Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

у вересні 2015 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю, поділ спільного майна та визнання права власності. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували з 1985 року у зареєстрованому шлюбі. За рішенням Мінського районного суду м. Києва від 27 квітня 1997 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON], був розірваний. Позивач вказує, що після ухвалення судом рішення про розірвання шлюбу сторони відновили подружні стосунки, почали далі проживати разом однією сім'єю, вели спільний побут та виховували дітей. За заявою відповідача свідоцтво про розірвання шлюбу було оформлено 24 жовтня 2012 року, про що отримання свідоцтва відповідач позивача не повідомила, про щ він дізнався лише у серпні 2015 року. За час спільного проживання подружжям [PERSON] придбано квартиру [ADDRESS], автомобіль [NUMBER], 2005 року випуску, автомобіль [NUMBER], 2001 року випуску, а також інше рухоме майно: меблі, обладнання для кухні, телевізори, холодильники, тощо. Усе майно придбано сторонами за рахунок спільних коштів, а тому позивач має право на половину нажитого нерухомого та рухомого майна. За таких обставин, з урахуванням заяви про зміну предмету позову позивач просить встановити факт проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 24 жовтня 2012 року до 01 серпня 2015 року, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 190050 грн. в якості відшкодування вартості автомобіля [NUMBER], 2005 року випуску, провести розподіл спільного нажитого майна в період проживання в зареєстрованому шлюбі і за період перебування у фактичних шлюбних відносинах наступним чином: виділити на користь [PERSON] люстру стельову, набір столових приборів 12 предметів типу «Маестро», набір ножів для кухні типу «Кальве», посуд кухонний (набір 6 предметів) типу «Крауф», картину «гобелен» 2 шт., електропраску типу «Скарлетт», мікрохвильову піч «Самсунг», холодильник двокамерний типу «Атлант», унітаз компакт кутовий, душову кабіну зі змішувачем (90 см скляні панелі), тумбу з мийкою 2 ств. (60 см.) та дзеркалом, бойлер електричний «Термотекс» на 50 л., електричну варочну панель «Ганза», пилосос «Філіпс», стаціонарний комп'ютер разом з усією периферією (клавіатура, принтер-ксерокс Phaser 3116, сканер, монітор, аудіо система) та столом «Мюнхен» до нього, музичний центр «Панасонік», відеокамеру «Панасонік», м'які меблі (кожзам) - диван та 2 крісла, сервант кутовий, телевізор «Самсунг» 40 дюймів з тумбою-підставкою, мультиварку типу «Philips», електротермос «Вітек» (3,0 л.), телевізор «Панасонік» 16 дюймів, відеомагнітофон «Фунай», кухонні меблі з вбудованою витяжкою, на загальну суму 54228 грн., виділити на користь [PERSON]: кухонні меблі з вбудованою витяжкою; мікрохвильову піч «Панасонік»; електром'ясорубку «Бош»; м'які меблі (кожзам) - диван та два крісла; електропраску «Філіпс»; пральну машину-автомат «Бош»; електричну варочну панель «Тенте»; електричну духовку «Ганза»; телевізор «Самсунг» (плазма, 43 дюймів) з тумбою; комплект меблів (спальня); килими для підлоги (розмір 3х4 та 3х5); тумбу з мийкою 3 ств. (100 см) та дзеркалом; ванну акрилову зі змішувачем (170 см); скляний стіл журнальний; пароварку «Редмонт»; блендер «Бош»; килимок овальний для підлоги (розмір 2х1, кухня); акваріум з тумбою-підставкою (110 л.);- картини «гобелен» та об'ємні (8 шт.); меблевий гарнітур - стінка (вітальня); бухгалтерський сейф «Пратик»; посуд кухонний «Крауф» (6 предметів); набір ножів для кухні «Кальве»; набір столових приборів «Маестро» (12 предметів); люстри стельові 2 шт., автомобіль марки Mercedes Vito, 2001 року випуску, [NUMBER], на загальну суму 251703 грн., вирішити питання про розподіл судових витрат - стягнути з відповідача на користь позивача витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у сумі 6090 грн., витрат на правову допомогу у розмірі 700 грн. (а.с. 203-207 т. І) Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги. Позивач зазначив, що з 1985 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, виховували чотирьох дітей, двоє спільних синів та дві дочки відповідача від першого шлюбу. [PERSON] проживала в [ADDRESS]. У 2006 році відповідач виявила бажання продати квартиру по [ADDRESS] у м. Києві. Після продажу квартири родина [PERSON] переїхала в орендовану квартиру, в якій прожили до 2008 року. Після чого проживали в квартирі спільного заселення по [ADDRESS], яка належала позивачу. Позивач та відповідач разом займалися підприємницькою діяльністю, пов'язаної з роздрібною торгівлею овочами та фруктами. У 2006 році відповідачем за рахунок спільних коштів було проінвестовано будівництво житла по [ADDRESS]. У період з 2008-2009 роки у новій квартирі робили ремонт. Шлюб, укладений між сторонами був розірваний у 1997 році, однак позивач стверджує, що вони примирилися з дружиною, відновили подружні стосунки та вирішили не отримувати свідоцтво про розірвання шлюбу. У жовтні 2012 року відповідач отримала свідоцтво про розірвання шлюбу, позивачу про це не повідомила та раптом почала вимагати від позивача продати належну йому на праві власності квартиру на вул. [PERSON]. Відповідач була присутня при оформленні договору купівлі-продажу вказаної квартири, позивач передав своїй дружині усі отримані від продажу квартири грошові кошти. За рахунок вказаних коштів відповідач у 2013 році придбавала автомобіль [NUMBER], 2001 року випуску. У 2013 році позивач почав вимагати від відповідача купівлю квартири на його ім'я за рахунок коштів, отриманих від продажу частини квартири на вул. [PERSON]. Однак відповідач відмовилася віддати грошові кошти або придбати квартиру для позивача. Позивач вказує, що до травня 2015 року вони проживали разом в [ADDRESS], а з серпня 2015 року у зв'язку з погіршенням стосунків позивач почав проживати окремо. Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову у повному обсязі. Відповідач пояснила, що вона перебувала у шлюбі з позивачем з 1985 по 1997 роки. Причиною розлучення є зловживання позивачем алкогольними напоями, протягом усього часу подружнього життя позивач постійно пив, дебоширив. [PERSON] неодноразово проходив лікування від алкогольної залежності, його позбавляли водійських прав за керування автомобілем в стані алкогольного сп'яніння. З 1997 року однією сім'єю не проживали, спільного побуту не вели. До 2009 року відповідач разом з позивачем та дітьми проживали в [ADDRESS], куди переїхали після продажу її матір'ю квартири на [ADDRESS]. Позивач ніколи не проживав та не був зареєстрований в [ADDRESS], вказана квартира придбана відповідачем за рахунок її особистих коштів, подарованих їй матір'ю та дітьми. Автомобіль «Opel Vectra» придбаний відповідачем у 2005 році за рахунок коштів, успадкованих від батьків. Відповідач зазначила, що після її побиття позивачем у 2012 році вона отримала свідоцтво про розірвання шлюбу. Свідок [PERSON] допитана у судовому засіданні показала, що вона проживає за адресою: [ADDRESS], є двоюрідною сестрою позивача [PERSON] В м. Києві проживає з 2002 року. З серпні 2010 року по серпень 2015 року свідок неодноразово була в гостях у подружжя [PERSON] в квартирі по [ADDRESS], [PERSON] проживав там постійно, вів спільне господарство з дружиною. У 2014 році у січні місяці свідок була в гостях у новій квартирі подружжя [PERSON], розташованій по [ADDRESS], в м. Києві. [PERSON] та [PERSON] спілкувалися та поводили себе як подружжя. [PERSON] про розлучення свідку не розповідала. У серпні 2015 року [PERSON] повідомила свідку про розлучення, розповіла, що вони посварилися з чоловіком. У серпні 2015 року свідок також дізналася про поділ майна подружжя. [PERSON] зловживав алкогольними напоями, неодноразово проходив лікування від алкогольної залежності. Для [PERSON] квартира по [ADDRESS] була постійним місцем проживання. Свідок [PERSON], допитана у судовому засіданні, повідомила, що вона проживає на [ADDRESS], є двоюрідною сестрою [PERSON], в м. Києві проживає з 2003 року. Свідок працює на оптовому ринку продуктів харчування, бачила, як подружжя [PERSON] приїздили разом закупати продукти для продажу у 2012 - 2014 роках. [PERSON] та [PERSON] спочатку проживали в квартирі на [ADDRESS] потім в квартирі на вул. [PERSON], згодом на [ADDRESS], разом проживали до першої половини 2015 року, вели спільне господарство. В квартирі на [ADDRESS] [PERSON] робив ремонт. У 2015 році святкували ювілей [PERSON], де була присутня свідок, на той час [PERSON] проживав разом з [PERSON] разом. Свідку відомо, що до 2015 року подружжя [PERSON] проживали разом, вели спільне господарство. Свідок регулярно приблизно два рази на рік була в гостях у подружжя [PERSON] в квартирі на [ADDRESS]. У вересні 2015 року до свідка в квартиру привезли речі [PERSON] [PERSON] зловживав алкогольними напоями. У 2013 році [PERSON] в приватній бесіді зі свідком скаржився на сварки з [PERSON], причиною сварок було те, що після продажу квартири на вул. [PERSON] не було придбано квартиру для [PERSON] [PERSON] казав, що хоче придбати будинок для своєї матері, яка проживає у Луганській області, однак [PERSON] відмовляється давати на це кошти. Свідку відомо, що [PERSON] не прописаний в квартирі на [ADDRESS], він прописаний в квартирі родички [PERSON] На даний час [PERSON] орендує кімнату в квартирі. Свідок [PERSON], допитаний у судовому засіданні, показав, що він знає родину [PERSON] з 1983 року. З 1983 по 1991 роки свідок та [PERSON] працювали разом. Подружжя [PERSON] жили у злагоді та любові, допомагали один одному. 27 липня 2015 року [PERSON] зустрілася з свідком та особисто його просила, щоб [PERSON] не судився з нею з приводу поділу майна, повідомила про розлучення. Наступного дня свідок мав розмову з [PERSON], який повідомив, що не бажає розлучатися та вирішувати у судовому порядку питання поділу майна. Свідок зазначив, що з травня по серпень 2015 року практично кожного дня підвозив [PERSON] до будинку 55 на [ADDRESS], де проживав останній. У серпні 2015 року [PERSON] не пускали до квартири, в якій залишилися його речі. У вересні 2015 року [PERSON] та [PERSON] перевезли речі позивача до його сестри. Свідок підтвердив, що до липня 2015 року подружжя [PERSON] проживали разом, вели спільне господарство. До 2015 року свідок нічого не чув про розлучення подружжя [PERSON]. У 2012 - 2013 роках свідок часто бачив, як [PERSON] торгував на ринку. Свідок [PERSON], допитаний у судовому засіданні, повідомив, що він є сином сторін по справі, з 2011 року проживає в [ADDRESS], переїхав разом з братом до матері в квартиру. [PERSON] проживає у вказаній квартирі з 2010 року. До цього часу свідок разом з рідним братом проживав в [ADDRESS], в цій квартирі залишився проживати батька свідка [PERSON], проживав там до 2012-2013 років, після цього часу місце проживання батька свідку невідомо. [PERSON] зловживав алкогольними напоями, дебоширів, бив свою дружину [PERSON], свідка та його брата. [PERSON] неадекватна людина, вихованням своїх дітей не займався. Батьки свідка не жили однією сім'єю з 2010 року. У 2012 році [PERSON] побив [PERSON], остання потрапила до лікарні, до правоохоронних органів заяву не подавала. У 2006 році бабуся свідка - мати [PERSON] подарувала останній грошові кошти від продажу квартири по [ADDRESS], при продажу квартири гроші були передані покупцем безпосередньо [PERSON] за вказівкою власника квартири. У перерахунку на іноземну валюті [PERSON] отримала у дар близько 90 тисяч доларів США, за рахунок цих коштів нею було проінвестовано будівництво квартири по [ADDRESS]. Залишок коштів [PERSON] були подаровані дітьми [PERSON] (50 тисяч гривень), дочкою [PERSON] (100 тисяч гривень), сином [PERSON] (35 тисяч гривень). Квартиру на [ADDRESS] [PERSON] придбала у свою особисту власність. [PERSON] ніколи в цій квартирі не проживав, ключів не мав, не був в ній зареєстрований, не намагався туди вселитися. В ремонт квартири [PERSON] не вклав жодної копійки. [PERSON] та [PERSON] не мали нічого спільного, господарську діяльність не вели. [PERSON] звертався до суду, та зазначив адресу для листування: [ADDRESS], просив передавати йому пошту. Крім того, [PERSON] приходив до квартири та просив щось йому роздрукувати. Меблі та побутові прибори в нову квартиру матір купувала за кредитні кошти. Свідку відомо, що батьки розлучилися за рішенням суду у 1997-1999 роках. Свідок перебуває зі своїм батьком [PERSON] у неприязних стосунках, з 2012 року з ним не спілкується. Свідок [PERSON], під час допиту у судовому засіданні, показав, що він є сином сторін по справі, проживає з 2011 року в квартирі [ADDRESS], з ним в квартирі проживає його мати [PERSON] В 2012 - 2013 років була продана квартири на вул. [PERSON], до цього часу в ній проживав [PERSON] Після продажу квартири [PERSON] намагався вселитися до квартири на [ADDRESS], однак мати свідка просила консьєржа не пускати [PERSON] в будинок. Після продажу квартири на вул. [PERSON] речі [PERSON] зберігалися в коморі в будинку на [ADDRESS]. Свідку відомо, що його бабуся продала квартиру на [ADDRESS] отримані від продажу кошти подарувала [PERSON] , що становило приблизно 90 тисяч доларів США. Інші кошти, яких не вистачало [PERSON] для розрахунку за квартиру, їй подарували діти. [PERSON] є неадекватною людиною, бив матір, погрожував своїм синам, кидався з ножем, більшу частину життя перебував у нетверезому стані. Спільного бізнесу з дружиною [PERSON] не вів. [PERSON] розповідала свідку, як [PERSON] приходив до місця торгівлі, викрадав у [PERSON] гроші, розпродавав товар за безцінь у відсутності [PERSON] Свідку відомо, що його батьки розлучилися у 1997 році. Свідок підтвердив, що на прохання [PERSON] пускав його в квартиру, він просив свідка відремонтувати ноутбук. Свідок повідомив, що раніше ненавидів свого батька, зараз йому його лише шкода. Свідок [PERSON] під час допиту у судовому засіданні показала, що вона є дочкою [PERSON], до укладення шлюбу проживала в квартирі [ADDRESS]. Знайома з [PERSON], який постійно зловживав алкогольними напоями, дебоширив, кидався у бійку, неодноразово лікувався від алкогольної залежності. [PERSON] часто бив свою дружину [PERSON] У 2006 році бабуся свідка продала квартиру на [ADDRESS] подарувала усі кошти [PERSON], яка поклала їх на депозит, гроші були подаровані для купівлі на ім'я [PERSON] квартири у особисту приватну власність. Іншу частину коштів, яких не вистачало для купівлі квартири, [PERSON] подарували її діти. У 2010 році [PERSON] переїхала до квартири на [ADDRESS], [PERSON] та сини проживали в квартирі на вул. [PERSON]. В квартирі на [ADDRESS] [PERSON] ніколи не проживав, особистих речей в квартирі не було. Також свідку відомо, що автомобіль марки «Opel» був придбаний у 2005 році за рахунок коштів, одержаних [PERSON] у спадщину від її батьків. Свідок [PERSON] під час допиту у судовому засіданні показав, що він працює головним інженером ЖЕК Житлоексплуатація. Свідок знайомий з [PERSON] як власницею квартири [ADDRESS]. Свідок допомагав підключати воду до квартири. З початку заселення до квартири свідок підписував договори лише з власниками квартир, серед яких була [PERSON] Від консьєржа будинку свідку відомо, що з'являвся [PERSON], якого [PERSON] просила не пускати до будинку. Свідок проживає [ADDRESS], [PERSON] серед жильців ніколи не бачив, [PERSON] робила ремонт в квартирі, допомагали їй в цьому сини, чоловіка не було. Також свідок бував в квартирі [ADDRESS] у службових справах, ніколи в квартирі не бачив [PERSON] Свідок [PERSON] під час допиту у судовому засіданні повідомила, що вона проживає в квартирі № [ADDRESS], обрана Головою ОСББ «Будинок мрій». [PERSON] знає приблизно з 2009-2010 років, їй відомо, що [PERSON] розлучилася зі своїм чоловіком, має двох синів. Усі консьєржі будинку попереджені, що в квартиру [ADDRESS] відвідувачів без дозволу власника квартири допускати заборонено. З [PERSON] свідок не знайома, ніколи його не бачила в будинку. Свідок неодноразово відвідувала квартиру [ADDRESS], де проживала лише [PERSON], одна без чоловіка. За житлово-комунальні послуги платить лише [PERSON] Свідок [PERSON] під час допиту у судовому засіданні показав, що він знайомий з [PERSON], у квітні 2006 року купив квартиру [ADDRESS]. З приводу умов продажу квартири спілкувався лише з [PERSON], документально власником квартири була матір [PERSON] Для купівлі квартири свідок отримав кредит в банку «Фінанси та кредит». Під час нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири свідок віддав грошові кошти 90000 доларів США та 76 тисяч гривень [PERSON], які остання поклала на рахунок, відкритий в банку. Кошти за продаж квартири були передані [PERSON] з дозволу та відома власника квартири. Свідок [PERSON] знайомий з [PERSON], як з чоловіком [PERSON] Свідок [PERSON] під час допиту у судовому засіданні повідомив, що він є братом [PERSON] Його сестра [PERSON] після розлучення з першим чоловіком вийшла заміж за [PERSON], у шлюбі народилося двоє дітей. Подружжя [PERSON] жили не дуже добро, траплялися скандали, побої, [PERSON] зловживав алкогольними напоями. [PERSON] часто зверталася до брата по допомогу. Свідку відомо, що його сестра розлучилася зі своїм чоловіком у 1997 році, з цього часу вони разом не проживають. [PERSON] залишилася проживати в квартирі на [ADDRESS] а [PERSON] жив з іншою жінкою, крім того у нього була квартира на вул. [PERSON]. Свідку відомо, що його мати продала квартиру на [ADDRESS] усі кошти з продажу подарувала сестрі [PERSON] для того, щоб остання купила собі власну квартиру. [PERSON] придбала квартиру на [ADDRESS], де проживає з 2010 року. [PERSON] ніколи в цій квартирі не проживав, свідок його там ніколи не бачив, хоча досить часто приходить в гості до сестри. Після смерті батька свідка їхня мати розподілила спадщину, віддала 25 тисяч доларів США [PERSON], а усе нерухоме майно (будинок, гараж, сарай, земельну ділянку) - свідку. Свідок також зазначив, що у нього добрі стосунки з [PERSON], так [PERSON] та [PERSON] разом приїжджали в село до свідка, [PERSON] свідок запросив як колишнього чоловіка його сестри. Свідок [PERSON] під час допиту у судовому засіданні повідомив, що він є братом [PERSON] Свідок зазначив, що особисто він не бачив подружніх стосунків у родині [PERSON], з перших днів не сприймав [PERSON] як чоловіка його сестри. У [PERSON] не було жодної підтримки, чоловік завжди був п'яний, не контролював свій стан на святах, не виконував функцію батька для своїх дітей. Свідку відомо, що його мати продала квартиру в Оболонському районі та віддала усі кошти від продажу сестрі для того, щоб остання купила квартиру особисто для себе. Подружжя [PERSON] розлучилися у 1997 році, з того часу як подружжя вже не проживали разом. Після розлучення [PERSON] та [PERSON] проживали разом з дітьми в квартирі на вул. [PERSON]. В квартирі на [ADDRESS] проживає [PERSON] та її сини. В присутності свідка його матір передала [PERSON] гроші у сумі 25000 доларів США для купівлі автомобіля, згодом сестрою був придбаний автомобіль «Opel» за рахунок цих коштів. Свідок [PERSON] під час допиту у судовому засіданні повідомила, що вона є подругою [PERSON], вони познайомилися у 1997 - 1998 роках. В той час подружжя [PERSON] вже не були родиною, спільного господарства не вели, не було спільного бюджету. [PERSON] працювала, [PERSON] не працював, зловживав алкогольними напоями. [PERSON] займається підприємницькою діяльністю, має власну торгову точку, постійний дохід з'явився з 2010 року. Подружжя [PERSON] розлучилися у 1997 році, у квартирі на [ADDRESS] [PERSON] не проживав разом з сім'єю. В квартирі на [ADDRESS] проживає лише [PERSON] разом з синами. Свідок регулярно приходить в гості до [PERSON] та ніколи не бачила там [PERSON] Свідок [PERSON] під час допиту у судовому засіданні повідомила, що вона знайома з [PERSON] з 1990 року, разом проживали в одному будинку. Чоловік [PERSON] завжди був п'яний, у 1997 році вона з ним розлучилася. Свідку відомо, що [PERSON] продала квартиру на [ADDRESS] та за рахунок цих коштів придбала квартиру на [ADDRESS], також в цьому їй допомогла дочка. В квартирі на [ADDRESS] свідок бачила, що там проживають лише [PERSON] та її сини. Свідок знає, що [PERSON] неодноразово наносив [PERSON] тілесні ушкодження. Свідок [PERSON] під час допиту у судовому засіданні повідомила, що вона знайома з [PERSON], яка хрестила старшого сина свідка. Свідок виконувала ремонтні роботи в квартирі на [ADDRESS] у 2010 - 2011 роках. З приводу ремонту квартири свідок спілкувалася лише з [PERSON], [PERSON] кілька разів приходив до квартири у п'яному вигляді, просив позичити йому гроші. [PERSON] в присутності свідка участі у ремонтних роботах не брав. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що вона працює консьєржем у будинку [ADDRESS] з жовтня 2010 року до цього часу. Свідок знайома з [PERSON] та [PERSON], останній приходив в будинок, просив пустити його до дітей в квартиру [ADDRESS]. [PERSON] просила не пропускати [PERSON] до квартири. Кожен раз [PERSON] приходив п'яний, бували випадки, коли він ночував між поверхами. [PERSON] не проживає та не проживав у будинку, [PERSON] проживає сама без чоловіка. Свідок [PERSON] під час допиту у судовому засіданні повідомив, що він знає подружжя [PERSON] з 2003 року, які жили в квартирі на вул. [PERSON], потім в орендованій квартирі. [PERSON] проживав разом з [PERSON] до 2015 року. З жовтня 2012 по 2015 роки свідок постійно спілкувався з подружжям [PERSON], вони проживали разом, у них були нормальні родинні відносини. Свідок приїздив в гості до [PERSON] в квартиру на [ADDRESS] згодом на [ADDRESS]. Заслухавши пояснення сторін по справі та їхніх представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. У 1985 році між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від шлюбу з позивачем у відповідача народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Рішенням Мінського районного суду м. Києва від 27 квітня 1997 року шлюб, укладений між сторонами, було розірвано. За заявою [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м.Києві був складений актовий запис про розірвання шлюбу від 24 жовтня 2012 року № 387 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу. Аналогічне свідоцтво про розірвання шлюбу було видано [PERSON] 04 вересня 2015 року. (а.с.9 т.І) У відповідності до ст. 38, 39 Кодексу про шлюб та сім'ю України, в редакції, яка діяла на час ухвалення рішення про розірвання шлюбу, за життя подружжя шлюб може бути розірваний шляхом розлучення за заявою одного з подружжя або їх обох. За приписами ст. 44 КпШС України шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. 01 січня 2004 року набув чинності Сімейний кодекс України. Порядок припинення шлюбу врегульовано у главі 11 Сімейного кодексу України. За приписами ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ст. 115 СК України розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, має бути зареєстроване в державному органі реєстрації актів цивільного стану, за заявою колишньої дружини або чоловіка. Розірвання шлюбу засвідчується Свідоцтвом про розірвання шлюбу, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. Відтак, починаючи з 01 січня 2004 року внесені зміни до порядку припинення шлюбу в частині часу, з якого шлюб вважається припиненим. За правилами Кодексу про шлюб та сім'ю України шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом'якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього. Відповідно до роз'яснень, наданих у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», звернуто увагу судів на те, що хоча розірвання шлюбу, здійснене на підставі рішення суду, потребує подальшої реєстрації у державному органі РАЦС, моментом припинення шлюбу є день набрання чинності рішенням суду про його розірвання (ч. 2 ст. 114 СК). Це правило не поширюється на випадки, коли шлюб було розірвано у судовому порядку до 1 січня 2004 р., тобто до дня набрання чинності СК. Аналіз вищенаведених норм законодавства України дозволяє дійти висновку, що у разі розірвання шлюбу, укладеного між чоловіком та жінкою, за рішенням суду, ухваленим до 01 січня 2014 року, такий шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану, оскільки порядок припинення шлюбу у даному разі врегульований нормами Кодексу про шлюб та сім'ю України, положення Сімейного кодексу України не мають зворотної сили до правовідносин, які виникли до 1 січня 2004 року. Закон, яким змінюється порядок припинення шлюбу, не пом'якшує або скасовує відповідальність особи, а відтак такий закон не має зворотної сили. За наведених обставин, суд доходить висновку, що подружжя [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 1985 року по 24 жовтня 2012 року. Припинення шлюбу було зареєстровано в органах реєстрації актів цивільного стану за заявою [PERSON] 24 жовтня 2012 року та видано свідоцтво про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. За приписами ст.ст. 63, 65 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Статтею 57 Сімейного кодексу України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. У відповідності до положень п.п. 23, 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин. Як підтверджено матеріалами справи та встановленому судом під час її розгляду, подружжя [PERSON] після укладення шлюбу у 1985 році проживали в квартирі [ADDRESS]. Вказана квартира в порядку безоплатної приватизації державного житлового фонду належала [PERSON], матері відповідача, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м. Києва 08 травня 1997 року. Такі обставини сторонами не оспорювалися. 22 травня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого покупець сплатив на користь продавця квартири 487830 гривень. (а.с. 66 т. І) 29 червня 2006 року між відповідачем [PERSON] та Українським консорціумом «Екосорб» було укладено договір купівлі-продажу облігацій № 103-ГС, відповідно до якого відповідач придбала пакет іменних цільових (безпроцентних) облігацій, серії «В», номінальною вартістю однієї облігації 3500 грн., терміном погашення з 21 травня по 21 листопада 2009 року, загальною кількістю 110 штук. (а.с. 71-75 т. І) Договірна вартість пакета облігацій становила 715000 грн., оплата вартості облігацій повинна проводиться у два етапи: до 07 липня 2006 року - 505000 грн., до 30 грудня 2006 року - 214500 грн. Оплата вартості облігацій була проведена відповідачем у період з 05 липня 2006 року по 02 квітня 2007 року. 16 листопада 2009 року між сторонами договору купівлі-продажу облігацій було підписано акт погашення облігацій, за яким погашення пакета облігацій на загальну суму 715000 грн. було здійснено шляхом передачі у власність [PERSON] квартири [ADDRESS], загальною площею 108,2 кв.м., жилою площею 66,5 кв.м. Згідно з свідоцтвом про право власності від 12 травня 2011 року [PERSON] набула у приватну власність квартиру [ADDRESS]. (а.с. 67 т. І) Позивач заявляє, що спірна квартира є об'єктом спільної сумісної власності, набутим подружжям [PERSON] у зареєстрованому шлюбі за рахунок спільних коштів. Відповідач заперечує та наполягає, що вказана квартира її особистою приватною власністю, яку вона придбала за рахунок коштів, одержаних у подарунок від матері та дітей. Оцінивши пояснення сторін, покази свідків, суд доходить наступних висновків. За рішенням суду у 1997 році шлюб, укладений між сторонами був розірваний, однак після ухвалення судом рішення сторони відновили свої шлюбні стосунки, продовжили проживати разом. Такі обставини, зокрема, підтверджуються наступними доказами. За розпорядженням Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 22 липня 2002 року № 819 [PERSON], склад сім'ї якого: він, дружина - [PERSON], син - [PERSON], син - [PERSON], було видано ордер на дві кімнати площею 23,5 кв.м. в комунальній чотирьокімнатній квартирі [ADDRESS]. Після видачі ордеру родину [PERSON] залишили на квартобліку. (а.с. 16 т. І) Згідно з довідкою, виданою Житловою ремонтно-експлуатаційною організацією № 411 від 01 жовтня 2004 року № 412, форма № 3, позивач разом з відповідачем та їхніми дітьми зареєстрували своє місце проживання за вищенаведеною адресою. (а.с. 52 т.ІІ) Станом на 05 травня 2008 року сторони як подружжя перебували на квартирному обліку при Дніпровській РДА в пільговій категорії молодих спеціалістів, що підтверджується довідкою відділу обліку та розподілу житлової площі Дніпровської РДА від 05 травня 2008 року № 1124. (а.с. 53 т.ІІ) Крім того, сама відповідач під час надання пояснень по справі зазначила, що вона з відповідачем до літа 2010 року проживали разом. (а.с. 174 т.І) Такі обставини підтверджуються, зокрема, показами свідка [PERSON], який є покупцем квартири [ADDRESS]. Під час продажу квартири у травні 2006 року свідок [PERSON] познайомився з позивачем в якості чоловіка [PERSON] До показів дітей [PERSON], допитаних як свідків у судовому засіданні, в частині часу, з якого подружжя [PERSON] припинили проживати разом суд ставиться критично, оскільки діти [PERSON], [PERSON] та [PERSON] перебувають у неприязних стосунках з позивачем, у зв'язку з ставленням останнього до їхньої матері. Також відповідач [PERSON] не заперечувала, що після продажу квартири на [ADDRESS] у 2006 році вона разом з чоловіком та синами переїхали в орендовану квартиру, через деякий час переїхали в квартиру, що належала позивачу на просп. Ватутіна в м. Києві. У 2010 році відповідач переїхала проживати в квартиру на [ADDRESS]. Позивач з свого боку залишився проживати в квартирі на просп. Ватутіна в м. Києві до моменту продажу такої у 2012 році. Станом на час розгляду справи позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Крім того, суд також враховує покази голови ОСББ, створеного у будинку [ADDRESS], [PERSON], консьєржа цього будинку [PERSON], які засвідчили, що позивач фактично ніколи не проживав в [ADDRESS], лише декілька разів приходив до своїх дітей та відповідача. Згодом відповідач просила не впускати позивача до будинку та квартири через поведінку останнього. За наведених обставин, суд доходить висновку, що подружжя [PERSON] проживали разом та вели спільне господарство з 1985 року по першу половину 2010 року. В цей період відповідачем придбано на своє ім'я автомобіль марки Opel Vecrta, 2005 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 13 липня 2005 року, серія [NUMBER]. (а.с. 11 т. І) Відповідач стверджувала, що вона придбала спірний автомобіль за рахунок грошових коштів, отриманих від її матері в порядку спадкування. Такі обставини були підтверджені показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Однак жодних письмових доказів на підтвердження таких обставин відповідач не надала. Відтак, відповідачем не підтверджено належними та допустимим доказами її право особистої приватної власності на спірний автомобіль. Згідно з ст. 65 Сімейного кодексу України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. 11 червня 20015 року, тобто до спливу трирічного строку з дня припинення зареєстрованого шлюбу, відповідачем укладено договір купівлі-продажу автомобіля Opel Vecrta, 2005 року випуску, автомобіль відчужено за ціною 100000 гривень. (а.с. 162) Заявляючи вимоги про стягнення з відповідача грошової компенсації за частку у праві спільної сумісної власності на спірний автомобіль, позивач посилається на звіт з незалежної оцінки майна, зроблений ТОВ «Парк Лейн України», за яким ринкова вартість спірного автомобіля становила 197840 грн. За цим звітом оцінка транспортного засобу була здійснена за даними, наданими позивачем, який не є власником автомобіля, та без візуального огляду об'єкта оцінки, а тому суд не вважає даний доказ належним та допустимим. Приймаючи до уваги те, що спірний автомобіль, який є об'єктом спільного майна подружжя, був відчужений без згоди позивача, останній має право на отримання грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності у розмірі 50000 грн. Крім того, у період спільного проживання з чоловіком відповідачем була у повному обсязі сплачена вартість пакету облігацій, який у 2009 році обміняно на квартиру [ADDRESS]. Незважаючи на те, що право власності на спірну квартиру було зареєстровано за відповідачем у 2012 році, тобто у період, коли сторони не проживали разом та не вели спільне господарство, вартість такої квартири була оплачена у 2006-2007 роках, тобто в період спільного проживання подружжя, шляхом оплати вартості пакета акцій. Суд погоджується з твердженням відповідача, що більше половини вартості квартири сплачено [PERSON] за рахунок грошових коштів, отриманих в дар від її матері. Такі обставини підтверджені наступним. 22 травня 2006 року [PERSON], матір'ю відповідача, була продана квартира на [ADDRESS]. Квартира була продана за суму 487830 грн., що станом на дату продажу за курсом НБУ становило 96600 доларів США. Відповідно до довідки АТ «Банк «Фінанси та Кредит» від 17 вересня 2015 року [PERSON] у філії Центральне РУ було укладено депозитний договір від 22 травня 2006 року, на депозитний рахунок перераховано 90000 доларів США. 04 липня 2006 року [PERSON] отримала через касу банку грошові кошти у сумі 90340,26 доларів США. (а.с. 85 т. І) Відповідач стверджує, що усі кошти від продажу квартири покупець [PERSON] віддав у розпорядження та власність [PERSON] з відома та згоди [PERSON] Мати відповідача подарувала останній ці кошти. За рахунок цих коштів відповідачем здійснено оплату першого внеску за пакет облігацій у розмірі 500500 грн. Згідно з заявою на переказ готівки оплата облігацій на суму 500500 грн. була здійснена [PERSON] 04 липня 2006 року, тобто в день зняття готівкових коштів з депозитного рахунку у банку. (а.с.12 т. І) Відтак, суд доходить висновку, що оплата вартості спірної квартири на [ADDRESS] в частині 487830 грн., що становить 682/1000 частин квартири, була здійснена відповідачем за рахунок особистих коштів, отриманих в дар від її матері. Такі обставини підтверджені показами свідка [PERSON], який є сторонньою особою по відношенню до родини [PERSON], та збігаються з письмовими доказами, долученими до матеріалів справи. Отже, 682/1000 частини квартири [ADDRESS] є особистою приватною власністю відповідача [PERSON] Інша частина вартості квартири була сплачена [PERSON] шляхом оплати вартості пакета облігацій у 2006-2007 роках. За вирахуванням вищезазначеної частини відповідач [PERSON] сплатила 227170 грн., що становить 318/1000 частин квартири. Суд критично ставить до показів свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в тій частині, що вони дарували своїй матері [PERSON] грошові кошти для купівлі квартири, оскільки окрім показів свідків жодних інших доказів відповідач не надала, вказані свідки є дітьми відповідача та прямо вказали, що вони категорично заперечують проти проживання позивача у спірній квартирі. Відтак, суд доходить висновку, що 318/1000 частин спірної квартири оплачені відповідачем за рахунок спільних коштів подружжя, а тому в цій частині квартира є спільною сумісною власністю подружжя та відповідно підлягає поділу між сторонами в рівних частках. Щодо поділу рухомого майна судом встановлено наступне. Позивачем на підтвердження наявності спірного рухомого майна письмових доказів не надано. Відповідач зі свого боку визнала наявність лише частини рухомого майна, яка була перевезена відповідачем до спірної квартири з квартири [ADDRESS], а саме: електропраска «Scarlet», мікрохвильова піч «Samsung», пилосос «Philips», стаціонарний комп'ютер разом з обладнанням до такого (клавіатура, принтер - ксерокс Phaser 3116, сканер, монітор, аудіо система), комп'ютерний стіл «Мюнхен», музичний центр «Panasonic», відеокамера «Panasonic», телевізор «Samsung» з діагоналлю 40 дюймів з тумбою-підставкою, відеомагнітофон «Funai», електропраска «Philips», пральна машина - автомат «Bosch», килими на підлогу розміром 3х4 та 3х5, килим овальний на підлогу для кухні розміром 2х1, загальною вартістю 24096 грн. Відповідач погодилася з вартістю такого рухомого майна визначеною позивачем. Інша частина рухомого майна або придбана відповідачем після 2010 року за рахунок кредитних коштів, або наявність такого майна не підтверджена належними та допустимими доказами. Автомобіль марки «Mercedes», модель Vito 108 CDI, 2001 року випуску, д.н.з. [NUMBER], зареєстрований за [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Відтак, доказів набуття вказаного автомобіля у спільну сумісну власність подружжя під час перебування у зареєстрованому шлюбі позивачем не надано. (а.с. 120 т. І) За таких обставин, суд доходить висновку, що поділу між сторонами підлягає вищенаведене рухоме майно наступним чином: у власність позивача виділити електропраску «Scarlet», мікрохвильову піч «Samsung», відеокамеру «Panasonic», музичний центр «Panasonic», телевізор «Samsung» з діагоналлю 40 дюймів з тумбою-підставкою, відеомагнітофон «Funai», загальною вартістю 13796 грн., а у власність відповідача - стаціонарний комп'ютер разом з обладнанням до такого (клавіатура, принтер - ксерокс Phaser 3116, сканер, монітор, аудіо система), пилосос «Philips», електропраску «Philips», пральну машину - автомат «Bosch», килими на підлогу розміром 3х4 та 3х5, килим овальний на підлогу для кухні розміром 2х1, загальною вартістю 10300 грн. Щодо позовних вимог про встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 24 жовтня 2012 року до 01 серпня 2015 року судом встановлено наступне. Якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (стаття 74 СК України). Пунктом 20 Постанови Пленум Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Матеріалами справи підтверджено, що після 2010 року сторони зареєстровані за різними адресами. Відповідач постійно проживає у [ADDRESS]. Позивач у вказаній квартирі постійно не проживав. Надані позивачем фотографічні матеріали не свідчать про перебування з відповідачем у фактичних шлюбних стосунках, оскільки сторони по справі є колишнім подружжям, мають спільне коло спілкування, спільних дітей, а тому можуть підтримувати родинні стосунки, що підтверджено показами свідків Надсилання поштової кореспонденції на ім'я позивача на адресу реєстрації та постійного місця проживання відповідача також не є беззаперечним доказом перебування сторін у фактичних шлюбних стосунках у період з 24 жовтня 2012 року до 01 серпня 2015 року. Перебування [PERSON] на обслуговуванні у лікарів КНП «Центру медико-санітарної допомоги № 1» Оболонського району м. Києва з 18 березня 2016 року також не свідчить про перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах після реєстрації припинення шлюбу, оскільки позивач звернувся до медичної установи із заявою про медичне обслуговування за тимчасовим місцем проживання вже під час розгляду даної справи, дані про адресу проживання позивача записані з його слів. Це підтверджується листами КНП «Центру медико-санітарної допомоги № 1» Оболонського району м. Києва від 21 вересня 2016 року та 16 вересня 2016 року. За таких обставин, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову в частині встановлення факту перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах як необґрунтованого. Суд не погоджується з позицією відповідача щодо застосування наслідків спливу позовної давності з наступних підстав. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ст. 72 Сімейного кодексу України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Реєстрація припинення шлюбу, укладеного між сторонами, здійснена 24 жовтня 2012 року. Позивач звернувся до суду з позовом про поділ майна подружжя 29 вересня 2015 року, тобто з дотриманням трирічного строку позовної давності. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, вирішує визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] 318/1000 частин квартири [ADDRESS], автомобіль марки Opel модель Vectra, 2005 року випуску, д.н.з. [NUMBER], а також рухове майно: електропраску «Scarlet», мікрохвильову піч «Samsung», пилосос «Philips», стаціонарний комп'ютер разом з обладнанням до такого (клавіатура, принтер - ксерокс Phaser 3116, сканер, монітор, аудіо система), комп'ютерний стіл «Мюнхен», музичний центр «Panasonic», відеокамеру «Panasonic», телевізор «Samsung» з діагоналлю 40 дюймів з тумбою-підставкою, відеомагнітофон «Funai», електропраску «Philips», пральну машину - автомат «Bosch», килими на підлогу розміром 3х4 та 3х5, килим овальний на підлогу для кухні розміром 2х1, загальною вартістю 24096 грн., провести поділ вказаного майна між сторонами, стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію у розмірі 50000 грн. замість частки [PERSON] у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки Opel модель Vectra, 2005 року випуску, стягнути з позивача на користь відповідача 1748 гривень в якості грошової компенсації замість частки відповідача у праві спільної сумісної власності при поділі рухомого майна. У задоволенні решти позовних вимог суд вирішує відмовити з підстав, наведених вище. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; тощо. Згідно з ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем під час розгляду справи були понесені витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 6577,20 грн. Також на підставі квитанції № 369 від 24 вересня 2015 року позивачем сплачено 700 гривень за складання позовної заяви та відповідно до договору про проведення незалежної оцінки майна від 12 вересня 2016 року позивачем сплачено 400 гривень за оцінку автомобіля. При цьому, витрати на переказ коштів на банківський рахунок при сплаті судового збору у даному випадку не враховуються. Позивачем не підтверджено належними доказами, у зв'язку з чим ним отримані консультації від ФОП [PERSON] та ФОР [PERSON] та зв'язок даних консультацій з розглядом цієї справи, приймаючи до уваги те, що інтереси позивача протягом усього судового процесу представляв адвокат [PERSON] Також не відносяться до судових витрат сплата позивачем адміністративних зборів. Відтак, загальний розмір судових витрат позивача становить 8164,80 грн. Суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати у сумі 2531,09 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial