Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

У березні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання недійсним укладеного кредитного договору та іпотечних договорів про визнання недійсним укладеного договору та іпотечних договорів, посилаючись на те, що 18 вересня 2007 року між ним та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» був укладений кредитний договір № 28807С185. У липні 2013 року він отримав від ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № 28807С185 від 18 вересня 2007 року. У вказаній вимозі банк вимагав дострокового погашення заборгованості станом на 21 червня 2013 року у розмірі 968 993,63 доларів США та 73 898,35 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом. Свої вимоги банк мотивував тим, що він систематично порушує зобовязання за кредитним договором щодо сплати процентів. З вимогою банку про дострокове погашення заборгованості він не погоджується, оскільки було встановлено, що банк здійснює неправильне нарахування процентів та суми штрафних санкцій. Неправомірні дії банку завдають йому збитків. Відповідно до умов п. 2.1.1 кредитного договору банк зобовязався відкрити позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 2 000 000 доларів США, з кінцевою датою погашення 18 вересня 2028 року, на фінансування будівництва. Кредит надається на умовах забезпеченості, повернення строковості, платності та цільового характеру використання. Відповідно до умов п. 2.3.2 Кредитного договору банк зобовязався надати позичальнику кредит відповідно до Графіку надання та погашення кредиту за договором. Згідно умов кредитного договору сторонами було погоджено, що Графік погашення кредиту є визначенням та встановленням порядку виконання фінансових зобовязань позичальника перед кредитором. В подальшому сторони уклади декілька Додаткових угод до кредитного договору, згідно умов яких було змінено Графік погашення кредиту. 18 вересня 2007 року сторонами кредитного договору було погоджено та підписано Додаток № 1 до кредитного договору, яким визначено графік надання та погашення кредиту. Сторони також підписали Додаток № 2, згідно умов якого було зафіксовано реальну процентну ставку за кредитним договором та абсолютне значення подорожчання кредиту. 04 березня 2009 року сторони уклали Додаткову угоду № 2. згідно умов якої внесено зімни до кредитного договору. Вказаною угодою було внесено зміни до п. 2.5.1 Кредитного договору та викладено її в наступній редакції «при зміні процентної ставки на умовах, зазначених в підпункті 2.2.1 цього договору, нарахування процентів за зміненою процентною ставкою за кредитом здійснюється з дати її зміни (включно) за умови належного виконання банком вимог цього договору щодо повідомлення позичальника про відповідну зміну процентної ставки за кредитом. Банк повідомляє позичальника про відповідну зміну процентної ставки за кредитом. Банк повідомляє позичальника про таку зміну розміру процентної ставки за кредитом не пізніше 7 календарних днів з дати її зміни порядку, визначеному пунктом 6.3. цього договору. У разі незгоди з розміром процентної ставки позичальник зобовязаний дострокового погасити кредит та платежі за кредитом». 14 жовтня 2009 року Додатковою угодою № 3 до укладеного Кредитного договору внесено зміни до кредитного договору, зокрема Додаток № 1 до кредитного договору було викладено у новій редакції. Відповідно до умов укладеного Додатку № 1 до кредитного договору було визначено суму погашення кредиту та період, за який вказана сума має бути сплачена позичальником. Графік погашення був визначений та в ньому був встановлений порядок виконання фінансових зобовязань позичальника перед банком. Умовами кредитного договору визначено можливість банку в односторонньому порядку змінювати процентну ставку за кредитом за формулою, яку без спеціальних фахових визначити самостійно з метою визначення вартості кредиту не можливо. 10 січня 2009 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банками змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» № 661-VІ від 12 грудня 2008 року. Відповідно до вимог ст. 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Розмір процентів був узгоджений сторонами згідно умов п. 2.5.1 кредитного договору та викладений у Додаткових угодах до кредитного договору. Однак відповідно до умов кредитного договору та підписаної після набрання чинності змін до чинного законодавства Додаткової угоди № 2 від 04 березня 2009 року до кредитного договору банком були грубо порушені вимоги ст. 1056-1 ЦК України. Банк грубо порушив вимоги чинного законодавства України, а саме: зазначений в укладеному кредитному договорі індекс не містить посилання на джерело інформації про відповідний індекс; на підставі кредитного договору точно визначено розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору не має можливості з огляду на мінливість зазначеного банком індексу та відсутність позичальника як споживача послуги відповідних фахових знань та джерел інформації про такий індекс; банком неправомірно зменшено встановлений законом 15 денний строк на повідомлення про зміну процентної ставки за кредитом аж до 5 банківських днів. Умови п. 2.5.1. кредитного договору містить положення про повідомлення банком про зміну процентної ставки, а саме не пізніше 7 календарних днів; банк в односторонньому порядку залишив за собою право змінювати процентну ставку в односторонньому порядку, склавши та надавши на підпис позичальнику текст додаткових угод; після набрання чинності ст. 1056-1 ЦК України, банком зазначені умови кредитного договору не приведені у відповідність до вказаної норми закону, у звязку з чим умови кредитного договору, якими визначено проценти згідно умов кредитного договору є такими, що суперечать вимогам закону, є недійсними. При перерахунку сум нарахованих банком процентів за кредитним договором встановлено, що нараховані банком суми процентів, які мають бути сплачені за користування кредитом, відрізняються від нарахованих банком сум процентів, що були виставлені позичальнику, як поточні зобовязання по сплаті процентів за користування кредитом. Розмір сум штрафних санкцій, розрахований банком є завищений, оскільки ним всупереч встановленим вимогам та установленій практиці змінений порядок нарахування пені, що є порушенням вимог чинного законодавства та законних його прав та інтересів. З отриманої вимоги банку вбачається, що банк провів власний розрахунок внаслідок чого сума пені була збільшена. Банк не надав до претензії жодного розрахунку, у звязку з чим він, як спожива фінансової установи, не мав змоги самостійно перевірити заявлені вимог банку та надати свої заперечення на них. Банк навіть не повідомив йому про зміну розміру процентної ставки та/або графіку погашення кредиту, тому на момент предявлення вимоги банку та на момент звернення до суду визначена при укладенні кредитного договору процентна ставка фактично не визначена, а вказана умова кредитного договору є несправедливою. Сторони кредитного договору підписали Графік надання та погашення кредиту, визначений у Додатку № 1 до кредитного договору, який є обовязків до виконання сторонами. Останнім днем виконання зобовязання позичальника за кредитним договором погоджено 18 вересня 2028 року, інших умов сторони не погоджували. Банк, всупереч вимогам ст. 1-56-1 ЦК України та положенням Закону України «Про захист прав споживачів» умови укладеного кредитного договору виклав у незрозумілій для позичальника редакції без надання відповідної інформації, тому кредитний договір має бути визнаний недійсним. Заявлені в претензії вимоги банку він вважає безпідставними та несправедливими, такими, що порушують положення Закону України «Про захист прав споживачів» та впливають на його права. На момент направлення позичальнику претензії банк вказав на наявну в нього заборгованість станом на 21 червня 2013 року в розмірі 968 993,69 доларів США та 73 898,35 грн., що підтверджує той факт, що позичальник станом на 21 червня 2013 року вніс 1 031 006,31 доларів США на оплату суми основного зобовязання. У звязку з цим він вважає, що вимоги банку про дострокове погашення кредиту є безпідставними та неправомірними. Оскільки, кредитний договір, в якості забезпечення якого були укладені іпотечний договір № 28811Z20 від 27 липня 2011 року та іпотечний договір № 28807Z233 від 24 жовтня 2007 року є недійсними у відповідності до вимог ст. 203, ст. 215 та ст. 548 ЦК України. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив визнати недійсним кредитний договір № 28807С185 від 18 вересня 2007 року, який укладений між ним та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України»; визнати недійсним іпотечний договір № 28811Z20 від 27 липня 2011 року, який укладений між ним та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України»; виключити з Державного реєстру іпотек запис № 2849 від 27 липня 2011 року про державну реєстрацію Договору іпотеки № 28811Z20 від 27 липня 2011 року; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис за № 1394 від 06 липня 2012 року про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна за Договором іпотеки № 28811Z20 від 27 липня 2011 року; виключити з Державного реєстру іпотек запис № 2850 від 27 липня 2011 року про державну реєстрацію змін до Договору іпотеки № 28811Z20 від 27 липня 2011 року; визнати недійсним іпотечний договір № 28807Z233 від 24 жовтня 2007 року, який укладений між ним та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України»; в порядку застосування недійсності Договору іпотеки № 28807Z233 від 24 жовтня 2007 року виключити з Державного реєстру іпотек записи про державну реєстрацію Договору іпотеки № 28807Z233 від 24 жовтня 2007 року та змін до нього; скасувати заборону на відчуження з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна; стягнути з відповідача понесені витрати по сплаті судового збору. У судовому засіданні представник позивача надав пояснення просив позов задовольнити. Перед судовими дебатами була оголошена перерва для підготовки до дебатів. Позивач та його представник двічі не зявились на судові дебати, про дату, час і місце розгляду повідомлялись належним чином. У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав та заперечував проти його задоволення в повному обсязі. Просив провести судові дебати у відсутність позивача та його представника так як пояснення стороною наданні в судовому засіданні. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 вересня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 28807С185 від 18 вересня 2007 року, відповідно до умов п. 2.1. якого банк відкрив позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 2 000 000 доларів США з кінцевою погашення 18 вересня 2028 року на фінансування будівництва. Перший транш у розмірі 600 000 доларів США надається після оформлення в іпотеку банку нерухомості, зазначеної у підпункті 2.8.1.1. даного договору. Наступні транші у загальному розмірі 1 400 000 грн. доларів США надаються після оформлення в іпотеку банку нерухомості, зазначеної у підпунктах 2.8.1.2. 2.8.1.4. даного договору. Кредит надається на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Згідно умов п. 2.2.1 Кредитного договору позичальник зобовязався щомісячно сплачувати банку проценти за користування кредитом у валюті кредиту у розмірі річної процентної ставки, яка визначається: LIBOR (12m)+5,60 % річних, але не менше 11 % річних. Відповідно до умов п. 2.3.2. Кредитного договору банк надав позичальнику кредит відповідно до Графіка надання та погашення кредиту за договором. Згідно умов п. 2.5.1 Кредитного договору позичальник зобовязався сплачувати банку проценти за користування кредитом у розмірі, зазначеному в підпункті 2.2.1 цього договору, у валюті кредиту. Такі проценти нараховуються на фактичну суму заборгованості за кредитом, із розрахунку фактичної кількості днів періоду нарахування процентів на основі банківського року і підлягають сплаті з 1 по 15 число кожного місяця. Згідно умов п. 2.8. Кредитного договору забезпеченням зобовязань позичальника за цим договором є іпотека майна, а саме: житлового будинку (загальною площею 314,5 кв.м, житловою площею 128,3 кв.м.) та земельною ділянкою, площею 0,1220 га (кадастровий номер 3222484501:01:001:0341), розташованих за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Лісники, вул. Гайова, 81; земельна ділянка площею 0,1772 га (кадастровий номер 3222484501:01:001:0340), яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Лісники, вул. Гайова, 93; житлового будинку (загальною площею 256,9 кв.м, житловою площею 126,2 кв.м.) розташованого за адресою: : Київська область, Києво-Святошинський район, с. Лісники, вул. Гайова, 98 та земельної ділянки площею 0,1646 га (кадастровий номер 3222484501:01:001:0338) яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Лісники, вул. Гайова, 94; незавершеного будівництвом житлового будинку (загальною площею 266,8 кв.м., житловою площею 93,6 кв.м.) розташованого на земельних ділянках за адресами: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Лісники, вул. Гайова,93 та 94 за умови отримання дозвільної документації на будівництво цього будинку, або житловий будинок (загальною площею 266,8 кв.м., житловою площею 93,6 кв.м.) розташований на земельних ділянках за адресами: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Лісники, вул. Гайова,93 та 94 за умови отримання дозвільної документації на будівництво цього будинку. 24 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», та [PERSON] був укладений Іпотечний договір № 28807Z233, відповідно до умов п. 1.1. якого іпотекою за цим договором забезпечуються вимоги іпотекодержавтеля до іпотекодавця, що випливають з кредитного договору від 18 вересня 2007 року № 28807С185, укладеного між іпотекодавцем та іпотеко держателем. Відповідно до умов п. п. 1.3.1, 1.3.2, 1.3.3., 1.3.4 Іпотечного договору предметом іпотеки є земельна ділянка площею 0,1772 га, кадастровий номер 3222484501:01:001:0340. цільове призначення земельної ділянки будівництво та обслуговування жилого будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Лісники, вул. Гайова, 93; домоволодіння загальною площею 281,10 м.кв., що розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Лісники, вул. Гайова, 99; земельна ділянка площею 0,1646 га, кадастровий номер 3222484501:01:001:0338, цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування жилого будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Лісники, вул. Гайова, 94; домоволодіння загальною площею 256,90 м.кв., що розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Лісники, вул. Гайова, 98. Відповідно до умов п. 5.1. Іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов кредитного договору та/або порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобовязання іпотекодавцем, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. 27 липня 2011 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] був укладений Іпотечний договір № 28811Z20, відповідно до умов п. п. 1.3.1., 1.3.2., 1.3.3. предметом іпотеки є земельна ділянка площею 0,0672 га (кадастровий номер 3222484501:01:001:1114), що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Лісники, вул. Гайова, 92, цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель; домоволодіння, яке складається з одного житлового будинку, рік побудови 2010, позначене на плані літерою А, загальна площа 271,90 кв.м., житлова площа 109,7 кв.м.; земельна ділянка площею 0,1791 га, кадастровий номер 3222484500:02:002:0008, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Лісники, вул.. Чапаєва, 42, цільове призначення земельної ділянки - будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель. В подальшому між Відкритим акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», та [PERSON] були укладені Додаткові угоди до Кредитного договору № 28807С185 від 18 вересня 2007 року Додаткова угода № 1 від 24 жовтня 2007 року, Додаткова угода № 2 від 04 березня 2009 року, Додаткова угода № 3 від 14 жовтня 2009 року, Додаткова угода № 4 від 31 березня 2010 року, Додаткова угода № 5 від 27 липня 2011 року, Додаткова угода № 6 від 06 липня 2012 року, Додаткова угода № 7 липень 2012 року. 21 червня 2013 року за вих. № 153-7/467 відповідач ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» направив позивачу [PERSON] вимогу про дострокове погашення заборгованості, з посиланням на те, що станом на 21 червня 2013 року [PERSON] систематично порушуються зобовязання за Кредитним договором щодо сплати процентів (підпункт 2.5.1 пункту 2.5. ст. 2 Кредитного договору). Згідно вказаної вимоги, банк вимагав від [PERSON] протягом десяти календарних днів з дня отримання вимоги здійснити повне погашення заборгованості за Кредитним договором, яка станом на 21 червня 2013 року становила 968 993,69 доларів США та 73 898,35 грн., та складається з прострочених платежів по сплаті процентів за користування кредитом у сумі 51 936,80 доларів США; строкових платежів з погашення процентів за користування кредитом у сумі 8 605,60 доларів США; заборгованості за кредитом (основним боргом) у сумі 908 451,83 доларів США; пені за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом у сумі 73 898,35 грн.. Позивач [PERSON] не погодився з вимогою банку про дострокове погашення кредиту та заперечував проти її задоволення, посилаючись на те банк в порушення вимог чинного законодавства України в односторонньому порядку змінив розмір процентної ставки, без згоди сторін. В наданих до суду письмових запереченнях представник відповідача посилається на те, що банк виконав свої зобовязання за кредитним договором № 28807С185 від 18 вересня 2007 року, відкривши [PERSON] невідновлювальну кредитну лінію з лімітом 2 000 000 доларів США. Однак позичальник [PERSON] порушив свої зобовязання згідно умов кредитного договору щодо сплати процентів за користування кредитом. В результаті вказаних порушень банк вимушено направив позичальнику відповідну вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором. У звязку з подальшим невиконанням позичальником своїх зобовязань за кредитним договором АТ «Укрексімбанк» звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», що підтверджується наданою копією ухвали Дніпровського районного суду м. Києва про відкриття провадження від 03 вересня 2013 року. Відповідно до умов п. п. 1, 2 Додаткової угоди № 2 до Кредитного договору № 28807С185 від 18 вересня 2007 року доповнено підпункт 2.2.1 Договору наступним змістом: у разі невиконання позичальником умов щодо надання звітності не рідше, ніж щокварталу протягом строку дії відстрочення погашення кредиту, визначених четвертим абзацом підпункту 3.3.1. цього договору, з 1-го числа місяця, наступного за місяцем, у якому позичальником порушено або не виконано вищезазначену умову, процентна ставка за кредитом становитеме: процентна ставка, визначена цим підпунктом, плюс 1 % річних. Процентна ставка змінюватиметься в порядку, визначеному цим договором. У разі порушення строків погашення кредиту, вказаних у Графіку надання та погашення кредиту за договором, процентів та платежів за цим договором, позичальник сплачує банку за кожен день прострочення пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Пеня нараховується на суму прострочених платежів, починаючи з дати невиконання відповідних зобовязань за договором до повного погашення простроченої заборгованості за кредитом (не включаючи дату погашення простроченої заборгованості) за цим договором у повному обсязі та підлягає сплаті на рахунок, відкритий у ВАТ «Укрексімбанк». Відповідно до умов п. 3 Додаткової угоди № 2 до Кредитного договору № 28807С185 від 18 вересня 2007 року доповнено зміст підпункту 2.5.1. Договору та викладено його в наступній редакції: «Банк повідомляє позичальника про зміну розміру процентної ставки за кредитом не пізніше 7 календарних днів д з дати її зміни порядку, визначеному п. 6.3. цього договору. У разі незгоди з розміром процентної ставки позичальник зобовязаний достроково погасити кредит і платежі за кредитом». Згідно вимог ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до вимог ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.При цьому згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до положень ст. ст. 1048-1052, 1054 ЦК України істотними умовами виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що при укладанні Кредитного договору № 28807С185 від 18 вересня 2007 року сторонами були досягнуті всі істотні умови даного договору, зміст договору був погоджений ними. В свою чергу, позивач, оспорюючи дійсність укладення зазначеного кредитного договору, вказує на неправомірні дії відповідача, посилаючись на свідоме приховування банком реального розміру відсоткової ставки договору, що унеможливило досягнення згоди стосовно усіх його істотних умов. В позовній заяві позивач зазначив, що оскільки кредитний договір, в якості забезпечення якого були укладені іпотечний договір № 28811Z20 від 27 липня 2011 року та іпотечний договір № 28807Z233 від 24 жовтня 2007 року є недійсними, то у відповідності до вимог ст. ст. 203, 215 та ст. 548 ЦК України укладені ним іпотечні договори також є недійсними. Однак, загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 ЦК України. Так, відповідно до вимог ч. ч. 1 та 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов до висновку про те, що сторони, зокрема, позивач, підписавши кредитний договір з додатками до нього у якому визначений графік платежів за цим договором, встановили факт досягнення згоди між собою щодо всіх істотних умов кредитного договору. З матеріалів справи не вбачається та і недоведено позивачем, що під час укладення кредитного та іпотечних договорів з боку відповідача існувало свідоме приховування реального розміру відсоткової ставки, а тому відсутні підстави вважати, що діями банку позивача було введено в оману. Посилання позивача, що укладений кредитний договір та додаткові угоди до нього є несправедливим також не були підтверджені позивачем. Позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б давали підстави вважати, що кредитний договір, укладений між сторонами є несправедливим по відношенню до нього, оскільки при підписанні даного договору [PERSON] був ознайомлений зі змістом спірного договору та погодився з його умовами. Підписання договору є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для визнання спірних кредитного та іпотечного договорів недійсними. У позовній заяві позивач вказує на те, що банк всупереч вимогам законодавства України в односторонньому порядку змінив процентну ставку, чим порушив вимог ст. 1056-1 ЦК України. Відповідно до абзацу третього п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що при вирішення питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до ст.ст. 641-642 ЦК України або в порядку, визначеному ч.6 ст. 1056-1 ЦК України. Не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить ст. 1056-1 ЦК України зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (не укладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки, дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора. Відповідно до Додаткової угоди № 2 до Кредитного договору від 04 березня 2009 року сторонами було погоджено розмір процентної ставки. Отже, з урахуванням наведеного слід зазначити, що погодивши Додатковою угодою № 2 до Кредитного договору від 04 березня 2009 року умову збільшення відсоткової ставки, з яким позичальник був ознайомлений та надав свою згоду на його укладення на таких умовах та підписав їх, а тому така умова договору не може розцінюватись як одностороння зміна відсоткової ставки кредитором. Вимога позивача про збільшення банком розміру відсоткової ставки в односторонньому порядку є необґрунтованою. Представником відповідача було надано заяву про застосування строку позовної давності до вимог [PERSON] про визнання недійсними кредитного та іпотечних договорів, посилаючись на те, що спірний кредитний договір між банком та [PERSON] був укладений 18 вересня 2007 року, а з позовом до суду позивач звернувся лише в березні 2014 року, тобто через 7 років після укладання кредитного договору. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до вимог ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Статтею 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з матеріалів справи, спірний кредитний договір укладений та підписаний позивачем 18 вересня 2007 року, а відтак усвідомлюючи значення своїх дій при підписанні спірного кредитного договору позивач був обізнаний про наслідки вчинення правочину ще у 2007 році. Однак позивач звернувся з позовною заявою щодо визнання недійсним кредитного договору лише у березні 2014 року, тобто після сплину строку позовної давності, обумовленого ст. 257 ЦК України. За таких обставин, з огляду на подання представником відповідача заяви про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають також через пропуск строку позовної давності. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За таких обставин суд відмовляє у задоволенні позову. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed