Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

У вересні 2015 року заявник звернулася до Ленінського районного суду з заявою, в якій просить встановити факт народження [PERSON], [INFO], дівчинки у м. Севастополь АР Крим 29.01.2015 року [PERSON], та є рідною матір'ю цієї дівчинки. В обґрунтування своєї заяви заявник послалася на те, що вона народилася у м. Харкові та є громадянкою України. 29 січня 2015 року у м. Севастополі АРК, яка є окупованою територією, вона народила доньку, [PERSON]. Станом на сьогоднішній день вона та двоє її неповнолітніх дітей: син, [PERSON], [INFO], та донька, [PERSON], 29.01.2015 року, мешкають разом з нею за адресою: [ADDRESS]. Офіційно у шлюбі вона не перебувала та в даний час не перебуває. Після народження доньки, [PERSON], вона отримала медичне свідоцтво про її народження, з яким вона звернулася до Ленінського відділу державної реєстрації актів цивільного стану з метою отримання свідоцтва про народження дитини. Однак, у видачі даного свідоцтва їй було відмовлено та запропоновано звернутися до суду. До судового засідання заявник не з'явилася. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена була належним чином. Надала суду заяву, у якій просила розглядати справу у її відсутність та зазначила, що підтримує свої позовні вимоги у повному обсязі. Представник зацікавленої особи Ленінського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції до судового засідання також не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, про що свідчить підпис представника у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Причини неявки суду не відомі. За таких обставин, на підставі ст. 169 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність заявника та представника зацікавленої особи на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, письмові документи, вважає, що вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Згідно з ч. 2 ст. 256 ЦПК Україниу судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження дитини, а в разі їх відсутності рішення суду. Пунктом 2 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції від 24 грудня 2010 року № 3307/5) встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є: медичне свідоцтво про народження (форма N 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 N 545 ( z1150-06 ), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України25.10.2006 за N 1150/13024 (далі - медичне свідоцтво про народження), що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я державна реєстрація народження проводиться на підставі медичного свідоцтва про народження або медичної довідки про перебування дитини піднаглядомлікувального закладу (форма N 103-1/о ( z1151-06 ), форма якої затверджена наказом Міністерства здоров'я України від 08 серпня 2006 року N 545 ( z1150-06 ), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року заN 1150/13024 (із змінами) (далі - медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу), та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'яза формою,встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров'я (9-2013-п ), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 січня 2013 року N 9. Відповідно копії паспорта серії МТ 414232, виданого Ленінським РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області 27.08.2015 року, заявник [PERSON] народилася у м. Харкові та зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с. 4-6). Відповідно копії свідоцтва про народження серії 1-АС № 038898, виданого 31.03.2011 року відділом реєстрації актів цивільного Ленінського районного управління юстиції у м. Севастополі, актовий запис № 273, [PERSON] є матір'ю неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с. 12). Як вбачається з копії медичного свідоцтва про народження серії 67 № 002950, виданого 08.07.2015 року Севастопольською міською лікарнею № 5. Центр охорони здоров'я матері та дитини, [PERSON] 29 січня 2015 року народила дівчинку (а.с. 8-9). З матеріалів справи вбачається, що медичне свідоцтво про народження форми № 103/у, затверджене наказом Міністерства охорони здоров'я та соціального розвитку Російської Федерації, видане закладом, який підпорядковується Російській Федерації, на яку як на державу-окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права, покладено відповідальність за порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території, що передбачено ст. 5 ч. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Стаття 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Частинами 2, 3, 4 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України. Відповідно до ст. 10 ч. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї через контрольні пункти в'їзду - виїзду за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Відповідно до ст. 17 ч. 1 цього ж Закону, у разі порушення його положень державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Листом за вих. № 1524/04-07-04-05 від 16.07.2015 року, виданого в.о. начальника відділу Ленінського відділу державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON], [PERSON] було повідомлено, що підставою для проведення державної реєстрації народження дитини на території України є документи, що підтверджують факт народження, а саме: згідно п. 2 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5- медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.06.2006 року № 545, що видається закладами охорони здоров'я. У разі відсутності документа закладу охорони здоров'я народження проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту народження даною жінкою (а.с. 10). Оскільки заявник не має можливості надати для реєстрації народження дитини документи, передбачені законодавством України, з метою захисту законних прав та інтересів громадянина України [PERSON], її дитини необхідно встановити факт народження [PERSON], 29 січня 2015 року на тимчасово окупованій території у місті Севастополі Автономної Республіки Крим. Також з метою захисту прав заявника, її дитини [PERSON], суд вважає можливим відповідно до статті 7 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року, ратифікованої Законом України № 69-V від 03.08.2006 року, допустити негайне виконання рішення суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved