Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору- Яцина [PERSON], приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] ( далі - приватний нотаріус [PERSON]. , про : визнання квартири 24 у будинку № 8-А, розташованому по вул.. Українській у м. Запоріжжі об»єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] ; розподіл зазначеної квартири між подружжям [PERSON] і [PERSON] та визнання за [PERSON] права власності на ? частину зазначеної квартири та за [PERSON] право власності на ? частину зазначеної квартири. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2017 року провадження по справі відкрито ( т.1, а.с.33-34). 24.03.2017 року позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив суд обтяжити майно, а саме квартиру за адресою : [ADDRESS], встановивши заборону на її відчуження до вирішення спору ( т.1, а.с.37-38). Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 березня 2017 року заяву задоволено. Встановлено заборону на відчуження квартири [ADDRESS], що належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 12.01.2017 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий номер 41 ( т.1, а.с.45-46). 24.03.2017 року позивач звернувся до суду із заявою про витребування доказів по справі у приватного нотаріуса [PERSON], а саме : договору купівлі- продажу квартири [ADDRESS], укладеного 22.12.2016 р. між [PERSON] і [PERSON], та всіх документів, що містяться у справі від 22.12.2016 року, заведеної у зв»язку із відчуженням вказаної квартири ; договору дарування квартири [ADDRESS], укладеного 12.01.2017 року між [PERSON] та [PERSON], та всіх документів, що містяться у справі від 12.01.2017 року, заведеної у зв»язку із відчуженням квартири [ADDRESS] ( т.1, а.с.101-102) Ухвалою суду ( журнал судового засідання від 12.04.2017 р. т.1, а.с.110) заяву задоволено. 24.03.2017 року позивач звернувся до суду із заявою про витребування доказів по справі про витребування у Комунальному закладі « Охтирська центральна районна лікарня» наступної інформації : - чи працює [PERSON], [INFO] у КЗ «Охтирська центральна районна лікарня» ? Якщо працює, то на якій посаді і з якого часу ?; - яку середньомісячну заробітну платню отримує [PERSON] ( за останні 6 місяців) ? ; -чи перебувала [PERSON] на своєму робочому місці у лікарні 22.12.2016 року ( протягом дня) та 12 січня 2017 року ( протягом дня) ? ( т.1, а.с.103-104). 12.04.2017 року позивач звернувся до суду із заявою про виклик свідків [PERSON], [PERSON] ( т.1, а.с.106-107). Ухвалою суду ( журнал судового засідання від 12.04.2017 р. т.1, а.с.110) у задоволенні зазначених заяв відмовлено. 7 червня 2017 року позивач надав суду уточнену позовну заяву, в якій остаточно просить суд розділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], а саме грошові кошти у сумі 860\~000, 00 грн., визнавши за [PERSON] право власності на ? частку від вказаної суми ; стягнути з [PERSON] на його користь 430\~000, 00 грн. ( т.1, а.с. 244-252). В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що з 06 жовтня 2001 року між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб. За час проживання у шлюбі 30.04.2003 року подружжям було придбано 2-кімнатну квартиру за адресою: м. Запоріжжя, вул. Героїв Сталінграду (нині вул. Шкільна)[ADDRESS]. У вказаній квартирі були зареєстровані та фактично проживали : позивач, відповідач та їхня спільна донька [PERSON], [INFO] Отже, вказана квартира була обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Восени 2016 року позивач та відповідач, порадившись, вирішили продати вищевказану 2-кімнатну квартиру, і натомість придбати 3-кімнатну квартиру у тому ж районі міста Запоріжжя з метою покращення житлово-побутових умов сімї. Придбати 3-кімнатну квартиру збирались за гроші, отримані з продажу 2-кімнатної квартири, що була обєктом права спільної сумісної власності подружжя, та спільні з дружиною грошові заощадження, що також є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. За допомогою агенції нерухомості знайшли покупця на їхню 2-кімнатну квартиру, який погодився придбати цю квартиру за 20500 доларів США, що на момент продажу дорівнювало 524800 грн. по курсу НБУ, й одночасно підшукали для купівлі й подальшого проживання сімї 3-кімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] вартістю 32500 доларів США, що на момент покупки дорівнювало 860000 грн. 22.12.2016 року, під час укладання договору купівлі-продажу зазначеної 3-кімнатної квартири відповідач таємно від позивача уклала угоду не в інтересах сімї. Тобто вона, діючи за довіреністю від своєї матері [PERSON], за гроші, що є обєктом права спільної сумісної власності, й за які подружжя планувало придбати житло для проживання сімї придбала вищевказану 3-кімнатну квартиру нібито для матері, й право власності на цю квартиру було зареєстровано за [PERSON] Пізніше, 12.01.2017 року, згідно договору дарування, [PERSON] подарувала цю квартиру відповідачу. У даний час відповідач є одноособовим власником зазначеної 3-кімнатної квартири. Позивач вважає, що відповідач навмисно, плануючи припинити з ним шлюб, з метою позбавити його права на поділ квартири як обєкта права спільної сумісної власності, без його відома вчинила вищевказані операції щодо купівлі-продажу та дарування нерухомості. На підставі викладеного, просить суд поділити між ним та [PERSON] майно, що є обєктом їх спільної сумісної власності як подружжя, а саме грошові кошти у сумі 860000 грн., за які було придбано 3-кімнатну квартиру, визнавши за ним право власності на 50% від вказаної суми, та стягнути з відповідача на його користь 430000 грн. В суді позивач та його представник, кожен в окремості, позов в редакції від 7.06.2017 року підтримали з підстав, викладених по тексту позову, та просили його задовольнити. Відповідачка та її представник в суді, а також представник третьої особи [PERSON], кожен в окремості, проти позову заперечують , посилаючись на те, що позивач, отримавши грошові кошти за 2-кімнтану квартиру, що була обєктом права спільної сумісної власності подружжя, не віддав їх відповідачу, а залишив усю суму собі. 3-кімнатну квартиру відповідач придбала за гроші, які їй дала її мати [PERSON] Тому вона, діючи за дорученням матері, придбала 3-кімнатну квартиру за вказаною адресою на імя матері, а пізніше матір подарувала їй цю квартиру. Крім того, зазначили, що 2-кімнатна квартира була придбана подружжям у 2003 році за гроші, отримані від продажу квартири у м. Суми, що належала на праві приватної власності відповідачу. З цього приводу вважають, що 3-кімнатна квартира, власником якої у даний час є відповідач, не може бути обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Просять суд також врахувати їх позицію , викладену в письмових запереченнях проти позову від 16.08.2017 року ( т.2, а.с.17,18). Третя особа приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не з»явилася, просила розглядати справу без її участі ( т.2, а.с.10, 28). 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України « Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства та інших законодавчих актів» № 2147 VІІІ від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувався за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги пояснення позивача, відповідача та третіх осіб, дослідивши докази, надані сторонами по справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 06 жовтня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації актів про одруження Сумського міського відділу реєстрації актів цивільного стану Сумського обласного управління юстиції в той же день був зроблений відповідний актовий запис під № 1235, та видано свідоцтво про шлюб серії І-БП № 053810 (т.1 а.с. 15). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (т.1 а.с. 16). За час шлюбу [PERSON] з [PERSON], а саме 30 квітня 2003 року ними було придбано 2-кімнатну квартиру за адресою: м. Запоріжжя, вул. Героїв Сталінграду (нині вул. Шкільна)[ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 30.04.2003 року, укладеним між [PERSON] (продавець) та мною [PERSON] (покупець) (т.1 а.с. 17). У вказаній квартирі були зареєстровані та фактично проживали позивач, відповідач та їхня спільна донька [PERSON], [INFO]. З метою покращення житлово-побутових умов, восени 2016 року подружжям [PERSON] було прийняте рішення про продаж 2-кімнатної квартири, що була обєктом права спільної сумісної власності, та купівлю 3-кімнатної квартири у тому ж районі м. Запоріжжя. Для пошуку покупця на 2-кімнатну квартиру та одночасно пошуку 3-кімнатної квартири для придбання [PERSON] від імені та в інтересах сімї звернувся до агентства нерухомості «Купидом», що розташоване за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, 158. Пошуком покупця на 2-кімнатну квартиру і підбором варіантів для купівлі 3-кімнатної квартири для подружжя [PERSON] займався безпосередньо працівник вказаного агентства [PERSON]. Ним було підшукано покупця на 2-кімнатну квартиру за адресою: м. Запоріжжя, вул. Героїв Сталінграду (нині вул. Шкільна)[ADDRESS], та підібрано 3-кімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS]. Вказані обставини підтверджуються показаннями свідка [PERSON], допитаного в ході судового розгляду справи. 30 листопада 2016 року у приміщенні агентства нерухомості «Купидом» подружжя [PERSON] зустрілись із покупцем їхньої 2-кімнатної квартири [PERSON], і домовились із ним про істотні умови укладення договору купівлі-продажу квартири. На підтвердження гарантії, що [PERSON] має твердий намір придбати цю квартиру, [PERSON] від імені і в інтересах сімї уклав з ним попередній договір, і покупець сплатив наперед невелику частину вартості квартири, а саме 25600 грн. (еквівалент 1000 доларів США) (т.1 а.с. 21). Отримавши вказану суму від майбутнього покупця 2-кімнатної квартири, [PERSON] від імені і в інтересах сімї тут же, у цьому ж приміщенні, також на підтвердження твердого наміру подружжя [PERSON] придбати саме вищезазначену 3-кімнатну квартиру, уклав попередній договір із продавцем 3-кімнатної квартири [PERSON], якій також передав задаток (25600 грн.) (т.1 а.с. 22). Обидва договори укладались в одному й тому ж місці, в один і той же день з невеликим проміжком часу. Ці договори, крім іншого, є доказами тієї обставини, що 3-кімнатна квартира підшукувалась для проживання сімї [PERSON] і придбання 3-кімнатної квартири було можливе тільки після продажу 2-кімнатної квартири, і отримання за неї відповідної суми грошей для купівлі більшої, дорожчої квартири. Згідно інформації, що міститься у копії довідки про зняття з реєстрації місця проживання №04-21/1/327 від 13.12.2016 року, неповнолітню [PERSON] знято з реєстрації у звязку з вибуттям до нового місця проживання: [INFO]. ( т.1, а.с.20). Досліджена в суді довідка № 04-21/1/327 від 13.12.2016 р. є доказом того, що подружжя [PERSON] вже підшукало для своєї сімї квартиру за вказаною адресою, і саме цю квартиру подружжя і мало придбати для проживання сімї. 22 грудня 2016 року приблизно об 11-00 годині подружжя [PERSON] на виконання умов попереднього договору у приміщенні приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] уклали договір купівлі-продажу своєї двокімнатної квартири із покупцем [PERSON] Повна вартість квартири, яку подружжя отримало від покупця складає 524800 грн., про що свідчить текст договору (т.1 а.с. 18-19). Зазначений договір є доказом того, що обєкт спільного сумісного майна подружжя - 2-кімнатна квартира була продана, і отримана з її продажу сума, тобто 524800 грн., також є обєктом спільного сумісного майна подружжя. У той же день, 22 грудня 2016 року, приблизно через 1 годину у приміщенні приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] подружжя [PERSON] зустрілись із [PERSON] для укладання договору купівлі-продажу 3-кімнатної квартири за адресою: [ADDRESS]. Гроші, отримані від продажу 2-кімнатної квартири, та грошові кошти, заощаджені подружжям [PERSON] і підготовлені для розрахунку за 3-кімнатну квартиру, а всього у сумі 834 400 грн., на час укладання угоди знаходились у [PERSON], і саме вона розраховувалась з продавцем квартири. З урахуванням суми 25600 грн., що були сплачені продавцю квартири 30 листопада 2016 року в рахунок розрахунку за квартиру, всього за квартиру було сплачено 860000 грн. Під час укладання договору купівлі-продажу вказаної квартири та проведення необхідних нотаріальних дій [PERSON]С не був присутнім, оскільки його нотаріус не запросив до свого кабінету. Таким чином, відповідач [PERSON] уклала договір купівлі-продажу не в інтересах своєї сімї. Діючи за довіреністю , посвідченою 06 грудня 2016 року приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Сумської області [PERSON], якою [PERSON] уповноважила [PERSON] придбати квартиру у м. Запоріжжі, відповідач, укладаючи договір купівлі-продажу 3-кімнатної квартири з боку покупця, діючи всупереч інтересам сімї, виступила стороною у договорі не як покупець, а як довірена особа своєї матері і в інтересах останньої ( т.1, а.с.134). 12 січня 2017 року згідно договору дарування , посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського округу [PERSON], [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дарунок 3-кімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] ( т.1, а.с.179-180). Згідно відомостям з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, одноособовим власником квартири за адресою: [ADDRESS], є [PERSON] ( т.1, а.с.31-32). Під час розгляду справи в суді в якості свідка був допитаний [PERSON], який по суті справи пояснив, що він, як ріелтор, особисто займався пошуком покупця на 2-кімнатну квартиру родини [PERSON] і пошуком 3-кімнатної квартири для цієї сімї. У ході цього пошуку замовниками його послуг, тобто сімєю [PERSON] розглядався навіть варіант обміну 2-кімнатної на 3-кімнатну квартиру з доплатою. І цей варіант розглядався і з боку громадянки [PERSON], яка потім і продала сімї [PERSON] свою 3-кімнатну квартиру по вул. Українській у м. Запоріжжі, але обмін не відбувся у звязку із тим, що [PERSON] не влаштовували параметри 2-кімнатної квартири. Свідок також пояснив, що він упевнений у тому, що 3-кімнатна квартира підбиралась для покупки сімєю [PERSON] для власного проживання у ній. За умовами завдання, отриманого від [PERSON] та [PERSON] щодо підбору варіантів купівлі-продажу вищевказаних квартир, придбання 3-кімнатної квартири було можливе тільки після продажу 2-кімнатної квартири, і отримання за неї відповідної суми грошей для купівлі більшої квартири. Варіанти щодо оформлення права власності на квартиру на якусь третю особу, окрім [PERSON] чи [PERSON] не розглядався взагалі. Під час оглядин 3-кімнатної квартири для її придбання були присутні з боку покупців тільки [PERSON] та [PERSON] Коли вже остаточно було знайдено покупця на 2-кімнатну квартиру сімї [PERSON], а цією сімєю було остаточно вирішено придбати саме 3-кімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] у [PERSON], усі учасники вказаних угод в один день зустрілись у приміщенні агентства нерухомості «Купидом». Метою зустрічі було обговорення істотних умов щодо укладення договорів купівлі-продажу обох квартир. При цьому було укладено попередні договори, у тому числі й договір між [PERSON] та [PERSON], у якому було зазначено, окрім іншого, й суму, за яку [PERSON] продавала квартиру, а [PERSON] мав її придбати. Ця сума дорівнювала 32500 доларам США. Разом із тим, 2-кімнатну квартиру [PERSON] та [PERSON] мали продати покупцеві за 22500 доларів США. Тут же, у той же день [PERSON] отримав від покупця 2-кімнатної квартири завдаток у сумі, еквівалентній 1000 доларам США, і таку саму суму завдатку він сплатив продавчині 3-кімнатної квартири на підтвердження гарантії, що він має твердий намір придбати саме цю 3-кімнатну квартиру. Крім того, свідок повідомив, що учасниками вказаних угод було визначено дату, час і місце укладання договорів купівлі-продажу квартир. При цьому обовязковою умовою було те, що спочатку [PERSON] та Н.В. укладають із покупцем договір купівлі-продажу їх 2-кімнатної квартири, отримують за неї грошові кошти, а вже після цього укладається договір купівлі-продажу 3-кімнатної квартири. Обидва договори повинні були укладатись у приміщенні приватного нотаріуса [PERSON]. Ця ж нотаріус повинна були посвідчити ці договори та провести державну реєстрацію права власності. Але, продаж 2-кімнатної квартири дійсно відбувся у нотаріуса [PERSON], а договір купівлі-продажу 3-кімнатної квартири на вимогу [PERSON] укладався у іншого нотаріуса [PERSON] Відповідно договору від 22 грудня 2016 року купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS], вартість квартири складає 149\~000 грн. Цю інформацію, а також доводи відповідача та третіх осіб про те, що 3-кімнатну квартиру було придбано саме за 149000 грн., суд оцінює критично, оскільки позивачем надано суду довідку про середньоринкову вартість квартир у досліджуваний період, видану ТОВ «Земля Плюс-2006» (вих. №7492/22 від 22.02.2017 року). Згідно цій довідці середньоринкова вартість 2-кімнатних квартир в Олександрівському районі м. Запоріжжя у 5-поверхових будинках («хрущівках») складає 486720 567840 грн. Вартість 3-кімнатних квартир у тому ж районі в 9-поверхових будинках складає 784160 865280 грн. ( т.1, а.с.24) Таким чином, сума, за яку було продано 2-кімнатну квартиру - 524800 грн. відповідає діапазону цін на подібні квартири, і відповідає реальній дійсності. А сума у 149 000 грн. не відповідає дійсності, і занижена у договорі більш ніж у 5 разів, як на думку суду для того, щоб оминути вимоги чинного законодавства України щодо здійснення готівкових операцій купівлі-продажу за 1 добу не більше, ніж на суму 150000 грн. Крім того, відповідно інформації, яка міститься у попередніх договорах від 30 листопада 2016 року, 3-кімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] мала бути продана покупцеві за 32500 доларів США, що дорівнює 860000 грн. Цю ж саму інформацію підтвердив і свідок [PERSON], допитаний судом. Таким чином, пояснення позивача про те, що на придбання 3-кімнатної квартири подружжя витратило спільні кошти у сумі 860\~000 грн. повністю узгоджуються із іншими доказами, дослідженими судом. Також суд критично ставиться до пояснень відповідача і третіх осіб про те, що квартиру за адресою: [ADDRESS] відповідач придбала за гроші, які їй нібито дала її матір, оскільки суду не надано відповідачем чи третіми особами доказів того, що вказана квартира підшукувалась для придбання матірю відповідача [PERSON], а також доказів того, що у [PERSON] були кошти у такій сумі. Разом з тим, хронологія подій щодо підшукання 3-кімнатної квартири за вказаною адресою, укладання правочинів, спрямованих на продаж 2-кімнатної квартири подружжя і придбання 3-кімнатної квартири, у тому числі й укладання попередніх договорів учасниками угод щодо обох квартир, проміжок часу всього у 1 годину між продажем подружжям 2-кімнатної квартири і вчиненням купівлі-продажу 3-кімнатної квартири, а також черговість вчинення цих правочинів (спочатку продаж 2-кімнатної, а потім придбання 3-кімнатної квартири, а не навпаки) свідчить про те, що 3-кімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] підшукувалась саме для придбання і проживання в ній сімї [PERSON], а не для когось іншого, і про те, що вказана квартира була придбана за грошові кошти, які є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON]. Ця хронологія подій повністю узгоджується із обставинами справи і дослідженими судом доказами. Відповідно до ст. 60 СК України майно , набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до положень ч.1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Частиною першою ст.69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у пункті 30 зазначив, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63,ч.1 ст. 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі». Аналізуючи зазначені норми Сімейного кодексу України, досліджені в суді докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість , доведеність та законність позовних вимог [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду з цим позовом було сплачено судовий збір в розмірі 4\~300, 00 грн. ( т.1, а.с.2). Судові витрати суд розподіляє у відповідності до вимог ст. 141 ЦК України.

Outcome: approved