Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - відповідач), про зняття арешту з майна. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з інформацією з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна постановою ДВС Обухівського районного управління юстиції від 31.01.2006 року, без номеру, накладено арешт на все належне майно позивача. Інформація про підстави відкриття виконавчого провадження та накладення арешту в нього відсутня. Відповідно до відповіді Відділу державної виконавчої служби Обухівського районного управління юстиції, відкритих виконавчих проваджень щодо позивача як боржника відсутні, матеріали виконавчого провадження в рамках якого було накладено вищевказаний арешт знищені у зв'язку із закінченням строків їх зберігання. Тому, позивач просив суд зняти арешт накладений постановою ДВС Обухівського районного управління юстиції від 31.01.2006 року, без номеру, на все нерухоме майно, належне позивачу реєстраційний номер обтяження (арешту): 2853547, зареєстровано: 07.02.2006 16:48:48, зокрема: з нежилих приміщень №№ 1,2 (групи приміщень № 9), №№ 1,2 (групи приміщень № 10), з №1 по № 10 (групи приміщень № 4), з № 1 по № 4 (групи приміщень № 27) (в літ. А), загальна площа (кв.м): 242.8, частка яких у розмірі 27/200 є власністю позивача. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечував. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи із таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 114 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Згідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Судом встановлено, що згідно з інформацією з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна постановою ДВС Обухівського районного управління юстиції від 31.01.2006 року, без номеру, накладено арешт на все належне майно позивача (а.с. 3). Відповідно до відповіді Відділу державної виконавчої служби Обухівського районного управління юстиції від 15.03.2017 року, в Обухівському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області станом на 15.03.2017 року відомості про накладення арешту на майно громадянина [PERSON], відсутні, так як відповідно до п.9.8 порядку роботи з документами в органах Державної виконавчої служби від 25.12.2008 р. № 2274/5 виконавчі провадження перебувають на зберіганні в архіві три роки після чого знищуються. Надати інформацію про накладання арешту немає можливості у зв'язку зі знищенням архівних справ (а.с. 4). Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, позивач є власником 27/200 частин нежилих приміщень №№1, 2 (групи приміщень №9), №№1, 2 (групи приміщень №10), з №1 по №10 (групи приміщень №4), з №1 по №4 (групи приміщень №27) (в літ. А) загальною площею 242,8 кв.м., що знаходяться за адресою : [ADDRESS] згідно договору купівлі - продажу часток нежилих приміщень, серія та номер : 3709, виданий 07.11.2014 року, видавник : Русанюк З.З. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. В свою чергу положеннями ст. 15 ЦК України передбачено право особи звернутися до суду на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом своїх прав. Згідно з ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Не підлягає задоволенню вимога позивача про зняття арешту зі всього майна, оскільки позивачем не конкретизовано з якого саме всього майна просить зняти арешт та не надає належних та допустимих доказів на підтвердження даної вимоги. Даючи юридичну оцінку доказам, з урахуванням встановлених судом обставин, беручи до уваги, що в Обухівському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області станом на 15.03.2017 року відомості про накладення арешту на майно громадянина [PERSON], відсутні, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині зняття арешту з 27/200 частин нежилих приміщень №№1, 2 (групи приміщень №9), №№1, 2 (групи приміщень №10), з №1 по №10 (групи приміщень №4), з №1 по №4 (групи приміщень №27) (в літ. А) загальною площею 242,8 кв.м., що знаходяться за адресою : [ADDRESS], які належать позивачу згідно договору купівлі - продажу від 07.11.2014 року.

Outcome: partial