Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

У вересні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про виправлення помилок у прохальній частині від 09.02.2016 року, просила поділити між сторонами майно, що є спільною сумісною власністю подружжя та виділити у власність їй: торговий павільйон, що за адресою: [ADDRESS], площею 143, 2 кв.м.; земельну ділянку площею 0,0157 га, що розташована за адресою: [ADDRESS]; торговий комплекс, що за адресою: [ADDRESS], площею 330, 8 кв.м.; земельну ділянку площею 0,0031 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], з урахуванням іншої земельної ділянки площею 0,0140 га, яка знаходиться в оренді; земельну ділянку площею 0,0094 га, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Виділити у власність відповідача: житловий будинок з мансардним поверхом загальною площею 261,7 кв.м. з господарськими будівлями і спорудами при ньому що за адресою: [ADDRESS], разом із земельними ділянками площею 0,3403 га, площею 0,0448 га та площею 0,04 га; 2/3 ідеальної частки житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що за адресою: [ADDRESS] разом із 2/3 ідеальної частки земельної ділянки, площею 0,164 га; незавершене будівництво загальною площею 741,96 м.кв., що за адресою: [ADDRESS]. Визнати 18 406,35 грн., які надійшли на ім'я відповідача від ПП «Агрофірма ім. Б.Хмельницького» в якості відшкодування матеріальної шкоди за пошкоджений у 2006 році автомобіль марки «Mersedes-Benz-Sprinter 313 CDI» д.н.з. [NUMBER], який є об'єктом спільної сумісної власності подружжя та стягнути з відповідача на її користь ? його частину у розмірі 9203,17 грн. На обґрунтування своїх вимог послалась на те, що з 09.11.1991 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них є двоє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 08.10.2014 року шлюб між ними розірвано. За час шлюбу сторони нажили вищевказане майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Грошові кошти у сумі 18406,35 грн. відповідач отримав у червні 2015 року від ПП «Агрофірма ім. Б.Хмельницького» згідно рішення Апеляційного суду Львівської області від 14.11.2014 року в якості відшкодування матеріальної шкоди за пошкоджений у 2006 році автомобіль марки «Mersedes-Benz-Sprinter 313 CDI» д.н.з. [NUMBER], належний сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя. Сторони дійшли спільної згоди щодо поділу між ними спільно нажитого майна, однак відповідач ухиляється від юридичного оформлення такого поділу. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судові засідання, призначені на 09.02.2016 року та 19.02.2016 року, не з'явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав заяви про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин судом здійснено заочний розгляд справи. Представники третіх осіб у судове засідання не з'явились, подали суду письмові заяви, у яких просять справу розглядати за їх відсутності, при вирішенні спору покладаються на думку суду. Позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, вказаних у позовній заяві. Просять позов задовольнити. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні щодо вирішення даного спору зазначив, що покладається на думку суду. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі та з'явилися у судове засідання, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на таке. Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.11.1991 року по 31.10.2014 року. Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 08.10.2014 року шлюб між сторонами розірвано (т. 2, а.с. 133). Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (т.1 а.с. 10, 11). За час шлюбу сторони набули спільне майно, а саме: торговий павільйон, що за адресою: [ADDRESS] (згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.09.2010 року, власник [PERSON] на підставі рішення виконкому Червоноградської міської ради від 26.07.2010 року №162 (т.1 а.с.21)); земельну ділянку площею 0,0157 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] (державний акт про право власності на земельну ділянку від 08.12.2011 року виданий [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 15.08.2011 року №2-1372 (т.1 а.с.23)); торговий комплекс за адресою: [ADDRESS] (згідно витягу про державну реєстрацію прав від 25.05.2011 року [NUMBER] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] 19.05.2011 року, рішення виконкому Червоноградської міської ради від 29.04.2011 року №91 (т.1 а.с.24)); земельну ділянку площею 0,0031 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] (державний акт про право власності на землю від 16.08.2002 року виданий [PERSON] на підставі рішення виконкому Червоноградської міської ради від 30.07.2002 року №250 та договору купівлі-продажу від 09.08.2002 року №2-1252 (т.1 а.с.26)); земельну ділянку площею 0,0094 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] (державний акт про право власності на землю від 14.09.2001 року, виданий [PERSON] на підставі рішення виконкому Червоноградської міської ради від 26.07.2001 року № 298 та договору купівлі-продажу від 01.08.2001 року №2-980 (т. 1, а.с. 29)); житловий будинок, що за адресою: [ADDRESS] (згідно витягу про державну реєстрацію прав від 26.06.2012 року [NUMBER], власник [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] 21.06.2012 року, рішення виконкому Острівської сільської ради від 14.06.2012 року № 248 (т. 1, а.с. 14)); земельну ділянку площею 0,3403 га, що за адресою: [ADDRESS] (державний акт про право приватної власності на землю від 20.01.2000 року виданий [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 15.08.1997 №2434 (т.1 а.с.15-16)); 2/3 частки житлового будинку, що за адресою: [ADDRESS] (згідно витягу про державну реєстрацію прав від 15.03.2011 року [NUMBER], власник [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 17.02.2011 року №457 (т.1 а.с.17)); 2/3 ідеальної частки земельної ділянки, площею 0,164 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] (договір купівлі продажу 2/3 ідеальних частин житлового будинку та 2/3 ідеальних частин земельної ділянки укладений між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] 17.02.2011 року). Згідно копії договору дарування земельної ділянки від 01.09.2006 року, зареєстрованого у реєстрі за №2030, [PERSON] передав як дарунок [PERSON] земельну ділянку № 3 загальною площею 0,0448 га. Рішенням Острівської сільської ради Сокальського району від 01.12.2006 року [PERSON] передано у власність для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку у с.Добрячин 0,04 га. Відомостей щодо реєстрації права власності на зазначену земельну ділянку суду не подано. Згідно копії дозволу на виконання будівельних робіт Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області від 05.03.2010 року №9/14-10, [PERSON] надано дозвіл на виконання будівельних робіт з будівництва магазину з кафетерієм на [ADDRESS]. Згідно копії постанови про закінчення виконавчого провадження від 30.06.2015 року, виконавчий лист №1321/723/2012 про стягнення з ПП «Агрофірма ім. Б.Хмельницького» на користь [PERSON] 18406, 35 грн. боргу, 1000 грн. моральної шкоди та 339, 54 грн. судового збору фактично виконаний. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них (ст.28 Кодексу про шлюб та сім'ю України). Відповідно до статті 60, частини 1 статті 61, статті 68 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі - постанова ПВСУ від 21.12.2007 року № 11) вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) (435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Ураховуючи, що кошти у сумі 18 406,35 грн., які стягнуті на користь відповідача з ПП «Агрофірма ім. Б.Хмельницького» в якості відшкодування матеріальної шкоди, є спільною сумісною власністю подружжя, а тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 9203,17 грн., що становить 1/2 загальної суми цих коштів. Вимога позивача про виділення у власність відповідача земельної ділянки площею 0,0448 га у [ADDRESS] не підлягає задоволенню, оскільки вказана земельна ділянка не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя згідно з п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України, так як відповідач отримав її на підставі договору дарування від 01.09.2006 року, зареєстрованого у реєстрі за №2030. Земельна ділянка площею 0,014 га, яка знаходиться в оренді у позивача, не є спільною сумісною власністю подружжя, тому до об'єктів, що підлягають поділу, не належить, а отже, позов у цій частині не задовольняється. Що стосується вимоги позивача про виділення у власність відповідача земельної ділянки площею 0,04 га у [ADDRESS], така задоволенню не підлягає, оскільки суду не подано доказів реєстрації права власності на зазначену земельну ділянку за будь-ким зі сторін. Відповідно до абзацу третього частини 2, абзацу першого частини 3 статті 331 ЦК України, частини 3 статті 3 Закону України «Про держану реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV право власності на житловий будинок виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Відсутність доказів про завершення будівництва магазину з кафетерієм на [ADDRESS]свідчить про незавершеність будівництва за цією адресою, що виключає можливість визнання права власності на нього. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про визнання за відповідачем лише права власності на будівельні матеріали незавершеного будівництва, що за адресою: [ADDRESS]. Що стосується решти вимог, ураховуючи принцип змагальності, виходячи з поданих доказів, суд дійшов висновку про їх задоволення, визнавши за кожною зі сторін право особистої приватної власності на інші спірні об'єкти, як про це просить позивач. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача та користь позивача витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно до частин 1, 2 ст. 84 ЦПК витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. 24.04.2015 року між [PERSON] та адвокатом Бордюком М.Й. укладено угоду про надання правової допомоги (т. 1 а.с. 34). 04.05.2015 року між [PERSON] та КМП «Юридичний центр захисту прав власників» в особі директора адвоката Бордюка М.Й. укладено договір-доручення на правове обслуговування (представництво) (т. 2 а.с. 101). [PERSON] за надання правової допомоги сплатила через банківську установу ПАТ КБ «ПриватБанк» 4000 грн. (квитанція № 0.0.383682274.1 від 15.05.2015 року, т. 2 а.с. 99) та через АТ «Ощадбанк» КМП «Юридичний центр захисту прав власників» 6500 грн. (квитанція № 11 від 22.05.2015 року, т. 2 а.с. 100). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року № 4191-VI (далі - Закон № 4191-VI) розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» визначено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі у 1218,00 гривень. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі: з 1 січня - 1378 гривень, з 1 травня - 1450 гривень, з 1 грудня - 1550 гривень. Як видно з матеріалів справи, судові засідання, у яких були присутні позивач та її представники Бордюк М.Й. та [PERSON], яка діяла за довіреністю від 10.09.2015 року (т.1 а.с. 176) в загальному тривали 2 год. 53 хв. Таким чином, граничний розмір компенсації обчислюється шляхом визначення 40 відсотків від 1378,00 грн., що становить 551,20 грн., за 2 год. 53 хв. = 551,20 грн. х 2 год. = 1102, 4 грн. + 486, 89 грн. за 53 хв. (551,20 грн. х 53 / 60) = 1589,29 грн., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 3654,00 грн. сплаченого останньою судового збору.

Outcome: partial