Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

У вересні 2014 року ПАТ «Дніпровський машинобудівний завод» пред'явило через суд зазначений позов до [PERSON], посилаючись на те, що відповідачу на підставі ордеру від №31 від 20 листопада 2011 року надана в користування кімната [ADDRESS], власником і балансоутримувачем якого є позивач і який завод утримує, проте відповідач не сплачує плату за житло та комунальні послуги в результаті чого утворилась заборгованість, тому позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість станом на 01 вересня 2014 року в розмірі 1827,54 грн., інфляційні витрати - 247,89 грн., 3% річних - 77,02 грн. та покласти на нього судові витрати. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, у поданій заяві клопотав про розгляд справи у його відсутності, наполягаючи на задоволенні вимог з наведених у позовній заяві підстав, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] заперечень проти позову не надав, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причин не повідомив, свого представника до суду не направив, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Встановлено судом, що ПАТ «Дніпровський машинобудівний завод» є власником та балансоутримувачем будівлі гуртожитку№3 по [ADDRESS], про що свідчить довідка ПАТ «ДМЗ» від 11 вересня2014 року (а.с.9). Відповідачу [PERSON] як працівнику ДМЗ у відповідності з вимогами ст.ст. 128, 129 ЖК УРСР на підставі спільного рішення адміністрації ПАТ «Дніпровський машинобудівний завод» та профспілкового комітету від 20 листопада 2011 року був виданий ордер №31 від 20 листопада 2011 року, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.7) на зайняття кімнати [ADDRESS]. За даними довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 03 листопада 2014 року [PERSON] зареєстрований в гуртожитку по [ADDRESS] з 29 листопада 2014 року (а.с.27). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; за приписами ч. 1 та ч. 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, та на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ст. 319 ЦК). Відповідно до ст. 814 ЦК України у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 3 ст. 815 ЦК України наймач зобов'язаний використовувати житло лише для проживання у ньому, забезпечувати збереження житла та підтримувати його в належному стані, своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг та зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п. 1 ч. 1 ст. 20, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до ст. ст. 130, 131 ЖК УРСР порядок користування жилою площею визначається Примірним положенням про гуртожитки, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року №208, відповідно до п.п. 18, 38 якого робітники, службовці, студенти, учні, а також інші громадяни, які проживають у гуртожитку, зобов'язані своєчасно вносити плату за користування жилою площею і за комунальні послуги. Плата за користування жилою площею в приміщеннях, що знаходяться в спільному користуванні кількох осіб, які не перебувають у сімейних стосунках, провадиться за встановленими ставками. Частиною другою статті 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що виконавці/виробники здійснюють розрахунки економічно обґрунтованих витрат на виробництво житлово-комунальних послуг і подають їх затвердження органам місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Частиною 3 цього Закону визначено, що тарифи на житлово-комунальні послуги встановлюють органи місцевого самоврядування в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання). Згідно даних у статті 1 зазначеного Закону визначень термінів виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; виробник суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги. Судом встановлено, що ПАТ Дніпровський машинобудівний завод» не є комунальним підприємством, як і не здійснює житлово-комунальних послуг споживачам, а забезпечує експлуатацію гуртожитку на підставі укладених договорів із підприємствами виробниками (виконавцями) комунальних послуг за цінами та тарифами, установленими з урахуванням витрат на виробництво житлово-комунальних послуг, затвердженими органами місцевого самоврядування в установленому законом порядку. Зазначене кореспондує п.20-25 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року №208. Суд за браком доказів підтвердження відповідачем виконання обов'язку з оплати квартирної плати та комунальних послуг дійшов висновку згідно з ст.ст. 10, 60 ЦПК України про відсутність сумнівів в правильності перевірених в судовому засіданні розрахунків суми боргу, виконаних позивачем (а.с. 4, 8), які відповідачем не заперечувались та не спростовані. Оскільки судом встановлено, що відповідач перебував у фактичних договірних правовідносинах із позивачем, однак в порушення свого обв'язку квартирну плату та комунальні послуги у визначеному розмірі - 194,00 грн. на місяць та встановлені строки не сплачував починаючи з жовтня 2012 року по вересень 2014 року, у зв'язку з чим станом на 01 вересня 2014 року утворилась заборгованість за квартирною платою та комунальними послугами (опалення/водопостачання/електропоста чання/вивіз сміття), яка з урахуванням сплачених відповідачем сум, складає 1827,54 грн., а відтак, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відтак, оскільки в судовому засіданні встановлена наявність порушення зобов?язань з оплати проживання у гуртожитку зі щомісячної оплати, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на підставі проведеного позивачем розрахунку 3% річних за період жовтня 2012 року вересень 2014 року в сумі 77,02 грн. та індекс інфляції за цей самий період в розмірі 247,89 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача.

Outcome: approved