Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на те, що 13 жовтня 2014 року державним нотаріусом Долинської державної нотаріальної контори Кіровоградської області Величком В.О. посвідчено заповіт від імені [PERSON], [INFO], який на випадок своєї смерті всі права та обов'язки, а також усе своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось заповів [PERSON] [INFO] помер [PERSON] 26 січня 2016 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Величка В.О. із заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку із пропуском строку для прийняття спадщини. [PERSON] зазначає, що дізнався про смерть спадкодавця наприкінці жовтня 2015 року від мешканців села, що унеможливило прийняти спадщину у встановлений строк. 20 жовтня 2014 року щодо [PERSON] було вчинено злочин, а тому з цього часу почалась боротьба за існування із не реформованою правоохоронною та судовою системою, вимушений доводити свою правоту, звертаючись зі скаргами, заявами, клопотаннями, позовами та запереченнями до правоохоронних, контролюючих органів та суду, до посадових осіб різного рівня. Вимушений їздити до Генеральної прокуратури України, МВС України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, звертатись до представників громадськості та телебачення. [PERSON] у зв'язку із вищезазначеними обставинами сплачувались необхідні обов'язкові платежі пов'язані із зверненням до суду, здійснювались поїздки до судів, що підтверджується документами. Це потягло погіршення матеріального становища. Всі зазначені процесуальні дії були пов'язані із підготовкою, поданням необхідних документів до державних органів, що повинні готуватись та узгоджуватись із адвокатом [PERSON] у визначений строк. Відступити та пропустити такий строк було об'єктивно неможливо, оскільки від цього залежало його життя як підприємця та фермера, який працює на землі для людей, недопущення втрати права на вчинення процесуальних дій в органах влади. [PERSON] зазначає, що вищезазначені дії були цілеспрямованими діями правника [PERSON] для встановлення у суді та під час досудового розслідування штучних перешкод, ці дії носять та носили спрямований характер, направлений на умисне вчинення перешкод, вчинення незаконної протидії щодо активної реалізації та виконання своїх прав та обов'язків, з метою затягування часу та є формою психологічного тиску на позивача під час розгляду кримінальних проваджень та цивільних справ. Ситуація, що склалась привела [PERSON] та його родину до психологічного стресу, що потягло розлад здоров'я. Був змушений витрачати час, кошти на відвідування правоохоронних органів з метою захисту своїх прав та законних інтересів. Зазначені дії призвели до хронічної втоми позивача, погіршення здоров'я, виснаження нервової системи, а тому втратив душевний спокій, перебуває у роздратованому стані, глибоко страждає, оскільки пережив та переживає інтенсивні негативні почуття, а саме дискомфорт, безпорадність, обурення, образу, невпевненість. Отже, саме через бездіяльність деяких правоохоронців та органів державної влади тепер має перешкоди у реалізації найважливіших людських потреб - у реалізації конституційного права заробляти собі на життя працею та утримувати сім'ю, людської стабільності, що є гарантією здоров'я людини. За зазначений період часу [PERSON] довелося змінити свій нормальний життєвий уклад, матеріальний стан сім'ї погіршився. Позивач є фізичною особою - підприємцем, який працює та живе на землі, а господарювання на землі потребує дотримання режиму використання землі щодо її сільськогосподарського виробництва з урахуванням часу вирощування та ротації культур. Сплачував усі передбачені податки. Звертає увагу, що є батьком багатодітної родини, має троє малолітніх дітей та дружину. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали за обставин зазначених у ньому, попросили позов задовольнити. Представник відповідача Василівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області у судове засідання не з'явився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні. Суду пояснив, що відсутні поважні причини за яких [PERSON] пропущено строк для прийняття спадщини, тобто такі, що пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для прийняття спадщини. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено, що [INFO] у с. Василівці Долинського району Кіровоградської області помер [PERSON] (а. с. 7). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, зокрема земельна ділянка площею 9,30 га, кадастровий номер [NUMBER], що знаходиться на території Василівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області (а. с. 112). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. ст. 1216-1218 ЦК України). Частиною 1 ст. 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. За змістом ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. 13 жовтня 2014 року державним нотаріусом Долинської державної нотаріальної контори Кіровоградської області Величком В.О. посвідчено від імені [PERSON] заповіт, зареєстрований у реєстрі за № 418, згідно якого спадкодавець на випадок своєї смерті всі права та обов'язки, що належать на момент складання цього заповіту, а також ті права та обов'язки, що можуть належати у майбутньому, усе майно де б воно не було і з чого б не складалось, все те, що буде належати на день смерті і на що матиме право, заповів [PERSON] (а. с. 5). Згідно довідок Василівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області № 62-1-02/6 від 26 травня 2016 року, № 202 від 12 серпня 2016 року, № 266 від 20 серпня 2016 року, № 195-02/6 від 9 грудня 2016 року спадкодавець [PERSON] на момент смерті проживав за адресою: [ADDRESS] разом із дружиною [PERSON] Той факт, що [PERSON] на момент смерті проживав разом із дружиною [PERSON] підтверджується копією погосподарської книги Василівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області за адресою: [ADDRESS]. Адресними довідки Долинського районного сектору Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області від 17 червня 2017 року підтверджується, що [PERSON] на момент смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. За цією ж адресою зареєстрована, починаючи з 8 грудня 2011 року його дружина [PERSON], яка є відповідачкою у справі. За змістом ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, сукупністю вищезазначених доказів підтверджується факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON], згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Постановою приватного нотаріуса Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Величка В.О. від 26 січня 2016 року позивачеві [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], з тих підстав, що ним пропущено встановлений шестимісячний строк для прийняття спадщини (а. с. 12). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. [PERSON] зазначає, що спадщину після смерті [PERSON] не прийняв, оскільки 20 жовтня 2014 року щодо нього було вчинено злочин, а тому з цього часу почалась боротьба за існування із не реформованою правоохоронною та судовою системою, вимушений доводити свою правоту, звертаючись зі скаргами, заявами, клопотаннями, позовами та запереченнями до правоохоронних, контролюючих органів та суду, до посадових осіб різного рівня. Вимушений їздити до Генеральної прокуратури України, МВС України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, звертатись до представників громадськості та телебачення. У зв'язку із вищезазначеними обставинами сплачувались необхідні обов'язкові платежі пов'язані із зверненням до суду, здійснювались поїздки до судів, що підтверджується документами. Це потягло погіршення матеріального становища. Всі зазначені процесуальні дії були пов'язані із підготовкою, поданням необхідних документів до державних органів, що повинні готуватись та узгоджуватись із адвокатом [PERSON] у визначений строк. Відступити та пропустити такий строк було об'єктивно неможливо, оскільки від цього залежало його життя як підприємця та фермера, який працює на землі для людей, недопущення втрати права на вчинення процесуальних дій в органах влади. Вищезазначені дії були цілеспрямованими діями правника [PERSON] для встановлення у суді та під час досудового розслідування штучних перешкод, ці дії носять та носили спрямований характер, направлений на умисне вчинення перешкод, вчинення незаконної протидії щодо активної реалізації та виконання своїх прав та обов'язків, з метою затягування часу та є формою психологічного тиску на позивача під час розгляду кримінальних проваджень та цивільних справ. Ситуація, що склалась привела [PERSON] та його родину до психологічного стресу, що потягло розлад здоров'я. Був змушений витрачати час, кошти на відвідування правоохоронних органів з метою захисту своїх прав та законних інтересів. Зазначені дії призвели до хронічної втоми позивача, погіршення здоров'я, виснаження нервової системи, а тому втратив душевний спокій, перебуває у роздратованому стані, глибоко страждає, оскільки пережив та переживає інтенсивні негативні почуття, а саме дискомфорт, безпорадність, обурення, образу, невпевненість. Отже, саме через бездіяльність деяких правоохоронців та органів державної влади тепер має перешкоди у реалізації найважливіших людських потреб - у реалізації конституційного права заробляти собі на життя працею та утримувати сім'ю, людської стабільності, що є гарантією здоров'я людини. За зазначений період часу [PERSON] довелося змінити свій нормальний життєвий уклад, матеріальний стан сім'ї погіршився. Позивач є фізичною особою - підприємцем, який працює та живе на землі, а господарювання на землі потребує дотримання режиму використання землі щодо її сільськогосподарського виробництва з урахуванням часу вирощування та ротації культур. Сплачував усі передбачені податки. Є батьком багатодітної родини, має троє малолітніх дітей та дружину. Суд вище зазначав, що поважними причинами для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, однак зазначені [PERSON] причини для прийняття спадщини таких ознак не мають, а тому позивачем не доказано поважність пропуску строку для прийняття спадщини. Незнання спадкоємцем про смерть спадкодавця також не є поважними причинами пропущення строку для прийняття спадщини (правові висновки викладені Верховним Судом України у постановах від 14 вересня 2016 року (справа № 6-1215цс16), від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12), від 4 листопада 2015 року (справа № 6-1486цс15). Перебування [PERSON] на лікуванні з діагнозом: «Остоохондроз поперекового відділу хребта ІІІ ступеню. Виражений полікоріневий больовий синдром» у період з 20 по 30 липня 2015 року, тобто на момент закінчення строку для прийняття спадщини не може бути підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки відсутні докази поважності пропуску такого строку у період з моменту відкриття спадщини, тобто з 23 січня по 19 липня 2015 року. Крім цього, у наданій суду довідці про хворобу не зазначено про умови лікування, а відтак неможливо вважати, що [PERSON] внаслідок хвороби був позбавлений можливості подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини, у тому числі надіслати таку заяву поштою. Слід також зазначити, що саме на позивача покладено обов'язок у цій справі доказувати поважність причин строку для прийняття спадщини. Відповідно до вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову [PERSON] до Василівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, [PERSON], [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed