Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

У \~березні 2020\~року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно отриманих коштів в розмірі 47500 грн., інфляційних витрат у розмірі 236,50 грн. та 3% річних від простроченої суми безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 686,28 грн. На обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначила, що 25.09.2019 року вона випадково отримала реквізити незнайомої їй раніше особи та в результаті помилки перерахувала кошти в розмірі 47500 грн. на картковий рахунок фізичної особи в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», номер картки: [NUMBER] на ім`я [PERSON] . Вказує, що з метою повернення помилково перерахованих грошових коштів позивач здійснила всі можливі заходи задля звернення до відповідача. Так, 23.01.2020 року на дві ймовірні поштові адреси відповідача були направлені претензії щодо повернення коштів, проте відповіді на пред`явлену претензію [PERSON] не надав та грошові кошти не повернув, а тому позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги з викладених у позові підстав, проти проведення заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, з невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду представника позивача по справі, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. \~ \~ \~ \~ Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За приписами\~ст. 2 ЦПК України,\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до\~ст.\~ст.\~12,\~13\~ЦПК України,\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін,\~при цьому\~суд розглядає\~цивільні справи\~не інакше\~як в\~межах заявлених\~вимог і\~на підставі\~наданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~доказів.Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтями\~15, 16 ЦК України \~передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність, у тому числі й у судовому порядку. Зокрема, ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 76\~ЦПК Українивстановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що згідно платіжного доручення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № Р24А67415692294170047262 від 25.09.2019 року, [PERSON] перерахувала на рахунок № [NUMBER] на ім`я [PERSON] грошові кошти в розмірі 47500 грн. (а.с. 11, 18). 23.01.2020 року представником позивача [PERSON] на поштову адресу відповідача - [PERSON] , а саме: [ADDRESS] , а також на другу відому адресу відповідача [ADDRESS] було відправлено претензію щодо повернення коштів (а.с. 12-15). Згідно повідомлення Укрпошти, відправлення на адресу: Хмельницька область, Волочиський район, с. Ріпна, вручено особисто адресату (а.с.16). При цьому будь-якої відповіді від [PERSON] до позивача не надходило. Згідно зі ст. 387 ЦК України власник майна має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа їм. Безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збереження нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Так, згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Аналіз вказаної статті вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) - це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Вказане положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Отже, ст. 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Будь-яких правових підстав для переказу коштів на рахунок відповідача судом не встановлено, так само як і не встановлено жодних договірних стосунків або деліктних правовідносин між сторонами, а призначення переказу взагалі не дає можливості ідентифікувати мету проведеної банківської операції. Таким чином, перераховані грошові кошти набуті відповідачем безпідставно, оскільки таке перерахування коштів не ґрунтувалось на прямій вказівці закону та не було передбачено правочином, тому суд доходить висновку про безпідставне отримання [PERSON] грошових коштів в сумі 47500 грн. Згідно ч. 2 ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до\~ст.\~536\~ЦК України\~за користування\~чужими грошовими\~коштами боржник\~зобов`язаний сплачувати\~проценти,\~якщо інше\~не встановлено\~договором між\~фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Також, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У даному випадку заборгованість [PERSON] у розмірі 47500 грн. виникла з 26.09.2019 року, а тому інфляційні витрати становлять 236,50 грн. (за жовтень 2019 року, листопад 2019 року, грудень 2019 року, січень 2020 року, лютий 2020 року сукупний індекс інфляції становить 100,5). Сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 26.09.2019 року по 19.03.2020 року розраховується за формулою: сума боргу (47500) х процентну ставку (3%) х кількість днів (з 26.09.2019 року по 31.12.2019 року = 97 днів, а з 01.01.2020 року по 19.03.2020 року = 79 днів) / 100% / 365 днів = 686,28 грн. Враховуючи вищезазначене, з урахуванням правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року справа № 607/5422-16-ц, оцінивши всі докази у їх сукупності, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача стягнути з [PERSON] безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 47500 грн., інфляційні витрати у розмірі 236,50 грн. та 3% річних від простроченої суми безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 686,28 грн. Питання про розподіл судових витрат вирішено відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved