Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

У березні 2018 року позивач звернувся до суду із даним позовом. Свій позов мотивує тим, що 10 березня 2007 року, він зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від подружнього життя спільних дітей не мають. Позивач зазначає, що протягом останніх декількох років спільне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаємопорозуміння та взаємоповаги один до одного. Вони мають різні погляди на сімейне життя та обов'язки, через, що у них постійно виникали сварки. З лютого 2017 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Вважає, що у сім»ї немає майбутнього. Оскільки, відповідачка відмовляється розірвати шлюб в органах РАЦС, він змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач в підготовчому судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених в ньому, просив суд його задовольнити. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позов визнала, проти розірвання шлюбу не заперечувала, просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані в справі письмові докази, враховуючи умови визначені ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд вважає за можливе винести рішення у цьому підготовчому судовому засіданні, задовольнивши позовні вимоги з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 10 березня 2007 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 359, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER], виданим 10 березня 2007 року. Від вказаного шлюбу сторони спільних неповнолітніх дітей не мають. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. (ст. ст. 21, 24 СК України). Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, під час розгляду справи відповідач клопотань та заяв про відновлення їй дошлюбного прізвища не заявляла. Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, а тому позовну заяву можливо задовольнити і шлюб потрібно розірвати. Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved