Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. 23 квітня 2004 року у Російській Федерації позивач уклав з відповідачкою шлюб, зареєстрований Будинком реєстрації шлюбу №4 Управління ЗАГС м. Москви, актовий запис №1360. 28 вересня 2005 року в Німеччині у сторін народилась дочка [PERSON] Катаріна. Після одруження сторони постійно проживали у Німеччині. Наразі сімейне життя між сторонами погіршилось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Зазначив, що відповідач наразі проживає на території Російської Федерації. З цих підстав позов просить задовольнити. Представник позивача в судове засідання не зявився, завчасно надав заяву, в котрій просивпозов задовольнити, а справу розглянути без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом направлення доручення про вручення судових документів та проведення окремих процесуальних дій на території Російської Федерації, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутність не подавала, у зв'язку із чим, суд, враховуючи заяву представника позивача, відповідно до\~статей 224 - 225 Цивільного процесуального кодексу України\~ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до частини 2\~статті 197 Цивільного процесуального кодексу України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача законні і обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно\~статті 9 Конституції України\~\~чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно частини 1 статті 13 Сімейного Кодексу України частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Статтями 51 Конституції України та 24 Сімейного КодексуУкраїни закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року) - кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до частин 3, 4 статті 56 Сімейного КодексуУкраїни, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування на їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу. Відповідно до частини 1 статті 112 Сімейного КодексуУкраїни суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. З матеріалів справи судом встановлено, що 23 квітня 2004 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] у Будинку реєстрації шлюбу №4 Управління ЗАГС м. Москви, актовий запис №1360. Від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON] Катаріну, [INFO]. Відповідно до статті 111 Сімейного Кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Шлюбні стосунки фактично припинені. Сторони не бажали поновлювати стосунки, будь-яких заходів до примирення сторони не приймають, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам сім`ї, а тому надання сторонам строку для примирення суд вважає недоцільним. Майновий спір між сторонами відсутній. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного КодексуУкраїни суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має суттєве значення. Згідно частини 3 статті 105 Сімейного КодексуУкраїни шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується статтею 88 Цивільного Процесуального України, стороні на користь якої ухвалено рішення присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved