Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з вище вказаним позовом.В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 02 вересня 2012 року вона та відповідач [PERSON] домовилися про продаж останньою автомобільного гаража № 22, ряд № 20, який знаходиться по вулиці Хорольській в гаражному кооперативі «Автолюбитель» в м.Миргороді Полтавської області, за 24000 гривень. На сьогоднішній день згідно технічного паспорту адреса гаража: м.Миргород, вул. Хорольська, 1 гараж № 528. Даний факт сторони зафіксували розпискою, котру власноручно написала відповідачка і тим самим підтвердила даний факт угоди. Домовившись, що протягом трьох років укладуть даний договір нотаріально, після отримання [PERSON] правовстановлюючих документів на гараж, оскільки на момент укладення договору у неї був лише витяг з рішення виконавчого комітету Миргородської міської ради Полтавської області № 152 від 17 червня 1994 року про виділення [PERSON] земельної ділянки під будівництва гаража. На даний час свідоцтва про право власності на гараж відповідач не отримала, не зареєструвала належним чином на себе земельну ділянку. Для відновлення порушених прав, позивач звернулася до Миргородської міської ради Полтавської області з заявою з приводу виготовлення потрібних документів, зафіксувала своє членство в гаражному кооперативі «Автолюбитель», замовила і виготовила технічну документацію на гараж на своє імя. При зверненні до нотаріуса, останнім було відмовлено у вчиненні і посвідченні договору купівлі-продажу гаража, так як на нього відсутні правовстановлюючі документи. Посилаючись на те, що відповідач не бажає продовжувати оформлювати правовстановлюючі документи на гараж по причині відсутності в неї коштів, та відмовляється повернути отримані від неї гроші, просила стягнути з відповідача 24000 грн. та 640 гривень судових витрат. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, пояснила, що у 2012 році вона вирішила придбати гараж в м.Миргороді в гаражному колективі «Автолюбитель», який продавала відповідач. В звязку з тим, що у відповідача був відсутній правовстановлюючий документ на гараж, вони не оформляли договір купівлі-продажу у нотаріуса, вона передала відповідачу 24000 грн. а відповідач передала їй гараж та написала відповідну розписку. З того часу вона ним користувалася, тримала там свої речі, зробила в ньому ремонт, але оскільки відповідач з моменту укладення договору і написання розписки і до дня подання до суду жодних дій по отриманню відповідних правовстановлюючих документів не вчинила, вона намагалася самостійно оформити своє право власності на спірний гараж, для чого звернулася до Миргородської міської ради, але остання їй в цьому відмовила, тому вона просить стягнути з відповідача 24000 грн., які були сплачені нею при купівлі гаража. Одночасно не заперечувала, щоб за нею було визнано право власності на зазначений гараж. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, до суду подала письмові заперечення, в яких позовні вимоги [PERSON] не визнала. Пояснила, що 02 вересня 2012 року вона продала гараж № 22 в 20 ряду по вулиці Хорольській в колективі «Автолюбитель» з передачею оригіналу виписки з рішення виконкому Миргородської міської ради народних депутатів від 17 червня 1994 року № 152 про виділення їй земельної ділянки для будівництва гаража. Зазначила, що ніякої домовленості про подальше оформлення угоди не існувало, оскільки в розписці, яку вона власноручно написала, вказано що вона продала гараж, що свідчить про завершеність дії. Крім того, просила застосувати до вимог позивача позовну давність. Представник відповідача адвокат [PERSON] (а.с. 20, 21) в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON], у звязку з пропуском позовної давності і безпідставністю позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Встановлено, що 02 вересня 2012 року сторони домовилися укласти договір купівлі-продажу гаражу № 22 в ряду 20 по вулиці Хорольській в гаражному кооперативі «Автолюбитель», за яким [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 24000 гривень та передала останній вказаний гараж, що підтверджується відповідно розпискою (а.с. 4) та не заперечується сторонами. Після цього позивач була прийнята у члени гаражного кооперативу «Автолюбитель» як власник зазначеного гаража (а.с.9). За змістом ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. На підставі ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Статтею 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Визначення поняття зобов'язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми, зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Дослідивши у судовому засіданні розписку від 02 вересня 2012 року, суд приходить до висновку, що вказана розписка не містить будь-якого зобов'язання [PERSON] перед [PERSON], а лише підтверджує факт передачі грошових коштів в сумі 24000 гривень за продаж гаражу № 22 ряд 20 по вулиці Хорольській в гаражному кооперативі «Автолюбитель» в м.Миргороді Полтавської області. Отже, розписку відповідача про отримання нею грошових коштів не можна вважати договором, яким би підтверджувалися наміри та взаємні зобовязання сторін щодо укладення в подальшому договору купівлі-продажу гаража. Як вбачається із наданої копії виписки із рішення від 17 червня 1994 року № 152 виконком міської Ради народних депутатів виділив земельну ділянку для будівництва автогаража розміром 6,0х3,80 м в колективі «Автолюбитель» по вул.Хорольській Михайленко Таїсії Іванівні (а.с. 5). Згідно з копією титульного листа технічного паспорту на гараж № 528 в ГК «Автолюбитель» замовником є [PERSON], відомості про право власності на гараж відсутні (а.с.6). Згідно копії листа Миргородської міської ради, щодо звернення позивача з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 22,9 кв.м. для будівництва індивідуальних гаражів за адресою м.Миргород вул. Хорольська, г/к «Автолюбитель», гараж № 528, їй було рекомендовано звернутися до земельно відділу Миргородської міської ради з копією рішення про дозвіл на будівництво на земельній ділянці за адресою: м.Миргород, вул. Хорольська, г/к «Автолюбитель», гараж № 528 (а.с.8). Аналізуючи матеріали справи, суд приходить до висновку, що вищевказані правові положення з урахуванням обставин справи свідчать про відсутність між сторонами оформлених у встановленому законом нотаріальному порядку попереднього договору щодо купівлі-продажу вказаного гаражу та договору купівлі-продажу цього гаражу. Проте, сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу гаражу, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, що, відповідно до ст.220 ЦК України, є підставою для звернення до суду з вимогою про визнання такого договору дійсним, але позивач звернулась до суду з позовом про стягнення коштів, посилаючись при цьому на загальні норми права щодо права власності та його захисту. Інших обґрунтувань позову позивачем не було зазначено і в судовому засіданні, при цьому вона повідомляла про бажання залишити гараж у своїй власності. Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач обрала невірний спосіб захисту свого права, що є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст.88 ЦПК України, в звязку з відмовою у позові судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed