Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

ТОВ «Сучасний факторинг» звернулося в суд з позовом до [PERSON], в якому просять стягнути з відповідача в їх користь 14 496 грн. 00 коп. боргу за Договором купівлі-продажу №195/2013Ф від 23.02.2013 р., 3 600 грн. штрафу, 13 244 грн. 94 коп. інфляційних нарахувань, 3% річних в сумі 1 304 грн. 64 коп. та 1 380 грн. судового збору, сплаченого ними при зверненні із позовом в суд. В обґрунтування заявлених вимог вказують на те, що 23.02.2013 року між [PERSON] та ТОВ «Мережа сервісних станцій «ТІДІСІ Дальнобой» було укладено Договір купівлі-продажу №195/2013Ф (Основний договір) на купівлю автомобільних товарів та Додаткову угоду №006840 від 23.02.2013 р., за якими Покупець здійснює попередній внесок за товар у розмірі 33,3%, що складає 7 348,00 грн. з ПДВ20% від вартості відвантаженого товару шляхом перерахування грошової суми на розрахунковий рахунок Постачальника. Залишок коштів у розмірі 14 696,00 грн. з ПДВ20% Покупець сплачує на умовах відтермінування платежу. Попередньо, 02.04.2012 року між ТОВ «Мережа сервісних станцій «ТІДІСІ Дальнобой» та ТОВ «Сучасний факторинг» укладено Генеральний договір відступлення права вимоги №СФ2012105, за яким ТОВ «Мережа сервісних станцій «ТІДІСІ Дальнобой», у випадку продажу товарів може відступати право вимоги боргу до Боржника. Оскільки оплата за товар, придбаний [PERSON] здійснювалась на умовах відстрочки, ТОВ «Мережа сервісних станцій «ТІДІСІ Дальнобой», з метою забезпечення отримання оплати, запропонувало, а відповідач особисто погодився, уклавши відповідні правочини із позивачем, за якими ТОВ «Сучасний факторинг» сплатило борг за [PERSON] та отримало право вимоги до останнього щодо оплати боргу, та штрафних санкцій, у випадку порушення відповідачем умов основного договору. [PERSON] порушив взяті на себе договірні зобов'язання, суму боргу за основним договором повернув лише частково, в розмірі 200 грн. 00 коп. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду заяву з клопотанням про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, на суму боргу в розмірі 14 496,00 грн. У іншій частині позову просить відмовити. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. 23.02.2013 року між [PERSON] (Покупець) та ТОВ «Мережа сервісних станцій «ТІДІСІ Дальнобой» (Постачальник) було укладено Договір купівлі-продажу №195/2013Ф (Основний договір) на купівлю автомобільних товарів та Додаткову угоду №006840 від 23.02.2013 р., за якими Покупець здійснює попередній внесок за товар у розмірі 33,3%, що складає 7 348,00 грн. з ПДВ20% від вартості відвантаженого товару шляхом перерахування грошової суми на розрахунковий рахунок Постачальника. Залишок коштів у розмірі 14 696,00 грн. з ПДВ20% Покупець сплачує на умовах відтермінування платежу, а саме двома окремими платежами по 7 348 грн. 00 коп. з 23.03.2013 року по 23.04.2013 року включно. Оплата повинна здійснюватись до 23 числа кожного місяця. Підтвердженням факту узгодження сторонами найменування, асортименту, кількості, ціни товару є прийняття Покупцем товару по видатковій накладній №ЕХМ0225059 від 25.02.2013 р., виданій постачальником, яка після її підписання сторонами має силу специфікації. 02.04.2012 року між ТОВ «Мережа сервісних станцій «ТІДІСІ Дальнобой» та ТОВ «Сучасний факторинг» укладено Генеральний договір відступлення права вимоги №СФ2012105, за яким ТОВ «Мережа сервісних станцій «ТІДІСІ Дальнобой», у випадку продажу товарів може відступати право вимоги боргу до Боржника. Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 1084 встановлено, що відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Оскільки оплата за товар, придбаний [PERSON] здійснювалась на умовах відстрочки, ТОВ «Мережа сервісних станцій «ТІДІСІ Дальнобой» із відповідачем уклало відповідні правочини із позивачем, за якими ТОВ «Сучасний факторинг» сплатило борг за [PERSON] в сумі 14 696,00 грн. Відповідно до вимог ст.ст.509, 525, 526, 629, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином в установлений строк відповідно до вказівок договору і не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання та одностороння зміна умов договору, за винятком випадків, передбачених законом / договір є обов'язковим для виконання сторонами. Попередньо [PERSON] було здійснено платіж на суму 7348 гривень, а також 200 грн. Таким чином сума основного боргу відповідача складає 14496 гривень. Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Додатковою угодою №006840 від 23.02.2013 р., передбачено, що у випадку пропуску платежу, Покупець зобов'язується сплачувати штраф за один місяць - 50 грн., два місяці - 100 грн., три місяці - 200 грн., чотири і більше - 300 грн. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що із 01.09.2014 р. по 15.09.2015 р., [PERSON] був військовозобов'язаним (мобілізованим) згідно Законів України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 р. №303/2014, від 06.05.2014 р. №454/2014 та від 21.07.2014 р. №607/2014, що підтверджується Військовим квитком [NUMBER] та посвідченням учасника бойових дій серії [NUMBER]. Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011 закріплено основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлюється єдина система їх соціального та правового захисту, гарантується військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни. Зокрема, згідно частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011 передбачається, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов'язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Згідно Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 р. № 1932, під поняттям особливого періоду розуміється - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Таким чином, суд вважає, що не підлягають до задоволення вимоги позивача в частині стягнення із відповідача штрафу та відсотків за користування коштами, інфляційних нарахувань, за період мобілізації відповідача, тобто з 01.09.2014 року по 15.09.2015 року. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що підлягає до задоволення вимога позивача щодо стягнення із відповідача 14 496 гривень основного боргу за укладеним правочином. Також, суд вважає, що слід стягнути із відповідача інфляційні нарахування за період з 01.04.2013 року по 01.09.2014 року та з 16.09.2015 року по 01.02.2016 року на загальну суму 2 299,56 гривень. Крім цього, суд вважає, що підлягає стягненню із відповідача три проценти річних за прострочення боржником виконання грошового зобов»язання на підставі ст.625 ЦК України, за період з 24.03.2013 року по 01.09.2014 року та з 16.09.2015 року по 01.03.2016 року на загальну суму 839,49 гривень. Щодо вимог позивача про стягнення із відповідача суми штрафних санкцій у розмірі 3 600 гривень суд зазначає наступне. В силу вимог п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Оскільки боржником прострочено виконання збов»язання щодо сплати основної суми боргу за укладеним правочином, тому строк позовної давності для позивача щодо стягнення штрафних санкцій розпочався з 24.03.2013 року. Однак позов позивачем поданий 12 березня 2016 рок. Таким чином, суд вважає, що нарахована відповідачу сума штрафних санкцій у розмірі 3 600 гривень не підлягає до задоволення. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Сучасний факторинг» підлягають до часткового задоволення, шляхом стягнення з [PERSON] 14 496,00 грн. основного боргу за Договором купівлі-продажу №195/2013Ф від 23.02.2013 р., 2299,56 гривень інфляційних нарахувань та 839,49 гривень - три проценти річних на підставі ст.625 ЦК України. Крім того, на підставі ч.1 ст.88 ЦПК України, слід стягнути із відповідача в користь ТОВ «Сучасний факторинг» понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного,

Outcome: partial