Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

у березні 2016 року позивач звернулася до суду із даним позовом, в якому просить суд стягнути із відповідача на її користь неустойку у зв'язку з ростом інфляції у розмірі 20118, 16 грн. В обґрунтування позовних вимог послалася на те, що судовим наказом Октябрського районного суду м.Полтави від 17.06.2014 року на її користь стягнуто із відповідача заборгованість по невиплаченій заробітній платі у розмірі 30041, 40 грн. 09.10.2014 року, на підставі даного судового наказу заступником начальника відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУ юстиції у Полтавській області відкрито виконавче провадження. На сьогоднішній час рішення суду не виконано та заборгованість із заробітної плати не виплачена. У зв'язку з чим, з посиланням на положення ст. 625 ЦК України, просить стягнути із відповідача розмір неустойки у зв'язку із ростом інфляції, яка складає 20118, 16 грн., згідно розрахунку наведеного у позові. У судове засідання позивач [PERSON] зявилася, позов підтримала, з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача у судове засідання не зявився, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи. Суд, вивчивши матеріали справи та перевіривши наявні в ній докази, встановив наступне: 17.06.2014 року судовим наказом Октябрського районного суду м.Полтави стягнуто із ВАТ Бурова Компанія «Букрос» на користь [PERSON] заборгованість по невиплаченій заробітній платі у сумі 30041, 40 грн. Судовий наказ набрав законної сили 02.09.2014 року. (а.с.6). 09.10.2014 року постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУ юстиції у Полтавській області Конозом В.М. відкрито виконавче провадження на підставі даного судового наказу. (а.с.7). Статтею 625 ЦК України встановено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов'язання» кн.5, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Згідно ст. 2 вказаного Закону структуру заробітної плати становить основна та додаткова зарплата, яка включає в себе доплати, надбавки, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені чинними законодавством. З Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики № 5 від 13 січня 2003 року вбачається, що суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати, входять до структури заробітної плати. Таким чином, індексаційні нарахування на грошові доходи позивача є складовою частиною його заробітної плати. У відповідності з положеннями ст.33 Закону України «Про оплату праці», в періоди між переглядами розміру заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Статтями 2, 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення), і проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що передбачена ст. 625 ЦК України відповідальність не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством, зокрема з приводу заборгованості по заробітній платі. У поданих позовних вимогах позивач ототожнила поняття стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, трьох процентів річних, врегульованих ст. 625 ЦК України та поняття «неустойки», стягнення якої визначає ст. 611 ЦК України. Однак, відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України за своєю правовою природою відрізняється від відшкодування, у разі порушення зобов'язання, передбаченого ст. 611 ЦК України. Згідно з п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Статтею 549 цього Кодексу встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредитрові у разі порушення боржником зобов'язань. Формами неустойки є штраф і пеня. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобвоязання (ч.2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст.549 ЦК України). Таким чином, до настання строку виконання зобов'язання неустойка є способом його забезпечення, а в разі невиконання зобовязання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов'язання боржником. Оскільки, правовідносини між позивачем і відповідачем виникли з приводу невиплати заробітної плати, тобто поширюються на трудові правовідносини, то до даних правовідносин не застосовуються положення п. 3 ч.1 ст.611 ЦК України, правові наслідки яких встановлені договором або законом, а також положення ст. 625 ЦК України. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає. Судові витрати суд вирішує у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, позивач звільнена від сплати судового збору, судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed