 грн., що є еквівалентом 8 800 доларів США (п. 2 Договору позики). Відповідно пункту 3 Договору позики, при неповерненні чи несвоєчасному поверненні суми позики позикодавець вправі вимагати повернення йому частини позики, що залишилась несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати пені у подвійному розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочки з суми, що була несвоєчасно повернута. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом. Отже, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, а отже зобов`язаний повернути позивачу суму боргу за договором позики від 25.03.2016 року у сумі 233 200,00 грн. та пеню у подвійному розмірі облікової ставки НБУ за період з 31.03.2016 року по 18.03.2019 року у сумі 216 909,59 грн. Розмір пені, який передбачено договором позики, було перевірено та перераховано судом за допомогою програми системи «Ліга-Закон» в розділі «корисні інструменти». Стосовно стягнення інфляційних витрат та 3 % річних слід зазначити наступне. В силу вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Розмір індексу інфляції було перевірено та перераховано судом за допомогою програми системи «Ліга-Закон» в розділі «корисні інструменти» та становить 96 717,56 грн., а 3% річних - 20 757,99 грн. У той же час, розглядаючи справи у мужах заявлених позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні витрати за період з 31.03.2016 року по 18.03.2019 року в сумі - 93 774,79 грн. та 3% річних за період з 31.03.2016 року по 18.03.2019 року в розмірі - 20743,54 грн. у відповідності до положень ч. 2 ст. 625 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а з відповідача слід стягнути суму боргу за договором позики, пеню у подвійному розмірі облікової ставки НБУ, інфляційні витрати та 3 % річних на вказану суму боргу. Згідно ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі - 5 646,28 грн. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Outcome: approved