Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

У вересні 2017 року позивач [PERSON], звернулась до суду із вказаним позовом до відповідача [PERSON], посилалась на те, що за договором дарування від 25 липня 2002 року вона стала власником житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS]. У вказаному будинку крім неї проживають ще її син [PERSON] та її колишній чоловік [PERSON] Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 19 вересня 2013 року шлюб між ними розірвано. Відповідач зловживає алкогольними напоями, ображає позивача та сина, який є інвалідом І групи, погрожує фізичною розправою, знищенням будинку, виганяє її та сина з будинку. Починаючи з 2014 року відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім'ї, при цьому йому виносилися офіційні попередження, на які той не реагує. Зокрема, рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 20.09.2016 року [PERSON] попереджено про наступне виселення через систематичні порушення правил співжиття. Оскільки він систематично порушує правила співжиття, створює нестерпні умови і неможливість подальшого проживання в одному будинку, а заходи запобігання і впливу виявились безрезультатними, просила виселити відповідача на підставі ч.1 ст. 116 ЖК України з належного їй житлового будинку без надання йому іншого жилого приміщення. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовну заяву з викладених у ній мотивів. Відповідач позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], кожен з них окремо, повідомили суду, що [PERSON] зловживає спиртними напоями, внаслідок чого вчиняє постійно дома сварки, погрожує дружині та синові побиттям та виганяє їх з дому. Заслухавши пояснення та доводи сторін, свідків, перевіривши матеріали та дослідивши обставини справи, суд знаходить, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що сторони з 1979 р. по 2013 р. перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Полонського райсуду від 19.09.2013 року. З часу одруження сторони проживали в житловому будинку батьків позивача за № [ADDRESS]. Мають дорослого сина, [PERSON], інваліда першої групи, який потребує стороннього догляду і теж проживає у цьому будинку. На підставі договору дарування від 25.07.2002 року до [PERSON] перейшло право власності на зазначений житловий будинок. Після розірвання шлюбу [PERSON] продовжує зловживати спиртними напоями, вчиняє насильство в сім'ї - ображає позивача та сина, погрожує їм фізичною розправою, знищенням будинку, позбавляє житла, виганяючи їх з будинку, чим створює неможливі умови для сумісного проживання. З 02.10.2015 року [PERSON] знаходиться на обліку у лікаря-нарколога з діагнозом психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності. [PERSON] систематично вчиняє насильство в сім'ї за місцем свого проживання (житловий будинок [ADDRESS] відносно позивача, у зв'язку з чим постановою Полонського районного суду від 08.09.2014 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу, постановами Полонського районного суду від 08.05.2015 року, 02.06.2015 року та 23.12.2016 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративні стягнення у виді громадських робіт, постановою Полонського районного суду від 09.08.2017 року його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративні стягнення у виді арешту строком на 15 діб. Рішенням Полонського районного суду від 16 грудня 2014 року, зміненим рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 20.01.2015 р., позов [PERSON] до [PERSON] про виселення із приміщення житлового будинку [ADDRESS] залишено без задоволення, в позові [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визначення порядку користування житловим приміщенням та зобов'язання укласти договори про надання послуг - відмовлено. Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 20 вересня 2016 року попереджено [PERSON] про наступне виселення з житлового будинку [ADDRESS] через систематичні порушення правил співжиття. Наведені обставини підтверджуються матеріалами даної справи, справ про адміністративні правопорушення та цивільних справ №№681/1419/14-ц, 681/1070/15-ц і фактично не оспорюються сторонами. Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно з ст. 157 ЖК України членів сімї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. За частиною 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. [PERSON] проживає в житловому будинку № [ADDRESS], де проживає і позивач та їхній син, і саме в цьому будинку систематично вчиняє насильство в сім'ї, внаслідок чого робить неможливим для позивача та сина проживання з ним в одному будинку. Отже, відповідач систематично за місцем проживання сторін порушує правила співжиття, внаслідок чого унеможливлює для позивача та сина проживання з ним в одному будинку, при цьому заходи запобігання у виді накладених адміністративних стягнень виявились безрезультатними. Наведені обставини в силу ст.ст. 157, 116 ч.1 ЖК України є підставою для виселення відповідача без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Аналогічну норму містить ч.4 ст. 9 ЖК України. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві ... для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб (ч.1 ст. 383 ЦК України). В той же час систематичне порушення правил співжиття відповідачем в житловому будинку [PERSON] істотно обмежує право позивача та право їхнього сина, [PERSON] на належне володіння та використання помешкання для власного проживання, що підтверджується постановами в справах про адміністративні правопорушення, показаннями допитаних свідків у справі. Як показав в суді свідок [PERSON] (син сторін), відповідач скандалить не періодично, він постійно кричить та лається до матері, під час скандалів неодноразово виганяв їх з дому. Вони з матір'ю постійно перебувають в стані страху, жити так нестерпно. Сусіди сторін, свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили, що відповідач внаслідок зловживання алкоголем постійно влаштовує скандали, виганяє дружину та сина з будинку, його нецензурну лайку та крики з будинку чутно в їхніх будинках, до будинку регулярно під'їздить поліція. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що виселення відповідача з будинку позивача є законним, за наявності підстав, передбачених ч.1 ст. 116 ЖК, а крім того, такий захід відповідає нагальній суспільній необхідності - є необхідним для захисту прав позивача та її сина на володіння та користування житлом, захисту їхнього психічного та фізичного здоров'я. Відповідно до ст.88 ЦПК України слід стягнути з [PERSON] 640 грн. судового збору в дохід держави та 500 грн. витрат на правову допомогу на користь [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: approved