Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернулася до Радехівського районного суду Львівської області із позовом до Гніздичівського державного спиртового заводу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та стягнення компенсації за втрату частини заробітної плати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він з 02.05.2004 р. по 01.04.2010 року. працював на посаді начальника підсобного господарства на Гніздичівському державному спиртзаводі. 10.08.2012 року рішенням Жидачівського районного суду Львівської області у справі за його позовом до Гніздичівського державного спиртового заводу позов було задоволено та стягнуто з останнього в його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 3683,43 грн. та компенсацію у звязку з втратою частини заробітної плати через порушення термінів її виплати в сумі 473,81 грн. Відповідач провів остаточний розрахунок з ним по заборгованості з заробітної плати лише 24.01.2014 року. Про порушення свого права він взнав, коли отримав лист відділу державної виконавчої служби Жидачівського районного управління юстиції від 14.12.2015 р. за № 09-20/2638. Тому просить поновити пропущений з поважних причин строк звернення до суду, стягнути з Гніздичівського державного спиртового заводу в його користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 02.04.2010 року по 24.01.2014 року в розмірі 39466,98 грн. та компенсацію за втрату частини заробітної плати, у зв»язку з порушенням строків її виплати за період з серпня 2012 року по січень 2014 року в сумі 25 грн. 79 коп. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, з підстав, що викладені в позовній заяві, та просили їх задовольнити повністю. Відповідач у судове засідання не зявився повторно, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки в судове засідання, суд не повідомив. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю з наступних міркувань. Судом встановлено, що позивач з 02.05.2004 року по 01.04.2010 року працював на посаді начальника підсобного господарства на Гніздичівському державному спиртзаводі. 10.08.2012 року рішенням Жидачівського районного суду Львівської області у справі за позовом [PERSON] до Гніздичівського державного спиртового заводу позов задоволено та стягнуто з останнього в користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 3683,43 грн. та компенсацію у звязку з втратою частини заробітної плати через порушення термінів її виплати в сумі 473,81 грн. (а.с.6). Зазначеним вище рішенням суду встановлені обставини, які відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню зокрема те, що [PERSON], з 02.05.2004 р. по 01.04.2010 р. працював на посаді начальника підсобного господарства на Гніздичівському державному спиртзаводі. За серпень, грудень 2009 р. та січень-березень 2010 р. відповідач не виплачував йому заробітну плату у звязку з цим у відповідача виникла заборгованість в розмірі 3683,43 грн., яка при звільненні позивача (01.04.2010 р.) виплачена не була. Відповідач провів остаточний розрахунок з позивачем по заборгованості з заробітної плати лише 24.01.2014 р., що стверджується листом відділу державної виконавчої служби Жидачівського районного управління юстиції від 14.12.2015 р. № 09-20/2638. (а.с.9). Відповідно до ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у встановлені законодавством строки, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з довідки про доходи, виданої відповідачем, середньоденна заробітна плата позивача складає 41,37 грн., а середньомісячна заробітна плата складає 889,50 грн. (а.с.7). Таким чином, відповідач, не провівши своєчасний розрахунок з позивачем, порушив вимоги ст. 116 КЗпП та повинен виплатити позивачу його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме з 02.04.2010 р. по 24.01.2014 року, що становить 39466 грн. 98 коп. (41,37 грн.х954 дні = 39466 грн. 98 коп.). Компенсація за втрату частини заробітної плати, у зв»язку з порушенням строків її виплати за період з серпня 2012 року по січень 2014 року становить 25 грн. 79 коп. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що [PERSON] строк звернення до суду з позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та стягнення компенсації за втрату частини заробітної плати слід поновити, а заявлені позовні вимоги задовольнити в повній мірі.

Outcome: approved