Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі з 05.02.2008 року, де працював в якості майстра гірничого підземного, гірника очисного забою 5 р., електрослюсарем підземним, заступником начальника дільниці підземної, помічника начальника дільниці підземної 2р., забійника на відбійних молотках. 13.03.2014 року його було звільнено відповідно до п. 2 ст. 40 КЗПП України у звязку з невідповідністю працівника виконуваній роботі за станом здоровя. Позивач зазначає, що за час роботи на шахті він одержав профзахворювання хронічну радикулопатію зліва в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромом. Хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затухаючого загострення середній та базальний пневмосклероз. Факт отримання зазначених захворювань підтверджено медичним висновком центральної лікарсько експертної комісії (ЦЛЕК) ДУ «Інститут медицини праці імені [PERSON] НАМН України» № 11\\277 від 28.03.2018 року. Відповідно до довідки 12ААА № 066719 від 24.04.2018 року, Обласним центром медико-соціальної експертизи МСЕК м. Краматорськ позивачу встановлено безстроково 65 % втрати працездатності (35% - хронічний бронхіт, 30% - хронічна радикулопатія) у звязку із вказаними профзахворюваннями, та він визнаний людиною з інвалідністю 3-ї групи по профзахворюванню. На підставі наданих позивачем медичних документів Дзержинським відділенням Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань у Донецькій області згідно постанови фонду позивачу було призначено страхові виплати та одноразову допомогу. Актом розслідування хронічного професійного захворювання № 51 від 15.05.2014 року встановлено, що причиною та обставинами профзахворювання є важкість праці 192-700 ВТ при ГДР 90 ВТ до 80% робочої зміни, вимушена робоча поза, нахили тулубу від 60 гр. до 350 разів за зміну, температура повітря на робочих місцях 28,7 гр.С при відносній вологості повітря 94-96% швидкість руху повітря до 1,05 м\\с. Запиленість повітря робочої зони 50-200 мг/м3 при ГДР 4-210 мг/м3 70-80% робочої зміни. Позивач зазначає, що у звязку із професійним захворюванням йому спричинено моральну шкоду, яка полягає у порушенні ритму його життя. Професійне захворювання позбавило його можливості займатися улюбленою справою, реалізувати свої звички і бажання. У звязку із професійним захворюванням погіршився стан його здоровя, лікування дає слабкі результати. Він спричиняє незручності рідним та близьким людям. Все це спричинило порушення звичайного укладу життя і потребує від позивача додаткових зусиль для організації його життя, якість якого в нього значно погіршилася. \~ \~ \~ \~Зазначену моральну шкоду позивачем оцінено у 30000,00 грн. Позивач вважає законним та обґрунтованим стягнути з відповідача на його користь 30000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди, про що й просить у позові. \~ \~ \~ \~У судове засідання позивач не зявився. Подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. \~ \~ \~ \~Представник відповідача подав до суду письмові заперечення проти позову в яких зазначив, що відповідач вимоги визнає частково. А саме, з урахуванням судової практики не заперечує проти часткового задоволення позовних вимог. Просить задовольнити позов у розмірі 19500.00 грн. \~ \~ \~ \~У судове засідання представник відповідача не зявився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. \~ \~ \~ \~ Дослідивши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з таких підстав: \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що позивач з з 05.02.2008 року, працював підземним забійником на відбійних молотках 6 р., підземним гірником очисного забою. 13.03.2014 року його було звільнено відповідно до п. 2 ст. 40 КЗПП України у звязку з невідповідністю працівника виконуваній роботі за станом здоровя, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 4-6). Згідно висновку лікарсько-експертної комісії № 11/277 від 29.03.2018 року, у позивача виникло професійне захворювання (а.с.9). Відповідно довідки серії 12 ААА № 066719 від 24.04.2018 року, виданої обласним центром медико-соціальної експертизи МСЕК м. Краматорськ позивачу встановлено безстроково 65 % втрати працездатності (35% - хронічний бронхіт, 30% - хронічна радикулопатія) у звязку із вказаними профзахворюваннями, та він визнаний людиною з інвалідністю 3-ї групи по профзахворюванню (а.с.7). Згідно виписки з акта огляду МСЕК від 24.04.1918 року (а.с.8) позивач є людиною з інвалідністю третьої групи з причини професійного захворювання (а. с. 8). Зазначені обставини сторонами не оспорюються. Спірним по справі є розмір відшкодування моральної шкоди, спричиненої\~ професійним захворюванням. Відповідно до ч. 2 ст. 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 Кодексу законів про працю України передбачено відшкодування\~власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я здійснюється Фондом соціального страхування України відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте із Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» виключена частина 3 статті 34 відповідно до положень Закону України від 23 лютого 2007 року «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», яка передбачала право потерпілого на відшкодування моральної шкоди. Конституційний Суд України в своєму Рішенні від 08 жовтня 2008 року у справі № 1-32/2008 зазначені зміни до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визнав такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) з огляду на те, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Так, відповідно до ч. 8 ст. 36 чинного Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Суд враховує те, що відповідно до розяснень, які містяться в п. п. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку. Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування, Закону України від 23вересня 1999року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV), Закону від 14 жовтня 1992 року №2694-XII «Про охорону праці» (у редакції Закону від 21 листопада 2002 року №229-IV), КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів. Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Конституційний Суд України в п. 4.1. Рішення від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 зазначив, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань та з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача й інших обставин. Суд враховує вину відповідача у виникненні у позивача професійного захворювання, тяжкість професійного захворювання та відповідні ускладнення для здоровя позивача, ступінь втрати професійної працездатності, глибину і тривалість моральних і фізичних страждань позивача, необхідність проводити медикаментозне лікування і підтримувати стан здоровя на оптимально можливому рівні, докладати додаткові зусилля для організації свого життя. При цьому, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди 30000,00 грн., який позивач визначає у позові є завищеним і необґрунтованим. Тому, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд частково погоджується з доводами позивача і приймає до уваги доводи представника відповідача про завдану моральну шкоду позивачеві в еквіваленті 19500,00 грн. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд доходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача грошовий еквівалент завданої моральної шкоди, що є достатньою сатисфакцією за ушкодження здоровя внаслідок професійного захворювання. Окрім цього суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Законом України «Про\~судовий збір»\~від 8\~липня 2011\~року №3674-VI (далі Закон), визначено розміри ставок судового збору за подання позовних заяв до суду. Розмір судового збору, який підлягає сплаті за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою, згідно пп. 2 п. 1 ч. 2 ст.\~4\~Закону становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ст.\~7\~Закону України\~від 07.12.2017\~року №\~2246-VIII\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2018\~рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2018 року встановлено у розмірі 1762,00 грн. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, стягненню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір в розмірі 458,12 грн. ((1762,00 грн. х 0,4) х (19500/30000)).

Outcome: partial