Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-09 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про розірвання шлюбу. Зазначила, що 30.07.2008 р. між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER], актовий запис № 1006, видане 30.07.2008 р. Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім'ї. Від даного шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження від 09.12.2014 року, серія [NUMBER], актовий запис № 2445, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві. Посилаючись на те, що сімейні стосунки протягом останніх декількох років з відповідачем розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки, з'ясування відносин та суперечки, які призвели до втрати взаємної довіри та любові, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим, позивач просила розірвати шлюб. Спору про поділ майна та визначення місця проживання дитини не має. В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити з підстав викладених у ньому. Додатково вказала, що з відповідачем вона проживає окремо, сімейного життя з ним не веде, шлюбних стосунків вони не підтримують. Категорично заперечила проти надання строку на примирення, додала, що дитина проживає спільно з нею та перешкод у спілкуванні батька з дитиною не чинить. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с. 21-22, 32, 41). У відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи, якщо з'явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов'язковою. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] (а.с. 15), проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, просив надати строк на примирення. А відтак, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача, належним чином повідомленого, оскільки представник за довіреністю [PERSON] (а.с. 15) у відповідності до ст. 58, 60 ЦПК України має право здійснювати представництво відповідача. Суд, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши учасників даного судового розгляду, дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, 30.07.2008 р. між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER], актовий запис № 1006, видане 30.07.2008 р. Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім'ї (а.с. 4). Від даного шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження від 09.12.2014 року, серія [NUMBER], актовий запис № 2445, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 5). В судовому засіданні представник відповідача просив суд у відповідності ст. 111 СК України вжити заходів щодо примирення подружжя. Судом неодноразово в судовому засіданні ставилося питання на обговорення учасників судового розгляду, клопотання представника відповідача про надання строку на примирення у відповідності до ст. 111 СК України про що, позивач категорично заперечувала та просила відмовити в його задоволенні, оскільки на час перебуванні справи в суді обставини, які викладені в позовній заяві не змінилися та відповідачем не здійснювалися жодних заходів щодо збереження сім'ї. Так, судом було відмовлено в клопотанні представника відповідача про надання строку на примирення, оскільки примирення само собою обумовлює спільне бажання подружжя зберегти сім'ю. На час розгляду позову в суді такої обопільної згоди не досягнуто. Відмовляючи в клопотанні представника відповідача стосовно вжиття заходів щодо примирення подружжя у відповідності до ст. 111 СК України, суд виходив з наступного. Згідно ч. 7 ст. 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. Тобто, надання можливості примирення є правом, а не обов'язком. Судом встановлено, що цивільна справа надійшла до суду 09.03.2018 року. Ухвалою від 26.03.2018 року справу було призначено до підготовчого судового розгляду на 03.05.2018 року, про що було повідомлено відповідача (а.с. 10-12). Судом не було встановлено обставин щодо вжиття відповідачем з травня 2018 року дій щодо примирення сторін. У відповідності до ч. 1 ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Судові витрати, згідно ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved