Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

У вересні 2015 року прокурор Енергодарської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Управління Держземагенства у м.Енергодарі Запорізької області звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути 4873,78 грн. матеріальної шкоди, заподіяної незаконним звільненням працівника. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що діями [PERSON] -колишнього начальника відділу Держземагенства у м.Енергодарі Запорізької області, які полягали у незаконному звільненні працівника [PERSON], Управлінню Держземагенства у м.Енергодарі Запорізької області завдано матеріальну шкоду в розмірі 4873,78 грн. коштів, отриманих [PERSON]\~\~як допомогу\~\~по безробіттю у продовж часу з 14 липня 2013 року по 07 березня 2014 року та стягнутих з Управління Держземагенства у м.Енергодарі Запорізької області на користь Кам'янсько-Дніпровського районного центру зайнятості. В судовому засіданні прокурор позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Представник Управління Держземагенства у м.Енергодарі Запорізької областів судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі та просив у позові відмовити, посилаючись на те, що він є неналежним відповідачем. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 60 ЦПК України, кожна\~\~сторона\~\~зобов'язана\~\~довести ті обставини,\~\~на які вона посилається як на підставу своїх\~\~вимог\~\~і\~\~заперечень. В судовому засіданні встановлено, що на підставі наказу №31 від 08 травня 2013 року начальником відділу Держземагенства у м.Енергодарі Запорізької області [PERSON] звільнено із займаної посади головного спеціаліста сектору державного земельного кадастру відділу Держземагенства у м.Енергодарі Запорізької області [PERSON], у звязку з виявленням невідповідності займаній посаді. В подальшому, на підставі постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2014 року вищезазначений наказ про звільнення визнано протиправним та скасовано, поновлено [PERSON] на раніше займаній посаді, з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу. На підставі постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2013 року відділом Держземагенства у м.Енергодарі Запорізької області упродовж березня квітня 2014 року виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу [PERSON] у сумі 25316,19 грн. Разом з тим, Кам'янсько-Дніпровським районним центром зайнятості 16 травня 2013 року [PERSON] було надано статус безробітного та виплачено упродовж часу з 09 червня 2013 року по 07 березня 2014 року допомогу по безробіттю на загальну суму 4873,78 грн. Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 14 липня 2014 року з відділу Держземагенства у м.Енергодарі Запорізької області на користь Кам'янсько-Дніпровського районного центру зайнятості стягнуто суму виплаченої [PERSON] матеріальної допомоги по безробіттю у розмірі 4873,78 грн. 03 червня 2015 року відділом Держземагенства у м.Енергодарі Запорізької області на користь Кам'янсько-Дніпровського районного центру зайнятості здійснено вищезазначену виплату у розмірі 4873,78 грн. Загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників передбачені\~ст. 130 КЗпП України. Відповідно до п. 8\~ст. 134 КЗпП України, службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з її вини підприємству, установі, організації. Відповідно до пункту 10.1 Положення про Держземагенства у м.Енергодарі Запорізької області, затвердженого наказом Державного агентства земельних ресурсів України від 14 червня 2013 року № 269 начальник управління здійснює керівництво управлінням, несе персональну відповідальність за організацію та результати його діяльності. Таким чином відповідач як посадова особа на підставі п. 8 ст. 134 та ст. 237 КЗпП несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну управлінню оплатою працівнику вимушеного прогулу при незаконному звільненню його із роботи. Частиною 4\~статті 136 КЗпП України\~визначено порядок покриття шкоди, заподіяної працівником, та передбачено, що стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу або за заявою прокурора. Відповідно до\~ст. 237 КЗпП України, суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі,організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Аналіз ст.237 КЗпП України дає підстави вважати, що цією статтею встановлено вичерпний перелік шкоди завданої підприємству, установі, організації яка стягується зі службової особи, винною в незаконному звільненні працівника. Таким чином вимоги про стягнення 4873,78 грн., сплачених відділом Держземагенства у м.Енергодарі Запорізької області на користь Кам'янсько-Дніпровського районного центру зайнятості, як суму, отриману [PERSON]\~\~як допомога\~\~по безробіттю не підлягають задоволенню, оскільки\~статтею 237 КЗпП України передбачено можливість стягнення із службової особи, винної в незаконному звільненні працівника шкоди, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу, а отже\~КЗпП України\~не передбачено можливості стягнення понесених позивачем інших витрат. Крім того, відповідно до роз'яснень ч.5 п.6 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Згідно п.32 зазначеної Постанови при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав у цей час.А отже питання зарахування допомоги по безробіттю вирішується при поновленні на роботі працівника та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Стаття 1191 ЦК України, на яку як на підставу позову посилається прокурор також не підлягає застосуванню, оскільки до даних правовідносин застосовуються норми трудового законодавства.\~ На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необґрунтовані\~\~та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed