Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

У вересні 2014 року ПАТ «Ощадбанк» в особі ТВБВ №10003/0422 філії Дніпропетровське обласне управління АТ «Ощадбанк» предявило через суд зазначений позов до [PERSON], [PERSON], [PERSON], посилаючись на те, що 29 лютого 2008 року банк уклав з відповідачем [PERSON] 90385,75 грн. на придбання автомобіля строком повернення не пізніше 28 лютого 2014 року, з виплатою за користування коштами 15,5% річних, забезпечений порукою співвідповідачів [PERSON] за договором 29 лютого 2008 року та [PERSON] за договором від 25 травня 2009 року, проте позичальником в порушення умов договору сплата коштів у визначені строки не здійснювалась та по закінченні строку дії договору кошти в повному обсязі внесені не були в результаті чого виникла заборгованість, тому позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно борг за кредитом станом на 18 серпня 2014 року в сумі 57322,84 грн., з яких тіло кредиту 41313,37 грн., відсотки 16009,47 грн., пеня 15623,21 грн., втрати від інфляції за несвоєчасну сплату процентів 2382,46 грн., втрати від інфляції за рахунок несвоєчасного погашення основного боргу 6346,84 грн., 3% річних за несвоєчасну сплату процентів 873,48 грн., 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу 2335,29 грн., а також покласти на відповідачів судові витрати. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, заперечуючи тим, що з лютого 2008 року по травень 2009 року кредит без прострочення сплачував [PERSON], з травня 2009 року по вересень 2011 року [PERSON] і станом на 01 жовтня 2011 року існувала переплата в розмірі 2687,72 грн. з урахуванням неврахованих позивачем 1642,00 грн.,заявою від 25 травня 2009 року позивача повідомлено відповідачами [PERSON] та [PERSON], що предмет застави автомобіль Dachia Logan 90L, 2007 року випуску, переданий і перебував у володінні і користуванні відповідача [PERSON], проте 04 жовтня 2011 року транспортний засіб у останнього вилучено працівниками ДАІ через перебування в розшуку за іншими зобовязаннями [PERSON], проте донині транспортний засіб не повернутий, не реалізований і перебуває на штрафмайданчику, з якого [PERSON] не має змоги його забрати у звязку з чим договори страхування укладалися лише по 2011 рік включно, у звязку з чим вимоги позивача безпідставні. Крім того, з 29 серпня 2011 року про заборгованість [PERSON] не повідомляли та з вимогами звернулися лише 29 серпня 2014 року, тому просила у позові відмовити в частині вимог до [PERSON] Відповідачі [PERSON], [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не засідання не зявилися, представника не направили, про причини неявки суд не повідомили та про відкладення розгляду справи не клопотали, у звязку з чим суд відповідно до ст. 4 ст.169 ЦПК України вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши зібрані письмові докази, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Однією з основних засад цивільного законодавства є свобода договору, а сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами та відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, вибрати на власний розсуд контрагента, про що говорить ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України. Матеріалами справи встановлено, що 29 лютого 2008 року між АТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого згідно Статуту є ПАТ «Державний щадний банк України», укладений кредитний договір №30/08, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.14-17), за умовами якого, що є обовязковими для сторін згідно ст. 629 ЦК України, банк надає кошти в сумі 90385,75 грн. шляхом перерахування на поточний рахунок продавця товару на підставі платіжного доручення позичальника для здійснення оплати за автомобіль марки Dachia Logan 90L, 2007 року випуску, днз АЕ1038СЕ, за договором купівлі-продажу від 18 січня 2008 року, строком повернення кредиту не пізніше 28 лютого 2014 року зі сплатою 15,5% річних за користування коштами (п.п.1.1, 1.2, 1.3 договору). Відповідач [PERSON] за цим договором, отримавши оплату платіжного доручення за придбання автомобіля Dachia Logan 90L, 2007 року випуску, днз АЕ1038СЕ, що обєктивно підтверджується платіжним дорученням від 29 лютого 2008 року, розпорядженням про перерахунок коштів ПТПП «Сінгл» від 29 лютого 2008 року, в копіях (а.с.20, 21) та отримавши у власність автомобіль Dachia Logan 90L, 2007 року випуску, днз АЕ1038СЕ, про що свідчить акт приймання-передачі автомобіля (а.с.22), зобовязався використати кошти за цільовим призначенням, повернути кошти не пізніше 28 лютого 2014 року, сплатити відсотки за користування, сплачуючи кошти щомісяця ануїтетними платежами в сумі 2517,00 грн. протягом перших 18 місяців та в сумі 1635,00 грн., починаючи з 19 місяця і до закінчення строку виконання зобовязань, страхувати автомобіль протягом у сього часу дії кредитного договору (п. п. 1.4.2., 3.3.3, 3.3.4). За змістом ст.526, 527, 530, 532, 533 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами, у строк, у встановленому місці та відповідній валюті. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки, належні йому відповідно до ст. 1048, 1056-1 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Відповідно до ч.1, 2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Належне виконання зобовязання відповідачем [PERSON] зі сплати суми основного боргу, процентів за користування кредитом, пені, штрафів та інших платежів за кредитом були забезпечені, окрім застави автомобіля Dachia Logan 90L, 2007 року випуску, днз АЕ1038СЕ, за договором застави майна №30/08-З від 29 лютого 2008 року (а.с.31-33), порукою співвідповідача [PERSON] за договором від №30/08-П від 29 лютого 2008 року (а.с.26), а також порукою співвідповідача [PERSON] за договором від №30/08-2 від 25 травня 2009 року (а.с.30), укладених згідно ст.553 ЦК України, за умовами яких, співвідповідачі зобовязалися відповідати у тому ж розмірі, що і основний боржник та у випадку невиконання ним зобовязань за договором погасити усю суму заборгованості. Відповідно до ч.1, 2 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Разом з тим, така порука виникає лише на підставі її спільного надання у формі укладення одного договору декількома поручителями (ч.3 ст. 554 ЦК України) та лише у випадку укладення одного договору декількома поручителями (спільна порука) поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою. При цьому, законом не заборонено укладення й кількох договорів поруки на виконання того самого зобов'язання, проте, в такому випадку поручителі не несуть солідарної відповідальності між собою, а тому не можна вважати поруку їхньою спільною відповідальністю. За таких обставин, кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору, але поручитель, що виконав зобов'язання, не може висунути вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором. Відповідно до п.2.1, п.3.1 договорів поруки від 29 лютого 2008 року та від 25 травня 2009 року, які є ідентичними за змістом, у разі порушення боржником виконання зобовязання кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобовязання боржника перед кредитором згідно з умовами кредитного договору в порядку, передбаченому цим договором, а поручитель відповідає по зобовязаннях за кредитним договором (№30/80 від 29 лютого 2008 року) в тому ж обсязі, що і боржник. За умовами п.п.4.1, 4.2 вказаних договорів поруки, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання за кредитним договором, а також якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобовязань за кредитним договором №30/08 від 29 лютого 2008 року не предявить вимоги до поручителя. Згідно з п.6.1 договорів поруки, будь-які повідомлення, які направляються сторонами одна одній в рамках договорів, повинні бути здійснені в письмовій формі та будуть вважатися наданими належним чином, якщо вони надіслані листом на замовлення або особисто на адресу сторони. Досудова вимога ПАТ «Державний ощадний банк України» про погашення заборгованості направлена відповідачам кожному окремо 20 березня 2014 року за вих. №№2/61-352, 2/62-353, 2/63-354 рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням, про що свідчать повідомлення про вручення, зокрема, відповідачу [PERSON] 15 квітня 2014 року (а.с.35-38, 38-зворот), проте вимога залишена без виконання. Таким чином, з урахуванням визнаних позивачем отриманих сум повернутого кредиту та сплачених процентів, залишок суми тіла кредиту на час закінчення строку дії договору 28 лютого 2014 року та, відповідно, і станом на 18 серпня 2014 року склав 41313,37 грн., і позивачу, відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, підлягає поверненню відповідачем [PERSON] в повному обсязі з нарахуванням процентів за користування коштами до дня кінцевого розрахунку, а у співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] згідно ст.ст. 554, 555 ЦК України у кожного окремо виник солідарний обовязок з боржником сплатити позивачу вказану суму, тому на користь позивача підлягає стягненню солідарно з [PERSON] та [PERSON], солідарно з [PERSON] та [PERSON], заборгованість в розмірі 57322,84 грн., з яких тіло кредитну складає 41313,37 грн. та нараховані і несплачені відсотки 16009,37 грн. Доводи представника відповідача [PERSON] про те, що останній, сплачуючи кредит та разом з відповідачем [PERSON] повідомивши позивача про передання прав по сплаті кредиту та автомобіля [PERSON], позбавлений був автомобіля після вилучення працівниками 04 жовтня 2011 року за іншими борговими зобовязаннями [PERSON], що стало перешкодою у подальшому виконанні зобов?язання, суд до уваги не приймає як підставу для відмови у позові в частині вимог до [PERSON], оскільки будь-яких угод про зміну сторони кредитного договору з позивачем не укладалось, як і не вносилися будь-які зміни з цього питання до договору поруки з [PERSON], а заставний автомобіль за даними Державтоінспекції ГУМВС України в Дніпропетровській області станом на 26 жовтня 2014 року зареєстрований на праві власності на [PERSON] (а.с.124). Також суд не приймає до уваги доводи представника відповідача [PERSON] про те, що позивачем безпідставно не зараховані до оплати кредиту за договором №30/08 від 29 лютого 2008 року суми за квитанціями від 28 серпня 2009 року по 1642,00 грн. кожна, у звязку з чим загальна сума заборгованості є меншою ніж нарахована, оскільки як вбачається з операційного щоденника ВАТ «Державний ощадний банк України» від 28 серпня 2009 року [PERSON] здійснювалась оплата в погашення кредиту №4548 на суму 1630,00 грн. та 2500,00 грн., що також підтверджується платіжними дорученнями №624181_001 та №624187_001 від 31 серпня 2009 року (а.с.145, 143, 144), а не кредиту за договором №30/08, а право визначати цільове призначення платежу належить виключно платнику, тобто [PERSON] Крім того, позивач відповідно до ст. 550 ЦК України вправі вимагати на свою користь від відповідачів за весь час прострочення кредиту та процентів неустойки (пені та штрафів), встановленої умовами договору, зокрема, п.5.2. Так, за умовами п.5.2 кредитного договору за порушення взятих на себе зобовязань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за договором, позичальник зобовязується сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,04% від суми несплаченого платежу за кожен день прострочення. Таким чином, враховуючи норми ст. 550 ЦК України та наведені умови договору, за розрахунком позивача за період з 01 листопада 2008 року по 18 серпня 2014 року становить 15623,21 грн. Разом з тим, відповідно до умов 7.7. кредитного договору сторони домовились про збільшення стоків позовної давності відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України до трьох років для всіх грошових зобовязань позичальника (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені, тощо), що передбачені умовами цього договору. Відтак, розмір пені належить обмежити визначеним у п.7.7 строком у три роки, який враховуючи день звернення до суду з позовом 29 серпня 2014 року та межі заявлених вимог на суму, розраховану до 18 серпня 2014 року, відповідно становитиме, з 29 серпня 2011 року по 18 серпня 2014 року 14028,82 грн. Також, відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За розрахунком позивача за період з 01 листопада 2008 року по 18 серпня 2014 року втрати віл інфляції за рахунок несвоєчасної сплати основного боргу 6346,84 грн., втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати процентів 2382,48 грн., 3% річних за несвоєчасну сплату основного боргу 2335,29 грн., 3% за несвоєчасну сплату процентів 873,48 грн., разом з тим, розмір вказаної відповідальності належить обмежити визначеним у п.7.7 строком у три роки, а відтак, за період з 29 серпня 2011 року по 18 серпня 2014 року втрати від інфляції за прострочення тіла кредиту становитимуть 5144,40 грн., процентів 1986,23 грн., 3% річних за несвоєчасну сплату тіла кредиту становитимуть 2058,73 грн., процентів 822,45 грн. Крім того, відповідно до п.1.4.2 кредитного договору позичальник зобовязаний здійснити страхування транспортного засобу, що передається в заставу і залишається у його володінні за власний рахунок на користь банку шляхом укладення договору страхування із страховою компанією та банком та сплатити страхові платежі за укладеним договором страхування, а відповідно до умов п.3.3.4 договору застави майна №30/80-З, укладеного 29 лютого 2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] (а.с.31-33), заставодавець, яким є [PERSON], зобов?язаний за власний рахунок застрахувати предмет застави на суму оцінки, вказану в п.1.4 цього договору на користь заставодержателя на весь період дії цього договору та надати заставодержателю належним чином оформлені відповідні документи на підтвердження вчинення таких дій. Відповідно до умов п.7.2 договору застави за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобовязань, передбачених п.3.3 цього договору, заставодавець сплачує на користь заставодержателя неустойку в розмірі 5% вартості предмету застави та відшкодовує понад неустойку завдані збитки в повному обсязі. Як встановлено судом та підтверджується наявними в матеріалах справи копіями договорів страхування від 29 лютого 2008 року №08/02-0011-08/04 між [PERSON] та ЗАТ «УСК «Княжа» строком до 28 лютого 2009 року, від 26 травня 2009 року №006-24422 між [PERSON] та ЗАТ «СК «Брокбізнес» строком до 26 травня 2010 року, від 31 травня 2010 року №06/0603342/10 між [PERSON] та ПрАТ «СК «Провідна» строком до 31 травня 2011 року (а.с.148-155), заставодавець [PERSON] на період з 31 травня 2011 року по 31 травня 2012 року, а в подальшому і до 31 травня 2013 року та до 28 лютого 2014 року заставний транспортний засіб не страхував, відповідних договорів не укладав, а відтак, зобовязаний сплатити 5% від суми кредиту за кожний випадок порушення цього зобовязання, тобто 13557,86 грн. Разом з тим, в частині вимог до поручителів [PERSON] та [PERSON] про сплату в солідарному порядку штрафу в сумі 13557,86 грн. за порушення умов п.7.2 договору застави рухомого майна, задоволенню не підлягають, оскільки поручителі за умовами п.3.1 договорів поруки від 29 лютого 2008 року та від 29 травня 2009 року відповідають солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобовязання за кредитним договором №30/08 від 29 лютого 2008 року, а не за виконання боржником договору застави транспортного засобу, зважаючи на те, що кредитним договором не визначений розмір грошової відповідальності за неподання заставодавцем транспортного засобу договору страхування автомобіля та такі вимоги за порушення умов кредитного договору, з посиланням на пункти, в яких визначена така відповідальність, позивачем не заявлялись, а посилання на п.5.3 кредитного договору є неспроможним, оскільки передбачає відповідальність в розмірі 5% від суми кредиту за доведене документально використання кредиту не за цільовим призначенням, що належними та допустимим доказами за ст.ст. 57-60 ЦПК України не знайшло підтвердження. Доводи представника відповідача [PERSON] про пропуск позивачем строку позовної давності суд до уваги не приймає, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України). Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. З договорів поруки вбачається, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання за кредитним договором, а також якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання зобовязань за кредитним договором №30/08 від 29 лютого 2008 року не предявить вимоги до поручителя (п.п.4.1, 4.2 договорів). У кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений - строк повного погашення кредиту є 28 лютого 2014 року. Відповідно до ч.1 ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За таких обставин, зважаючи, що строк виконання кредитного зобовязання закінчився 28 лютого 2014 року, у банку виникло право пред'явити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 29 лютого 2014 року, протягом наступних шести місяців, тобто до 29 серпня 2014 року. Як вбачається з дати та штемпелі поштової кореспонденції позивач подав поштою позовну заяву і сплатив судовий збір 29 серпня 2014 року, тобто останнього дня строку, в межах якого можливо предявити вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання за кредитним договором. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідачів пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: partial