Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

У березні 2015 року позивач [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] слідчого управління Міністерства внутрішніх справ України, третя особа: Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом звільнення майна з-під арешту, посилаючись на те, що в провадженні слідчого управління ГУ МВС України в м. Києві перебувала кримінальна справа № 222-13 від 01 березня 2011 року, порушена відносно [PERSON] В межах проведення досудового розслідування вищевказаної кримінальної справи 10 березня 2011 року постановою слідчого ГСУ МВС України [PERSON] в рамках кримінальної справи № 222-13 було накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно [PERSON] Також, 18 березня 2011 року слідчим ГСУ МВС України [PERSON] в рамках кримінальної справи № 222-13 було винесено постанову про накладення арешту на майно обвинуваченого, а саме на: земельну ділянку з кадастровим номером 3222487001:01:006:0001, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Ходосівка, вул. Київська; земельну ділянку з кадастровим номером 32224870001:01:006:0327, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Ходосівка, вул. Київська, та на інше майно та цінності, де б ці цінності та майно не знаходились. 22 березня 2011 року слідчим ГСУ МВС України [PERSON] в рамках кримінальної справи № 222-13 було винесено постанову про накладення арешту на земельні ділянки: кадастровий номер 3222487001:01:006:0001, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Ходосівка, вул. Київська; кадастровий номер 3222487001:01:006:0327, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Ходосівка, вул. Київська, які належать [PERSON], [INFO] 28 травня 2014 року прокурор відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо злочинних угрупувань Генеральної прокуратури України [PERSON], розглянувши матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 12014000000000029 прийняв постанову про закриття кримінального провадження відносно [PERSON] через відсутність в його діяннях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 205 КК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 174 КПК України прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, однак в резолютивній частині постанови про закриття кримінального провадження від 28 травня 2014 року рішення щодо зняття арешту з майна, в порядку вимог КПК України в редакції 2012 року, що належить [PERSON] прокурором прийнято не було. Рішення щодо скасування арешту з майна у відповідності до вимог КПК України в редакції 1960 року також не було прийнято. У звязку з тим, що кримінальне провадження відносно нього закрито, то на даний час [PERSON] не є підозрюваним чи обвинуваченим, та не підпадає під коло осіб, майно яких може бути арештовано відповідно до вимог КПК України в редакції 1960 року та в редакції 2012 року. В єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна внесено реєстраційний запис під № 10920559 від 10 березня 2011 року із зазначенням обєкту обтяжень все нерухоме майно, боржником є [PERSON] Дана обставина підтверджується Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 10 березня 2011 року та Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 10 березня 2011 року. На даний час уповноваженими особами правоохоронних органів грубо порушують його права в частині захисту непорушного права приватної власності, оскільки він позбавлений права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, що належить йому на праві власності. 06 листопада 2014 року прокурору відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо злочинних угрупувань [PERSON] було направлено клопотання про скасування арешту накладеного на майно [PERSON] у звязку із закриттям стосовно нього кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 12014000000000029. За результатами вказаного звернення було отримано відповідь за вих. № 21/1/3-р-14 від 08 грудня 2014 року за підписом старшого прокурора відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо злочинних угрупувань Генеральної прокуратури України [PERSON], яким повідомлено адвоката [PERSON] про те, що ГСУ МВС України розслідується кримінальне провадження стосовно інших підозрюваних по вказаному кримінальному провадженню, а кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Враховуючи, що у звязку із закриттям кримінального провадження стосовно нього, а також, що він не є підозрюваним або обвинуваченим у кримінальному провадженні, тому потреба у застосуванні арешту на все його майно відпала. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив усунути перешкоди у користуванні його майном шляхом звільнення майна з-під арешту та скасувати постанови про накладення арешту на майно підозрюваного від 10 березня 2011 року, 22 березня 2011 року, згідно яких накладено арешт на все його рухоме і нерухоме майно; зобовязати Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України внести відомості у відповідні реєстри. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. У судове засідання представник відповідача [PERSON] слідчого управління Міністерства внутрішніх справ України не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. У судове засідання представник третьої особи Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позові підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно постанови старшого слідчого в особливо важливих справах ГСУ МВС України [PERSON] від 18 березня 2011 року було накладено арешт в кримінальній справі № 222-13 на земельні ділянки з кадастровим номером 3222487001:01:006:0001, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Ходосівка, вул. Київська, та кадастровий номер 3222487001:01:006:0327, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Ходосівка, вул. Київська, які належать обвинуваченому [PERSON], та на інше майно та інші цінності, де б ці цінності та майно не знаходилось. 18 березня 2011 року постановою старшого слідчого в особливо важливих справах ГСУ МВС України [PERSON] було накладено арешт на все майно та цінності обвинуваченого [PERSON], [INFO], де б ці цінності та майно не знаходились. 22 березня 2011 року постановою старшого слідчого в особливо важливих справах ГСУ МВС України [PERSON] було накладено арешт в кримінальній справі № 222-13 на земельні ділянки: кадастровий номер 3222487001:01:006:0001, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Ходосівка, вул. Київська, кадастровий номер 3222487001:01:006:0327, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Ходосівка, вул. Київська, які належать обвинуваченому [PERSON], та на інше майно та інші цінності, де б ці цінності та майно не знаходилось. [PERSON] про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна станом на 10 березня 2011 року вбачається, що на все майно [PERSON] накладено арешт відповідно до постанови слідчого ГСУ МВС України [PERSON]. Як вбачається з матеріалів справи станом на 09 червня 2015 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, на все майно належне [PERSON] накладено арешт на підставі постанови слідчого в особливо важливих справах ГСУ МВС України [PERSON] про накладення арешту від 10 березня 2011 року. [PERSON] постанови прокурора відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо злочинних угрупувань Генеральної прокуратури України [PERSON] від 28 травня 2014 року було закрито кримінальне провадження стосовно [PERSON] через відсутність в його діяннях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 205 КК України. Відповідно до норм ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов'язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. [PERSON] вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкоду здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. [PERSON] керівних роз'яснень Верховного Суду України, за розглядом у справах з подібних правовідносин із застосування судами касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права, касаційний суд вказав, що право власності особи, яка не є учасником кримінального провадження, має захищатися шляхом звільнення цього майна з-під арешту, тобто законодавство про захист права власті поширюється на ці відносини (правова позиція Постанова Верховного Суду України, Судової палати палата у цивільних справах Верховного Суду від 15.05.2013 № 6-26цс13). Вимоги, що ґрунтуються на праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна. Саме до цього зводяться роз'яснення, надані Пленумом Верховного Суду України у п. 4 постанови «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27 серпня 1976 року № 6 (в редакції від 30 червня 1978 року № 5). Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Разом з тим, слід зазначити, що позивач є власником майна на яке згідно постанов слідчого ГСУ МВС України [PERSON] від 10 березня 2011 року, 18 березня 2011 року, 22 березня 2011 року було накладено арешт. Оскільки на даний час кримінальне провадження відносно позивача [PERSON] закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тому арешт накладений, який накладений слідчим у кримінальному провадженні № 12014000000000029 є безпідставним. Щодо заявленої вимоги позивача про зобовязання ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України внести відомості у відповідні реєстри щодо зняття арешту на майно не підлягає задоволенню, оскільки суду не надано доказів, що з боку ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України чиняться перешкоди щодо захисту прав та законних інтересів [PERSON]. Враховуючи викладене та

Outcome: partial