Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до Інституту післядипломної педагогічної освіти Чернівецької області про визнання незаконними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення незаконно відрахованих коштів. Посилалася на те, що вона працювала в Інституті післядипломної педагогічної освіти Чернівецької області (далі ІППОЧО) на умовах контракту з грудня 2011 року по 30 грудня 2016 року. 4 жовтня 2016 року та 08 грудня 2016 року до неї було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за відсутність на робочому місці. 28 грудня 2016 року її було звільнено з роботи за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України. Вважає накази про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення з роботи незаконними, оскільки вона сумлінно виконувала свої функціональні обов»язки, а відсутність на роботі пояснюється поважними причинами. Крім цього, посилалася на те, що відповідач безпідставно, без відповідного наказу вирахував з її заробітної плати за грудень 2016 року 996,22 грн. Просила позов задовольнити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та підтвердила обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача позов не визнав і просив в його задоволенні відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов [PERSON] є безпідставним та в його задоволенні слід відмовити. При цьому суд виходить з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працювала в ІППОЧО на посаді доцента кафедри педагогіки, психології та теорії управління освіти на підставі контракту від 29 листопада 2013 року, укладеного строком з 01 грудня 2013 року по 30 листопада 2016 року (а.с.7). Відповідно до п.1.4 контракту на [PERSON] повністю поширюються норми Закону України «Про освіту», правила внутрішнього трудового розпорядку, колективного договору та інші нормативні акти Інституту. Розділом 2 контракту визначені обов»язки позивача. Розділом 5 контракту передбачена можливість його розірвання з підстав неналежного виконання або невиконання посадових обов»язків викладачем та порушення правил внутрішнього трудового розпорядку. Наказом в.о. директора ІППОЧО №167 від 30 листопада 2016 року «Про продовження терміну дії контракту» продовжено термін дії контракту з [PERSON] з 01 грудня 2016 року по 01 квітня 2017 року (а.с.18). З доповідної записки від 08 вересня 2016 року вбачається, що [PERSON] була відсутня на робочому місці 07 вересня 2016 року з 09.00 до 13.00 годин (а.с.99). З даної записки також вбачається, що по факту відсутності позивача на роботі був складений відповідний акт, який [PERSON] відмовилася підписати. З письмових пояснень [PERSON] вбачається, що 08 вересня 2016 року в першій половині дня вона була відсутня на роботі, оскільки у неї повинна була відбутись зустріч після приміщення ОДА з метою передачі документів по спільній дослідницькій роботі (а.с.101). Наказом №50 від 04 жовтня 2016 року [PERSON] притягнута до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за порушення трудової дисципліни, а саме за відсутність на робочому місці 07 вересня 2016 року з 9.00 годин до 13.00 годин (а.с.99). З даним наказом [PERSON] ознайомилася 05 жовтня 2016 року, про що свідчить її підпис (а.с.98). З доповідної записки від 01 грудня 2016 року вбачається, що [PERSON] була відсутня на другій парі 01 грудня 2016 року (10.30-11.50) (а.с.89). З доповідної записки від 06 грудня 2016 року вбачається, що [PERSON] відмовилася надати пояснення щодо причин відсутності на парі 01 грудня 2016 року (а.с.90). З доповідної записки від 06 грудня 2016 року вбачається, що [PERSON] 05 грудня 2016 року без поважних причин була відсутня на робочому місці на кафедрі з 9.00 годин до 10.15 годин та в години консультування з 16.15 годин (а.с.91). Наказом №170 від 08 грудня 2016 року [PERSON] була притягнута до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за порушення трудової дисципліни, а саме відсутність на другій парі 01 грудня 2016 року та не проведення консультування у визначені години 05 грудня 2016 року і відлучення з кафедри без пояснень (а.с.92). 09 грудня 2016 року був складений акт про відмову [PERSON] від проставлення підпису про ознайомлення з наказом від 08 грудня 2016 року (а.с.93). З акту від 08 грудня 2016 року вбачається, що 08 грудня 2016 року [PERSON] була відсутня на робочому місці без поважних причин з 09.00 годин до 09.45 годин, з 10.10 годин до 11.30 годин, з 11.50 годин до 13.05 годин та з 15.30 годин до 18.00 годин (а.с.74). Від дачі пояснень щодо поважності причин відсутності на робочому місці 08 грудня 2016 року [PERSON] відмовилася, про що був складений відповідний акт (а.с.75, 76). З акту від 21 грудня 2016 року вбачається, що 21 грудня 2016 року [PERSON] була відсутня на робочому місці без поважних причин з 09.00 годин до 10.30 годин та з 15.30 годин до 18.00 годин (а.с.78). Від дачі пояснень щодо поважності причин відсутності на робочому місці 21 грудня 2016 року [PERSON] відмовилася, про що був складений відповідний акт (а.с.79). З доповідної записки від 28 грудня 2016 року вбачається, що [PERSON] 27 грудня 2016 року була відсутня на робочому місці з 14.00 до 18.00 годин (а.с.80). Від дачі пояснень щодо поважності причин відсутності на робочому місці 27 грудня 2016 року [PERSON] відмовилася, про що був складений відповідний акт (а.с.81). Наказом ІППОЧО №181 від 28 грудня 2016 року [PERSON] звільнено з посади доцента кафедри педагогіки, психології та теорії управління освітою з 30 грудня 2016 року у зв»язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов»язків, покладених на неї трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку (п.3 ст.40 КЗпП України). Підставою для винесення наказу про звільнення [PERSON] стали наказ №50 від 04 жовтня 2016 року про оголошення [PERSON] догани за порушення трудової дисципліни; наказ №170 від 08 грудня 2016 року про оголошення [PERSON] догани за порушення трудової дисципліни; акт про відсутність [PERSON] на робочому місці від 08 грудня 2016 року; акт про відсутність [PERSON] на робочому місці від 09 грудня 2016 року; доповідна записка завідувача кафедрою педагогіки, психології та теорії управління освітою від 21 грудня 2016 року; акт про відсутність [PERSON] на робочому місці від 21 грудня 2016 року; доповідна записка завідувача кафедрою педагогіки, психології та теорії управління освітою від 28 грудня 2016 року (а.с.5). Відповідно до вимог\~ст.149 КЗпП України\~до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Як вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] дала пояснення щодо відсутності на робочому місці 07 вересня 2016 року, а по інших фактах відсутності на роботі відмовлялася надавати пояснення щодо поважності причин відсутності на робочому місці, про що складалися відповідні акти. Таким чином, суд вважає, що відповідачем була дотримана процедура притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності. Що стосується підстав притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності, то суд зазначає, що під час судового розгляду позивачка не довела належними та допустимими доказами, що вона була відсутня на робочому місці з поважних причин. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], Яків»юк М.Г., [PERSON], [PERSON], [PERSON] не підтвердили поважність причин відсутності позивача на робочому місці. З огляду на викладені обставини суд вважає накази про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у вигляді доган законними. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Відповідно до п.3 ч.1\~ст.40 КЗпП України\~трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. За п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» вбачається, що за передбаченими\~п.3 ст.40\~КЗпП\~підставами\~\~працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі,\~вчинений\~\~після застосування до нього дисциплінарного або\~громадського\~\~стягнення за невиконання\~без\~поважних\~причин\~обов'язків,\~покладених\~на нього трудовим\~договором\~або\~правилами\~внутрішнього\~трудового розпорядку. У таких\~\~ випадках\~враховуються\~ті\~заходи\~\~дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним\~законодавством\~і\~не\~втратили юридичної сили\~за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП),\~і ті громадські\~стягнення,\~які\~застосовані\~ до\~працівника\~за порушення трудової\~дисципліни\~у\~відповідності\~\~до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації,\~і з\~дня накладення яких\~до\~видання\~наказу\~про\~звільнення\~минулого не більше одного року. Оскільки до останнього проступку, за який позивачка була звільнена, у неї було ще два дисциплінарних проступки, за які вона отримала догани і які були чинними на момент звільнення, то суд приходить до висновку, що позивачку правомірно звільнено за систематичне невиконання нею без поважних причин обов»язків, покладених на неї трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. Відповідно до ч.1\~ст.43 КЗпП України\~розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті\~40\~і пунктами 2 і 3 статті\~41\~цього\~Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Як вбачається з протоколу №24 засідання профспілкового комітету від 25 лютого 2016 року, що [PERSON] виключена із членів профспілкової організації працівників освіти і науки України згідно із заявою (а.с.131). Оскільки позивач не є членом профспілкової організації, то дозвіл на її звільнення від профспілкової організації не потребується. Згідно зі\~ст. 233 КЗпП України\~працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до\~ст. 234 КЗпП України\~у разі пропуску з поважних причин строків, установлених\~статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Встановлено, що про накази від 04 жовтня 2016 року та від 08 грудня 2016 року про притягнення її до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани позивачці було відомо в день їх винесення, в передбачений законом тримісячний строк вона їх не оскаржила, до суду звернулася лише 24 березня 2017 року, а тому суд вважає, що позивач пропустила без поважних причин строк звернення до суду з позовом. Також позивачем було пропущено без поважних причин місячний строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі. Доводи позивача про те, що вказані строки пропущено з поважних причин, оскільки вона раніше зверталася до суду і її позов було залишено без розгляду, є безпідставними, оскільки позов був залишений без розгляду за заявою позивача і дана обставина не є поважною причиною для поновлення строків, передбачених ст.233 КЗпП України. З огляду на викладені обставини суд вважає, що накази про притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у вигляді доган та у вигляді звільнення з роботи є правомірними, винесені з дотриманням процедури притягнення до дисциплінарної відповідальності, позивачем вони оскаржені до суду з порушенням без поважних причин строків, передбачених ст.233 КЗпП України, а тому в задоволенні позову в частині оскарження вищенаведених наказів слід відмовити. В задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід також відмовити, оскільки ця позовна вимога є похідною від позовної вимоги про поновлення на роботі. Що стосується позовної вимоги позивача про відшкодування їй незаконно відрахованих коштів в розмірі 996,22 грн., то суд вважає, що вона задоволенню не підлягає, оскільки позивач належними та допустимими доказами не довела їх нарахування та видачу. Встановлено, що заробітна плата позивачу за грудень 2016 року була нарахована за фактично відпрацьований робочий час.

Outcome: dismissed