Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 208\~436,34 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача посилається на наступне. 05.06.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримав 3 140 доларів США і зобовязувалася повернути їх у строк до 30.07.2013 року. У разі несплати, у визначений строк грошових коштів, [PERSON] зобовязувався сплатити відсотки в розмірі 100% річних або 10% за кожен місяць прострочення від суми боргу. Відповідачем у визначений строк сума боргу не сплачена, тому позивач вимушений звернутися до суду. Позивач [PERSON] та його представник в судове засідання не зявилися, надавши суду заяву про задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 208\~436,34 грн. та розгляд справи за відсутності сторони позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про дату і час слухання справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 536 ЦК України, передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, підтвердженням укладання договором позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцю грошові кошти в строк та порядку, встановленому договором. Судом встановлено, що 05.06.2013 року [PERSON] отримав від [PERSON] позику в сумі 3\~140 доларів США, які зобовязувався повернути у строк до 30.07.2013 року. У випадку своєчасної невиплати суми позики [PERSON] зобовязувався сплатити відсотки в розмірі 100% річних або 10% за кожен місяць прострочення від суми боргу. Підтвердження укладання договору позики є розписка [PERSON] від 05.06.2013 року. [PERSON] сума боргу, у встановлений у договорі позики строк, не сплачена. В позовній заяві представником позивача надано розрахунок заборгованості за договором позики, яка складає 208\~436,34 грн., де згідно офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого НБУ станом на дату подання позовної заяви 10.03.2015 року, 3 140 доларів США еквівалентно 71\~874,60 грн. (1 долар США еквівалентний 22,89 грн.), строк прострочення 19 місяців, відсоток в розмірі 10% за кожен місяць прострочення складає 5\~966 доларів США, що еквівалентно 136\~561, 74 грн. Згідно ч.1 ст. 88 ЦК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до квитанції №199 від 06.03.2015 року [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 3\~144,00 грн. За таких обставин, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved