Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог вказала, що 04.01.2005 року між сторонами було укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований у Жашківському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 07.02.2005 року за № 040578200012. Вказаний договір укладений на 5 років та діяв до 07.02.2010 року з дня державної реєстрації. Вказала, що вона неодноразово усно зверталася до відповідача по питанню подальшої оренди, але їй повідомляли, що з нею будуть розраховуватися без затримань, що і відбувалося. У 2015 році вона вирішила обробляти свою земельну ділянку самостійно і звернулась усно до відповідача з проханням повернути їй земельну ділянку та дізналася, що між нею та відповідачем існує додаткова угода до договору оренди землі від 04.01.2005 року. Згідно довідки № 747 від 25.08.2015 року відділу Держземагенства у Жашківському районі Черкаської області вбачається, що 28.12.2012 року між нею та відповідачем була підписана додаткова угода до договору оренди землі від 04.01.2005 року, яка в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди зареєстрована до 01.012013 року та діє 15 років з дня реєстрації, тобто до 2027 року. На підставі вказаного, ст.ст. 202, 203, 215 ЦК України позивачка просила визнати додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 04.01.2005 року, укладену між нею та відповідачем ПСП «Агрофірма» «Світлана» недійсною. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала та підтвердила вищевказані обставини. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав і пояснив, що оспорювана позивачкою [PERSON] додаткова угода до договору оренди землі від 04.01.2015 року укладена у письмовій формі та зареєстрована у встановленому законом порядку, позивачка з 2010 року і до дня звернення в суд щорічно, своєчасно та в повному об»ємі отримувала орендну плату. Угода є дійсною і обовязковою до виконання сторін. У позові просить відмовити. Представники третьої особи на стороні відповідача просить справу розглянути у його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником земельної ділянки (паю), площею 2,2174 га. На підставі державного акту на право власності серії ЧР № 062217, яка розташована на території Охматівської сільської ради, Жашківського району, Черкаської області. 4 січня 2005 року між [PERSON] та ПCП «Агрофірма» «Світанок» було укладено в письмовій формі договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого [PERSON] передала в строкове платне користування належну їй земельну ділянку (пай) площею 2,2174 га., що знаходиться адмінмежах Охматівської сільської ради, Жашківського району, Черкаської області для ведення товарного сільськозгосподарчого виробництва терміном на 5 років. Даний договір був зареєстрований в Жашківському районному відділі Черкаської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» при Держкомземі України 7 лютого 2005 року за № 040578200012. 28.12.2012 року сторонами була підписана додаткова угода до договору оренди землі від 04.01.2005 року, яка в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди (розділ 4) зареєстрована до 01.01.2013 року та діє 15 років з дня реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно положень ст.. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально, статтею 18 зазначеного закону встановлено, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. З матеріалів справи вбачається, що договір оренди та оспорювана додаткова угода до договору оренди земельної ділянки, укладеної в письмовій формі, пройшли відповідну державну реєстрацію, виконувалися позивачкою, останній відповідачем нараховувалась та видавалась орендна плата. Пред»являючи позов про визнання недійсною укладеної додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки (паю) від 4 січня 2005 року, позивачка [PERSON] посилалась на те, що дана угода нею не підписувалася, внаслідок чого порушено її права та охоронювані законом інтереси, які змушена захищати в судовому порядку. Хоча в чому саме полягає порушення її прав та інтересів та яке її право підлягає захисту, і в чому позивачка належним чином не обґрунтувала. В позові [PERSON] вказує, що хоче повернути земельну ділянку та обробляти її самостійно, тобто розпорядитися нею на власний розсуд. З наведеного не вбачається, що під час укладення «спірної» в даний час додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки були порушені в чомусь права та інтереси позивачки. Вона на цьому не акцентує увагу, що на час предявлення позову вона хоче розпорядитися належною їй земельною ділянкою по іншому. Ймовірно з таких саме підстав [PERSON] назвала свій позов «Про визнання додаткової угоди до договору оренди землі від 4 січня 2005 року не дійсною». До речі [PERSON] умови укладеного договору виконувала, їй відповідачем щорічно, своєчасно та в повному розмірі виплачувалась орендна плата за користування земельною ділянкою. Таким чином, позивачка була обізнана про укладення договору оренди та додаткової угоди до договору оренди землі, бажала їх виконання, бажала отримання орендної плати, виконувала дії, направлені на отримання орендної плати, отримувала орендну плату, проте 4 вересня 2015 року звернулася до суду з позовом про визнання додаткової угоди до договору оренди землі від 4 січня 2005 року недійсним в звязку з тим, що підпис на додатковій угоді до договору оренди землі здійснені не позивачкою та підроблений відповідачем. Згідно з розясненнями в пункті 8 Постанови «Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову Практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.. 203 ЦК України, а саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Згідно висновку експертів за результатами проведення судово-технічної експертизи документів та судово-почеркознавчої експертизи від 07.12.2015 року № 748/1212/15-23 вбачається, що підпис від імені [PERSON] в графі «підпис» колонки «орендодавець» додаткової угоди від 28.12.2012 року до договору оренди землі від 04.01.2005 року між [PERSON] та ПСП «Агрофірма» «Світанок» виконанні не [PERSON], а іншою особою. Відповідно до вимог ст.. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім, переконанням що ґрунтується на всебічному, повному, об»активному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд враховує вільність волевиявлення учасника правочину ([PERSON]В.) та відповідність волевиявлення внутрішній волі за ч. 3 ст. 203 ЦК України, що полягає не у формальному викладенні підпису в такому самому вигляді, як і підписів в паспорті, інших документах, а в наявності фактичних обставин, які свідчать про відповідність внутрішній волі укладеному правочину, наявність бажання отримання правових наслідків та вільне отримання таких наслідків. Як зазначено вище, що договір оренди землі та додаткова угода до цього договору були укладені між сторонами відповідно 4 січня 2005 року та 28 грудня 2012 року, в належній письмовій формі, пройшли відповідну державну реєстрацію, досить тривалий час сторони виконували свої обовязки та користувалися правами за цим договором та додатковою угодою до цього договору, що дійсно свідчить про реальне позитивне волевиявлення позивачем [PERSON] до укладання «спірного» в даний час додаткової угоди до договору оренди землі від 4 січня 2005 року. Позивачка [PERSON] своїми діями підтвердила, що договір оренди землі та додаткова угода до нього якою на час її укладення відповідали внутрішній волі та спростовує її твердження про відсутність її волевиявлення. На підставі викладеного, ст. 202, 203, 215 ЦУ України, Закону України «Про оренду землі»,

Outcome: dismissed