Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

У березні 2018 року позивач звернулася до суду із даним позовом. Свій позов мотивує тим, що 13 лютого 2009 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Вони втратили почуття любові, поваги один до одного, взаємопорозуміння. Вважає, що подальше життя і збереження шлюбу стало неможливим, їх шлюбні відносини фактично припинені з липня 2017 року. Спору про розподіл майна та місця проживання дитини не мають. Тому, звернулася до суду з даним позовом. Позивач в підготовчому судовому засіданні позов підтримала, з підстав викладених в ньому, просила суд його задовольнити та залишити їй шлюбне прізвище «Пригорницька». Відповідач в підготовчому судовому засіданні позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані в справі письмові докази, враховуючи умови визначені ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд вважає за можливе винести рішення у цьому підготовчому судовому засіданні, задовольнивши позовні вимоги з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 13 лютого 2009 року у Виконкомі Ковалівської сільської ради Васильківського району Київської області, актовий запис № 7, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія 1-ОК № 079649, виданим 13 лютого 2009 року. (а.с.3) Від вказаного шлюбу сторони мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія І-ОК № 344230, виданим 05 грудня 2016 року. (а.с.4). Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. (ст. ст. 21, 24 СК України). Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, позивач виявила бажання залишити собі шлюбне прізвище «Пригорницька». Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сімя сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, та інтересам їх малолітньої дитини, а тому позовну заяву можливо задовольнити і шлюб потрібно розірвати. Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved