Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

у березні 2020 року представник позивача акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 26.07.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 8000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач [PERSON] належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконує, у зв`язку з чим у нього станом на 31.12.2019 року виникла заборгованість, загальна сума якої становить 688138,56 грн та включає в себе заборгованість за кредитом - 7687,72 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 680182,52 грн, заборгованість за комісією - 0,00 грн та заборгованість за пенею - 268,32 грн. Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, тому кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 135259,37 грн, яка складається з заборгованості за кредитом - 7687,72 грн та заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 26.07.2011 року по 20.01.2018 року - 127571,65 грн, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22.06.2020 року провадження у справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, в частині вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 7687,72 грн та заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 26.07.2011 року по 30.10.2017 року в розмірі 101605,79 грн, - закрито. Представник позивача акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» у відкрите судове засідання не з`явився, в позовній заяві зазначив про розгляд справи у його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації та розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Добропільського міськрайонного суду Донецької області http://dpm.dn.court.gov.ua, доказів поважності своєї неявки, відзиву на позовну заяву або заяви про розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надходило. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з викладеним, враховуючи заяву представника позивача, який не заперечував проти такого вирішення справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів і ухвалити заочне рішення, направивши за місцем мешкання відповідача копію рішення суду для відома. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази та проаналізувавши їх в сукупності, вважає, що позов в частині вимог щодо стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 31.10.2017 року по 20.01.2018 року в розмірі 25965,86 грн задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч.ч. 2-3 ст. 12 ЦПК України) При цьому, відповідно до ч.ч. 4-5 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Так, як встановлено Добропільським міськрайонним судом Донецької області в рішенні від 04.12.2019 року та Донецьким апеляційним судом в постанові від 16.03.2020 року, що 26.07.2011 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанк (а.с.11), за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 8000,00 грн. Через невиконання умов вказаного договору, утворилась заборгованість, про що свідчить розрахунок заборгованості за договором №б/н від 26.07.2011 року, сформований станом на 31.12.2019 року (а.с.8-10) 04 грудня 2019 року Добропільським міськрайонним судом Донецької області по справі № 227/5375/18 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості було ухвалено рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.07.2011 року у розмірі 7 687,72 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 7 687,72 грн. У задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 26.07.2011 року по 30.10.2017 року в розмірі 101605,79 грн - відмовлено. Постановою Донецького апеляційного суду від 16.03.2020 року апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції від 04.12.2019 року залишено без змін. Постанова набрала законної сили 16.03.2020 року. З урахуванням ухвали суду від 22.06.2020 року про закриття в частині вимог провадження по справі 227/913/20, не вирішеним залишається позов в частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 31.10.2017 року по 20.01.2018 року в розмірі 25965,86 грн. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Частинами першою, другою статті 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. (ч. 1 ст. 638 ЦК України) Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку - АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В анкеті-заяві позичальника від 26.07.2011 року процентна ставка не зазначена. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитом. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, окрім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № б/н від 26.07.2011 року, посилався на витяг з Тарифів Банку та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Банку, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (Банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України в постанові від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15). Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «Приватбанк» (а у подальшому - АТ КБ «Приватбанк») у період - з часу виникнення спірних правовідносин (26.07.2011 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом (12.03.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, наданий Банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. При цьому згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Банку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 26.07.2011 року шляхом підписання заяви-анкети, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Такі висновки відповідають правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Отже, Банк не довів, що саме надані ним Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно брав на себе зобов`язання зі сплати винагороди банку. Тому вимоги позову щодо стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 31.10.2017 року по 20.01.2018 року в розмірі 25965,86 грн не можуть бути задоволені, у зв`язку з їх безпідставністю, через відсутність передбаченого обов`язку відповідача з їх сплати позивачу у анкеті-заяві від 26.07.2011 року, оскільки витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який викладений на банківському сайті: https://privatbank.ua/terms, не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог з наведених вище підстав. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed