Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

У 2019 році позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив розірвати шлюб між ним і відповідачем, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Індустріального районного управління юстиції міста Дніпропетровська (актовий запис № 419), а також визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] за місцем її проживання. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 17 грудня 2019 року до участі у справі залучено як третю особу, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради. Крім того, ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 17 грудня 2019 року позовні вимоги [PERSON] роз`єднані: позовні вимоги про визначення місця проживання дитини виділені в самостійне провадження. В свою чергу, рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2019 року позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу задоволені та шлюб між сторонами розірваний. Заявляючи позовні вимоги про визначення місця проживання дитини, [PERSON] послався на те, що 21 серпня 2004 року між ним і відповідачем був укладений шлюб, в якому [INFO] народилася дочка [PERSON] . В серпні 2018 року шлюбні відносини між ними були припинені, відповідач з дитиною проживає окремо. Позивач зазначив, що виїжджає до республіки Чехія, де працюватиме та має намір залишитися на постійне місце проживання. Дочка за згодою відповідача та бажанням самої дитини подалі буде проживати з матір`ю в Україні. Отже, у зв`язку з розірванням шлюбу та його виїздом за кордон, позивач просить визначити місце проживання дитини [PERSON] з відповідачем. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна копія його нотаріально посвідченої заяви про розгляд справи в його відсутність за участю його представника адвоката Гордінської Н.П. Представник позивача - адвокат Гордінська Н.П. у судовому засіданні позов підтримала та наполягала на його задоволенні, відзначивши, що у зв`язку з виїздом за кордон позивач не має можливості нести відповідальність за дитину, а тому місце проживання дитини повинно бути визначено з матір`ю. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала. При цьому в судовому засіданні як представник позивача, так і відповідач пояснили, що дитина не має заперечень щодо її проживання разом із матір`ю. Представник третьої особи - органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей Індустріальної у місті Дніпрі ради в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час і місце розгляду справи. Враховуючи, що в матеріалах справи наявний висновок органу опіки та піклування по суті спору, суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності його представника. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню: Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 21.08.2004 року. Мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2019 року шлюб між сторонами розірваний. З серпня 2018 року після припинення сторонами шлюбних відносин та розірвання шлюбу дитина проживає разом із матір`ю у належній їй квартирі за адресою: [ADDRESS] . Вирішуючи позов [PERSON] у частині визначення місця проживання дитини, вимога про що була заявлена ним одночасно з вимогою про розірвання шлюбу, суд враховує, що відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною восьмою статті 7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до частини 2 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом. Так, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини мають братися до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків. Отже, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року по справі № 402/428/16-ц. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Вирішуючи питання про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , суд бере до уваги, що сторони після припинення шлюбних відносин у цілому дійшли згоди про проживання дитини з матір`ю. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 15.01.2020 року по справі № 200/952/18, за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Таким чином, суд вважає, що звернення позивача з вимогою про визначення місця проживання дитини з матір`ю одночасно з позовом про розірвання шлюбу не суперечить законодавству. Суд враховує, що на час розгляду справи малолітній [PERSON] виповнилося дванадцять років, після припинення між батьками шлюбних відносин з серпня 2018 року вона проживає разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , де дитині створені умови для занять та відпочинку, дитина забезпечена всім необхідним, відвідує спеціалізовану школу в місті Дніпрі, між дитиною та матір`ю добрі відносини. Разом із тим, позивач після припинення шлюбних відносин проживає окремо від дитини, має намір проживати та працювати за кордоном, про що долучив копію відповідного договору. Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради в своєму висновку вважав за доцільне визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] . Суд вважає можливим з таким висновком органу опіки та піклування погодитися, оскільки він відповідає встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи. На переконання суду, в даному випадку визначення місця проживання дитини з матір`ю відповідатиме найкращим інтересам дитини з огляду на вік дитини, взаємовідносини сторін із дитиною, фактичне місце проживання дитини з матір`ю, а також можливість виконання сторонами своїх батьківських обов`язків, зокрема виїзд позивача за кордон, де він має намір перебувати тривалий час. Таким чином, у зв`язку з розірванням шлюбу між сторонами позов [PERSON] необхідно задовольнити, визначивши з урахуванням вищенаведених обставин місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що зверненні до суду з даною вимогою позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved