Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулась в суд м. Києва з позовом до [PERSON], третя особа Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. 10 вересня 2015 року ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва було роз'єднано вимоги позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів у самостійні провадження. Свої вимоги про визначення місця проживання дитини позивач мотивує тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 2009 року. 04 серпня 2015 року шлюб розірвано. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач проживає окремо, участі в утриманні дитини не бере, матеріальної допомоги не надає. Він дитиною не опікується, не приймає участі в її вихованні та розвитку, тому вона вважає, що дитина має проживати з нею. Просить суд ухвалити рішення, яким визначити місце проживання дитини з матір'ю. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлений позов та просила його задовольнити з наведених у ньому підстав. Пояснила суду, що відповідач інколи змінює свою позицію і не хоче, щоб дитина проживала з матір'ю. У зв'язку з цим позивач вирішила звернутись до суду. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с 55). Будь-яких заяв щодо поважності причин неявки до суду не подав. Третя особа - Святошинська районна у місті Києві державна адміністрація Служба у справах дітей в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 58). У матеріалах справи міститься заява, в якій просить розглядати справу у відсутність представника служби (а.с. 44). Надала суду лист, що між [PERSON] та [PERSON] відсутній спір з приводу проживання дитини з матір'ю. Відповідач надав службі пояснення, в яких не заперечує проти проживання доньки [PERSON] з матір'ю. Суд за згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві (а.с.11). 04 серпня 2015 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], яка народилася [INFO], що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 12). Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сім'я [PERSON] та [PERSON] розпалася, вони спільно не проживають. Їх донька - [PERSON], яка народилася [INFO], мешкає з матір'ю за місцем її проживання. Позивач зазначає, що дитина має мешкати разом з нею, оскільки батько не піклується про дитину та не утримує її матеріально. Він дитиною не опікується, не приймає участі в її вихованні та розвитку. У матеріалах справи містяться письмові пояснення відповідача, які він подав при відвідуванні Служби у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації. Зазначено, що він не заперечує, щоб їх дитина - [PERSON] проживала зі своєю матір'ю - [PERSON] (а.с. 46). Питання щодо визначення місця проживання дитини було предметом дослідження Служби у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, і за листом цього органу від 26 січня 2016 року № 40/80 служба не заперечує про визначення місця проживання дитини з її матір'ю (а.с. 44). Судом не встановлено будь-яких істотних обставини, за яких подальше проживання дитини з матір'ю шкодило б дитині. При вирішення зазначеного спору, суд враховує інтереси дитини, яка перебуває під опікою матері, її вік, позицію Служби у справах дітей Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації та за таких обставин, вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. Позивач просить також стягнути з відповідача витрати на правову допомогу. Згідно з частинами 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Пунктом 48 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Суду були надані докази оплати послуг юридичної компанії, з якою позивач уклала договір, та акти приймання виконаних робіт, проте суду не надані розрахунки витрат на правову допомогу. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 243 гривні 60 копійок судового збору.

Outcome: approved