Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до Вертіївської сільської ради з позовом про визнання незаконним та скасування рішення 28 сесії 6 скликання Вертіївської сільської ради від 12.02.2014 року про відмову їм у приватизації квартири в будинку [ADDRESS], зобов'язання Вертіївської сільської ради прийняти рішення, яким передати у їхню спільну часткову власність займане ними житлове приміщення. Рішенням суду в задоволенні позову було відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON], [PERSON], [PERSON] просять скасувати рішення суду через неповне з'ясування обставин справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд вийшов за межі позовних вимог і розглянув питання про те, чи втратили позивачі право користування житловим приміщенням. Крім того, апелянти вважають, що висновок суду про аварійність будинку, який бажають приватизувати позивачі, є безпідставним. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] та [PERSON] працювали на Вертіївській СТО (а.с.30-31), яка відносилась до обласного виробничого управління «Чернігівавтосервіс». В 1975 році обласне виробниче управління «Чернігівавтосервіс» надало сім'ї [PERSON] в користування ? частину будинку [ADDRESS], який розташований поряд з СТО. Через відсутність на той час нумерації будинків, відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, у 1979 році реєстрація позивачів за місцем проживання була вказана як «СТО, 1». Після присвоєння поштової адреси будинку, була проведена перереєстрація позивачів в будинку [ADDRESS]. В 2005 році СТО припинило свою діяльність і в будинок було припинено подачу електроенергії та води. Сім'я [PERSON], через хворобу [PERSON] і відсутністю у будинку води та електрики, переїхала в будинок, який належав батькам [PERSON] [PERSON] 03.07.2007 року звертався з заявою до Вертіївської сільради про надання земельної ділянки біля будинку для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS]. У своїй відповіді сільрада просила [PERSON] надати документи на підтвердження права власності на будинок (а.с.23-24). У 2008 році [PERSON] звертався до Вертіївського сільського голови з заявою про сприяння його сім'ї у вирішенні питання про оформлення займаної ними частини будинку [ADDRESS] за ними, але йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на будинок і рекомендовано звернутися до суду за визнанням права власності на житло (а.с.25-26). Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 08.09.2009 року житлова будівля за [ADDRESS], була передана у власність територіальної громади с.Вертіївка як безхазяйну (а.с.20-21) і у зв'язку з цим була проведена відповідна реєстрація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.18). 03.06.2013 року [PERSON] звернувся до сільради з заявою про надання дозволу на проведення капітального ремонту житлового будинку [ADDRESS], але виконком сільради своїм рішенням № 32 від 10.07.2013 року не дав дозвіл на проведення ремонту в будинку (а.с.27-29). [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 24.12.2013 року звернулись з заявою до сільського голови про надання дозволу на приватизацію квартири в будинку [ADDRESS] (а.с.17). Рішенням 28 сесії 6 скликання Вертіївської сільської ради від 12.02.2014 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у приватизації вказаної квартири. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] вважають таке рішення незаконним, так як відповідач своїм рішенням фактично позбавив їх права на житло, а в ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» мається заборона щодо відсутності права органу місцевого самоврядування відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі фактично не проживають у спірному будинку з 2005 року, сама по собі реєстрація в спірному будинку не дає права на приватизацію і, крім того, будинок перебуває в аварійному стані, потребує капітального ремонту, а тому не підлягає приватизації. Проте, такі висновки суду не відповідають матеріалам справи та зроблені з порушенням норм матеріального права. Відповідно до ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові кімнати у гуртожитках, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. Частиною 2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що передача житлових приміщень здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цьому житловому приміщенні, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника житлового приміщення. Згідно до ч.10 ст.8 цього ж Закону органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Зважаючи на наведене, при вирішенні питання про дачу згоди на приватизацію сім'єю [PERSON] квартири будинку [ADDRESS], Вертіївська сільська рада повинна була з'ясувати чи належить це житлове приміщення до об'єкту приватизації, чи мають право [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на приватизацію цього приміщення, тобто чи постійно вони користуються об'єктом приватизації на умовах найму або за ними зберігається житло як за тимчасово відсутніми, і чи не має законодавчої заборони на приватизацію цього об'єкту. Як убачається з п.2 рішення 28 сесії 6 скликання Вертіївської сільської ради від 12.02.2014 року, питання щодо постійного проживання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у квартирі будинку [ADDRESS], є спірним і сесія доручила сільському голові вирішити це питання в судовому порядку. Таким чином, відмова у приватизації житла проведена без остаточного з'ясування питання про право позивачів на проживання у квартирі, є передчасною і порушує ст. 2 , ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Представник Вертіївської сільської ради в суді першої інстанції посилався також на те, що спірний будинок перебуває в аварійному стані і потребує капітального ремонту. На підтвердження цього суду були надані акти комісій сільради про обстеження житлового будинку від 07.08.2013 року, від 14.01.2014 року, від 12.02.2014 року, в яких зафіксовано, що дах в будинку протікає, вікна вибиті та брудні, пошкоджений фундамент, стіни не фарбовані, в приміщенні безлад, територія навкруги будинку не прибрана (а.с.61-65). Про те, що будинок потребував капітального ремонту свідчить і заява [PERSON] від 03.06.2013 року до сільського голови (а.с.29), в якій він просив надати дозвіл на проведення ремонту будинку. Дійсно, ч.2 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» встановлена заборона на приватизацію квартир (будинків), що перебувають в аварійному стані, а саме: приміщення, в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей. Однак, ч.4 вказаної норми передбачає за згодою наймачів можливість приватизації одноквартирних будинків, квартир в будинках, включених до планів ремонту. Визнання жилих приміщень непридатними для проживання, недоцільності проведення капітального ремонту або можливості і доцільності проведення ремонту приміщення регламентовано постановою Ради Міністрів УРСР № 189 від 26.04.1984 року «Про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним та технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання». Відповідно до вказаного нормативного акту, рішення щодо непридатності приміщення для проживання або доцільності ремонту житла приймає виконком відповідної ради. Це передбачено і ст.ст. 25, 29, 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». До розгляду заяви [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про приватизацію житла ні Вертіївська сільська рада, ні її виконком у встановленому порядку не вирішували питання про визнання спірного будинку непридатним для проживання або включення цього будинку до плану ремонту. За таких обставин, доводи представника сільради про відмову позивачам у приватизації квартири у спірному будинку через аварійність будинку є безпідставним і не відповідає ч.ч. 2, 4 ст.2, ч.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Суд першої інстанції вказаним обставинам не дав належної правової оцінки, не застосував норми матеріального права, які необхідно було застосувати, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних в частині визнання незаконним рішення 28 сесії 6 скликання Вертіївської сільської ради від 12.02.2014 року про відмову [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у приватизації квартири в будинку [ADDRESS]. Що стосується позовних вимог про скасування рішення сесії і зобов'язання відповідача прийняти рішення про передачу у спільну часткову власність позивачам займане ними житлове приміщення, то такий спосіб захисту прав не передбачений ст.16 ЦК України, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Outcome: partial