Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

У березні 2018 року позивач, звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просила змінити розмір аліментів, присуджених за рішенням суду, та стягувати з останнього на її користь аліменти на утримання їх спільних неповнолітніх дітей: доньки - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO], в твердій грошові сумі по 1 500 грн. щомісячно на кожну дитину, до їх повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що сума стягуваних аліментів в розмірі по 150 грн. на кожну дитину є недостатньою для утримання та забезпечення усіх потреб обох дітей. Крім того, починаючи з червня 2009 року і по теперішній час, відповідач припинив виплату аліментів на утримання дітей, жодної матеріальної допомоги не надає, хоча має таку можливість, оскільки, хоч офіційно і не працює, проте є фізично здоровим, працездатним, отримує нерегулярні мінливі доходи щомісячно, іншим особам аліменти не сплачує, непрацездатних батьків чи осіб пенсійного віку на своєму утриманні немає. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Враховуючи те, що про час і місце розгляду справи відповідач був повідомлений, зокрема судова повістка направлялась за останнім відомим та вказаним у позовній заяві місцем його проживання, про причини неявки до суду він не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Судом встановлено, що 26.12.2008 року шлюб між сторонами розірвано, проте від нього вони мають спільних неповнолітніх дітей: доньку - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO] .(а.с.5,6,7). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обов'язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Розірвання шлюбу між батьками чи проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, вони зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України), а у разі якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання, і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу (ст. 199 СК України). Способи виконання обов'язку утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дочку, сина визначені ст.ст. 181, 200 СК України, за змістом яких, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Відповідно до виконавчого листа № 2-1689/07 від 02.10.2007 року з відповідача - [PERSON] на користь позивача - [PERSON] стягуються аліменти на утримання їх спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON], в твердій грошовій сумі по 150 грн. щомісячно, до їх повноліття (далі - Виконавчий лист).(а.с. 9) Відповідно до довідки-розрахунку від 22.02.2018 року № 1449 наданої Новоград-Волинським міськрайонним відділом ДВС починаючи з червня 2009 року відповідач припинив сплату аліментів та станом на 01.02.2018 року має заборгованість по їх сплаті у розмірі 31 200 грн. Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, з часу видачі Виконавчого листа матеріальний стан сторін змінився. У відповідача покращився матеріальний стан, зі змісту позовної заяви та слів самої позивачки встановлено, що він періодично отримує високий та стабільний матеріальний дохід за місцем свого проживання в Одеській області, інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних батьків на своєму утриманні немає, у встановленому законом порядку не подав будь-які заперечення та не висловив власної думки, щодо розміру встановлених позивачем аліментів, якій, вважаючи на те, що [PERSON] з 2009 року не сплачує встановлені рішенням суду аліменти у розмірі 300 грн. щомісячно на обох дітей, катастрофічно не вистачає для забезпечення двох дітей усім матеріально необхідним вказаної суми, оскільки діти вже дорослі та мають більші потреби ніж у віці коли їм присуджувались аліменти в меншому розмірі, а саме - доньці [PERSON] на момент розгляду справи виповнилось повних 17 років, а сину [PERSON] 12 років. Зазначені обставини є підставою для зміни розміру аліментів. Враховуючи наявність потреби позивачки у фінансовій допомозі з боку відповідача, який є людиною працездатного віку, а також те, що в судове засідання він не прибув та не надав жодних заперечень проти позову; з урахуванням визначеного Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (з 01.01.2018 року становить 1 860 грн. - для дітей віком від 6 до 18 років), розмір мінімальної заробітної плати (з 01.01.2018 року становить 3 723 грн.), розмір середньої заробітної плати по Житомирський області (яка згідно з офіційними даними Мінфіну України та Державного комітету статистики у Житомирській області за березень 2018 року становить 6 874 грн.) - суд приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі 2 000 грн. щомісячно, по 1 000 грн. на кожну дитину, що відповідатиме як інтересам обох дітей, так і матеріальному становищу та стану здоров'я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості, надасть змогу забезпечити першочергові життєві їх потреби. Закон рівною мірою покладає обов'язок щодо утримання неповнолітніх дітей на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів, забезпечить належне їх утримання. Згідно ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial