Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON], в якому просить суд витребувати у відповідача із незаконного володіння рідкокристалічний телевізор марки BRAVIS LED - 3268; ноутбук марки SAMSUNG RV 518; спортивний велосипед марки SAN, рама 550, в належному зовнішньому та внутрішньому вигляді, повному справному та працездатному стані, а також стягнути на її користь судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 246 грн. 60 коп. Вказуючи на те, що відповідач, яка є сестрою [PERSON], незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа належним позивачці майном, яке відмовляється повернути в добровільному порядку. [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала просила їх задовольнити. [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, вказуючи на те, що прав, інтересів чи свобод позивачки вона не порушувала, оскільки не забирала у останньої жодних речей і наразі перерахованим у позовній заяві майном вона не володіє, а лише певний період у неї зберігалися, а на данний час все майно передано третій особі. [PERSON] в судовому засіданні підтвердив перебування саме у його володінні майна, що є предметом спору. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду положень ст.ст. 57 і 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом частини третьої статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені під час розгляду справи за позовом про право на майно, не мають обов'язкової сили для осіб, які не брали участі у справі. Такі особи мають право на звернення до суду із самостійним позовом про право на це майно. Згідно висновку по матеріалах перевірки, затвердженого 02 лютого 2015 року начальником Васильківського МВ (з обслуговування м. Василькова та Васильківського району) ГУ МВС України в Київській області, [PERSON] на початку січня 2015 року, помітивши, що після переїзду від [PERSON] його співмешканки [PERSON] від спільно придбаного під час перебування у фактичних шлюбних відносинах майна не залишилось майже нічого, забрала до себе до дому телевізор, ноутбук та велосипед, щоб зберегти для користування [PERSON] після розлучення із співмешканкою (а.с. 13). У відповідності до розписки, даної [PERSON] 19 січня 2015 року, та показів останнього наданих у судовому засіданні, на момент розгляду справи в суді спірне майно у [PERSON] відсутнє та знаходиться у володінні [PERSON] (а.с. 21). Відповідно до статей 2, 318 ЦК України, річ (майно) може знаходитись у власності Українського народу, фізичних та юридичних осіб, держави Україна, Автономної Республіки Крим, територіальних громад, іноземних держав й інших суб'єктів публічного права. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень статті 13, частини третьої статті 16, статті 319 ЦК України, у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Таким чином, враховуючи, що на момент розгляду справи у суді встановлено, що у відповідача відсутнє майно щодо витребування якого позивачкою заявлено вимоги, суд приходить до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed