Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

У березні 2018 року позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання договору недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію, визнання спадщини відумерлою та передачу її власність. Свої вимоги мотивує тим, що квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 05 травня 1996 року. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті залишилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] . Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Відповідно до листа Солом`янського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 08 листопада 2017 року не виявлено актових записів про народження братів, сестер, дітей, онуків, зміни імені, укладені шлюби - розірвано, щодо батьків наявні актові записи про смерть. Таким чином, відсутні спадкоємці за заповітом та за законом, а також особи, які усунені від права на спадкування чи мали б право на спадщину, але не прийняли чи відмовились від її прийняття. На підставі ст. 1277 ЦК України зазначена квартира має бути визнана відумерлою спадщиною та перейти у власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради. Відповідно до інформації Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 02 березня 2018 року у спірній квартирі крім [PERSON] зареєстрований відповідач - [PERSON] . З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19 березня 2018 року вбачається, що 23 травня 2016 року здійснена державна реєстрація на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 23 травня 2016 року. Відповідно до цього договору [PERSON] продала спірну квартиру [PERSON] 23 травня 2016 року. Разом з тим, [PERSON] померла [INFO] , а тому не могла укласти договір купівлі-продажу квартири. Київською місцевою прокуратурою № 9 встановлено неналежне виконання органом місцевого самоврядування повноважень щодо вжиття заходів про визнання спадщини відумерлою та повернення спірного майна у судового порядку, що свідчить про бездіяльність Київської міської ради, тому саме Київською місцевою прокуратурою № 9 пред`являється позов в інтересах держави. Просить суд ухвалити рішення, яким: - визнати недійсним договір купівлі-продажу від 23 травня 2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; - скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно № 29707104 від 23 травня 2016 року, відповідно до якого 23 травня 2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 927870780000; - визнати відумерлою спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] , до складу якої входить квартира [ADDRESS] та передати її у власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28 березня 2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28 серпня 2018 року задоволено частково заяву позивача про забезпечення позову. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 грудня 2018 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 лютого 2020 року до участі у справі в якості третьої особи залучено приватного нотаріуса КМНО Кударенко В.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 лютого 2020 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 лютого 2020 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16 червня 2020 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16 червня 2020 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02 лютого 2021 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07 червня 2021 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30 серпня 2021 року Солом`янську окружну прокуратуру м. Києва залучено до участі в справі в якості правонаступника позивача Київської місцевої прокуратури № 9. Прокурор Київської місцевої прокуратури № 9 у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити, підтримала викладене у письмових поясненнях (а.с. 76-79, 132-134). Пояснила суду, що підставою для звернення місцевої прокуратури з даним позовом до суду стали порушення державних інтересів, звернення спрямовано на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання визнання спадщини відумерлою. Органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних відносинах є Київська міська рада як орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Спадщина відкрилась ще 29 листопада 2015 року, разом з тим, Київська міська рада до суду з позовом про визнання недійсним договору та спадщини відумерлою у встановлені законом строки не звернулась, що свідчить про нездійснення органом своїх повноважень по захисту державних інтересів та підтверджується листуванням від 15 лютого 2018 року та від 02 березня 2018 року. Пасивна поведінка щодо невжиття належних та достатніх заходів процесуального характеру для захисту порушених інтересів може призвести до того, що порушене право територіальної громади на майно, що вибуло шахрайським шляхом взагалі не буде поновлено. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Представництво прокурором інтересів держави у суді носить допоміжний характер, оскільки основну роль у цьому процесі мають відігравати органами державної влади чи органи місцевого самоврядування. Прокурор не навів підстав неналежного захисту своїх прав з боку Київської міської ради, не отримав попередню згоду від суду про необхідність участі та звернення із позовом до суду прокурором, не повідомив Київську міську раду про звернення до суду. У матеріалах справи міститься лист Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 22 квітня 2021 року, з якого вбачається, що 11 березня 2021 року сином приватного нотаріуса КМНО [PERSON] - [PERSON] було подано заяву про її смерть (а.с. 161-162). У такому випадку приватний нотаріус КМНО Кударенко В.М. втратила процесуальний статус третьої особи, оскільки вибула з процесу в зв`язку зі смертю. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] була зареєстрована на праві власності за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 05 травня 1996 року, що підтверджується відповіддю КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 23 листопада 2017 року (а.с. 10, 11). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується актовим записом про смерть № 9274 від 14 червня 2016 року (а.с. 13). Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] . Згідно відповіді Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори від 12 лютого 2020 року спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась (а.с. 109, 110). Відповідно до листа Солом`янського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 08 листопада 2017 року не виявлено актових записів про народження братів, сестер, дітей, онуків, зміни імені, укладені шлюби - розірвано, щодо батьків наявні актові записи про смерть (а.с. 20). Відповідно до інформації Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 02 березня 2018 року у спірній квартирі крім [PERSON] зареєстрований відповідач - [PERSON] (а.с. 21, 22). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19 березня 2018 року вбачається, що 23 травня 2016 року здійснена державна реєстрація на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 23 травня 2016 року (а.с. 23). Відповідно до договору купівлі-продажу від 23 травня 2016 року [PERSON] продала спірну квартиру [PERSON] (а.с. 24). Разом з тим, на момент укладення зазначеного договору [PERSON] вже померла. Відповідно до частин 1, 2 , 3 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Сторона відповідача заперечує проти подання зазначеного позову прокуратурою від імені Київської міської ради, оскільки прокурор не навів підстав неналежного захисту своїх прав з боку Київської міської ради. У матеріалах справи міститься лист Київської місцевої прокуратури № 9 від 15 лютого 2018 року (а.с. 80), з якого вбачається, що прокуратура звертається до Київської міської ради та просить надати інформацію щодо вжиття заходів реагування, в тому числі в судовому порядку щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу від 23 травня 2016 року та скасування рішення про державну реєстрацію права власності. З відповіді на цей лист Департаменту будівництва та житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 02 березня 2018 року вбачається, що до департаменту не надходила будь-яка інформація стосовно того, що власник квартири [ADDRESS] померла, а квартирою шахрайським способом заволоділи сторонні особи, а тому департаментом в інтересах Київської міської ради не вживались заходи цивільно-правового характеру щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання квартири відумерлою спадщиною (а.с. 29). Листом від 14 березня 2018 року Київська місцева прокуратура № 9 повідомила Київську міську раду про підготовку позовної заяви про визнання недійсним договору та спадщини відумерлою (а.с. 28). Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Враховуючи, невжиття Київською місцевою радою належних та достатніх заходів процесуального характеру для захисту порушених інтересів, зокрема, не звернення до суду з позовом про визнання недійсним договору та спадщини відумерлою у встановлені законом строки, представництво прокуратурою в суді інтересів держави відповідає вимогам закону. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У частинах 1-3, 5 статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується актовим записом про смерть № 9274 від 14 червня 2016 року (а.с. 13). Наведена обставина свідчить про те, що [PERSON] не могла бути присутньою під час підписання договору купівлі-продажу квартири від 23 травня 2016 року. Зазначене свідчить про те, що укладення спірного договору було здійснено після смерті [PERSON] , що суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки в такому випадку має місце брак волі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення вимоги про визнання договору купівлі-продажу квартири від 23 травня 2016 року недійсним, оскільки зазначений договір не відповідає вимогам, що законодавчо встановлені до правочинів. Позивач також просить суд ухвалити рішення, яким скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно № 29707104 від 23 травня 2016 року, відповідно до якого 23 травня 2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 927870780000. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що за результатами розгляду заяви державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав, вносить до Державного реєстру прав відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав та видає інформацію з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником. Відповідно до ч. 1 ст. 19 зазначеного закону державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Пунктом 37 цієї постанови визначено документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно. Такими документами є: 1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат; 2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат; 4) видані нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати; 5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до закону; 6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат; 7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією; 8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 9) державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею; 10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 12) заповіт, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 13) закон, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому пп. «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно з п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Враховуючи, що державну реєстрації права власності здійснено на підставі договору купівлі-продажу квартири від 23 травня 2016 року, який визнано недійсним, суд вважає, що підлягає скасуванню й рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно № 29707104 від 23 травня 2016 року, відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 987870780000. Позивач також просить суд ухвалити рішення, яким визнати відумерлою спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] , до складу якої входить квартира [ADDRESS] та передати її у власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради. Відповідно до частин 1, 3 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Відповідно до листа Солом`янського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 08 листопада 2017 року не виявлено актових записів про народження братів, сестер, дітей, онуків, зміни імені, укладені шлюби - розірвано, щодо батьків наявні актові записи про смерть (а.с. 20). Вбачається, що спадкоємці за заповітом та за законом, а також особи, які усунені від права на спадкування чи мали б право на спадщину, але не прийняли чи відмовились від її прийняття, відсутні. Враховуючи визнання договору купівлі-продажу квартири від 23 травня 2016 року недійсним, суд вважає за необхідне визнати спадщину, яка відкрилась після смерті [INFO] [PERSON] , відумерлою. За таких обставин, на підставі ч. 3 ст. 1277 ЦК України спадкове майно, а саме квартиру [ADDRESS] слід передати у власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь прокуратури міста Києва підлягає 13045 гривень судового збору.

Outcome: approved