Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

У вересні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТП. Позовні вимоги мотивує тим, що 25 лютого 2016 року о 13 год. 50 хв. [PERSON], керуючи автомобілем «Хюндай», д/н [NUMBER]на пл. Дарницькій в м. Києві здійснив зіткнення з належним [PERSON] автомобілем [NUMBER] і технічно його пошкодив. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Звітом № 02/07/16 встановлено, що шкода, завдана автомобілю позивача, складає 58 380,64 грн., вартість самого дослідження склала 1 200,00 грн., а вартість його лікування становила 65 565,23 грн. Крім того, позивачу спричинено і моральну шкоду, яка виразилася в погіршенні стану здоров'я, фізичному болю, погіршенні відносин з близькими, порушенні життєвого укладу, внесенні небажаних корективів в життєві плани, розмір якої він оцінює в сумі 55 000,00 грн., і яку теж просить стягнути з відповідача на його користь. 14 листопада 2016 року представник позивача надав письмові пояснення до позовної заяви в яких пояснив, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому, відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 листопада 2016 року, заяву представника позивача про забезпечення позову повернуто позивачу. Представник відповідача подав до суду заперечення з яких вбачається, що позовні вимоги не визнаються оскільки відповідачем з ПАТ «СК «СКАЙД» було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності та отримано поліс АЕ4057364. Також відповідачем 29 лютого 2016 року було повідомлено ПАТ «СК «СКАЙД» про настання страхового випадку, а тому для отримання відшкодування матеріального збитку внаслідок ДТП позивачу слід звернутися саме до ПАТ «СК «СКАЙД». В процесі розгляду справи, а саме 21 листопада 2016 року, до участі у справі в якості третьої особи було залучено ПАТ «СК «СКАЙД». Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 листопада 2016 року задоволено клопотання представника відповідача, у справі призначено автотоварознавчу експертизу. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22 січня 2018 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 червня 2018 року задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 65 565,23 грн., моральну шкоду в розмірі 55 000,00 грн. та судові витрати. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнає з підстав, викладених в запереченні на позов, просить відмовити в його задоволенні. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Судом встановлено, що 25 лютого 2016 року о 13 год. 50 хв. пл. Ленінградській в м. Києві сталася ДТП між автомобілем [NUMBER] та автомобілем [NUMBER], внаслідок чого між транспортними засобами сталося зіткнення, що призвело до їх механічного пошкодження, що підтверджується довідкою про ДТП № 86818870 (т. 1 а.с. 233). Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2016 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП (т. 1 а.с. 5-8). Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (т. 1 а.с. 9). Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля [NUMBER] застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на підставі полісу АІ/8346957 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальність власників наземних транспортних засобів від 15 червня 2005 року. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля [NUMBER] застрахована в ПАТ «СК «СКАЙД» на підставі полісу АЕ/4057364 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальність власників наземних транспортних засобів від 30 березня 2015 року (т. 2 а.с. 28). 26 лютого 2016 року [PERSON] звернувся до ПАТ «СК «СКАЙД» з повідомленням про ДТП та заявами № 1 та № 2 про відшкодування матеріального збитку (т. 2 а.с. 4-5, 7-8). Крім того, 13 квітня 2016 року [PERSON] звернувся до ПАТ «СК «СКАЙД» із заявою № 3 про виплату страхового відшкодування (за шкоду життю та здоров'ю потерпілого) (т. 2 а.с. 17-18). 29 лютого 2016 року [PERSON] звернувся до ПАТ «СК «СКАЙД» з повідомленням про ДТП (т. 2 а.с. 24-25). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу. За загальним правилом, відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок. Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року №1961-IV. Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон №1961-IV (ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону №1961-IV). Згідно зі ст. 6 Закону №1961-IV, страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону №1961-IV (ст.ст. 9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено ст. 1194 ЦК України, у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок щодо страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України). Відповідно до ст. 511 ЦК України, зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, установлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із ч.ч.1 та 4 ст. 636 ЦК України, договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування в деліктному зобов'язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди й цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі ст. 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі ст. 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (ст.ст. 36, 37 Закону №1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст. 1194 ЦК України. Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі ст. 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 у справі №6-2808цс15. З урахуванням установлених обставин справи суд дійшов висновку, що в даному спорі право потерпілої особи на відшкодування завданих збитків реалізовується нею на власний розсуд, шляхом пред'явлення позову безпосередньо до винної особи або до страхової компанії, цивільно-правову відповідальність в якій застраховано завдавачем такої шкоди. Звітом про оцінку вартості збитку нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу № 02/07/16 від 01 липня 2016 року, виготовленого на замовлення [PERSON], вартість матеріального збитку нанесеного власнику автомобіля [NUMBER], з врахуваннями допусків в межах яких відбулась оцінка, з врахуванням ПДВ 20% та інших загальнодержавних податків і зборів (обов'язкових платежів) складає 58 380,64 грн. (т. 1 а.с. 18-41). Звітом про визначення вартості матеріального збитку № 1778/15 від 05 квітня 2016 року, виготовленого на замовлення ПАТ «СК «СКАЙД», вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля [NUMBER] станом на 05 квітня 2016 року складає 50 349,30 грн. (т. 2 а.с. 34-55). Згідно висновку експерта № 2-29/08 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, складеного 29 серпня 2017 року на підставі ухвали суду від 21 листопада 2016 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER], який належить [PERSON], складає (з урахуванням ПДВ): 60 732,02 грн.; сума матеріального збитку, завданого [PERSON], внаслідок пошкодження автомобіля [NUMBER], після ДТП, яка мала місце 25 лютого 2016 року (з урахуванням ПДВ): 42 750,96 грн. (т. 1 а.с. 158-171). Згідно ст. 115 ЦПК України, висновок експерта у галузі права не є доказом, має допоміжний (консультативний) характер і не є обов'язковим для суду. Суд може посилатися в рішенні на висновок експерта в галузі права як на джерело відомостей, які в ньому містяться, та має зробити самостійні висновки щодо відповідних питань . При цьому, як роз'яснив Верховний Суд України в п. 17 своєї постанови «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30 травня 1997 року за №8, при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з'ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об'єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обгрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. В даному випадку, оцінивши вищенаведені висновки на предмет того, чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об'єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обгрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи, суд приходить до висновку, що експертиза, за результатами якої складено саме вказаний висновок № 2-29/08 від 29 серпня 2017 року, проведена у відповідності з принципами об'єктивності та повноти експертного дослідження, визначеними ст. 3 Закону України «Про судову експертизу». На підставі викладеного, суд приймає в якості належного та допустимого доказу лише висновок експерта № 2-29/08 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, складеного 29 серпня 2017 року, який, в свою чергу, підтверджує викладені позивачем у позовній заяві обставини заподіяння матеріального збитку. З наданих в судовому засіданні пояснень представника позивача встановлено, що МТСБУ виплатило позивачу частково відшкодування шкоди в розмірі 14 000,00 грн. Враховуючи відшкодовану МТСБУ матеріальну шкоду в розмірі 14 000,00 грн., суд приходить до висновку, що [PERSON] належить відшкодувати матеріальну шкоду в розмірі 28 750,96 грн., яка розрахована наступним чином: (42 750,96 грн. (вартість матеріального збитку) - 14 000,00 грн. (сплачене відшкодування). Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені в ст. 1167 ЦК України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зав'язку між порушенням та моральною шкодою. Позивач, обґрунтовуючи підстави для відшкодування моральної шкоди, посилається на те, що діями відповідача йому спричинено моральну шкоду, яка полягає в погіршенні стану здоров'я, фізичному болю, погіршенні відносин з близькими, порушенні життєвого укладу, внесенні небажаних корективів в життєві плани. З урахуванням обставин, які наведені позивачем в частині заявлених вимог щодо відшкодування моральної шкоди, суд вважає правомірними вимоги позивача про відшкодування за рахунок відповідача моральної шкоди, тому виходячи з характеру глибини фізичних та душевних страждань позивача, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якої зазнав позивач у зв'язку з пошкодженням його майна, неможливості нормального користування ним, порушенні звичайного способу життя, необхідності докладати додаткових зусиль для його нормалізації суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральну шкоду в розмірі 2 000,00 грн. Що стосується позовних вимог про відшкодування витрат на лікування в розмірі 5 984,59 грн., суд приходиться до наступного. Так, з дослідженої в судовому засіданні виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 332, виданої лікарнею з поліклінікою (державною установою) Територіального медичного об'єднання міністерства внутрішніх справи України по Київській області, [PERSON] перебував у вказаному лікувальному закладі в період з 02 березня 2016 року по 18 березня 2016 року з діагнозом: «Посттравматическая левосторонняя торакалгия с болевым мышечно-топическим синдромом. Закрытая травма грудной клетки (25.02.2016 г.). Распостраненный остеохондроз позвоночника, спондилез ГОП. Посттравматическое ХНМК в ВББ IIстепени (сотрясение мозга 25.02.2016 г. I степени декамп. с цефалгическим, астеноневрастеническим симптомами (т. 1 а.с. 14). З наданих позивачем копій квитанцій вбачається, що останній придбавав ліки на суму 5 984,59 грн. (т. 1 а.с. 16). Згідно ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, а також наявності причинного зв'язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Однак, позивачем не доведено причинно-наслідковий зв'язок між заподіянням шкоди здоров'ю відповідачем на момент ДТП та витратами на лікування, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], 3-я особа ПАТ «Страхова компанія «СКАЙД» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП підлягає задоволенню частково, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в сумі 28 750,96 грн. та моральної шкоди в розмірі 2 000,00 грн., в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. В порядку ст. 141 ЦПК України, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 102,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial