Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (яке є правонаступником ВАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта») та до [PERSON], в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив стягнути з відповідача 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також просив стягнути на свою користь з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» не доплачену суму страхового відшкодування в розмірі 17289,62 грн., 4894,89 грн. інфляційних витрат та 284,21 грн. три відсотка річних. Позовні вимоги мотивовано тим, що 23.10.2014 року з вини відповідача [PERSON] сталося ДТП за участю автомобіля позивача, внаслідок чого автомобіль було пошкоджено, а позивачу спричиненні матеріальні збитки. Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована ВАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», позивач звернулась із заявою про виплату страхового відшкодування, яку було розглянуто і виплачено страхове відшкодування. На думку позивача, страхове відшкодування було сплачено не повністю, а діями відповідача [PERSON] йому було заподіяну моральну шкоду, що змісило його звернутись до суду за захистом. У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги, з урахування заяви про їх уточнення, підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Раніше в судовому засіданні він надав заяву про розгляд за його відсутності, сплатив позивачу розмір франшизи, проти задоволення позову в частині стягнення з нього моральної шкоди заперечував. Представник відповідача ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» позовні вимоги не визнала, проти задоволення позову заперечувала. Пояснила суду, що висновок судової автотоварознавчої експертизи не є належним та допустимим доказом, тому вважає вимоги не обґрунтованими. Заслухавши учасників процесу, зясувавши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.10.2014 року з вини відповідача [PERSON] сталося ДТП за участю автомобіля позивача марки «Peugeot Partner», реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок чого автомобіль було пошкоджено, а позивачу спричиненні матеріальні збитки. Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована ВАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», позивач звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування, яку було розглянуто і виплачено страхове відшкодування в розмірі 2385,68 грн. Згідно вимог ч. 1 ст. 60 та ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Положеннями ст. 212 ЦПК України визначено, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Виходячи з положень ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно до частин 1, 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 6 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. Згідно вимог ст. 22.1 цього Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Згідно вимог 36.1 Закону страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Рішення про здійснення страхового відшкодування приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування розглядався в судовому порядку. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що належними та допустими доказами було доведено те, що відбулася дорожньо-транспортна пригода, яка є страховим випадком, цивільно-правова відповідальність особи, визнаної постановою суду винною у даному ДТП, була застрахована ВАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта». Згідно вимог ст. 29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно висновків судової автотоварознавчої експертизи № Вс-24 від 31.08.2015 року вартість матеріальних збитків, завданих власнику автомобіля «Peugeot Partner», реєстраційний номер [NUMBER], в результаті його ушкодження в ДТП 23.10.2014 року, в цінах на момент його пошкодження складає 20623,98 грн. Оскільки на час розгляду справи страхове відшкодування позивачу сплачено не в повному обсязі, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими. Визначаючи суму несплаченого страхового відшкодування, суд виходить з того, що позивачем на відновлення автомобіля витрачено 20185,3 грн. (що є меншим від розміру матеріальних збитків, визначених експертом в розмірі 20623,98 грн.), позивачу було сплачено 2385,68 грн., а розмір франшизи відповідно до полісу № АІ/1854445 складає 510 грн. Отже, з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь позивача підлягає стягненню страхове відшкодування в розмірі 17289,62 грн. (20185,3 2385,68 510). При цьому суд вважає, що вимоги про стягнення зі страховика інфляційних витрат та трьох відсотків річних не підлягають задоволенню, оскільки позивач не довів порушення грошового зобовязання зі сторони відповідача. Зокрема, відповідно до матеріалів ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» вчасно виконало грошове зобовязання і сплатило позивачу страхове відшкодування, визначене страховим комісаром у встановленому законодавством порядку. В подальшому після відновлення автомобіля позивач не звертався до страховика з вимогами провести відповідний перерахунок, тому підстави для застосування наслідків, передбачених ст. 625 ЦК України, відсутні. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, спричинена фізичній чи юридичній особі неправомірним рішенням, діями або бездіяльністю відшкодовується особою, яка її заподіяла при наявності її вини. Згідно вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 9 цієї постанови Пленуму розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Оцінивши обставини справи, суд дійшов висновку, що в наслідок винних протиправних дій відповідача [PERSON] позивачу було завдано душевного болю та страждань, у звязку з чим позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими. Враховуючи обставини справи, суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди 500 грн., що відповідатиме характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно розяснень, викладених в п. 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом). Пропорційно до розміру задоволених вимог з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 1490,85 грн., які складаються з судового збору в розмірі 172,89 грн. та з витрат, повязаних з при значенням та проведення експертизи, в розмірі 1317,96 грн. А з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 5 грн.

Outcome: partial