Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом, в якому зазначає, що в ніч на 07 грудня 2015 року близько 1 год. 30 хв. він, як поліцейський Ковельського міжрайонного відділу Управління поліції охорони Головного управління Національної поліції у Волинській області, перебуваючи на службі, знаходячись у форменому одязі співробітника поліції, згідно з вказівкою диспетчера прибув за викликом до кафе «Вероніка», розташованого по вул. Ковельська, 135, в м. Камені-Каширському. Співробітники даного закладу відпочинку повідомили про протиправну поведінку присутнього у залі відповідача, що полягала у його бійці із відвідувачами та у перекиданні столу. Помітивши, що [PERSON] навіть по прибуттю співробітників поліції продовжує конфлікт, він та його колега, з метою припинення бійки, розводили її учасників в сторону. При цьому [PERSON] не став зважати на те, що він, як поліцейський, виконує свої службові обовязки, повязані із убезпеченням травмування громадян, забезпеченням встановленого порядку у публічному місці, умисно завдав йому удару кулаком в обличчя, тим самим спричинивши різкого сильного фізичного болю, носової кровотечі. Наявність у нього тілесних ушкоджень в ділянці обличчя обєктивно стверджується висновком судово-медичної експертизи № 180 від 08 грудня 2015 року. Вироком Камінь-Каширського районного суду від 06 травня 2016 року, що набрав законної сили, відповідача було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, а саме в умисному спричиненні йому, як працівнику правоохоронного органу, легкого тілесного ушкодження, у звязку із виконанням ним службових обовязків. Відповідачеві було призначено покарання у вигляді обмеження волі на строк два роки та звільнено від відбуття покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з випробуванням з іспитовим строком на півтора року. Кримінальним правопорушенням, вчиненим [PERSON], йому була спричинена моральна шкода, яка полягає у фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнав у звязку з травмуванням, перенесеним болем, відповідачем була принижена його честь та гідність як поліцейського, наділеного державою повноваженнями з охорони правопорядку, у моральних переживаннях у звязку із ушкодженням здоровя, у дискомфорті, викликаному наявними впродовж певного часу синцем та садном обличчя, зайнятістю позаробочого часу через необхідність прийняття участі у досудовому розслідуванні, в судових засіданнях. Емоційні переживання негативно позначилися на його психічному здоровї, через що він тривалий час перебував у пригніченому стані. З урахуванням характеру діяння, глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення, позивач визначає розмір завданої йому моральної шкоди у грошовому виразі в сумі 3000 грн., які просить стягнути з відповідача, та вважає, що вказана сума відповідає вимогам закону щодо розумності, виваженості та справедливості. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю з викладених у позові підстав і просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав і пояснив суду, що він вже за вчинений злочин відбуває покарання, через що змушений неодноразово приїжджати з сезонних заробітків щоб зявлятися до кримінально-виконавчої інспекції, а вимоги позивача є надуманими і спрямовані на безпідставне збагачення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 07 грудня 2015 року близько 01 години 30 хвилин [PERSON], знаходячись у стані алкогольного спяніння, біля кафе «Вероніка», що по вул. Ковельська, 135 міста Каменя-Каширського, втрутився в бійку, яка відбулася за участю його дружини [PERSON] та незнайомих йому дівчат. Перед цим він у приміщенні згаданого кафе перекинув стіл, за яким сиділи вказані дівчата, що стало приводом до виклику працівниками цього кафе поліцейських Ковельського міжрайонного відділу Управління поліції охорони у Волинській області з дислокацією у місті Камінь-Каширський потерпілого [PERSON] та [PERSON] Коли з метою припинення бійки потерпілий [PERSON] намагався відтягнути її учасників один від одного, [PERSON] умисно наніс йому, як працівнику правоохоронного органу удар кулаком в обличчя, умисно заподіявши цим легкі тілесні ушкодження у звязку з виконанням цим працівником службових обовязків. Ці обставини підтверджуються вироком Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 06 травня 2016 року, що набрав законної сили 07 червня 2016 року, яким [PERSON] було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, і призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, та на підставі ст. ст. 75, 76 КК України від відбування призначеного покарання звільнено з випробуванням, якщо він протягом півторарічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обовязки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти інспекцію про зміну місця проживання. З цього ж вироку суду вбачається, що [PERSON] легкі тілесні ушкодження були заподіяні у вигляді синця та садна в ділянці обличчя, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 180 від 08 грудня 2015 року. Таким чином, судом достовірно встановлено, що саме з вини відповідача [PERSON] завдано тілесні ушкодження [PERSON] Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (ст. 16 ЦК України). У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичній болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. У пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами і доповненнями) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконним діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Частиною 3 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. [PERSON] є потерпілим у кримінальному провадженні, в результаті злочинних дій відповідача [PERSON] йому були завдані тілесні ушкодження у вигляді синця та садна в ділянці обличчя, у зв'язку з чим він переніс страждання та фізичний біль, були порушені його нормальні життєві зв'язки, звичний спосіб життя, а тому суд приходить до висновку, що позивач має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди. Цивільний позов про стягнення моральної шкоди у кримінальному провадженні про обвинувачення [PERSON] за ч. 2 ст. 345 КК України [PERSON] заявлений не був. При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, суд враховує обсяг та характер завданих позивачу [PERSON] як працівнику правоохоронного органу тілесних ушкоджень, що за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, тривалість усунення їх наслідків та істотність пов'язаних з цим вимушених змін у його життєвих стосунках і час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, характер та обсяг болю і страждань, яких позивач зазнав у зв'язку з протиправними діями відповідача, ступінь вини останнього, зокрема те, що шкода була завдана потерпілому умисними діями шляхом нанесення удару кулаком в обличчя, та, виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості та добросовісності, вважає, що розмір оціненої позивачем моральної шкоди в сумі 3000 грн. є обґрунтованим, у звязку з чим позовні вимоги підлягають до повного задоволення. Доводи відповідача [PERSON] про те, що за вчинений злочин він відбуває покарання з випробуванням, а тому не повинен відповідати за позовом, не ґрунтуються на вимогах цивільного законодавства, оскільки призначення особі за вчинення злочину покарання, що передбачене Кримінальним кодексом України, зокрема з подальшим звільненням від його відбування, не звільняє таку особу від цивільно-правової відповідальності за завдану з її вини шкоду іншим особам. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судові витрати, згідно зі ст. 79 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі, витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволено повністю, та беручи до уваги, що позивач звільнений від сплати судового збору при подачі вказаного позову, з відповідача [PERSON], у відповідності до підпункту 1 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», належить стягнути в дохід держави судовий збір у мінімальному розмірі, що становить 551 грн. 20 коп. Окрім того, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] належить стягнути понесені останнім судові витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 150 грн. (а.с. 21).

Outcome: approved