Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

У вересні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Обґрунтовуючи позов, банк виходить з того, що між ПАТ «Укрсиббанк» (правонаступник АКІБ «Укрсиббанк») та [PERSON] 18.12.2007 року було укладено кредитний договір №11265113000, згідно умов якого відповідач отримала від позивача кредит у сумі 125 000 доларів США до 18.12.2028 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,90% річних. Позивач виконав умови кредитного договору та надав відповідачу зазначені грошові кошти у повному обсязі. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №11265113000 від 18.12.2007 року між ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 72684 від 18.12.2007 року, відповідно до умов якого [PERSON] передає в іпотеку ПАТ «Укрсиббанк» нерухоме майно, а саме: квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], загальною площею 43.1 кв. м, житловою площею 17.9 кв. м. Однак, позичальник належним чином не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, чим порушує передбачені договором строки сплати заборгованості. 08.12.2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі продажу прав вимоги за кредитами, за умовами якого ПАТ «Дельта Банк» отримало право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Зважаючи на неналежне виконання [PERSON] умов договору кредиту від 18.12.2007 року, ПАТ «Дельта Банк» просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], загальною площею 43.1 кв. м, житловою площею 17.9 кв. м. Представник позивача Киях І.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, з заявами про неможливість розгляду справи у її відсутність до суду не зверталась (а.с.115; 118-119). Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ «Укрсиббанк» (правонаступник АКІБ «Укрсиббанк») та [PERSON] 18.12.2007 року було укладено кредитний договір №11265113000, згідно умов якого відповідач отримала від позивача кредит у сумі 125 000 доларів США до 18.12.2028 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,90% річних. (а.с.12-17). Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, при цьому зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Частиною 2 ст. 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Приписами статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом, що встановлено ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №11265113000 від 18.12.2007 року між ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 72684 від 18.12.2007 року, відповідно до умов якого [PERSON] передає в іпотеку ПАТ «Укрсиббанк» нерухоме майно, а саме: квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], загальною площею 43.1 кв. м, житловою площею 17.9 кв. м (а.с.34-37). Відповідно до ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст.575 ЦК України). Частинами 1, 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або належного виконання боржником основного зобов`язання iпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог iпотекодержателя. Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право iпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві на підставі рішення суду. 08.12.2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі продажу прав вимоги за кредитами, за умовами якого ПАТ «Дельта Банк» отримало право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора (а.с.64-67). Через неналежне виконання умов договору кредиту №11265113000 від 18.12.2007 року у відповідача [PERSON] утворилась заборгованість у розмірі 208 228,54 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 1 664 370,72 грн., яка складається з : 122 514,46 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 979 258,08 грн. - заборгованість за кредитом; 85 714,008 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 685 112,65 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що вимога позивача з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення наявної заборгованості за договором кредиту відповідає вимогам чинного законодавства України. Відповідно до вимог ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: зокрема, опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Окрім того, ст. 38 цього Закону передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, у частині 6 визначає, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і у ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved