Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

У березні 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною трьох років, в якому зазначила, що 24 червня 2017 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON], 26 вересня 2017 року. Після народження дитини вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, а отже не має самостійного заробітку. Всі матеріальні витрати щодо утримання малолітньої дитини вона несе самостійно. Батько дитини [PERSON] всіляко ухиляється від виконання свого батьківського обовязку щодо утримання дитини. В свою чергу, відповідач має офіційне місце роботи та постійний заробіток, а отже має можливість допомагати їй матеріально. На підставі викладеного просила суд стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку щомісячно, та до повноліття дитини, а також стягнути з відповідача на її користь на її утримання аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку до досягнення дитиною трирічного віку. Позивач до судового засідання не зявилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач до судового засідання не зявився, подав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Просив розглянути справу без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 червня 2017 року сторони уклали шлюб у Лівобережному районному у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №199, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-НО № 471417. Згідно свідоцтва про народження серія І НО № 765863 виданого 20 жовтня 2017 року Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області [PERSON] народився 20 жовтня 2017 року, батьками якого зазначені: [PERSON] та [PERSON]. Дитина мешкає разом з позивачкою в [ADDRESS], що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання матері з дитиною, виданою Лівобережним відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг 23 березня 2018 року. За змістом ст. 18 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого1991, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За ст. 27 Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно із ст. 80 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги, а також те, що він матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини та дружини, яка здійснює догляд за малолітньою дитиною та не працює не надає, доходів позивачки на теперішній час не достатньо для утримання неповнолітньої дитини та для свого самостійного утримання, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання дитини аліментів у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку відповідача щомісячно та до досягнення дитиною повноліття, а також про стягнення з відповідача на користь позивача на її утримання аліментів у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів відповідача, щомісячно та до досягнення дитиною трирічного віку. У відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 гривень На підставі викладеного,

Outcome: approved