Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що вона з 06 вересня 2014 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від спільного подружнього проживання мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. На даний час вони з відповідачем проживають окремо, дочка проживає з нею і перебуває на її утриманні. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Вона не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, в зв'язку з чим потребує матеріальну допомогу від чоловіка. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також аліменти на своє утримання в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) доходу щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дочкою трьохрічного віку. Позивачка подала до суду заяву, якою уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача аліменти лише на дитину в розмірі 1/4 частини від його доходу, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, просила розглянути справу без її участі. Відповідач подав до суду заяву, в якій вказав, що визнає уточнені позовні вимоги, також просив розглянути справу без його участі. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновків про наступне. Судом встановлено, що сторони з 06 вересня 2014 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від спільного сумісного проживання мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER], видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції у Хмельницькій області 19 квітня 2016 року). На даний час сторони проживають окремо, відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, хоча здоровий, працездатний та має можливість надавати таку допомогу. Дані обставини визнаються сторонами та ними не оспорюються. За змістом ч. 8 ст. 7, ч. 2 ст. 150, ст. 180 СК України, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Нормами ст. 18 Конвенції про захист прав дитини закріплено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 182 СК України, п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, тобто не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Наведені норми імперативно закріплюють обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки відповідач неналежно виконує свої зобов'язання по утриманню дитини, тому аліменти на її утримання підлягають стягненню в судовому порядку. Суд, при визначенні суми аліментів, яка підлягає стягненню, враховує невиконання відповідачем батьківського обов'язку по утриманню дитини та перекладання батьківського обов'язку по утриманню та вихованню дитини на позивачку, хоча зобов'язаний утримувати дитину і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя нарівні з позивачкою. Взято до уваги те, що по віку та здоров'ю відповідач являється працездатним, інших аліментних зобов'язань немає, а тому спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини, яка потребує регулярної батьківської матеріальної допомоги. Сторони в добровільному порядку узгодили між собою розмір аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів.

Outcome: approved