Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

у вересні 2018 року позивач ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просило стягнути з останнього суму страхового відшкодування у розмірі 19 985 грн. 12 коп., а також понесені судові витрати у розмірі 1 762 грн. В обґрунтування позовних вимог, позивачем зазначено про те, що 31.03.2017 року між ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» та ДП «УзеМК» укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів 0112-0104-0842, за умовами якого забезпечено транспортний засіб марки «Mercedes», державний номер [NUMBER] . 24.10.2017 року на вул. Межигірській в м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Mercedes», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу марки «ДАФ» державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Печерського районного суду м. Києва від 10.01.2018 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Вказаний випадок визнано страховим, про що складено страховий акт, та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого ДП «УзеМК» у розмірі 45 095 грн. На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника транспортного засобу, була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів (полісу АК/006807452) ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», якою 26.07.2018 року здійснено виплату суми страхового відшкодування на користь позивача у розмірі 25 109,88 грн. Оскільки, розмір збитків, завданих з вини відповідача, перевищує страхову виплату ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», здійснену на користь позивача, позивач просить стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням у розмірі 19 985 грн. 12 коп. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16.11.2018 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.04.2019 року закрито підготовче провадження. Представником позивача у судове засідання подано заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій також зазначив про те, що не заперечує щодо постановлення заочного рішення по суті спору. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату та місце судового засідання повідомлялася за зареєстрованим у встановленому законом порядку її місцем проживання, однак судову повістку повернуто до суду відділом зв`язку з зазначенням причин «за закінченням терміну зберігання». З огляду на викладене, суд ухвалив розглянути дану справу в заочному порядку, ухваливши заочне рішення на підставі даних матеріалів справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.03.2017 року між ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» та ДП «Управління з експлуатації майнового комплексу» укладено договір добровільного страхування транспортного засобу 0112-0104-0842, за умовами якого забезпечено транспортний засіб марки «Mercedes», державний номер [NUMBER] , власником якого є ДП «Управління з експлуатації майнового комплексу» на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . 24.10.2017 року на вул.Межигірській в м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Mercedes», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу марки «ДАФ» державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок якої належний ДП «Управління з експлуатації майнового комплексу» транспортний засіб марки «Mercedes», державний номер [NUMBER] , отримав механічні пошкодження. Постановою судді Печерського районного суду м. Києва від 10.01.2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вказану вище подію позивачем визнано страховим випадком, про що складено страховий акт № 8556 від 21.11.2017 року. На підставі вказаного вище страхового акту № 8556 від 21.11.2017 року, розрахунку суми страхового відшкодування до нього, заяви ДП «Управління з експлуатації майнового комплексу» від 31.10.2017 року, потерпілому ДП «Управління з експлуатації майнового комплексу» 23.11.2017 року здійснено виплату суми страхового відшкодування у розмірі 45 095 грн., що стверджується платіжним дорученням № 7369 від 23.11.2017 року. За змістом ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічна норма міститься у положеннях ст. 27 закону України «Про страхування». Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. На підтвердження розміру завданої шкоди, позивачем надано копію рахунку-фактури № 171 від 26.10.2017 року, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Mercedes», державний номер [NUMBER] , становить 45 095 грн. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» згідно полісу АК/006807452, з лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну, 100 000 грн., з франшизою, яка дорівнює 1000 грн. Згідно виписки з банківського рахунку позивача, 26.07.2018 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» перерахувало суму страхового відшкодування у розмірі 25 109, 88 грн. на користь ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» за вказаним вище страховим випадком згідно претензії від 24.04.2018 року. Відповідно до положень ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, до позивача на підставі ст.ст. 993, 1191 ЦК України перейшло право вимоги до винної особи - відповідача [PERSON] , а у останнього на підставі ст. 1194 ЦК України виник обов`язок виплати різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У зв`язку з вищевикладеним та зважаючи на те, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 24.10.2017 року, набрала законної сили і на підставі даного рішення позивачем потерпілому ДП «Управління з експлуатації майнового комплексу» відшкодована матеріальна шкода, у позивача виникло право зворотної вимоги до [PERSON] у розмірі 19 985 грн. 12 коп., що становить різницю між виплаченою сумою страхового відшкодування ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» на користь страхувальника ДП «Управління з експлуатації майнового комплексу» - 45 095 грн., та страховою виплатою у розмірі 25 109,88 грн., виплаченою 26.07.2018 року ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» на користь ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт». Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового розгляду. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені належними засобами доказування, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved