Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

У вересні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Вищий навчальний заклад «[PERSON] академія управління персоналом» про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди. В поданій до суду позовній заяві та заяві про зміну розміру позовних вимог посилається на те, що з 01.09.2011 року по 26.08.2015 року працювала у Полтавській філії [PERSON] управління персоналом (нині Представництво ПАТ «ВНЗ МАУП» «Полтавський центр дистанційного навчання»), що розташована за адресою: м. Полтава, вул. Алмазна, 2-а на посаді старшого викладач кафедри соціально-гуманітарних дисциплін на штатній основі та виконувала обовязки бібліотекаря. 26.08.2015 року вона була звільнена з роботи у звзку із cкороченням чисельності та штату працівників. У день звільнення відповідач не виплатив їй заробітну плату та не провів повний розрахунок при звільненні. У звязку із цим на день розгляду справи судом розмір заборгованості з врахуванням індексації заробітної плати, компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату, середнього заробітку за час затримки несвоєчасно проведеного розрахунку при звільненні становить 7129,02 грн. Тому позивачка просила стягнути із відповідача на її користь заборгованість у сумі 7129,02 грн та 5000 грн моральної шкоди. У судове засідання зявилася представник позивача [PERSON], яка позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України справу розглянув без участі відповідача на основі наявних у справі даних та доказів. Суд, вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов є законним, обґрунтованим та підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 01.09.2011 року по 26.08.2015 року працювала у Полтавській філії [PERSON] управління персоналом (нині Представництво ПАТ «ВНЗ МАУП» «Полтавський центр дистанційного навчання») на посаді старшого викладач кафедри соціально-гуманітарних дисциплін на штатній основі та виконувала обовязки бібліотекаря. Представництво ПАТ «ВНЗ МАУП» «Полтавський центр дистанційного навчання» не є юридичною особою, а є структурним підрозділом [PERSON] управління персоналом (м. Київ). Звільнена з роботи 26.08.2015 року у звзку із cкороченням чисельності та штату працівників (наказ № 77-п про припинення трудового договору від 26.08.2015 року). Починаючи із січня 2015 року на підприємстві мали місце систематичні затримки у виплаті заробітної плати, що підтверджується розрахунковими листками. Останній платіж, який позивач отримала 17.08.2015 року, складався із суми заборгованості по заробітній платі за період з березня по червень 2015 року, що підтверджується випискою за особовим рахунком відділення № 460 АТ «УкрСиббанк». Цією ж випискою підтверджується і факт не проведення повного розрахунку при звільненні 26 серпня 2015 року. Відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Судом встановлено, що повний розрахунок із позивачем був проведений лише 13 жовтня 2015 року (виписка за особовим рахунком відділення № 460 АТ «УкрСиббанк»), а отже утворилася майнова шкода відповідача перед позивачем, яка складається із середнього заробітку за час затримки несвоєчасно проведеного розрахунку при звільненні, виплата якого передбачена ч.1 ст. 117 КЗпП України, і становить 2166,62 грн (розрахунок сум проведений позивачем). Як видно із розрахункових листів позивача, починаючи із березня місяця 2015 року відповідачем не була проведена індексація заробітної плати та компенсація за несвоєчасно виплачену заробітну плату. Відповідно до статті 4 Закону України Про індексацію грошових доходів населення, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін. У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв'язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до статті 3 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Позивачем була розрахована індексація заробітної плати у сумі 1481,46 грн. та компенсація за несвоєчасно виплачену заробітну плату у сумі 3530,94 грн. (розрахунок наведений позивачем в матеріалах справи). Таким чином, станом на день розгляду справи по суті заборгованість відповідача перед позивачем становить 7129,02 грн. і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України власником або уповноваженим ним органом моральна шкода відшкодовується працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом було встановлено, що 21 липня 2015 року помер батько позивачки, [PERSON] (свідоцтво про смерть є в матеріалах справи), і внаслідок невиплати заробітної плати позивачка вимушена була позичати частину грошей на поховання батька; моральних страждань завдав позивачці також факт не зарахування періоду роботи на підприємстві з червня 2014 року по серпень 2015 року до страхового стажу, що підтверджується довідкою з Пенсійного фонду України). Отже, суд доходить до висновку, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню у повному обсязі. Всього з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 12129,02 грн. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved