Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

У вересні 2017 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом. 23.10.2017 р. на виконання ухвали суду від 11.10.2017 р. про усунення недоліків, позовна заява було уточнена, в якій позивач просить визнати виконавчий напис від 29.03.2017 року № 1686 приватного нотаріуса Завалієва А.А., щодо звернення стягнення заборгованості за кредитним договором від 26.04.2007 року АТ КБ «Приват Банк» на загальну суму 41801,31 грн., таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтуванні зазначила, що 06.09.2017 року вона отримала поштою постанову про відкриття виконавчого провадження від 03.08.2017 року серії ВП № 54423364, винесену державним виконавцем Тернівського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Чередниченко А.О. З вказаної постанови вона дізналася про вчинення приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. виконавчого напису від 29.03.2017 року № 1686, про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «Приват Банк» грошової суми у розмірі 41801,31 грн. за кредитним договором від 26.04.2007 року, який вона з ПАТ КБ «Приват Банк» не укладала та не отримувала грошові кошти в сумі 5528,34 грн., і їй невідомо походження кредитного договору між ПАТ КБ «Приват Банк» та особою, яка зазначена у виконавчому написі як боржник [PERSON] . Крім того, вказала, що вона дійсно користувалася послугою банківського кредитування, але це мало місце 23.10.2013 року із іншою банківською установою, а саме ПАТ «Акцент - Банк», а інших кредитних договорів вона не укладала, а тому вважає що вказаний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, АТ КБ «Приват Банк»подано відзив на позов, в якому представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог. Позицію банка мотивував тим, що відповідно до п. 2.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, на адресу позивача, яка зазначена в позові, було направлено письмову вимогу про усунення порушення за договором, а докази направлення та текст вимоги наявні у матеріалах справи. Також посилається на те, що позивачем не надано жодних розрахунків, які б підтверджували спірність виконавчого напису, та позивач не оспорює наявність заборгованості перед Банком або наявності боргу в меншому розмірі, та не дає жодних підтверджень виконання своїх обов`язків, тобто не спростовує факту заборгованості перед банком і розміру боргу зазначеного у виконавчому написі. Крім того вказують, що позивачем був підписаний договір про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної карти. Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А., подав суду заяву, в якій просить слухання справи проводити у його відсутності. Дослідивши матеріали справи - докази: копії: постанови про відкриття виконавчого провадження; виконавчого напису; заяви позичальника (а.с. 6, 7, 8), надавши їм оцінку в сукупності, суд встановив слідуюче. 29 березня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем, за заявою відповідача АТ КБ «Приват Банк»вчинено виконавчий напис (реєстраційний № 1686) щодо стягнення з позивача грошових коштів за кредитним договором від 26.04.2007 року, укладеним нібито між позивачем та відповідачем АТ КБ «Приват Банк»у сумі 41801,31 грн., в т.ч.: заборгованості за тілом кредиту - 5528,34 грн., заборгованості за відсотками - 31006,24 грн., комісії та пені - 2800 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., заборгованості по штрафам - 1966,73 грн. Строк, за який проводиться стягнення: з 26.04.2007 по 31.10.2016 р.. За заявою відповідача АТ КБ «Приват Банк»,Тернівським відділом державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській областівідкрито виконавче провадження ВП № 54423364 по виконанню згаданого вище виконавчого напису. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5. Відповідно до п.2 Переліку документів для одержання виконавчого напису, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису за кредитним договором додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. П. 3.5 Глави 16 Порядку визначено, що при вчиненні виконавчого напису, нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Розрахунок боргу, здійснений банком щодо наявності грошового зобов`язання позивача по кредиту, процентах, річних та пені, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника. Отже, з виконавчого напису вбачається спір про право, оскільки позивач заперечує проти наявності договірних відносин (кредитного договору) з відповідачем - АТ КБ «Приват Банк». Тому у даному випадку не можна вести мову про безспірність стягнення на користь АТ КБ «Приватбанк» із позивача грошової суми. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотнього. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису та чи не минуло більше трьох років з дня виникнення права вимоги. Дані обставини підтверджують те, що заборгованість не можна вважати безспірною. Таким чином, нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було з`ясовано, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, чи не минуло більше трьох років з дня виникнення права вимоги. Зі змісту відзиву представника відповідача АТ КБ «Приват Банк» взагалі не вбачається, що між позивачем та відповідачем - АТ КБ «Приват Банк» наявні будь-які правовідносини, оскільки відзив має шаблонну форму, не містить жодного посилання на номер договору та дати його підписання сторонами, також відсутні будь-які розрахунки заборгованості, копії заяв-анкет, копії договору на який посилається представник відповідача, а також до відзиву не долучено жодного письмового доказу в підтвердження обґрунтування змісту відзиву. Відповідно до копії матеріалів, які були надані позивачем суду та на основі яких був виданий виконавчий напис, не вбачається чи АТ КБ «Приват Банк» направляло позивачу вимогу про погашення кредиту, чи наявні підтвердження отримання позивачем даної вимоги. Крім того письмову форму договору становить анкета-заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Привалами надання банківських послуг, а також Тарифами, чи були надані нотаріусу для вчинення виконавчого напису всі документи, чи тільки анкета-заява, не відомо, оскільки ні банком, ні нотаріусом ніяких пояснень на адресу суду не надходило з відповідними підтвердженнями. Статтею 12 ЦПК Українипередбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Статтею 13 ЦПК Українипередбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків,встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках,коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена,а також в інших випадках,передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК Українипередбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК Українидостовірними є докази,на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідачем АТ КБ «Приват Банк» не надано жодних доказів, що між АТ КБ «Приват Банк» та позивачем [PERSON] існують договірні зобов`язання, а так само про наявність заборгованості, а нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином чи справді на момент вчинення виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала взагалі заборгованість. Згідно роз`яснень , викладених у п.6 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні» справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Інакше кажучи, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами, як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Рішення у таких справах фактично жодним чином не впливають на нотаріусів. А тому, в позовних вимогах до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. повинно бути відмовлено. При цьому, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи положення ст.141 ЦПК України, суд стягує на користь позивача витрати, пов`язані зі сплатою ним за подачу позову 640 грн. судового збору з АТ КБ «Приват Банк».

Outcome: partial