Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

У березні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» із заявою № б/н від 17.12.2010 про отримання банківських послуг, згідно умов якої відповідач отримав кредит у розмірі 5 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з тим, що відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, станом на 03.03.2019 виникла заборгованість у розмірі 46960 грн 73 коп., яка складається з: 9749 грн 77 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 14345 грн 65 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 19228 грн 02 коп. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 924 грн 87 коп. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 500 грн - штраф (фіксована частина); 2212 грн 42 коп. - штраф (процентна складова). У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Ухвалою суду від 05.04.2019 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 14.08.2019 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що він позовні вимоги не визнає, просить відмовити у задоволення позову, посилаючись на те, що «анкета-заява» не може бути розцінена як повноцінний кредитний договір, форма якого встановлена законом, оскільки не містить обов`язкових істотних умов такого договору, а являється лише формою на підтвердження ознайомлення клієнта з правилами користування послугами банківської установи. Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», згідно з якими банк самостійно може встановлювати та змінювати кредитний ліміт та умови кредитування клієнтів, ним не підписувались. Цей документ, також, не містить дати його підписання представником позивача. Не встановлено підтверджень того, що саме ці Умови та Правила були додатком до підписаної ним анкети-заяви. Окрім того, поданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна» не містить підпису позичальника, не датований як документ. Також невід`ємною частиною кредитного договору згідно з пунктами 2.1.1.2., 2.1.1.12.13 витягу з Умов та Правил є Пам`ятка клієнта, яка видається позичальнику, визначає, зокрема умови кредитування, вид кредитної картки. Така Пам`ятка позивачем не додана, ним особисто не підписувалась, що підтверджує відсутність між сторонами відносин кредитування. На підставі згаданої анкети-заяви йому було надано кредит у розмірі 5 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, у позовнiй заявi не зазначено коли саме i в якому саме розмірі йому безпосередньо було надано у користування кредитні кошти. У позовнiй заявi лише зазначено, що заборгованість за тілом кредиту становить 9749 грн 77 коп., при цьому походження такої суми по кредиту для нього невідоме. З одного боку позивач зазначає про те, що йому було надано кредит в розмірі 5 000 грн, а з іншого боку зазначено, що заборгованість за тілом кредиту становить іншу суму - 9 749 грн 77 грн. Така розбіжність не роз`яснена позивачем ні змiстом позовної заяви, ні додатками до неї. Крiм того, варто зауважити, що жодних кредитних коштів, у будь-якому розмірі, вiд банку він не отримував i обставини, викладені у позові для нього є новими. Належних та допустимих доказів зворотного позивач не надав. Сама по co6i копія роздруківки так званої «заборгованості» створена банком в односторонньому порядку та могла неодноразово ним же бути відкоректована, а тому не може розцінюватися належним доказом отримання ним кредиту. Окрім того, у позовній заяві зазначено, що 17.12.2010 він підписав анкету - заяву, в той час як позивач обґрунтовує обставини позову розрахунком заборгованості за договором від 17.12.2010. Жодного договору 17.12.2010 з ПАТ КБ «ПриватБанк» він не підписував, відповідно невідомо якого саме договору стосується поданий розрахунок заборгованості. Також зазначив, що у анкеті-заяві від 17 грудня 2010 року процентна ставка не зазначена. відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та й визначеного розміру. При цьому, до позовної заяви не додано підтверджень, що саме цей Витяг з Тарифів та Витяг з Умов йому було надано для ознайомлення i він погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах i порядках нарахування. Вважає, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення i дій однієї сторони (банку), яка може вносити i вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої стати 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (17.12.2010) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. 17.08.2019 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, обґрунтована тим, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, згідно якої отримав кредит у розмірі 5 000 грн. У даній заяві зазначено, що підписавши заяву, [PERSON] ознайомився та згоден з Умовами та правилами банківських послуг, в тому числі з умовами та правилами обслуговування по платіжним картках, розташовані на сайті банку. Підписавши заяву, банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, тарифах банку. На підставі зазначеної заяви відповідачу було видано кредитну картку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», з якої чітко вбачається, що на момент оформлення кредиту встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,3% (27,60% на рік), вказано розмір комісій та штрафів. Крім того, вищезазначені Умови і Правила банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті. Разом з тим, з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача. Розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано, судово-економічні експертизи по справі не призначалися. Щодо одночасного застосування пені та штрафів зазначив, що пеня та штраф не є окремими видами відповідальності, а є різновидом штрафних санкцій та у межах одного виду відповідальності можуть застосовуватися різний набір санкцій що не суперечить ст. 61 Конституції України. Отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернуті, тим самим, враховуючи що Договір не є розірваним або припиненим, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами. Враховуючи викладене вище, представник позивача просив суд позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі. У судове засідання представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. У позовній заяві представник позивача зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти розгляду справи за відсутності їх представника та винесення заочного рішення судом. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги не визнає та просить відмовити в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на обставини викладені у відзиві на позов. Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.3 ст.211 ЦПК України право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.247 ЦПК України. Згідно ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. З матеріалів справи вбачається, що 17.12.2010 між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого останньому надано в розпорядження кредитні кошти в розмірі 5 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 27,60 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с 12). Разом із позовною заявою позивач подав до суду такі документи: розрахунок заборгованості відносно [PERSON] станом на 31.10.2015, розрахунок заборгованості станом на 03.03.2019 (а.с. 5-8); анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 17.12.2010 (а.с.9); витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 10); витяг із Умов і правил надання банківських послуг (а.с. 11-25); копію паспорта відповідача (а.с. 26); виписки по основній карті відповідача. Позивач вважає, що [PERSON] належним чином не виконував умови кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 03.03.2019 становить 46 960 грн 73 коп., яка складається з: 9749 грн 77 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 14 345 грн 65 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 19228 грн 02 коп. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 924 грн 87 коп. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 500 грн - штраф (фіксована частина); 2212 грн 42 коп. - штраф (процентна складова). Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що жодних кредитних коштів він у будь-якому розмірі від банку не отримував та жодного договору з АТ КБ «ПриватБанк» 17.12.2010 він не підписував. Однак, даний факт спростовується наданою позивачем копією анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приват Банку від 17.12.2010 підписаною особисто [PERSON] . Також, позивачем до суду надано виписку з карткового рахунку, де прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувавсь коштами, а саме: здійснював зняття готівки через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже користувався кредитною картою, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»), останнє внесення коштів у сумі 350 грн було здійснено 27.05.2018. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі, оскільки підтверджує користування готівковими та безготівковими коштами [PERSON] . Окрім того, відповідачем не подано до суду жодного доказу та заперечень на спростування зазначених вище обставин. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, то він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 9 749 грн 77 коп., що становить суму заборгованості за тілом кредиту, підлягають до задоволення. Щодо нарахування відсотків за користуванням кредиту, пені та штрафів (фіксованої та процентної) частини суд зазначає наступне. За змістом статті 1054 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 даного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Згідно з наданим позивачем Витягом із Тарифів обслуговування кредитної карти «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» залежить: кількість днів пільгового періоду кредитування, протягом якого проценти не нараховуються; базова процентна ставка за користування кредитними коштами; розмір обов`язкового щомісячного платежу; розмір пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів; розмір комісії за кредитне обслуговування карти. З 01.01.2013 всі карти «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» переведені на тарифний план «Універсальна,55 днів пільгового періоду». Не зазначений тариф обслуговування кредитною картою саме [PERSON] .. Окрім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цими Умовами кредитування та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк, які додані до позовної заяви, відповідач [PERSON] ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету та заяву позичальника до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Також суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (17.12.2010) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (25.03.2019), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] позивач дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вказаний висновок узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17. Згідно з ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи викладене вище, у зв`язку з недоведеністю позовних вимог, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 37210 грн 96 грн (14345,65 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 19228 грн 02 коп. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 924 грн 87 коп. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 500 грн - штраф (фіксована частина); 2212 грн 42 коп. - штраф (процентна складова)), а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. Відповідно до п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, розмір понесених позивачем судових витрат пов`язаних з розглядом справи,

Outcome: partial