Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Одеської міської ради про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він звернувся до Виконавчого комітету Одеської міської ради із запитом про надання публічної інформації про наявністьна території міста Одеси вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд, проте відповідач відповіді на вищевказаний запит не надав, у зв`язку з чим позивач був змушений звернутися до суду з позовом про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання відповідача вчинити певні дії. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.06.2020 у справі № 420/3184/20, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2020, визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Одеської міської ради щодо неповідомлення [PERSON] про направлення запиту на отримання публічної інформації від 21.03.2020, зареєстрованого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 26.03.2020 № ЗПІ-338, на розгляд Департаменту комунальної власності Одеської міської ради. Зазначає, що указаними протиправними діями відповідача йому завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, приниженні честі та гідності, оскільки йому довелося присвятити багато часу, творчої енергії та сил на захист порушеного права. Порушення його прав з боку суб`єкта владних повноважень викликало у нього негативні емоції, указаними діями порушено стан душевної рівноваги позивача, для відновлення якого йому доводилося докладати додаткові вольові та психологічні зусилля, з огляду на що він був позбавлений можливості повноцінно насолоджуватися життям, працювати, для чого потрібен виважений стан емоційного спокою, позивачу доводилося додатково дисциплінувати себе, витрачати більше часу для підтримки необхідної продуктивності праці, що позначається щоденно на його фізичному та моральному стані, через що він не встигав закінчити побутову роботу. Гострота таких переживань посилювалась тим, що в нього загострене почуття справедливості. Внаслідок неправомірних дій відповідача було порушено його нормальні життєві зв`язки та завдано страждань як учаснику бойових дій, для яких передбачено першочергове відведення земельних ділянок. У зв`язку з цим, просив стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 54 000 грн, розрахунок якої здійснив за кожен місяць порушеного права, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої станом на січень 2021 року - 6 000 грн, за 9 місяців з червня 2020 року по березень 2021 року (9 місяців х 6 000 грн). Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10 березня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач у встановлений судом строк надав відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позову та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] , посилаючись на те, що питання, порушені позивачем у своєму запиті, знаходилися поза компетенцією Виконавчого комітету Одеської міської ради, у зв`язку з чим запит [PERSON] , у строк, визначений статтею 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», що підтверджено установленими у постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.11.2020 у справі № 420/3184/20 обставинами, було направлено до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, яке є належним розпорядником запитуваної інформації. Вказує, що у справі № 420/3184/20 встановлено тільки той факт, що відповідач не повідомив [PERSON] про направлення запиту на отримання публічної інформації від 21.03.2020 на розгляд Департаменту комунальної власності Одеської міської ради. При цьому Департамент комунальної власності Одеської міської ради, який є належним розпорядником інформації, надав позивачу відповідь у встановлений законом строк. До позовної заяви позивачем не додано доказів на підтвердження понесених ним моральних страждань, приниження, важкості виконання повсякденних обов`язків, впливу на вольове та психологічне здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків та інших обставин, не надано доказів щодо характеру та обсягу страждань, що підтверджували б заподіяння моральної шкоди, не надано доказів прямого зв`язку між стражданнями позивача та неповідомленням його відповідачем про перенаправлення запиту до Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, оскільки відповідь на запит про надання публічної інформації позивач отримав вчасно. Також вказує на необґрунтованість розрахунку позивачем моральної шкоди виходячи з тривалості порушення права, яка визначена останнім у 9 місяців, з огляду на те, що з моменту отримання відповідачем запиту про доступ до публічної інформації та надання відповіді на цей запит минуло 5 днів, як це передбачено Законом України «Про доступ до публічної інформації». Крім того зазначає, що позивач, посилаючись на ч. 1 ст. 24 вищевказаного закону не врахував, що цією нормою не передбачено такої підстави для відшкодування шкоди як неповідомлення про направлення запиту належному розпорядникові інформації. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового справи до суду не надходило. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом установлено, що [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , виданого 17.04.2019р. Головним управлінням персоналу Генерального штабу Збройних сил України (а. с. 25). Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2020 року у справі № 420/3184/20 визнано протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Одеської міської ради щодо неповідомлення [PERSON] про направлення запиту на отримання публічної інформації від 21.03.2020, зареєстрованого виконавчим комітетом Одеської міської ради 26.03.2020 № ЗПІ-338, на розгляд Департаменту комунальної власності Одеської міської ради. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року указане рішення залишено без змін. З мотивувальної частини рішення суду слідує, що 21.03.2020 [PERSON] звернувся до Виконавчого комітету Одеської міської ради із запитом на отримання публічної інформації, у якому просив надати інформацію про наявність на території м. Одеси вільних земельних ділянок, що можуть бути використані під забудову жилого будинку, господарських будівель і споруд; відповідь надіслати за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до фіскального чеку АТ «Укрпошта» зазначений запит на отримання публічної інформації від 21.03.2020 направлено на адресу виконавчого комітету Одеської міської ради 21.03.2020. Запит [PERSON] зареєстровано виконавчим комітетом Одеської міської ради 26.03.2020 за вхідним номером №ЗПІ-338. За резолюцією заступника Одеської міського голови Підгайного С. Г. доручено надати відповідь першому заступнику директора Департаменту комунальної власності Одеської міської ради Ахмерову О. О . Листом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради №01-07/180-3121 від 01.04.2020 на запит [PERSON] від 26.03.2020 № ЗПІ-338 надано відповідь, якою запитувача повідомлено про відсутність у розпорядженні Одеської міської ради запитуваної інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричинений цими діями наслідкам. Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктами 4, 5 цієї постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суди, зокрема, повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно з пунктом 9 вказаної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства». З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачем допушено протиправну бездіяльність щодо неповідомлення [PERSON] про направлення запиту на отримання публічної інформації від 21.03.2020, зареєстрованого виконавчим комітетом Одеської міської ради 26.03.2020 № ЗПІ-338, на розгляд Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили і має преюдиційне значення для розгляду цієї справи, що має наслідком відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Звертаючись до суду, позивач завдану моральну шкоду оцінив у розмірі 54 000 грн, розрахунок якої здійснив за кожен місяць порушеного права, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої станом на січень 2021 року за 9 місяців порушення права, проте не зазначив та не надав до суду належних доказів на підтвердження заподіяння моральної шкоди у заявленому розмірі. Суд зазначає, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень можуть викликати негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Разом з тим, з огляду на встановлені обставини справи, беручи до уваги принципи, які повинні враховуватися при стягненні моральної шкоди, суд вважає, що розмір моральної шкоди, заявлений позивачем, є завищеним. Так, ураховуючи вищевикладені норми права, обставини даної справи, обсяг заподіяної позивачу шкоди, глибину та тривалість його моральних страждань, та враховуючи те, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.06.2020 у справі № 420/3184/20 визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо неповідомлення [PERSON] про направлення запиту на отримання публічної інформації належному розпорядникові інформації, що призвело до необхідності позивача для звернення до суду, а також те, що відповідь на запит про доступ до публічної інформації була надана позивачеві у встановлений законом строк, що підтверджено вищевказаним рішення суду, суд, з урахуванням засад розумності та справедливості, дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 300 гривень. Разом з тим позивачем не надано суду достатніх та переконливих доказів, які б слугували підставами для стягнення моральної шкоди з відповідача у більшому розмірі. Посилання відповідача на те, що звертаючись до суду з цим позовом, позивач обґрунтовує заподіяння йому моральної шкоди ненаданням відповіді на запит про доступ до публічної інформації, тоді як така відповідь була йому надана у строк, передбачений законом «Про доступ до публічної інформації», не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки факт протиправної бездіяльності відповідача встановлено судовим рішенням, а тому право позивача має бути захищено судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричинений цими діями наслідкам. За правилами частини 3 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. Проте відповідачем таке повідомлення позивачу направлено не було. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] частково та стягнення з відповідача на користь позивача 300 грн у відшкодування моральної шкоди, при цьому у задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 13, 22 грн судового збору, розрахованого пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: partial