Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] через свого представника - адвоката Швадчака А.Р. звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 10 099,28 доларів США. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 16.03.2018 відповідач отримав від [PERSON] в борг 9 350,00 доларів США, що підтверджується розпискою, виданою відповідачем 16.03.2018 та зобов`язався повернути в строк до 01.06.2018, проте зобов`язання не виконав. 16.01.2020 між [PERSON] та позивачем [PERSON] було укладено договір відступлення права вимоги, згідно з умовами якого [PERSON] відступив [PERSON] своє право грошової вимоги до боржника [PERSON] за договором позики від 16.03.2018. Оскільки відповідач прострочив виконання взятого на себе за договором позики зобов`язання щодо повернення позики, [PERSON] просила суд стягнути з нього на її користь заборгованість у розмірі 10 099,28 доларів США. Ухвалою суду від 11.03.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №756/3150/21, визначено, що справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 11.05.2021 постановлено здійснити перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін до розгляду справи у порядку загального позовного провадження. 26.05.2021 на адресу суду від представника відповідача - адвоката Мазура М.В. надійшов відзив на позов, де просить відмовити у задоволенні позову виходячи з наступного. Позивач не має права бути кредитором боржника за розпискою від 16.03.2018, оскільки в договорі про відступлення прав вимог від 16.01.2020 паспортні дані та ІПН [PERSON] не збігаються з його дійсними. [PERSON] склав розписку про те, що станом на 23.05.2021 він не має жодних претензій до відповідача [PERSON] . Адвокатом Мазуром М.В. було допитано в якості свідка [PERSON] , який вказав, що не передавав в борг [PERSON] коштів, а [PERSON] написав розписку як представника компанії ТОВ «МКК Фільм Сервіс», як гарантію того, що компанія розрахується за послуги [PERSON] після завершення зйомок фільму «Черкаси». Також, [PERSON] повідомив адвокату, що станом на 23.05.2021 всі зобов`язання про які йшла мова у розписці від 16.03.2018 виконані, заборгованість погашена у повній мірі. 02.06.2021 від представника позивача - адвоката Швадчака А.Р. до суду надійшла відповідь на відзив, де зазначає що відзив не відповідає вимогам ЦПК України, зокрема, не містить жодних посилань на норми законодавства України, і як наслідок відсутнє будь-яке правове обгрунтування його заперечень позовних вимоги. Укладення договору відступлення прав вимоги від 16.01.2020 між позивачем та первісним кредитором відповідало внутрішній волі сторін та було спрямоване на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. [PERSON] набула права вимоги до відповідача на підставі дійсного та чинного правочину, а твердження про відсутність у неї права бути кредитором відповідача є безпідставними. Наведена у розписці від 23.05.2021 інформація не відповідає дійсності, а наданий документ не може вважатися достовірним доказом, оскільки наявність у [PERSON] оригіналу розписки від 16.03.2018 підтверджує той факт, що відповідач не виконав свої зобов`язання ані перед первісним кредитором, ані перед позивачем. Починаючи з 16.01.2020 та станом на момент підписання розписки від 23.05.2021 у [PERSON] не могло бути претензій матеріального характеру до відповідача за розпискою від 16.03.2018, оскільки в останнього вже не існувало зобов`язань перед первісним кредитором. На думку представника позивача викладені представником відповідача у відзиві на позовну заяву заперечення не ґрунтуються на правових підставах та не підтверджуються належними, допустимими та достовірними доказами, а отже підлягають відхиленню. Ухвалою суду внесеною до протоколу судового засідання від 07.06.2021 [PERSON] залучено до участі у справі в якості третьої особи. Під час розгляду справи по суті позивач та її представники позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували щодо задоволення позову. Відповідач зазначив, що грошові кошти не отримував, підписуючи розписку діяв як представник компанії «МКК Фільм Сервіс», розраховував на те, що в подальшому інвестори повернуть грошові кошти за рахунок продажу авторських прав. Розписку диктував [PERSON] , волевиявлення під час написання розписки було вільним. Третя особа [PERSON] , який викликався до суду також в якості свідка будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання вкотре не з`явився, письмових пояснень щодо заявленого позову не надав. Заслухавши пояснення учасників справи, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно розписки від 16.03.2018, написаної відповідачем [PERSON] , він отримав від [PERSON] грошові кошти в розмірі 9 350,00 доларів США та зобов`язався повернути у повному обсязі у строк до 01.06.2018 (а.с. 6). Судом встановлено, що оригінал розписки знаходиться у позивача. Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе боргових зобов`язань. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Окрім того, суд вважає, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця. Аналагічного правового висновку дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 22.08.2019 у справі № 369/3340/16-ц. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З огляду на досліджені судом докази, наявні у справі суд приходить до висновку, що між відповідачем та третьою особою в належній формі укладено договір позики, проте відповідач [PERSON] порушив свої зобов`язання щодо своєчасного повернення грошових коштів, вчинена сторонами письмова форма договору позики не лише є доказом факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику. Своїм підписом відповідач засвідчив, що його волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає його внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін. 16.01.2020 між [PERSON] та позивачем [PERSON] укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор [PERSON] відступив [PERSON] право вимоги за розпискою від 16.03.2018 на суму 9 350,00 доларів США (а.с. 7). 28.07.2020 позивач направила відповідачу повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні з вимогою про повернення заборгованості (а.с. 8-11). Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідачем не спростовано твердження позивача про невиконання грошового зобов`язання у визначені сторонами строки. Відповідач зобов`язання повернути кошти в термін визначений Договором, а саме 9 350,00 доларів США в строк до 01.06.2018, не виконав, права позивача підлягають захисту, а тому стягненню з відповідача підлягає сума боргу за договором позики в розмірі 9 350,00 доларів США. Згідно зі ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із частиною другою ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд, перевіряючи наданий позивачем розрахунок 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язань за період з 02.06.2018 по 01.02.2021 погоджується із визначеним позивачем розміром 3% річних в сумі 749,28 доларів США, які вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача. Протягом розгляду цивільної справи відповідач не скористався своїми процесуальними правами та не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, з огляду на ст.ст. 77-88 ЦПК України, який би містив інформацію щодо предмету доказування, в підтвердження своєчасного виконання своїх зобов`язань за укладеним договором позики. Враховуючи беззаперечний факт укладення сторонами договору позики, суд, приходить до переконання про необхідність задоволення позову, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором позики з урахуванням 3% річних у розмірі 10 099,28 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2 833,75 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved