Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

у вересні 2017 року Перший заступник керівника Київської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Департаменту охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 19.01.2017 року встановлено, що [PERSON] 22.04.2016 року приблизно о 10 год. 30 хв., керуючи технічно справним вантажним сідловим тягачем «Man» з тентовим загальним напівпричепом «Krone» державний номерний знак [NUMBER], рухався на вул. Заболотного в м. Києві від площі Одеської в напрямку руху вулиці Столичне шосе. Будучи неуважним та неправильно зреагувавши на зміну дорожньої обстановки, порушивши п. 2.3 б та 18.4 ПДР України, внаслідок чого поблизу нерегульованого пішохідного переходу, позначеного горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.1 та дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 ПДР України, розташованого на перехресті вул. Академіка Заболотного - вул. Червонопрапорна у м. Києві, здійснив зіткнення з передньою частиною керованого ним вантажного транспортного засобу із задньою частиною автомобіля марки «KIA Sorento» державний номерний знак [NUMBER], який рухався в попутному напрямку. Внаслідок вказаного зіткнення продовжив неконтрольований рух та здійснив наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON] В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] та [PERSON] отримали тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості й тяжкі тілесні ушкодження відповідно, та були госпіталізовані до Київської міської клінічної лікарні № 17. Потерпілі після вчиненого стосовно них кримінального правопорушення перебували на стаціонарному лікуванні. На лікування [PERSON] з бюджету було залучено 6 159,30 грн., а на лікування [PERSON] - 8 265,30 грн. Вина [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України доведена повністю. Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 19.01.2017 року [PERSON] засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до 3-х років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами згідно ст. 75 КК України зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та покладенням обов'язків відповідно до ст. 76 КК України. Вказаним вироком питання про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілих не вирішено. Посилаючись на наведене, просив стягнути з відповідача до місцевого бюджету м. Києва на користь Департаменту охорони здоров'я виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) понесені Київською міською клінічною лікарнею № 17 витрати на стаціонарне лікування потерпілих від кримінального правопорушення в сумі 14 425,10 грн. та судові витрати по справі. Відповідно до вимог ст. ст. 19, 274 ЦПК України дана справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 22.04.2016 року приблизно о 10 год. 30 хв., керуючи технічно справним вантажним сідловим тягачем «Man» з тентовим загальним напівпричепом «Krone» державний номерний знак [NUMBER], рухався на вул. Заболотного в м. Києві від площі Одеської в напрямку руху вулиці Столичне шосе. Будучи неуважним та неправильно зреагувавши на зміну дорожньої обстановки, порушивши п. 2.3 б та 18.4 ПДР України, внаслідок чого поблизу нерегульованого пішохідного переходу, позначеного горизонтальною дорожньою розмітеою 1.14.1 та дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 ПДР України, розташованого на перехресті вул. Академіка Заболотного - вул. Червонопрапорна у м. Києві, здійснив зіткнення з передньою частиною керованого ним вантажного транспортного засобу із задньою частиною автомобіля марки «KIA Sorento» державний номерний знак [NUMBER], який рухався в попутному напрямку. Внаслідок вказаного зіткнення продовжив неконтрольований рух та здійснив наїзд на пішоходів [PERSON] та [PERSON] В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] та [PERSON] отримали тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості й тяжкі тілесні ушкодження відповідно, та були госпіталізовані до Київської міської клінічної лікарні № 17. Потерпілі після вчиненого стосовно них кримінального правопорушення перебували на стаціонарному лікуванні. На лікування [PERSON] з бюджету було залучено 6 159,30 грн., а на лікування [PERSON] - 8 265,30 грн. (а.с. 13-15). Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 19.01.2017 року [PERSON] засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до 3-х років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами згідно ст. 75 КК України зі звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та покладенням обов'язків відповідно до ст. 76 КК України (а.с. 10-12). Вказаним вироком питання про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілих не вирішено. Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Згідно ч. 3 ст. 1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» у кримінальному судочинстві відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого може покладатися тільки на особу, вина якої у вчиненні злочину встановлена обвинувальним вироком суду. Вина [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України доведена повністю. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» №11 від 07.07.1995 року питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993 року (далі - Порядок). Порядком передбачено, що сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обумовленість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. Як вбачається з матеріалів справи, на лікування [PERSON] з бюджету було залучено 6 159,30 грн., а на лікування [PERSON] - 8 265,30 грн. (а.с. 13-15). Дані кошти винною особою в добровільному порядку не відшкодовано. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, які належать останній. Згідно вищезазначеної постанови в разі, коли при постановленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом закладу охорони здоров'я, органу Мінфіну або прокуратури. З цих підстав, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, вони стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved