Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернулася до суду із даним позовом. Свій позов мотивує тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 19.12.1981 року, даний шлюб 24.04.2003 року було розірвано. Від шлюбу з відповідачем вона має сина [PERSON], [INFO]. Позивача зазначає, що Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.02.2202 року, з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 10.07.2002 року й до досягнення дитиною повноліття. Однак, судове рішення про стягнення аліментів відповідач не виконував, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 13333 грн. 23 коп.. Враховуючи, що саме з вини відповідача, виникла заборгованість по аліментам, позивач вважає, що має право на отримання неустойки (пені). Тому змушена звернутися до суду із даним позовом, в якому просити суд стягнути з відповідача заборгованість по аліментам у розмірі 13333 грн. 23 коп., неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 10.07.2002 року по 28.01.20008 року у розмірі 98769 грн. 37 коп. та судовий збір у розмірі 1121 грн. 02 коп. В судове засідання позивач не зявилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином. Направила до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, зазначила, що у разі неодноразової неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували, просили суд відмовити в його задоволенні. Суд, вислухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.07.2002 року, стягнуто з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 10.07.2002 року і до досягнення сином повноліття. Як вбачається з наданої позивачем копії розрахунку заборгованості по аліментах, складеного Державним виконавцем Орджонікідзевського ВДВС ХМУЮ [PERSON], загальна сума боргу [PERSON] складає 13333,23 грн., оригінал з мокрою печаткою суду не надано. Відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Проте, згідно відповіді Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області, вбачається, що за даними ЄДРВП виконавче провадження про стягнення з [PERSON], 22.11.1959 року на користь [PERSON] аліментів не перебуває, тому відділ надати будь-яку інформацію стосовно виконавчого листа не може. Разом з тим, як вбачається із нотаріально посвідченої заяви сина відповідача - [PERSON], відповідач постійно сплачував аліменти, як за його відсутності в Україні так і по його поверненню у 2006 році, та до повноліття [PERSON], також відповідач завжди додатково допомагав йому та допомагає по теперішній час. [PERSON] також зазначає, що позивач вводить суд в оману та намагається стягнути з відповідача неіснуючу заборгованість по аліментам та пеню за прострочення сплати аліментів. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно даних ЄДРВП виконавчого провадження, про стягнення з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина, у Орджонікідзевському відділі державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції в Харківській області не перебуває, а тому суд вважає, що доказів виникнення у відповідача заборгованості немає, у звязку із чим відсутні підстави для застосування до нього відповідальності у виді сплати неустойки (пені), встановленої ст. ст. 195, 196 СК України, а позовні вимоги позивача є безпідставними та недоведеними. Заявлене клопотання відповідачем [PERSON] про стягнення з позивача [PERSON] витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає, з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи відповідач уклав договір про надання правової допомоги, юридичний супровід та представництво від 18.05.2016 року з адвокатом [PERSON]. На підтвердження витрат на правову допомогу відповідач надав Квитанцію до прибуткового касового ордера № 13 від 10.09.2016 року на суму 12900 гривень. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2012 року № 4191 -VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (надалі - Закон). Відповідно до ст. 1 Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, стороні, на користь якої прийняте рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги. При розрахунку розміру відшкодування має враховуватися час на надання правової допомоги: 1) у судовому засіданні; 2) під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; 3) під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Відповідно до ч.1,2,3 ст. 200 ЦПК України під час вчинення окремої процесуальної дії поза судовим засіданням складається протокол, який приєднується до справи та повинен бути оформлений не пізніше наступного дня після вчинення окремої процесуальної дії. Проте, на обґрунтування факту надання допомоги адвокатом поза судовим засіданням, не надано протоколів, що підтверджують вчинення ним окремих процесуальних дій поза судовим засіданням. Між тим, суду не надано акт про надання правової допомоги з якого вбачалося б: рік,місяць, число, місце та час початку і закінчення вчинення ним окремих процесуальних дії поза судовим засіданням. Крім того, факт оплати правової допомоги має підтверджуватися відповідними фінансовими документами. Не є належними доказами витрат на правову допомогу квитанція до прибуткового касового ордеру виписана адвокатом [PERSON]. Таким чином, встановивши, що у справі відсутні належні та допустимі, в розумінні ст.ст.58,59 ЦПК України, докази на підтвердження як факту оплати правової допомоги та і факту надання та тривалості надання правової допомоги, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленої вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення даної вимоги. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed