Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-07 00:00:00

У березні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] , третя особа: Дніпровський РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області, про усунення перешкод у користування майном шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS] , яку ним було придбано на електронних торгах ДП «Сетам», але у вказаній квартирі до теперішнього часу зареєстровані колишні мешканці відповідачі по справі. [PERSON] та [PERSON] житловим приміщенням квартири не користуються, не сплачують вартість комунальних послуг, не беруть участі в утриманні квартири та її ремонті. Крім того, у зв`язку з реєстрацією відповідачів в належній позивачу квартирі останній вимушений сплачувати комунальні послуги та інші платежі, що складають для нього додаткові матеріальні витрати та порушують його право на вільне володіння та розпорядження своєю власністю. [PERSON] у позові просить усунути перешкоди у праві власності та визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився, суду подав заяву про розгляд справи без його участі, на задоволенні позовних вимог наполягав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Відповідачі в судове засідання не з`явилися. Відзив на позовну заяву не подали, про день та час слухання справи повідомлялися своєчасно, належним чином, згідно вимог ЦПК України. Причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності суду не надали, у зв`язку з чим, відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. Відповідно до ч. 8\~ст.178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Приписами статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.\~316\~ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб. Положеннями ст.\~317\~ЦК України\~передбачено,\~що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до\~ст.\~319\~ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За правилами статті 150 Житлового кодексу України, власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні приписи містить і стаття 383 ЦК України. Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами статті 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже власник майна, здійснює право своєю волею, а тому може вчиняти щодо майна будь-які дії. Власник вправі розпоряджатися належним йому майном в абсолютний спосіб, за своєю волею, яка обмежується тільки законом, оскільки суб`єктивне право власності є абсолютним. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні майном, яке належить йому на праві власності. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , який зареєстрований а адресою: [ADDRESS] , є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копіями Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 152158662 від 09.01.2019 року та Свідоцтва про право власності від 09.01.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кушніренко Оленою Георгіївною, та зареєстрованого в реєстрі за № 29. Вказану квартиру позивачем було придбано на електронних торгах, які 28.11.2018 року проводились Державним підприємством «СЕТАМ», що підтверджується долученим до позову Протоколом №372526. Згідно вказаного Протоколу, придбаним [PERSON] майном є трикімнатна іпотечна квартира [ADDRESS] , загальною площею 68,58 кв.м. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] станом на час звернення з вказаним позовом до суду є зареєстрованими у належній позивачу квартирі, що підтверджується Довідками Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 15.04.2019 року. Реєстрація відповідачів у квартирі, що належить позивачу, чинить перешкоди власнику та порушує його право на вільне володіння та розпорядження своєю власністю. Оскільки відповідачі фактично не проживають у належній позивачу квартирі, житловим приміщенням якої не користуються, особистих речей за вказаною адресою не мають, суд приходить до висновку, що в силу статті 391 ЦК України відповідачі втратили право користування цим приміщенням, а зняття їх з реєстрації місця проживання за приписами статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», на теперішній час, можливо здійснити лише на підставі судового рішення, про позбавлення їх права користування житловим приміщенням. Таким чином, вивчивши надані в обґрунтування позовних вимог письмові докази та проаналізувавши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] , підлягають задоволенню.

Outcome: approved