Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила, в зв»язку із бездіяльністю органів досудового слідства, стягнути на свою користь з державного бюджету України матеріальну шкоду в сумі 89 116 грн., оскільки вона визнана потерпілою у кримінальному провадженні щодо шахрайських дій осіб, внаслідок яких її сім»я втратила автомобіль вартістю саме у зазначеному розмірі. В судовому засіданні позивачка свій позов пітримала з підстав, у ньому зазначених, просила задовольнити на підставі ст. 1173, 1174 ЦК України, ст. 130 КПК України, оскільки слідчий відділ Новокаховського МВ УМВС України розслідування кримінального провадження відносно осіб, діями яких було незаконно відчужено автомобіль «Фіат Гранд Пунто», належний її сину - [PERSON], фактично не проводить, внаслідок чого її сім»ї заподіяно матеріальну шкоду на суму вартості цього автомобілю, тобто у розмірі 12 026 Євро, що еквівалентно 89 116 грн. Свої вимоги також обґрунтовувала тим, що кримінальне провадження за фактом заволодіння цим майном шляхом обману було порушене ще у 2010 році, але до теперішнього часу особи, причетні до скоєння злочину, органом досудового слідства не встановлені, незважаючи на те, що потерпілі конкретно вказували на таких; слідчий довгий час ігнорував її заяву щодо залучення до участі у кримінальному проваджені як потерпілої, не проводив необхідні слідчі дії у передбачений КПК строк, в зв»язку з чим Новокаховським міським судом було задоволено її скаргу на його бездіяльність. Представник Новокаховського МВ УМВС України в Херсонській області у судовому засіданні просив відмовити [PERSON] у задоволенні позову, посилаючись при цьому на те, що орган досудового слідства вживав та продовжує вживати всі необхідні заходи для розслідування кримінального провадження, потерпілою по якому визнано [PERSON], але, не зважаючи на це, встановити осіб, які скоїли шахрайство, на даний час не виявилося можливим. Представник Дежавної казначейської служби України в судове засідання не з»явився, надавши письмові заперечення проти позову, в яких просив у задоволенні останнього відмовити, оскільки за шкоду, завдану неправомірними діями працівників міліції нести відповідальність держава в особі Державної казначейської служби України не повинна. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази та матеріали кримінального провадження №12013230070000201, порушеної по факту шахрайських дій відносно [PERSON], за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступних, встановлених в ході розгляду справи обставин та відповідних їм правовідносин. Відповідно до положень ст. 1173 ЦК України, шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Спеціальним законом, який визначає підстави та умови виникнення права на відшкодування шкоди в таких випадках є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до ч.3 ст.10, ч.ч. 1,2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як із заяви позивача, так і з доданих матеріалів цивільної справи вбачається, що [PERSON] неодноразово скаржилася на хід розслідування по кримінальному провадженню № 12013230070000201, розпочатого 29.01.2013 року, за фактом шахрайських дій відносно її сина - [PERSON], а саме: заволодіння його майном - автомобілем «Фіат Гранд Пунто» шляхом обману, на неефективність слідчих дій , які обмежують її права , як особи , що також потерпіла від злочину. Потерпілою [PERSON] визнана 28.07.2014 року. Неправомірна бездіяльність слідчого, яка полягає у нездійсненні ним процесуальних дій у визначений КПК України строк, зокрема: встановлення дійсних обставин передачі автомобілю [PERSON] іншій особі - [PERSON] та навпаки, допиту останнього, витребування даних щодо довіреностей, виданих нотаріусом та інших, встановлена ухвалою Новокаховського міського суду Херсонської області від 12.09.2014 року про часткове задоволення вимог скарги позивачки на бездіяльність старшого слідчого СВ Новокаховського МВ УМВС України в Херсонській області [PERSON]. Вказана ухвала на даний час є чинною, ніким не змінювалась та не скасовувалась. Між тим, в частині визнання протиправними рішення, дії та бездіяльності слідчого протягом п»яти років по розслідуванню даного кримінального провадження у задоволенні скарги відмовлено, оскільки ці вимоги [PERSON] є неконкретизованими та необґрунтованими. За таких обставин, вина та прямий причинний зв»язок між діями (бездіяльністю) Новокаховського МВ УМВС України в Херсонській області при розслідуванні і завданою потерпілій злочином матеріальною шкодою відсутні, доказів протилежного позивачкою, всупереч вищезазначеним вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України суду не надано, хоча під час розгляду справи судом були створені сторонам всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставини справи, було роз»яснено їх права та обов»язки, в тому числі положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, тобто, позовні вимоги [PERSON] до відповідачів, є необґрунтованими. До того ж, слід зазначити, що Законом N 266/94-ВР визначені підстави відповідальності органів досудового слідства, прокуратури та суду за заподіяну шкоду внаслідок їх незаконних дій, які не включають у собі бездіяльність у вигляді тяганини у розслідуванні та розгляді кримінальної справи. Відповідно до ст. 13 міжнародної Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , кожна людина має право на ефективний засіб захисту . Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади , органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальними підставами для відшкодування матеріальної та моральної шкоди є сукупність обставин, а саме : наявність шкоди, протиправність особи, наявність причино-наслідкового зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою ( протиправною бездіяльністю ) особи , а також наявність вини за виключенням , яке міститься у ч.2 ст. 1167 ЦК України. Обставини, при наявності яких можливе відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання , досудового слідства, прокуратури і суду , містяться у ст.ст. 1166-1167, 1176 ЦК України та ст. 2 Закону України « Про порядок відшкодування шкоди , завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання , досудового слідства і суду» від 01.12.1994 року №226/94-ВР (15 ) ( надалі Закон ) з наступними змінами та доповненнями до нього. Механізм застосування порядку відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання , досудового слідства, прокуратури і суду міститься у спільному Наказі Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України за № 6/5/3/41 від 04.03.1996 року, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 6 березня 1996 року за № 106/1131 Про затвердження Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання , досудового слідства і суду»( надалі Порядок ). У пункті 15 Порядку зазначено, що Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність» (ст.9) встановлено, що у випадках порушення прав і свободи людини Міністерство внутрішніх справ України зобов'язано поновити порушені права і відшкодувати заподіяні матеріальні та моральні збитки. Пункти 1- 4 статті 3, частин 1- 4 ст. 4 Закону містять в собі вичерпний перелік матеріального відшкодування. Зокрема, воно полягає у відшкодуванні заробітку та інших доходів, які особа втратила внаслідок незаконних дій ; майна ( в тому числі грошей, грошових вкладів і відсотків по ним, цінних паперів та відсотків по ним , частки у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин , та прибутку , який він не отримав відповідно до цієї частки, інших цінностей ), яке конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами , які здійснюють оперативно - розшукову діяльність, а також майна , на яке накладено арешт ; штрафів, стягнутих на виконання вироку суду , судових витрат та інших витрат, сплачених громадянином; суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги. Отже, в зазначеному вище Переліку відсутня така підстава для матеріального відшкодування як відшкодування втраченого внаслідок незаконних дій злочинців майна органами внутрішніх справ або державою. Досудове слідство по кримінальному провадженню № 12013230070000201, порушене 26.04.2010 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, та за яким [PERSON] визнана потерпілою, не закінчене, на даний час винна у шахрайських діях відносно [PERSON] особа не встановлена, строки давності притягнення особи, яка скоїла злочин, до кримінальної відповідальності не скінчилися, тобто можливість відшкодування заподіяної потерпілим шкоди винною особою не втрачено. Відповідно до ч. 1 ст. 12 КК України та згідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, суд вправі звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрити за підставою, передбаченою п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, тобто особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину середньої тяжкості і до дня набрання вироком законної сили минуло п»ять років, а тому питання про закриття кримінальної справи на цій підставі може бути вирішене лише після закінчення перебігу вказаного строку. За таких обставин, на думку суду, обов»язок держави в особі органу дізнання чи досудового слідства проводити заходи щодо встановлення особи, яка вчинила злочин, існує до моменту набрання законної сили ухвали суду про закриття провадження у справі і особа, яка вчинила злочин, вважається невстановленою лише з указаного моменту. Відшкодування ж майнової ( матеріальної ) шкоди , яка завдана майну фізичної особи внаслідок злочину, відшкодовується державою за умови, якщо не встановлено особу, яка вчинила злочин, або якщо вона є неплатоспроможною, у відповідності до вимог ст.1177 ЦК України. Діючим законодавством не встановлено порядку відшкодування зазначеної шкоди. Слід також зазначити, що, як вбачається з позовної заяви, [PERSON] просить суд стягнути на її користь заподіяну, на її думку, внаслідок бездіяльності слідчого, саме матеріальну шкоду, що полягає у втраті її сім»єю автомобілю. При цьому, докази шкоди, завданої саме майну [PERSON], відсутні взагалі, а автомобіль, відносно якого вчинені шахрайські дії, належав не їй особисто, а її сину - [PERSON] З урахуванням сукупності викладеного, позов задоволенню не підлягає за його безпідставністю та необгрунтованістю. На підставі зазначеного,

Outcome: dismissed