Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 22 листопада 2011 року її підопічний зареєстрував шлюб із відповідачкою в Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 1209. Від шлюбу дітей не мають. Після реєстрації шлюбу вони однією сім'єю не проживали, оскільки мали різні житлові площі. Крім того, відповідачка не турбувалась про [PERSON] коли він знаходився у лікарні. 24 жовтня 2012 року рішенням суду [PERSON] призначена опікуном [PERSON], оскільки останній визнаний недієздатним. Просила розірвати шлюб та витребувати копію актового запису про шлюб. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала заяву про можливість слухання справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, просила розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачка у судове засідання не з'явилась з невідомих підстав, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, у зв'язку із чим суд ухвалив розглянути справу у порядку ст.224 ЦПК України. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обгрунтованість. Судом встановлено, що 22 листопада 2011 року між [PERSON] та [PERSON] в Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області зареєстровано шлюб, актовий запис № 1209. Від шлюбу дітей не мають. Спільне господарство між ними не велося. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 24 жовтня 2012 року визнано [PERSON], [INFO], недієздатним та призначено опікуном [PERSON] [PERSON], [INFO]. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв'язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Відповідно до ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Частина 4 статті 67 Цивільного кодексу України передбачає, що опікун зобов'язаний вжити заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу залишити відповідачці прізвище «[PERSON]». Враховуючи викладене, у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї неможливе.

Outcome: approved