Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] суму позики в розмірі 76 500,00 гривень та судові витрати в сумі 765 гривень. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 31.12.2013 року ним в якості позики було передано [PERSON] 76 500 гривень. За домовленістю відповідач зобов'язався повернути йому зазначену суму грошових коштів до 31.12.2014 року. Факт передачі вказаної суми і обов'язок відповідача повернути кошти у певний строк підтверджується власноручною розпискою [PERSON] Однак в порушення своїх зобов'язань 31.12.2014 року відповідачем не була повернена сума позики, неодноразові нагадування про це також не дали належного результату. [PERSON] визнає факт наявності боргу та обов'язок повернути кошти, але постійно обіцяє зробити це пізніше, посилаючись на скрутне матеріальне становище. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі та надав свою згоду на ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак до суду не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за своєї відсутності не надав. Згідно вимог ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення з урахуванням того, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 31.12.2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого позикодавець надав позичальнику позику у сумі 76 500 гривень. На підтвердження укладення договору позики та його умов позичальником, тобто відповідачем, була написана розписка, відповідно до якої відповідач отримав від позивача суму грошових коштів у розмірі 76 500 гривень та зобов'язався повернути зазначену суму грошових коштів до 31.12.2014 року. [PERSON] свої зобов'язання за договором виконав та надав [PERSON] грошові кошти в сумі 76 500 гривень. Однак, відповідач не виконав зобов'язання, передбачені договором, у встановлений строк, та суму позики не повернув. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на укладення договору позики або його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З наданої позивачем розписки вбачається, що 31.12.2013 року [PERSON] отримав від [PERSON] 76 500 гривень та зобов'язався повернути всю суму боргу до 31.12.2014 року. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач [PERSON] на виклики суду в судове засідання не з'явився, доказів на підтвердження виконання вищезазначеного боргового зобов'язання перед позивачем суду не надав. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved