Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

У березні 2014 року до суду звернулася [PERSON], в якому просила захистити її права споживача банківських послуг та зобов'язати ПАТ «Укрсоцбанк» зарахувати на її рахунок - картку [NUMBER] - 1 150 грн., а також стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в сумі 1 150 грн. та витрати на надання правової допомоги. На підтвердження своїх вимог вказувала, що 01 жовтня 2010 року між нею та ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Полтавського відділення № 710 ПАТ «Укрсоцбанк2 був укладений договір про відкриття банківського (карткового) поточного, депозитного рахунку та обслуговування платіжної картки. 25 вересня 2012 року, знімаючи гроші з рахунку за допомогою картки [NUMBER] вона замовила готівку в сумі 2 000 грн. у банкоматі банка-партнера ПАТ АБ «Укргазбанк» за адресою: м. Полтава, вул. Фрунзе, 241-а, але фактично отримала лише 850 грн. купюрами по 50 грн. Решта грошей в сумі 1 150 грн. залишилась у банкоматі. Вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням розібратись у ситуації та повернути кошти, однак кошти повернуті не були через те, що після сплину строку на оскарження банківської операції, який становить120 днів від дня її проведення, кошти не має можливості повернути. Позивачка вказує, що вона жодним чином не порушила умов договору про відкриття банківського (карткового) поточного, депозитного рахунку та обслуговування платіжної картки. Протиправними діями відповідача їй та членам її сім'ї завдано моральної шкоди. Протягом тривалого часу вона знаходилась у стані психологічного дискомфорту, постійно відчувала приниження, що не негативно вплинуло на стан її здоров'я. Вона хвилювалася та відчувала обурення, отримуючи півтора роки лише відписки на її справедливі скарги та відчуваючи свою безправність. Кошти були її заробітною платнею. На даний час вона понесла інфляційні втрати. Відсутність грошей негативно відбилась на матеріальному становищі всієї сім'ї, в якій лише вона працює та утримує неповнолітню доньку. Викладені обставини і стали підставою для звернення до суду з позовом. У судовому засіданні від представник ПАТ «Укрсоцбанк» Матвійчук О.Т. заперечував проти позовних вимог у повному обсязі та вказував, що позивачка користувалася банкоматом ПАТ АБ «Укргазбанк», невиплачені кошти також зараховані на користь співвідповідача. На всі звернення позивачки їй були надані письмові відповіді. Підстав для стягнення моральної кошти також не вбачав. Позивачка подала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги до ПАТ «Укрсоцбанк» підтримувала повністю. Представник відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не прибув, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи - рекомендованою кореспонденцією, про що в матеріалах справи мається розписка. Про причини неявки суд не повідомляв та жодних заяв на адресу суду не надсилав. Відповідно до ст. ст. 169 та 224 ЦПК України суд розглядає справу по суті у відсутність відповідача на підставі наявних по справі доказів та ухвалює заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступне. Судом встановлено, не заперечується відповідачем та підтверджується матеріалами справи, що згідно з заявою-договором № 0710/067100-ZP від 11.02.2014 року позивачка є держателем платіжної картки Visa, емітентом якої є відповідач ПАТ «Укрсоцбанк». 25.09.2012 року позивач знімала кошти з банкомату ПАТ АБ «Укргазбанк» 2 000 грн. Купюрами по 50 грн. було знято 850 грн., решта 1 150 грн. залишилось і банкоматі (а.с. 15). З цього приводу позивач зверталась письмово до ПАТ «Укрсоцбанк» з проханням розібратись в ситуації та повернути їй кошти (а.с. 12). 30 жовтня 2013 року начальник Полтавського відділення № 710 ПАТ «Укрсоцбанк» листом № 401.5-02/96-13822 повідомив [PERSON] про направлення її заяви до Департаменту процессингу ПАТ «Укрсоцбанку», який в подальшому відправив відповідний запит до «Укргазбанку», після чого була отримана відповідь про відмову в поверненні коштів (а.с.8). Листом № 401.5-1852/96-15383 від 5 грудня 2013 року начальник Полтавського відділення № 710 ПАТ «Укрсоцбанк» повідомив [PERSON], що ситуація, викладена нею, є достовірною, але їй відмовлено у поверненні коштів, оскільки ПАТ АБ «Укргазбанк» зарахував їх на власні доходи, і ПАТ «Укрсоцбанк» не має можливості їх повернути. Звернувшись безпосередньо до Полтавської обласної дирекції АБ «Укргазбанк» позивач із отриманої відповіді № 32 від 16 січня 2014 року дізналася, що банк-емітент ПАТ «Укрсоцбанк» мав право оскаржити спірну операцію протягом 120 днів від дня її проведення. У зв'язку з тим, що банком-емітентом даний термін було порушено (дата проведення операції - 25 вересня 2012 року, звернення від банку-емітенту надійшло 18 квітня 2013 року ), кошти у розмірі 1 150 грн. повернути не має можливості. В матеріалах справи дійсно знаходиться звернення ПАТ «Укрсоцбанк» до ПАТ АБ «Укргазбанк», яке отримане останнім 18.04.2013 року, з проханням повернути клієнту недоотримані кошти, які були зняті з банкомату АБ «Укргазбанк» 25.09.2012 року (а.с. 47). 22.04.2013 року ПАТ АБ «Укргазбанк» була надана відповідь про неможливість повернути кошти в розмірі 1 150 грн., оскільки вони зараховані в дохід банку. У разі вчасного звернення сума була б повернута. Відповідності до п. 1.27. ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. У відповідності до п. 1.2. ч. 1 ст. 1 зазначеного закону банківський автомат самообслуговування (банківський автомат) - програмно-технічний комплекс, що надає можливість держателю електронного платіжного засобу здійснити самообслуговування за операціями одержання коштів у готівковій формі, внесення їх для зарахування на відповідні рахунки, одержання інформації щодо стану рахунків, а також виконати інші операції згідно з функціональними можливостями цього комплексу. Згідно з п. 1.13. ч. 1 ст. 1 зазначеного закону емітент електронних платіжних засобів (далі - емітент) - банк, що є учасником платіжної системи та здійснює емісію електронних платіжних засобів. У відповідності до п. 1.29. ч. 1 ст. 1 зазначеного закону платіжна система - платіжна організація, учасники платіжної системи та сукупність відносин, що виникають між ними при проведенні переказу коштів. Проведення переказу коштів є обов'язковою функцією, що має виконувати платіжна система. Міжнародна платіжна система - платіжна система, в якій платіжна організація може бути як резидентом, так і нерезидентом і яка здійснює свою діяльність на території двох і більше країн та забезпечує проведення переказу коштів у межах цієї платіжної системи, у тому числі з однієї країни в іншу. В силу п. 9.2.1. зазначеного закону правила платіжної системи мають установлювати організаційну структуру платіжної системи, умови участі, порядок вступу та виходу із системи, управління ризиками, порядок ініціювання та здійснення переказу і взаєморозрахунків за цим переказом у системі, порядок вирішення спорів учасників між собою та між учасниками і користувачами, систему захисту інформації, порядок проведення реконсиляції. Згідно з правилами платіжної системи Visa International Operating Regulations, встановлюється обмежувальний 120 денний термін врегулювання засобами платіжної системи спірних питань, що пов'язані з неотриманням (не повним отриманням) готівкових коштів по платіжним карткам. Суд приходить до висновку, що відповідач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до ПАТ АБ «Укргазбанк» 18.04.2013 року, тобто після спливу встановленого 120 денного терміну. Таким чином, зволікання ПАТ «Укрсоцбанк» призвело до неможливості повернення ПАТ АБ «Укргазбанк» коштів у сумі 1 150 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку. Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на належну якість продукції та обслуговування, а також на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті неналежної якості надання послуг. У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. Таким чином, суд приходить до висновку, що ПАТ «Укрсоцбанк» надав [PERSON] послуги неналежної якості, а тому має відшкодувати завдані їй матеріальні збитки в сумі 1 150 грн. Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд вважає, що вони не підлягають стягнення виходячи з наступного. Згідно з правилами ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до положень п. п. 3. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. З огляду на вищевикладене підстав для стягнення моральної шкоди суд не вбачає, оскільки позивачем не надані суду належні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог, викладених у позові. Відповідно до правил ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст. 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від судового збору звільняються cпоживачі за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав. Тому, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» встановлено, що з 01 січня 2014 року розмір мінімальної заробітної плати становить 1218 грн. 00 коп. Адвокат позивача Дяченко М.В. на представлення інтересів [PERSON] витратила 3 годин своєї праці. Вартість її послуг складає 350 грн. Таким чином, розмір витрат на правову допомогу в сумі 350 грн., які позивач просить стягнути на її користь з відповідача, не суперечить вимогам ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року.

Outcome: partial