Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості, що виникла із усного договору доручення, виданого у вигляді довіреності від 01 квітня 2013 року, якою він уповноважив [PERSON] та [PERSON] продати належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS] Січня в м.Соснівка Львівської області. В усному порядку, вони також досягли згоди стосовно певернення йому коштів від реалізації даної квартири протягом місяця з моменту здійснення продажу квартири. 29.04.2013 року відповідач [PERSON], який діяв від його імені, продав належну йому квартиру за ціною 73\~007 грн. В подальшому, [PERSON] та [PERSON] за його дорученням, за рахунок частини отриманих від продажу квартири коштів, погасили кредитні зобовязання на загальну суму 23\~532, 00 грн., зокрема: 1\~345,40 грн. перед Кредитною Спілкою «Взаємопоміч», 4\~936,60 грн. перед ПАТ КБ «Приватбанк», 17\~250,00 грн. перед ПАТ «Банк Форвард». Однак решту суми від продажу нерухомого майна в розмірі 49\~475,00 грн. йому не повернули по сьогоднішній день. На його усні звернення та письмову претензію про повернення коштів не реагують. Відтак вважає, що відповідачі повинні повернути йому зазначену суму, а також відшкодувати йому в порядку ст.536 проценти за користування чужими коштами в сумі 15\~085,41 грн., а також на підставі ст.625 ЦК України 3 % річних, що за його підрахунками становить 3\~346,68 грн. та інфляційні втрати 37\~106,25 грн. Уточнивши у судовому засіданні позовні вимоги, позивач вказав, що відповідачі отримали кошти від реалізації його квартири у іноземній валюті, зокрема 9100 доларів США. Із цієї суми витрачено 1020 доларів США на оплату зборів та послуг повязаних з продажем квартири. Решту суми 8080 доларів США після продажу квартири отримала [PERSON] Знову ж таки із даних коштів було витрачено останньою 23\~532,00 грн. на погашення його зобовязань перед кредиторами, що на момент здійснення платежів згідно курсу НБУ становило 2\~944 долари США. Тому у відповідача [PERSON] залишалася сума 5\~136 доларів США, які вона повинна була йому повернути до 31.05.2013 року, проте своє зобовязання виконала частково повернувши йому протягом 2013 -2015 р.р. 336 доларів США. На момент предявлення позову відповідачем не повернуто 4800 доларів США, що в еквіваленті становить 101\~705,67 грн. Заперечення відповідача [PERSON] щодо витрат коштів на його лікування вважає безпідставними, так як такі витрати здійснювалися за рахунок його пенсії. З огляду на наведене просить просить стягнути з [PERSON] 101\~705,67 грн. неповернутих коштів; 32\~359,10 грн. процентів за користування чужими коштами; 6\~879,96 грн. три проценти річних; 76\~279,25 грн. інфляційних нарахувань. Зазначає, що вказані суми розраховані ним за період починаючи із дня прострочення зобовязання 01.06.2013 року по день звернення до суду, тобто 31.08.2015 року. Просить позовні вимоги задовольнити. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги уточнили, вказали, що за його дорученням відповідач [PERSON] видала із вирученої від продажу квартири суми 100 доларів США його племіннику. Відтак неповернутою залишається сума 4700 доларів США, яку просить стягнути із [PERSON] Також, виходячи із суми 4700 доларів США просить стягнути кошти нараховані на підставі ст.536,625 ЦК України та позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовних вимог не визнала. Пояснила, що [PERSON] спочатку передав їй від продажу за квартиру 7600 доларів США, а в подальшому додав ще 400 доларів США. Тобто він передав їй усі отримані від продажу квартири кошти. Зі згоди [PERSON], нею із даної суми були погашені його ж зобовязання перед кредиторами в сумі 25\~500 грн. 17\~000 грн. вона передала сестрі [PERSON], 3400 грн. позивачу, 100 доларів США племіннику останнього. Решту суми вона витратила на лікування позивача, поїздки до лікувальних закладів, оформлення інвалідності [PERSON], придбання необхідних речей для нього під час лікування. Просить у задоволенні позовних имог відмовити. Позовні вимоги заперечив у судовому засіданні і представник позивача [PERSON] [PERSON] Вислухавши пояснення сторін та їх представників, оцінивши наявні у справі письмові документи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову із наступних підстав. Судом встановлено, що 01.04.2013 року сторони уклали між собою договір доручення в усній формі, відповідно до якого приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Львівської області [PERSON] була посвідчена довіреність, якою [PERSON] уповноважив [PERSON] та [PERSON] продати за ціною та на умовах їм відомих, належну йому на праві власності квартиру [ADDRESS], при цьому представляти його інтереси в будь-яких установах, підприємствах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування і форм власності з усіх без винятку питань, повязаних з розпорядженням частиною вищевказаної квартири (а.с.3). 29 квітня 2013 року [PERSON], згідно наданих йому довіреністю повноважень, уклалав від імені [PERSON] (продавця) із [PERSON] (покупцем) договір купівлі-продажу квартири (далі-договір), посвідчений приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу і зареєстрований в реєстрі за №786 (а. с. 4-5). За умовами договору\~\~продаж квартири вчинено за 73\~007,00 грн., які продавцем отримано готівкою в повному обсязі перед підписанням договору. Пунктом 4 цього договору сторони узгодили, що підписання цього договору свідчить про одержання продавцем повного розрахунку за продану квартиру. Як вбачається із копії розписки, даної [PERSON] 30.04.2013 року, вона отримала від [PERSON] 7\~680 доларів США від продажу квартири, що знаходиться за адресою вул.22 Січня, 26/48, в м.Соснівка Львівської області. Гроші одержані нею повністю за винятком 1000 доларів США , які [PERSON] зобовязався передати на протязі двох місяців. В судовому засіданні було зясовано, що в подальшому [PERSON] передав [PERSON] частину недоотриманої суми в розмірі 400 доларів США. Відповідно до ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Договір, відповідно до ст.629 ЦК України, є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~\~ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобовязується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Договором доручення може бути визначений строк, протягом якого повірений має право діяти від імені довірителя (ст. 1001 ЦК України). Цивільне законодавство України не містить обовязкової вимоги про форму і нотаріальне посвідчення договору доручення. Він може бути як усним, так і в письмовій формі, і може бути нотаріально посвідченим, лише за бажанням сторін. Згідно ст. 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Форма довіреності, яка видається довірителем повіреному на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення, повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин\~\~\~(ст. 245 ЦК України) і обовязково повинна бути укладена у письмовій формі (ч. 3 ст. 244 ЦК України). Таким чином довіреність видана 01.04.2013 року\~\~[PERSON] на імя [PERSON] та [PERSON] вчинена у письмовій формі і посвідчена нотаріально. Зі змісту даної довіреності вбачається, що вона видана згідно попередньо досягнутої домовленості на виконання договору доручення. Статтею 1006 ЦК України визначені обовязки повіреного: зокрема, у п. 3 зазначено, що повірений зобовязаний негайно передати довірителеві все одержане у звязку з виконанням доручення. Встановлено, що [PERSON], виконуючи доручення [PERSON] про продаж належної останньому квартири, одержав від покупця [PERSON] кошти у розмірі визначеному сторонами пунктом 4 договору купівлі-продажу від 29.04.2014 року в сумі 73\~007,00 грн., які в свою чергу, у подальшому, із відрахуванням винагороди за свої послуги, та конвертацією отриманої суми в іноземну валюту передав [PERSON] 8080 доларів США. Остання у судовому засіданні підтвердила про відсутність будь-яких матеріальнихпретензій до [PERSON] У ч.1 ст.509 ЦК України зазначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача [PERSON]. із претензією щодо повернення виручених від реалізіції квартири коштів. Зазначене не заперечується у судовому засіданні. Частина 1 ст.1004 ЦК передбачає, що повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Зі змісту виданої позивачем довіреності чітко вбачається, що така видана тільки для правовідносин із питань продажу квартири і лише для цих відносин представник був наділений правом укладати певні правочини, одержати гроші, проводити необхідні розрахунки. Таким чином, вчинення представником на підставі цієї довіреності інших дії, зокрема проведення витрат на оформлення інвалідності, лікування, придбання речей для позивача, передача частини коштів у розмірі 17\~000 грн. сестрі позивача, є виходом представника за межі наданих йому повноважень та порушенням положення ч.2 ст.203 ЦК, в якій зазначено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний\~\~обсяг цивільної дієздатності. Відтак, виходячи з того, що вимоги позивачів зводились та зводяться до обов'язку повіреного негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення за довіреністю від 01.04.2013 року, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги позивача щодо повернення коштів отриманих від продажу нерухомого майна. Вирішуючи питання про розмір суми, яка пілягає поверненню, суд виходить із того, що передача коштів отриманих від продажу квартири відбулася із конвертацією 73007,00 грн. в іноземну валюту, зокрема долар США, що на момент продажу нерухомого майна становило 9\~100 доларів США. Дана сума позивачем не оспорюється. У судовому засіданні було встановлено, шо на оплату зборів та полуг повязаних із продажем квартири, в тому числі послуг нотаріуса та ріелтора витрачено 1020 доларів США. Спору стосовно даної суми у сторін не має, і у позовні вимоги він таку не включає. Також судом враховується і та обставина, що відповідачем [PERSON] були погашені зобовязання [PERSON] на загальну суму 23\~532, 00 грн., що еквівалентно на момент здійснення платежів 2\~944 доларам США. Стосовно даної суми у сторін спору немає і тому позивач відраховує таку із загальної суми від продажу квартири. У судовому засіданні зясовано, що за період з 01.06.2013 року по 31.08.2015 року [PERSON] повернула [PERSON] у 2014 році 100 доларів США, у 2015 році 3400 грн., що еквівалентно 136 доларів США, а також за дорученням останнього дала 100 доларів його племіннику. Тому позивач відраховує зазначені суми зі спірних коштів. З врахуванням наведеного суд вважає, що з відповідача підлягає до стягнення лише частина суми, яку не повернув відповідач, а саме: 4700 доларів США, що грошовому еквіваленті на момент предявлення позову (не виходячи за межі позовних вимог та не погіршуючи майнового становища відповідача) по курсу НБУ становить 99\~593,00 грн. Що стосується долучених до метеріалів справи копій платіжних доручень, то такі суд до уваги не приймає, із наступних підстав. Із квитанцій № 22437.752.4, 22437.752.1, 22437.752.2, 22437.753.1, 22437.753.1 видно, що платником є [PERSON] Квитанції про здійснення операції з продажу валюти виконана від імені [PERSON] не можуть свідчить про проведення розрахунку повязаної із продажем квартири. Пред'явлена квитанція № 22437.751.5 здійснена від імені позивача свідчить лише про оплату комісії. Що стосується двох інших квитанцій на суми 3654 грн. та 34 грн., здійснених від імені позивача, то з приводу цього останній у судовому засіданні пояснив, що дані суми увійшли у оплату зборів ті послуг повязаних із продажум квартири, тобто у суму 1020 доларів США, тому суд такі до уваги не приймає. Посилання відповідача на ту обставину, що вона всі решту коштів від реалізації квартири використала на купівлю передач і ліків для позивача, коли останній перебував на лікуванні, на думку суду, є належно не обґрунтовані, поскільки відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, на які суми були здійснені зазначені витрати. Крім того з наявних у матеріалах справи витягів із пенсійного карткового рахунку позивача, яким на час лікування останнього користувалась відповідачка, вбачається зняття коштів, що підтверджує факт використання цих коштів відповідачкою. Враховуючи зміст ст.1006 ЦК України, суд приходить до висновку, що за договором доручення у повіреного не виникають грошові зобов'язання і застосування ст.625 ЦК України є в даному випадку безпідставним, оскільки не може йтися про невиконання повіреним грошового зобов'язання перед довірителем. А відтак, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог позивача щодо стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 6\~879,96 грн. та 76\~279,25 грн. інфляційних нарахувань. Також і приписи ст.536 ЦК України підлягають застосуванню до\~\~правовідносин, які випливають із виконання грошового зобовязання, а не із виконання зобов'язання по вчиненню юридичних дій. Тому у вимозі позивача про стягнення процентів за користування чужими коштами слід відмовити. У даному випадку таке обгрунтовується також і тим, що суд позбавлений можливості визначити строк із якого відбулося прострочення виконання забов'язання, оскільки у довіреності такий не вказано, а претензія позивача датована серпнем 2015 року, тобто за кілька тижнів перед зверненням до суду. Суд,

Outcome: partial