Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

У березні 2014 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» пред'явило позов до [PERSON], в якому просило стягти з останнього на свою користь 22467 грн. 84 коп. заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань перед позивачем за кредитним договором виникла вищевказана заборгованість, а саме 5547 грн. 54 коп. - заборгованість за кредитом, 13874 грн. 21 коп. - по процентах за користування кредитом та по неустойці у сумі 500 грн. - фіксована частина неустойки і у сумі 1046 грн. 09 коп. - її процентна складова. Оскаржуваним рішенням позов задоволено: з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 22467 грн. 84 коп., а також 229 грн. 40 коп. на відшкодування судових витрат. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати дане рішення і постановити рішення про відмову у задоволенні вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». Доводи апеляційної скарги зводяться до такого: - останнє погашення заборгованості за укладеним сторонами кредитним договором [PERSON] здійснено 15.12.2008 р., а останнє отримання (зняття з карткового рахунку) коштів ним здійснено 19.12.2008 р. Тож відповідно до п. п. 2, 5.4 Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», у зв'язку з невнесенням відповідачем мінімального обов'язкового платежу на погашення заборгованості за кредитним договором у позивача з 01.02.2009 р. виникло право вимагати від позивача повернення всієї суми боргу. Відповідач після 01.02.2009 р. не вчинив жодної дії, що свідчила б про визнання ним боргу, у зв'язку з чим строк позовної давності по справі закінчився 01.02.2012 р., а ПАТ КБ «ПриватБанк» пред'явив до відповідача позов у березні 2014 р., пропустивши строк позовної давності. Отож є невірним висновок місцевого суду про те, що правовідносини між сторонами є триваючими; - у рішенні суду І інстанції не зазначено, чому суд відкинув доводи, якими відповідач заперечував проти задоволення позову, і чому він не задовольнив заяву про застосування позовної давності при вирішенні справи, - в оскаржуваному рішенні відсутні мотиви відхилення доводів відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності, встановленого ст. 251 ЦК України, - оскаржуване рішення прийняте без врахування правової позиції, яку викладено у постановах Верховного Суду України від 06.11.2013 р. по справі № 6-11цс13 і від 19.03.2014 р. по справі № 6-14цс14, - у наявних у справі доказах відсутнє обґрунтування заявленої до стягнення з [PERSON] заборгованості. У судовому засіданні [PERSON] підтримав апеляційну скаргу, а представник ПАТ КБ «ПриватБанк» просив її відхилити за безпідставністю. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Постановляючи рішення, суд І інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань за укладеним з позивачем кредитним договором у відповідача перед позивачем станом на 31.08.2013 р. виникла заборгованість: за кредитом - 5547 грн. 54 коп., 13874 грн. 21 коп. - по процентах за користування кредитом та по неустойці у сумі 500 грн. - фіксована частина неустойки і у сумі 1046 грн. 09 коп. - її процентна складова, а всього 22467 грн. 84 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Ці висновки суду є невірними. Так, по справі встановлено наступне. 29.11.2006 р. [PERSON] подав до ЗАТ КБ «ПриватБанк», нинішня назва якого - ПАТ «ПриватБанк», заяву (її копія на а.с. 11-12), у якій просив відкрити рахунки та надати перераховані нижче у розділі «банківські послуги (заповнюється банком)» послуги: кредитну картку «Універсальна» у валюті - гривня з кредитним лімітом у сумі 5000 грн. 00 коп. і базовою відсотковою ставкою за кредитним лімітом на момент підписання договору - 2,5% на місяць з розрахунку 360 днів у році. Графу «Термін дії картки» цього розділу не заповнено. У цій заяві також зазначено, що [PERSON] ознайомлений та згоден з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, що останній виражає свою згоду, що ця заява разом з вказаними Умовами, Правилами й Тарифами складає між нею й банком договір про надання банківських послуг. Згідно з Умовами і правилами надання банківських послуг, які затверджено головою правління ПАТ КБ «ПриватБанк» (їх копія на а.с. 13-19), для надання послуг банк відкриває клієнтові картрахунки, видає клієнтові карти, вид та термін дії яких визначено у заяві й пам'ятці клієнта (п. 3.1). Клієнт або його довірена особа використовує платіжні карти у розмірі платіжного ліміту відповідного картрахунку як засіб для безготівкових розрахунків за товари (послуги), для перерахування коштів на рахунки інших осіб, а також як засіб для отримання готівки (п. 3.4). Пам'ятка клієнта оформляється і є невід'ємною частиною договору лише у випадках оформлення й видачі платіжної карти за кредитною схемою (п. 3.5). Доказів про видачу ПАТ КБ «ПриватБанк» пам'ятки клієнта у справі нема. У розділі «Обов'язки банку» Умов і правил надання банківських послуг зазначено таке: - банк зобов'язаний продовжити термін дії карти з новою датою закінчення терміну дії за наявності коштів у межах платіжного ліміту на відповідному картрахунку для оплати послуг з виконання розрахункових операцій по картрахунку (п. 4.8), У п. 5.2 розділу «Права банку» Умов і правил надання банківських послуг зазначено, що у випадках порушення держателем вимог чинного законодавства та/або умов даного договору банк має право зупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) до моменту усунення вказаних порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у разі невиконання держателем своїх боргових зобов'язань та інших зобов'язань за цим договором. Згідно з п. 8.6 Умов, у разі порушення клієнтом більш ніж на 120 днів термінів платежів за будь-яким з передбачених договором грошових зобов'язань, клієнт має сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. 00 коп. + 5% від суми позову. Пунктом 9.1 Умов передбачено, що для зупинення або попередження будь-яких незаконних або неузгоджених з банком дій з картою держатель доручає банку у будь-який час і без укладення будь-яких додаткових угод зупинити або припинити дію карти, або відмовити у її продовженні, заміні чи видачі нової карти, зокрема у випадку, якщо держатель більш ніж один раз допустив прострочення погашення мінімального платежу. Відповідно до пунктів 9.3, 9.6 Умов, картрахунки відкрито на необмежений термін, але у разі відсутності на ньому грошових коштів у розмірі, достатньому для оплати послуг банку для продовження дії карти та при ненадходженні грошових коштів протягом трьох місяців з моменту закінчення строку дії карти, банк стягує комісію за обслуговування рахунку. У пункті 9.12 Умов зазначено, що укладений сторонами договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна з сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк. У пункті 3.1.3 Умов зазначено, що після закінчення терміну дії карта продовжується банком на новий строк шляхом надання клієнтові карти з новим строком дії, якщо до початку місяця закінчення строку її дії не надійшло письмової заяви держателя про закриття картрахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по картрахунку та за умови дотримання інших передбачених договором умов продовження терміну дії карти. Строк погашення кредиту по платіжних картах без встановленого мінімального обов'язкового платежу здійснюється у такому порядку: строк погашення процентів по кредиту - щомісячно за попередній місяць, строк погашення кредиту - у повному обсязі не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній карті. У п.п. 5.3, 5.4 Умов зазначено, що строки й порядок погашення кредитної заборгованості по платіжних картках з встановленим мінімальним обов'язковим платежем наведено у пам'ятці клієнта, яка є невід'ємною частиною договору; платіж включає у себе плату за користування кредитом, що передбачена тарифами, і частину кредиту; строк погашення процентів за кредитом - щомісячно, строк погашення кредиту - в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (у полі MONTH). Станом на 31.08.2013 р. [PERSON] має перед ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість: за кредитом - 5547 грн. 54 коп., 13874 грн. 21 коп. - по процентах за користування кредитом та по неустойці у сумі 500 грн. - фіксована частина неустойки і у сумі 1046 грн. 09 коп. - її процентна складова, а всього 22467 грн. 84 коп., що підтверджується виконаним ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунком (а.с. 5-10). Згідно з наданою ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] випискою про рух коштів по його картрахунку (а.с. 42-48), останнє внесення [PERSON] платежу на погашення заборгованості за кредитом ним здійснене 15.12.2008 р., а останнє отримання ним у кредит коштів мало місце 19.12.2008 р. і отриманий ним кредит облікується як прострочений з 31.12.2009 р. Ні підстав, ні факту видачі [PERSON] після грудня 2009 р. нової картки у порядку, встановленому п. 3.1.3 Умов і правил надання банківських послуг, у ході розгляду справи не встановлено. Зокрема, не встановлено наявності після 19.12.2008 р. на картковому рахунку [PERSON] будь-яких коштів, а отже й коштів для оплати будь-яких послуг банку (в тому числі і для оплати послуг по виконанню розрахункових операцій по цьому рахунку). З встановленого апеляційний суд робить наступні висновки. І останнє погашення відповідачем заборгованості за кредитом, і останнє отримання ним у кредит коштів мало місце у грудні 2008 р. Отже, виходячи з встановлених по справі та наведених вище обставин і пунктів 4.8, 5.2, 9.1, 9.3, 9.6 Умов і правил надання банківських послуг, які затверджено головою правління ПАТ КБ «ПриватБанк», і які є невід'ємною частиною укладеного сторонами договору, цей договір внаслідок пролонгації його сторонами був чинним до 29.11.2009 р., а отже строк погашення відповідачем кредиту у повному обсязі настав 29.11.2009 р. Цей висновок відповідає, зокрема, даним виписки про рух коштів по картрахунку відповідача, згідно з якими отриманий ним кредит облікується як прострочений з 31.12.2009 р. (про що вже зазначалося вище). З викладеного випливає, що в силу ст.ст. 257, 264 ЦК України строк позовної давності по даній справі обчислюється з 29.11.2009 р., і станом на дату здачі ПАТ КБ «ПриватБанк» на пошту позовної заяви - на 25.03.2014 р. (а.с. 30) він сплив. Про поновлення цього строку позивач не заявляв. До того ж, представник позивача стверджує, що строк позовної давності ПАТ КБ «ПриватБанк» не пропущено, що суперечить вищевказаним статтям. Отож строк позовної давності по справі позивачем пропущено без поважних причин. [PERSON] заявив про застосування судом при вирішенні даної справи строку позовної давності (а.с. 38). Оскільки по справі встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом з пропуском строку позовної давності і безпідставно вважає, що цей строк ним не пропущено, а [PERSON] заявив про застосування судом при вирішенні справи строку позовної давності, то відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України у задоволенні вимог позивача належить відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності та відсутністю підстав для його поновлення. Доводи ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що дія укладеного ним з [PERSON] кредитного договору не припинилася, не є підставою для задоволення його позову, т.я. з дати здійснення ним останнього платежу на погашення кредитної заборгованості (15.12.2008 р.) до дати пред'явлення позову пройшло понад три роки, тобто строк позовної давності сплив. Висновок місцевого суду про те, що правовідносини між сторонами мають триваючий характер у зв'язку з тим, що [PERSON] не звертався до ПАТ КБ «ПриватБанк» з заявою про закриття його карткового рахунку, зроблено за неповноти з'ясування обставини, що мають значення для справи. Цей висновок суперечить умовам договору між сторонами й фактичним обставинам справи, які вже описано вище. У письмових поясненнях суду І інстанції представник позивача зазначає, що в укладеному з відповідачем договорі передбачено, що позовну давність, встановлену законом, за домовленістю сторін збільшено (без посилання на відповідні пункти договору, а.с. 61-63). Представник позивача апеляційному суду пояснив, що домовленість про збільшення позовної давності міститься у п.п. 3.1.3, 9.3, 9.12 Умов і правил надання банківських послуг, які затверджено головою правління ПАТ КБ «ПриватБанк». Аналіз змісту цих пунктів доводить апеляційний суд висновку про те, що у них не йдеться про збільшення строку позовної давності по будь-якому спору, що може виникнути між сторонами з укладеного ними договору. Таким чином, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з постановленням рішення про відмову в задоволенні позову. В порядку ч. 5 ст. 88 ЦПК України у зв'язку з задоволенням апеляційної скарги [PERSON] на його користь з ПАТ КБ «ПриватБанк» належить стягти 121 грн.80 коп. на відшкодування судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved