Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

У березні 2017 року до суду звернувся ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовом до [PERSON], просив стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору № б/н від 25.07.2011 року в сумі 50 807 грн. 01 коп. У судове засідання представник позивача не зявився, на адресу суду надіслав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не прибув, про дату розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, письмової заяви про розгляд справи в його відсутність суду не надав. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне: 25.07.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, згідно якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 2 400 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу та розмір процентів встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. [PERSON] зобовязався належним чином прийняти, використовувати і повернути Банку отримані кошти, а також здійснювати плату за кредит (встановлені проценти та комісії) у терміни, встановлені Кредитним договором. Відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобовязання за кредитним договором; щомісячних платежів не здійснює, чим порушує права позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Розрахунками, наданими позивачем, підтверджується наявність заборгованості відповідача перед банком, яка станом на 31.01.2017 року становить 50 807 грн. 01 коп., з яких: -2 920 грн. 25 коп. заборгованість за кредитом; -41 131 грн. 19 коп. нараховані відсотки за користування кредитом; -3 860 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: -500 грн. 00 коп. штраф (фіксована частина); -2 395 грн. 57 коп. штраф (процентна складова). Зміст кредитного договору, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] не суперечить вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Отже, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею всі документально підтвердженні судові витрати. Судові витрати розподілити згідно ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved