Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

У вересні 2014 р. [PERSON] та [PERSON] звернулись до Святошинського районного суду м.Києва щодо визнання недійсними (з урахуванням доповнених позвоних вимог від 10.10.2014 р. а.с.35-48 т.1, від 06.02.2015 р. а.с.97-102 т.1 (без підпису [PERSON]), від 16.02.2016 р. а.с.134-142 т.2) : кредитного договору № ML - 009/321/2008 укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] 30.05.2008 р.(надалі по тексту - крединий договір); іпотечного договору № ML - 009/321/2008 укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] 30.05.2008 р.(надалі по тексту - іпотечний договір); договору поруки № ML - 009/321/2008 укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] 30.05.2008 р. (надалі по тексту - договір поруки) та правочинів, укладених між ПАТ «ОТП Банк» та «ОТП Факторинг Україна», а саме: договору факторингу, договору уступки права вимоги, договору купівлі-продажу крединого портфелю, договору комісії в частині передачі прав вимоги до [PERSON] Також позивачі просять здійснити одностороннє розірвання кредитного договору та договору поруки із надсиланням позичальникові («ОТП Банк») відповідного повідомлення та датою розірвання договору за датою надсилання такого повідомлення. Своїми наступними вимогами позивачі просять зупинити відповідачу нарахування пені, відсотків, штрафних санкцій за договором про надання кредиту з моменту останньої оплати за квитанціями; виключити з реєстру обтяжень та заборон відчуження запис №2338 про обтяження та заборону відчуження нерухомого майна за іпотечним договором,а саме земельну ділянку площею 0,1477 га в с.Стоянка та квартиру [ADDRESS]; зобов»язати позивача повернути до ПАТ «ОТП Банк» у натурі все, що було ним отримано на виконання кредитного договору; зобов»язати ПАТ «ОТП Банк» повернути позивачам у натурі все, що ним було отримано на виконання договору про надання кредиту, за іпотечним договором , а також рухоме і нерухоме майно, незаконно вилучене виконавчою службою в рахунок виконання крединого договору. У своїх вимогах про визнання кредитного договору та договору поруки недійсними та одностороннє їх розірвання посилаються на наступні норми законодавства: ч.1 ст.203 ч.2 ст.215, ч.1,4 ст.216, ст.562, ст. 628, ч.2,3 ст.10561 ЦК України, ст.11, ст.15, ст.18, ч.6 ст.19, п.4 ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Постанова НБУ № 168 «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Також у своїх вимогах посилаються на наступні обставини, що є підставою для задоволення позовних вимог, а саме: відповідач не повідомив позивача у письмовій формі про умови надання кредиту, не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування, внаслідок чого позивач не отримав необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про кредит, що мала забезпечити можливість його свідомого і правильного вибору. Окрім того, відповідач в односторонньому порядку і без повідомлення позивача порушив умови договору і змінював відсоткову ставку за кредитним договором, яка була визначена у кредитному договорі у розмірі 5,99% річних + FIDR. Вважає умову кредитного договору на право банку у односторонньому порядку змінювати відсоткову ставку нікчемною з 09.01.2009 р. що не створює для сторін цієї угоди ніяких юридичних наслідків, а тому процентна ставка за кредитним договором повинна залишатись без зміни до повного виконання всіх умов обома сторонами договору. Також підставою вищезазначених вимог позивачі вказують на відсутність індивідуальної ліцензії у відповідача при наданні кредиту в іноземній валюті, що є порушенням наступних норм визначених у: ст.524, ч.1 ст.533, ст.632 ЦК України,ч.2 ст.189, ч.2 ст.198 ГК України, ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», п.1.10 Положення «Про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу». Відсутність такої ліцензії у відповідача призводиь до недійсності як кредитного договору, так і договорів поруки та іпотеки. Також як на підставу для задоволення заявлених вимог позивачі вказують на несправедливі умови кредитного договору, якими є дії відповідача з переводу усіх ризиків знецінення національної валюти України на позичальника за кредитним договором, що позивач пов»язує із істотним дисбалансом договірних прав та обов»язків на шкоду споживача кредитних послуг. Невиконання відповідачем вимог законодавства, як того вимагає ч.2 ст.345 ГК України, що полягає у відсутності відповідальності сторони і зобов»язанням якої є надання кредиту, вважає підставою для визнання договору недвйсним. Позивачі вказують також на порушення їхніх прав при примусовому виконанні рішення Святошинського районного суду від 11.06.2010 р. (справа №2-1156-1/10) про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості, що вказує на істотну зміну обставин ніж ті, якими керувались сторони при укладанні кредитного договору. В договорі не була визначена сторона, яка несе ризики у разі знецінення валюти. Через обставини, які збільшили вартість кредиту, збільшився обсяг відповідальності і поручителя, що є підставою вважати іпотечний договір та договір поруки також недійсними на підставі ч.2 ст.548 ЦК України. Підставою недійсності угод між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторінг Україна» вважають не повідомлення позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] про відступлення права вимоги; відсутність у кредитному договорі згоди позичальника на передачу персональних даних та право відступу третім особам з чого випливає, що без попередньої згоди позичальника шляхом укладання додаткової угоди як з первинним кредитором, так і з новим кредитором; ТОВ «ОТП Факторінг Україна» при укладанні договору не мав обсягу цивільної дієздатності юридичної особи - не мав ні генеральної, ні індивідуальної ліцензії НБУ на право здійснення валютних операцій, на право одержання від боржника іноземної валюти, а відтак не мало права ініціювання звернення стягнення на іпотечне майно з підстав нездійснення боржником валютних операцій. Предметом даного позову є визнання недійсними кредитного, іпотечного договорів, договору поруки, а також договорів факторингу, уступки права вимоги, договору купівлі-продажу кредитного портфелю, договору комісії. Підставами їх недійсності позивачі вказують: одностороння зміна відповідачем відсоткової ставки за умовою договору у застосуванні плаваючої процентної ставки; відсутність індивідуальної ліцензії у Банку для надання кредиту в іноземній валюті; несправедливі умови кредитного договору, що полягають у переведенні банком на позичальника валютних ризиків; у порушенні прав позивачів стягувачем - відповідачем у справі при примусовому виконанні судового рішення про стягнення боргу за оскаржуваним даним кредитним договором; у збільшенні обсягу відповідальності позивачів при збільшенні вартості кредиту; неправомірна зміна відповідачем сторони договору на стадії виконавчого провадження; відсутність факту передачі прав вимоги за договором факторингу за відсутністю доказів його оплати; відсутність належного оформлення додаткових угод. У судовому засіданні позивач підтримує вимоги позову, підстави та обгрунтування викладені у ньому. Відповідач, надавши свої заперечення (а.с.82-88 т.1, а.с.168-199 т.2), просить справу розглядати за відсутності свого представника. У запереченнях на позовні вимоги зазначено наступне. Щодо відсоткової ставки. За умовами договору Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 350000,00 доларів США зі сплатою плавоючої процентної ставки, яка складається із фіксованого відсотка у розмірі 5,99 % річних та FIDR, якою є процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк 366 днів з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку, ставка FIDR може змінюватись Банком (збільшуватись чи зменшуватись) в порядку, передбаченому крединим договором. Інформація щодо розміру ставки FIDR розімщується на сайті Банку, а також в приміщеннях Банку на інформативних стендах. Пунктом 1.4.1.5.1. частини №2 крединого договору сторони домовились, що у випадку порушення позичальником своїх зобов»язань, передбачених відповідними пунктами кредитного договору, фіксований відсоток підвищується на 4% річних в порядку, передбаченому кредитним договором. У зв»язку із порушенням умови договору, передбаченого п.2.3.7. Крединого договору, відсоткова ставка з 02.02.2009 р. була підвищена. Посилаючись на ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», зазначає, що у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатись, що відсоткова ставка може змінюватись залежно від зміни облікової ставки НБУ або в інших випадках. З чого робиться висновок про те, що кредитний договір може визначати зміну відсоткової ставки в інших випадках, а саме в залежності від процентної ставки по строкових депозитах фізичних осіб. Крім того надає пояснення щодо розрахунку процентної ставки. Щодо несправедлявих умов договору представник відповідача зазначає, що при укладенні спірноого крединого договору сторони дійшли згоди з усіх істотних умов, кредитний договір містить баланс інтересів як Банку, так і Позичальника, а Позичальник отримав за власним волевиявленням кредині кошти на тих умовах, які визначені у кредитному договорі. Крім того своїм підписом у Анкеті-заяві на отримання іпотечного кредиту, Позичальник підтвердив, що Банк надав йому в письмовій формі та в повному об»ємі інформацію передбачену п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідач також заперечує проти вимог позивачів щодо зміни кредитора у зобов»язанні. Суд, проаналізувавши доводи сторін у справі, перевіривши повідомлені ними обставини доказами вважає, що у заявленому позові слід відмовити з огляду на наступне. Судом встановлено, що анкетою-заявою фізичної особи на отримання кредиту [PERSON] та своїм підписом у ній він підтвердив, що Банк надав йому в письмовій формі та в повному об»ємі інформацію передбачену п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (а.с.87 т.1). 30.05.2008 р. між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] був укладений крединий договір № ML-009/321/2008 за умовами якого Банк надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 350000,00 доларів США на купівлю нерухомого майна, а останній щомісячно погашає кредит рівними частинами протягом дії договору, останнім днем якого є 30.05.2017 р. з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по кредиту. Сторони домовились, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка, що складається з фіксованого відсотка 5,99% та FIDR, якою є процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В залежності від зміни вартості крединих ресурсів Банку ставка FIDR може змінюватись Банком (збільшуватись чи зменшуватись) в порядку передбаченому цим договором Інформація щодо розміру ставки FIDR розміщується на сайті Банку www.otpbank.com/ua, а також в приміщенні Банку (а.с.5-14 т.1 у послідовності аркушів, які пронумеровані позивачем [PERSON] та скріплені її підписом). 30.05.2008 р. між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] був укладений договір іпотеки (майнової поруки) № PML-009/321/2008/1 за умовами якого для забезпечення повного і своєчасного виконання боржником його зобов»язань, що виникли за кредитним договором № ML-009/321/2008 укладеним між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON], [PERSON] як іпотекодавець передає в іпотеку квартиру [ADDRESS] (а.с.15-20). Слід зазначити, що оспорюваний договір поруки суду не надавався, а оскаржуючи його позивачі вказують на номер договору PML-009/321/2008/1 від 30.05.2008 р., яким є договір іпотеки (майнової поруки). Крім того судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 11.06.2010 р. за позовом ПАТ «ОТП Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № ML-009/321/2008 від 30.05.2008 р., з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» було стягнуто 412623,03 доларів США, а також судові витрати. На даний час за зверненням ПАТ «ОТП Банк» до Святошинського районного суду м.Києва проводиться розгляд заяви про заміну стягувача у виконавчому провадженні (№759/2191/14-ц, пр.№6/759/5/16). Розгляд заяви зупинений до розгляду по суті цивільної справи № 2/759/2334/15 за позовом [PERSON], [PERSON] до ПАТ «ОТП Банк» про визнання кредитного договору та договору поруки недійсними, а також цивільної справи у даному провадженні. Позивачі у своїх вимогах посилаються на наступні обставини, які вважають підставами для задоволення позовних вимог, а саме: відповідач не повідомив позивача у письмовій формі про умови надання кредиту, не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування, внаслідок чого позивач не отримав необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про кредит, що мала забезпечити можливість його свідомого і правильного вибору. Дана теза спростовується власноруч заповненою [PERSON] перед укладанням крединого договору анкетою-заявою фізичної особи на отримання кредиту. Своїм підписом [PERSON] підтвердив, що Банк надав йому в письмовій формі та в повному об»ємі інформацію передбачену п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (а.с.87 т.1). А тому суд вважає ці підстави не обгрунтованими для можливості визнання договору недійсним. Окрім того позивачі вказують, що відповідач в односторонньому порядку і без повідомлення позивача порушив умови договору і змінював відсоткову ставку за кредитним договором, яка була визначена у кредитному договорі у розмірі 5,99% річних + FIDR. Вважає умову кредитного договору на право банку у односторонному порядку змінювати відсоткову ставку нікчемною з 09.01.2009 р. що не створює для сторін цієї угоди ніяких юридичних наслідків, а тому процентна ставка за кредитним договором повинна залишатись без зміни до повного виконання всіх умов обома сторонами договору. Умовами кредитного договору з якими погодився позивач було передбачена плаваюча процентна ставка, а також передбачені санкції зі збільішення ставки у разі невиконання позичальником умов крединого договору. Позивач вважає умову договору у праві Банку змінювати розмір крединої ставки нікчемною, що не породжує юридичних наслідків. Суд не може погодитись із цим, оскільки при укладанні договору сторони були вільними у своєму виборі, дійшли до згоди щодо всіх істотних умов договору, позивач мав належним чином оформлене своє волевиявлення. За умовами договору ставка FIDR могла як збільшуватись, так і зменшуватись. А підвищена відсоткова ставка була застосована Банком в результаті невиконання умов кредитного договору позичальником (що не заявляється позивачами як підстава позову). Також підставою вищезазначених вимог позивачі вказують на відсутність індивідуальної ліцензії у відповідача при наданні кредиту в іноземній валюті, що є порушенням наступних норм визначених у: ст.524, ч.1 ст.533, ст.632 ЦК України,ч.2 ст.189, ч.2 ст.198 ГК України, ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», п.1.10 Положення «Про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу». Відсутність такої ліцензії у відповідача як вважають позивачі, призводить до недійсності як кредитного договору, так і договорів поруки та іпотеки. Пунктом 11 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. вказується, що у разі надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін крединого договору. Також як на підставу для задоволення заявлених вимог позивачі вказують на несправедливі умови кредитного договору, якими є дії відповідача з переводу усіх ризиків знецінення національної валюти України на позичальника за кредитним договором, що позивач пов»язує із істотним дисбалансом договірних прав та обов»язків на шкоду споживача кредитних послуг. Невиконання відповідачем вимог законодавства, як того вимагає ч.2 ст.345 ГК України, що полягає у відсутності відповідальності сторони і зобов»язанням якої є надання кредиту, вважає підставою для визнання договору недвйсним. Пунктом 16 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. вказується, що саме по собі зростання/коливанння курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі ст.652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту ввадення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладання договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Таким чином, у даних правовідносинах суд не вбачає дисбалансу прав та обов»язків сторін спірного договору. Позивачі вказують також на порушення їхніх прав при примусовому виконанні рішення Святошинського районного суду від 11.06.2010 р. (справа №2-1156-1/10) про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованості, що вказує на істотну зміну обставин ніж ті, якими керувались сторони при укладанні кредитного договору. В договорі не була визначена сторона, яка несе ризики у разі знецінення валюти. Через обставини, які збільшили вартість кредиту, збільшився обсяг відповідальності і поручителів, що є підставою вважати іпотечний договір та договір поруки також недійсними на підставі ч.2 ст.548 ЦК України. Суд не вважає істотною зміною обставин зміну валютного курсу, оскільки курс валют може змінюватись як у сторону знецінення однієї валюти, так і в сторону знецінення іншої валюти. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов»язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628ЦК України). Отже щодо визначення сторони, яка могла б нести ризики за кредитом при зміні валютного курсу, могло б бути пунктом договору, але за відсутністю такої пропозиції зі сторони позичальника, вона не розглядалась. Такі ризики за умови укладання відповідного договору могла б нести і страхова компанія. Крім того, оскаржуваний кредитний договір є договором приєднання і позичальник міг або прийняти його умови, або їх не приймати. Також підставами недійсності угод між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторінг Україна» вважають не повідомлення позичальника [PERSON] по поручителя [PERSON] про відступлення права вимоги; відсутність у кредитному договорі згоди позичальника на передачу персональних даних та право відступу третім особам з чого випливає, що без попередньої згоди позичальника шляхом укладання додаткової угоди як з первинним кредитором, так і з новим кредитором; ТОВ «ОТП Факторінг Україна» при укладанні договору не мав обсягу цивільної дієздатності юридичної особи - не мав ні генеральної, ні індивідуальної ліцензії НБУ на право здійснення валютних операцій, на право одержання від боржника іноземної валюти, а відтак не мало права ініціювання звернення стягнення на іпотечне майно з підстав нездійснення боржником валютних операцій. Судом встановлено, що рішенням Святошинського районного суду м.Києва ухваленим 03.03.2015 р. у задоволенні позову [PERSON], [PERSON] до ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання договору уступки права вимоги недійсним, було відмовлено (справа ун. № 759/18038/14-ц, пр.№ 2/759/893/15). Ухвалою Апеляційного суду м.Києва 18.06.2015 р. рішення Святошинського районного суду було залишено без змін.(а.с.171-176 т.2). Оскільки підстави розгляду цієї справи за вищезазначеними вимогами є тотожними підставам заявленим у справі (ун. № 759/18038/14-ц, пр.№ 2/759/893/15), суд відмовляє у розгляді вимоги про визнання недійсним договору уступки права вимоги, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та «ОТП Факторинг Україна». Що стосується визнання недійсними інших договорів укладених між ПАТ «ОТП Банк» та «ОТП Факторинг Україна»: факторингу, договору купівлі-продажу кредитного портфелю, договору комісії в частині передачі прав вимоги до [PERSON] за тими ж підставами, що були заявлені у справі (ун. № 759/18038/14-ц, пр.№ 2/759/893/15), суд відмовляє

Outcome: dismissed