Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

У березні 2018 року до суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] Бахшоєвича, [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач просить стягнути солідарно з відповідачів суму боргу у розмірі 108042,90 грн. за договором позики № 1 від 30.11.2016 та судові витрати у розмірі 1080,43 грн. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до договору позики № 1 від 30.11.2016 [PERSON], [PERSON], [PERSON] отримали позику в розмірі 1000,00 доларів США для особистих потреб. В подальшому, згідно з розписками, 27.12.2016 відповідачі отримали позику в розмірі 200,00 доларів США, а 21.03.2017 в розмірі 900,00 доларів США. Зазначає, що позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачам позику у розмірі, встановленому договором та розписками. Відповідачі не надали своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за позикою, відсотками та пенею, відповідно до умов договору. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за договором позики відповідачі станом на 19.03.2018 мають заборгованість у розмірі 108042,90 грн. Саме цю суму позивач прохає суд стягнути з відповідача. Позивач у судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Надав до суду заяву, відповідно до якої позов підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу за його відсутності, без фіксування процесу технічними засобами, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявились, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Відзив, у передбачений ухвалою від 06.04.2018 строк, суду не надали. На підставі вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Відповідно до умов Договору позики № 1 від 30.11.2016 (далі Договір), [PERSON], [PERSON], [PERSON] отримали позику в розмірі 1000,00 доларів США для особистих потреб. В подальшому, 27.12.2016 відповідачі отримали позику в розмірі 200,00 доларів США, а 21.03.2017 в розмірі 900,00 доларів США (а.с. 11). Факт отримання відповідачами грошових коштів підтверджується розписками від 30.11.2016, 27.12.2016, 21.03.2017 (а.с. 11 зворотна сторона). Згідно з п. 1.1 Договору, позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти, в розмірі, передбаченому п. 2.1 вказаного Договору, а позичальник зобовязується повернути зазначену суму (позику) у строк та на умовах, передбачених вказаним Договором. Відповідно до п. 2.1, 2.2 Договору, позикодавець зобовязується видати позичальникові грошові кошти в повному обсязі у розмірі 1000,00 доларів США (одна тисяча) дол. США в момент укладання вказаного Договору. Позика надається у готівковій формі. Остаточний термін повернення позики позикодавцю, передбачений п. 3.1 Договору, «не пізніше 30 травня 2017 року». Згідно з п. 4.1, 4.2 Договору, позику за цим Договором повертається шляхом передачі позичальником коштів у розмірі суми, зазначеної в п 2.1, безпосередньо позикодавцеві, з урахуванням відсотків за користування грошовими коштами з розрахунку процентної ставки в розмірі 5% щомісячно. Відсотки нараховуються та сплачуються позичальником щомісячно. Відповідно до п. 5.1 Договору, Договір набирає законної сили з моменту підписання його сторонами та діє до моменту його кінцевого виконання сторонами, з урахуванням норм чинного законодавства. Згідно з п. 7.1 Договору, у разі несвоєчасного повернення грошових коштів, відповідно до умов п. 3.1 цього Договору, позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі 0,1 % за кожен день прострочення, з урахуванням рівня інфляції (за весь час прострочення). [PERSON] свої зобовязання за Договором та розписками виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачам позику у загальному розмірі 2100,00 доларів США. Відповідачі не надали своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за договором позики, відсотками та пенею, відповідно до умов Договору. Таким чином, у порушення умов договору позики, відповідачі зобовязання за вказаним Договором не виконали. У звязку з порушенням зобовязань за договором позики відповідачі станом на 19.03.2018 мають заборгованість у розмірі 4100,30 доларів США, що (з врахуванням курсу долара США до національної валюти України станом на 19.03.2018 26,35 грн.) еквівалентно 108042,90 грн., яка складається з наступного: 2100,00 доларів США, що дорівнює 55335,00 грн. загальний розмір позики; 1385,00 доларів США, що дорівнює 36494,75 грн. відсотки; 615,30 доларів США, що дорівнює 16213,15 грн. пеня. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно з ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Оскільки відповідачі не сплатили заборгованість, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідачі не надали суду належних доказів повної чи часткової сплати заборгованості, не спростували наданий позивачем розрахунок, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому, суд вважає, що судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню в сумі 360,14 грн. з кожного відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved