Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи вимоги тим, що відповідач належним чином не бере участі в матеріальному\~утриманні сина, чим порушує його права на достатній рівень життя. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, в обґрунтування яких послалася на факти і обставини, викладені в заяві, та зазначила, що з 24 березня 2001 року по 05 жовтня 2015 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. У звязку з фактичним припиненням з чоловіком сімейних відносин та розірванням шлюбу, син проживає разом із матірю і перебуває на її повному утриманні. Відповідач не виявляє до сина достатньої і належної батьківської турботи та піклування, матеріальної допомоги майже не надає, домовленості з ним про спосіб виконання його обовязку по матеріальному забезпеченню дитини не досягнуто, тому вважає за необхідне встановити стягнення з батька аліментів на неповнолітню дитину за рішенням суду. Відповідач офіційно не працює, проте має періодичний реальний дохід, однак у добровільному порядку не бажає утримувати дитину. Посилаючись на наведені обставини, позивач просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина у\~твердій грошовій сумі 1000 грн. на місяць, чим дитині буде забезпечено мінімальний прожитковий мінімум. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав повністю і пояснив, що у звязку з ситуацією в сімї він згодний виплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1000 грн. Він фізично здоровий, працює, не є інвалідом, інших утриманців не має. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) встановив наступне. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] і [PERSON] з 23 березня 2001 року по 05 жовтня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає з матірю та знаходиться на її вихованні і утриманні. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обовязок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в частині 2 статті 51 Конституції України і статті 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обовязку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі ( ст. 181 СК України). Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). За правилами статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.\~\~ З наданих сторонами доказів убачається, що [PERSON] офіційно не працевлаштований, відомості про його заробіток відсутні. Він працездатний, проживає окремо від сімї,\~\~на його утриманні інші неповнолітні діти й непрацездатні члени родини (утриманці) не перебувають. Зазначені обставини визнані відповідачем у судовому засіданні. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обовязку утримання неповнолітню дитину судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання сина та порядку сплати аліментів не досягнуто. Позивач [PERSON] має важкий матеріальний стан, оскільки працює та має мінімальний заробіток. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд ураховує положення статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», згідно якої\~\~з 1 травня поточного року прожитковий мінімум на одну особу: дитину віком до 6 років встановлено в розмірі 1228 грн.; дитину віком від 6 до 18 років - в розмірі 1531 грн. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку ст. 60 ЦПК України надані докази по справі, суд дійшов висновку, що [PERSON] не в повному обсязі виконує у відношенні свого малолітнього сина передбачені сімейним законодавством батьківські обовязки з його утримання, чим порушує право дитини на достатній рівень життя. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів визнає обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до положень частини 1 статті 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до ч. 2\~ст. 184 СК України\~\~розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1\~ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»\~індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі і оплата праці (грошове забезпечення), з якої відраховують аліменти. Обов'язок проведення індексації розміру аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме, положеннями\~ст. 184 СК України, що зобов'язує державного виконавця проводити таку індексацію без додаткового судового рішення,

Outcome: approved