Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

У березні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №1082 від 30.09.1997, а саме квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та відповідачами. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 30.09.1997 його мати [PERSON] та відповідачі уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна №1082, за умовами якого [PERSON] придбала, а відповідачі продали вказану вище квартиру. Договір було укладено на Товарній біржі «Нерухомість-Південь». Всі умови договору сторони виконали, окрім нотаріального посвідчення. [INFO] [PERSON] померла, після її смерті відкрилась спадщина. На теперішній час позивач позбавлений можливості реалізувати своє право власності на спірну квартиру, оскільки цьому перешкоджає відсутність нотаріального посвідчення договору, який підлягає визнанню дійсним тільки у судовому порядку. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 26.03.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5\~статті 279 ЦПК України\~не надходило. Відповідачі відзив на позовну заяву до суду не подали. Повідомлення відповідачів про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою місця реєстрації останніх та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади. У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно вимог\~статті 247\~ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 30.09.1997 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] уклали договір №1082 купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до умов якого відповідачі продали, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] . Договір оформлено на Товарній біржі «Нерухомість-Південь» та 25.11.1997 зареєстровано в Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим №17852. З довідки Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 28.04.2021 №1048 вбачається, що станом на 28.12.2012 право власності на квартиру [ADDRESS] за вищевказаною адресою зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №1082 від 30.09.1997, укладеного на Товарній біржі «Нерухомість-Південь» та зареєстрованого в БТІ 25.11.1997. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №122, [INFO] у віці 85 років [PERSON] померла. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №2083, та свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого 25.05.1960, актовий запис №302, підтверджується, що позивач є сином [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Другої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 30.11.2016 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану квартиру, у зв`язку з недодержанням сторонами спірного договору вимоги про його нотаріальне посвідчення. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено 30.09.1997, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР) статтею 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Частиною другої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. З огляду на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна сторони ухилилися від його нотаріального посвідчення, що на теперішній час перешкоджає позивачу оформити спадкові права, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн., витрати на оплату якого понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved