Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просив стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Елавус ЛТД» суму середнього заробітку за період затримки розрахунку за період з 29.01.2014 р. по 02.12.2015 р. в розмірі 51585, 45 грн. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Елавус ЛТД» компенсацію за нараховану, але не виплачену заробітну плату станом на 02.12.2015 р. з урахуванням індексу інфляції в розмірі 39904, 25 грн. В обґрунтування позову зазначає, що в період часу з 01.07.2010 року по 28.01.2014 року. 28.01.2014 був звільнений з роботи за\~ст. 36 КЗпП\~за згодою сторін. Відповідно до судового наказу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09.04.2014 з ТОВ фірма «Елавус ЛТД» було стягнуто на його користь заборгованість по заробітній платі за період з серпня по листопад 2013 року в розмірі 10420, 01 грн. Кошти у розмірі 10420, 01 гривень були отриманні позивачем у повному обсязі лише 03.12.2015. У зв`язку з тим, що на день звільнення, в порушення вимог ст. 115 - 116 КЗпП України, відповідач не виплатив належну позивачу заробітну плату, останній звернувся з даним позовом до суду. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Елавус ЛТД» на користь [PERSON] суму середнього заробітку за період затримки розрахунку з 29.01.2014 року по 02.12.2015 року в розмірі 51585, 45 (пятдесят одну тисячу пятсот вісімдесят пять) гривень 45 копійок. компенсацію за нараховану, але не виплачену заробітну плату станом на 02.12.2015 року з урахуванням індексу інфляції в розмірі 18480 (вісімнадцять тисяч чотириста вісімдесят) гривень 93 копійок. І судовий збір у розмірі 551 (п`ятсот п`ятдесят одну) гривень 20 копійок. Ухвалою цього ж суду від 10 жовтня 2016 року заяву уповноваженого представника ТОВ фірми «Елавус ЛТД» - [PERSON] про перегляд вказаного заочного рішення залишено без задоволення. В апеляційній скарзі ТОВ фірма\~ «ЕЛАВУС ЛТД» просить скасувати вказане заочне рішення в частині стягнення з ТОВ «Фірма Елавус ЛТД» на користь [PERSON] суми середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 29.01.2014 року по 02.12.2015 року в розмірі 51\~585 грн. 45 коп. та компенсації за нараховану, але не виплачену заробітну плату, станом на 02.12.2015 року з урахуванням індексу інфляції в розмірі 18\~480 грн. 93 коп. та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову у цій частині відмовити. В обґрунтування скарги посилається на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з'ясовані всі обставини справи, не досліджені всі його доводи та не надано їм належної оцінки. Зазначає, що судом не встановлювалася обставина щодо кількості робочих днів за час затримки розрахунків. Згідно ст. 117 КЗпП України середній заробіток за час затримки розрахунку з 29.01.2014 р. по 02.12.2015р. повинен бути проведений з урахуванням кількості робочих днів, а саме - 462 робочі дні. Суд першої ігстанції не витребував у позивача оригінал індивідуальної відомості про застраховану особу [PERSON] (Форма ОК-5) за січень 2014 року - грудень 2015 року, що належним чином засвідчена регіональним органом Пенсійного фонду України, а також копії всіх аркушів трудової книжки та оригінал для огляду. Суд невірно застосував ст.117 КЗпП та п.3.9 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2014 року за №5 і зареєстрованої Мінюстом України 27.01.2004 року за №114/8713, оскільки заробітна плата є винагородою, які роботодавець виплачує працівнику, але виплати, які підлягають стягненню відповідно до ст.117 КЗпП не є винагородою за виконану роботу, а отже і не є заробітною платою. Крім того, згідно Інструкції суми, нараховані працівникам за час затримки розрахунку при звільненні не належать до фонду оплати праці. Вважає, що спірні відносини, які виникли в період з 24.10.2014 року по 02.12.2015 року та повязані із притягнення ТОВ ФІРМА «ЕЛАВУС ЛТД» до юридичної відповідальності в порядку, передбаченому ст. 117 КЗпП України, є трудовим спором, що не пов'язаний із виплатою заробітної плати, а підпадають під дію правового регулювання норм, визначених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. Постановлюючи рішення про часткове задоволення позову, суд виходив з того, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку є обгрунтованими в визначеній позивачем сумі, а розмір інфляційних втрат позивачем розраховано невірно і тому в цій частині суд навів свої розрахунки. З таким висновком суду, судова колегія погоджується частково, оскільки судом помилково взято до уваги розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку за календарні дні замість робочих і невірно проведено нарахування інфляційних втрат. Судовим розглядом встановлено, що з 01.07.2010 по 28.01.2014 року [PERSON] працював в ТОВ фірма «Елавус ЛТД» на посаді слюсара ремонтника. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. 28.01.2014 року позивач був звільнений з роботи за\~ст. 36 КЗпП\~за згодою сторін. У відповідності з ч. 1 ст. 116 КЗпП України\~виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судовим наказом Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 09.04.2014 року з ТОВ фірма «Елавус ЛТД» стягнуто на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 10 420, 01 грн., які позивачем фактичноотримано у повному обсязі 03.12.2015 році. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1\~статті 117 КЗпП України\~обов»язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України. Згідно з п. 2, п. 4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995р. №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно п. 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Отже, доводи апеляційної скарги щодо неправильного розрахунку заборгованості є обгрунтованими і підлягають задоволенню. Так, середньоденна заробітна плата складає 76,65 грн. виходячи з наступного розрахунку (2014,29 + 1281, 82) / 43 = 76,65 грн. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає період з 29.01.2014 по 02.12.2015 , а саме робочих 462 дні, а не 673 днів, як зазначив суд. Розмір суми складає 76,65 х 462 = 35412,3 грн , а не 51585,45 грн. Щодо позовних вимог про стягнення компенсації за нараховану, але не виплачену заробітну плату станом на 02.12.2015 року, суд також навів неправильний розрахунок. Відповідно до\~ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянами втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати»(далі - Закон) встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Відповідності до вимог ст. ст. 2, 3 вказаного Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі і заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Пунктом 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Заборгованість по заробітній платі позивача становила 10 420, 01 грн. Компенсація за нараховану, але не виплачену заробітну плату станом на 02.12.2015 року з урахуванням індексу інфляції становить 10420, 01 х 77,36 / 100 = 8060,46 грн., а не 18480,93 грн. Отже, доводи апеляційної скарги щодо нарахування інфляційних втрат є обгрунтованими. Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду . Суд першої інстанції правильно зазначив, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, які належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Що стосується доводів апеляційної скарги, що цей спір не є трудовим, то вони є помилковими, оскільки невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати, а також відшкодування моральної шкоди, завданої затримкою розрахунку при звільненні, є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин, оскільки їх вирішення передбачено і регулюється саме КЗпП України. За ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд стягнув з відповідача судовий збір на користь позивача у розмірі 551,20 грн., що є правильним і судова колегія не змінює його розмір, оскільки він є мінімальним розміром судового збору за подачу позовної заяви.

Outcome: partial