Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

У вересні 2018 року позивач звернулася до суду із даним позовом. Свій позов мотивує тим, що 1997 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем дітей від подружнього життя не мають. Позивач зазначає, що вони з відповідачем проживали у м. Донецьк однак, після окупації м. Донецька у них з відповідачем були різні погляди відносно вирішення питання про проживання. Позивач переїхала проживали до с. Триліси, Фастівського району, а відповідач залишився проживати на окупованій території. З часу її переїзду, а саме з літа 2014 року, вони з відповідачем жодного разу не спілкувалися, не підтримували ніяких стосунків. Вважає, що у сім»ї немає майбутнього, тому звернулася до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином. Направила до суду письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу в підготовчих і судових засіданнях без її участі. Зазначила, що позов підтримує в повному обсязі, у разі винесення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Фастівського міськрайонного суду https://fs.ko.court.gov.ua, оскільки зареєстрований та проживає на тимчасово окупованій території міста Донецька. Згідно ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 16 жовтня 1997 року у Бердичівському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Житомирської області, актовий запис № 564, що підтверджується Свідоцтвом про одруження Серія [NUMBER], виданим 16 жовтня 1997 року. Від вказаного шлюбу сторони спільних дітей не мають. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. (ст. ст. 21, 24 СК України). Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, позивач виявила бажання залишити собі шлюбне прізвище «[PERSON]». Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, а тому позовну заяву можливо задовольнити і шлюб потрібно розірвати. Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved