Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернувся до суду вказаним з позовом. Мотивував свої вимоги тим, що 18.10.03 року між сторонами укладено шлюб. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Вказував, що спільне життя з відповідачем не склалося, сторони мають різні погляди на життя. Зазначав, що шлюбні відносини припинені, спільне господарство та спільний сімейний бюджет не ведуть, шлюб існує формально. [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Свої вимоги мотивує тим, що сторони перебувають у шлюбі з 18.10.03 року, за час перебування в якому подружжя придбало квартиру за адресою: [ADDRESS]. Оскільки досягти згоди щодо поділу вказаного майна не вдалося, позивач просить визнати за нею право власності на 3/4 частини вказаної квартири. У судовому засіданні позивач за первісним позовом свої вимоги підтримав у повному обсязі та визнав вимоги зустрічного позову. Представник позивача за зустрічним позовом у судовому засіданні не заперечував протиизадоволення первісного позову, зустрічний позов підтримав. Вислухавши пояснення учасників, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний та зустрічний позови підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 18.10.03 року у Черкаському міському відділі РАГС, актовий запис № 1841. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи та оцінюючи всі вищевикладені обставини у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що шлюб підлягає розірванню, так як сторони однією сім'єю не проживають, спільне господарство не ведуть, мають різні інтереси та погляди, втратили почуття любові та поваги один до одного, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. Судом встановлено, що за час перебування в шлюбі, а саме у листопаді 2009 року подружжя придбало квартиру за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 26.11.09 року, виданим ГУЖЗ КМДА, копія якого міститься в матеріалах справи. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 3 статті 368 ЦК України). Судом встановлено, що сторони домовились про поділ спірної квартири в наступних частинах: [PERSON] - ? частина, [PERSON] - ? частини. Таким чином, позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на 3/4 частини вказаної квартири є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved