Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] звернулася до Талалаївського районного суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу у розмірі 267164 гривні. Позов мотивовано тим, що 25 лютого 2013 року [PERSON] отримала у борг від [PERSON] 81 000 гривень, що є еквівалентом 10 000 доларів США, про що склала розписку. [PERSON] помер [INFO] . Його спадкоємцем є позивач, яка 03 серпня 2018 року зустрілася із боржником та домовилася про повернення боргу до 15 березня 2019 року. Оскільки [PERSON] борг не повернула, [PERSON] просить стягнути із відповідача на її користь основну суму боргу у розмірі 267 164 гривні, що на момент подачі позову до суду еквівалентно 10 000 доларів США. Ухвалою судді від 29 березня 2019 року відкрито провадження у справі та призначене підготовче засідання на 11.00 год. 18 квітня 2019 року. Відповідач [PERSON] 11 квітня 2019 року через канцелярію суду надала відзив на позов [PERSON] , у якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою суду від 17 травня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд справи на 09.00 год. 07 червня 2019 року. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала та просила задовольнити. Представник позивача адвокат Собина П.М. позов [PERSON] підтримав та просив задовольнити повністю, так як позивачка є спадкоємцем [PERSON] , у серпні 2018 року звернулася із вимогою до [PERSON] щодо повернення коштів взятих нею у борг у [PERSON] відповідно до розписки від 25 лютого 2013 року, але відповідач кошти не повернула. У зв`язку із чим підлягає стягненню із відповідача на користь [PERSON] . 267 164 гривні, що на момент подачі позову до суду еквівалентно 10 000 доларів США. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] про стягнення боргу визнала частково. Пояснила, що дійсно 25 лютого 2013 року взяла у борг у [PERSON] кошти у розмірі 81 000 гривень, про що написала розписку. [PERSON] також написав розписку, що отримав від неї державні акти на землю, які зобов`язується повернути після повернення нею боргу у сумі 81 000 грн. Земельні ділянки посвідчені державними актами є її власністю та її чоловіка. Вони знаходяться у оренді у ТОВ Агрофрма «Обрій» і вона та чоловік щорічно отримують орендну плату. Донька померлого [PERSON] у серпні 2018 року зустрічалася із нею з приводу повернення боргу. Вона згодна повернути позивачці 81 000 гривень, оскільки саме таку суму коштів у гривнях взяла у борг у [PERSON] .. На даний час вона жодних коштів у рахунок повернення боргу не платила. Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові докази у справі доходить висновку про часткове задоволення позову [PERSON] з наступних підстав. Зі змісту розписки, оригінал якої наданий позивачкою у судовому засіданні, та досліджений судом, слідує, що 25 лютого 2013 року [PERSON] , яка проживає у с. Чернецьке Талалаївського району, отримала у борг від [PERSON] кошти у сумі 81 000 гривень, що є еквівалентом 10000 доларів США (а.с.82). Відповідно до розписки, оригінал якої наданий суду відповідачем [PERSON] , [PERSON] отримав від [PERSON] , яка проживає у с. Чернецьке державні акти на право власності на земельну ділянку видані на ім`я [PERSON] серії [NUMBER] та на ім`я [PERSON] серії [NUMBER] . Зобов`язується повернути зазначені правовстановлюючі документи після повернення боргу від [PERSON] у сумі 81 000 гривень, що є еквівалентом 10000 доларів США (а.с.83) В судовому засіданні, на підставі досліджених матеріалів спадкової справи № 197/2015 встановлено, що [INFO] [PERSON] помер. Спадщину за заповітом після його смерті прийняла [PERSON] , яка у встановлений законодавством строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Згідно заповіту, посвідченого 11 серпня 1997 року, [PERSON] на випадок смерті зробив розпорядження, яким все майно, яке на день смерті буде належати йому, і на що він за законом матиме право, він заповів [PERSON] (а.с.56- 71). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ч. 2 ст. 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Дослідженими письмовими доказами - розписками складеними 25 лютого 2013 року [PERSON] та [PERSON] (а.с.82,83) підтверджується наявність між [PERSON] та [PERSON] договірних відносин з позики. Позивач, як спадкоємець [PERSON] , 02 серпня 2018 року звернулася із вимогою до відповідача щодо повернення у строк до 15 березня 2019 року, коштів за договором позики, що підтверджується відеозаписом їх зустрічі, що міститься на оптичному диску, дослідженому судом. (а.с.10а). Відповідачем [PERSON] визнається факт отримання 25 лютого 2013 року коштів у розмірі 81 000 гривень від [PERSON] , не оспорюється право [PERSON] , як спадкоємця кредитора вимагати повернення боргу. Також відповідач у судовому засіданні підтвердила, що жодних коштів у рахунок повернення боргу за розпискою від 25 лютого 2013 року не сплачувала. Згідно змісту розписки складеної відповідачем, 25 лютого 2013 року [PERSON] , яка проживає у с. Чернецьке Талалаївського району, отримала у борг від [PERSON] кошти у сумі 81000 гривень, що є еквівалентом 10000 доларів США (а.с.82) Отже, згідно з умовами цього договору, грошові зобов`язання позичальника виражені в національній валюті України - гривні з визначенням грошового еквівалента - долара США. З тексту договору вбачається, що гроші були отримані у гривні, що також підтверджується відеозаписом зустрічі позивача та відповідача, де [PERSON] зазначає, що отримала кошти саме у розмірі 81000 грн. Також у судовому засіданні відповідач підтвердила, що отримала у борг від [PERSON] суму 81000 гривень. Враховуючи, що умовами договору чітко передбачено надання грошей в позику в національній валюті України, а саме 81 000 гривень, вказана сума і підлягає стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] , а в іншій частині вимог слід відмовити. При вирішенні спору, що виник між сторонами суд прийняв до уваги правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 757/21343/15-ц, провадження № 61-19134св18. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову було сплачено 2671 гривню 61 копійку судового збору (а.с.1), отже частка, пропорційна до задоволених позовних вимог, складає 810 гривень (81000 х 2671,64/267164 =810), які необхідно стягнути із відповідача на користь позивача.

Outcome: partial