Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

У вересні 2017 року позивач звернулася в суд з зазначеним позовом до Державного підприємства МВС України «Розвиток» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації, а також моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що з 20.05.2015 року по 20.09.2017 року працювала в ДП МВС України «Розвиток» на посаді начальника видавничо-поліграфічного відділу. Відповідно до наказу № 64/к від 20.09.2017 року була звільнена з посади у зв'язку із скороченням в зв»язку з реорганізацією згідно ст. 44 КЗпП України. На час звільнення заборгованість підприємства по виплаті заробітної плати складає 63 304.18 грн. При звільненні з нею розрахунок по заробітній платі проведений не був. Просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь: - заборгованість по заробітній платі в розмірі 63 304 гривень 18 копійок; - середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 68 681 гривень 25 копійок; - компенсацію втрати частини доходів в зв2язку із порушенням строків їх виплати в розмірі 632 гривні 29 копійок; - моральну шкоду в розмірі 5 000.00 грн. В судовому засіданні позивач повністю підтримала вимоги свого позову та просила суд про його задоволення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином , про що в матеріалах справи є відповідні докази - розписки про отримання судових викликів. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що наказом ДП МВС України «Розвиток» №48к від 20.05.2015 року позивача було прийнято на роботу на посаду начальника видавничо-поліграфічного відділу (а.с. 10). Наказом ДП МВС України «Розвиток» 64/к від 20.09.2017 року позивач була звільнена з посади у зв'язку із скороченням в зв»язку з реорганізацією згідно ст. 44 КЗпП України. При звільненні з [PERSON] не був проведений повний розрахунок та належні їй кошти не були виплачені. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 цієї статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно довідки ДП МВС України «Розвиток» про середню заробітну плату (дохід) від 18.09.2017 року, розрахункових листів по нарахуванню щомісячної заробітної плати з зазначенням суми боргу підприємства на дату звільнення позивача, виписки ПАТ «УкрСиббанк» за картковим рахунком позивача (а.с. 12-17) відповідач затримав виплату заробітної плати позивачу в розмірі 63 304.18 грн. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП Україниобов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України 29 січня 2014 року в справі № 6-144ц13. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно до п. 3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Пунктом 8 розділу 4 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з липня по серпень 2017 року, що складає 28 днів. З довідки від 18.09.2017 р. вбачається, що останніми повними відпрацьованими позивачем місяцями є липень та серпень 2017 року. За липень 2017 року заробітна плата становить 9 750.86 гривень а за серпень 2017 року - 5633.83 гривні. Відповідно середньоденна заробітна плата становить 549.45 грн. (9750.86+5633.83/28=549.45 грн.) Кількість днів затримки виплати станом на дату подання позову склдадає 7 днів. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 3846.15 грн. (549.45 грн.*7). Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 68 681 гривень 25 копійок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 21.09.2017 року по дату винесення рішення судом - 20.093.2018 року. Позивач також просить стягнути з відповідача компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 632 гривні 29 копійок. Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 2, ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 затверджений Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Згідно з п. 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Позивачем наданий суду розрахунок інфляційних збитків, що відповідає вимогам закону (а.с. 6-7). Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 632.29 грн. втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати. Крім того, позивач посилаючись на те, що заробітну плату вона не отримувала протягом 7місяців. Саме через затримку по її виплаті вона була вимушена звільнитися. У зв»язку зі значною затримкою заробітної плати вона відчувала моральні страждання, втратила нормальні життєві зв»язки, була змушена економити на харчах та одязі. Завдана їй моральна шкода обумовлюється моральним та фізичним стражданням внаслідок порушення її законного права на заробітну плату, приниженням честі, гідності та ігноруванням її прав, втратою в зв»язку з цим престижу та ділової репутації серед співпрацівників, знайомих, родичів та друзів. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим представником моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його прав призвели до моральних страждань, порушило звичний порядок та уклад життя, порушило його репутацію як сумлінного працівника і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Перелік юридичних фактів, що зазначені у вказаній статті, знайшли своє підтвердження та є підставою для відшкодування моральної шкоди, що полягає в позбавленні позивача гарантованого Конституцією України та Кодексу Законів про працю України права на працю, внаслідок чого позбавлено засобів до існування. Суд враховує вище викладене, ступінь вини відповідача та,

Outcome: partial