Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

у вересні 2016р. позивачка звернулася в Голосіївський районнй суд м.Києва з позовом про розірвання шлюбу. Зазначала, що 24 вересня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві зареєстровано шлюб, укладений між нею та відповідачем, про що в Книзі реєстрації актів про одруження 2004 року вересня місяця 24 числа зроблено запис за № 767. Від цього шлюбу мають двох спільних з відповідачем дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя не склалося через відсутність взаєморозуміння з відповідачем, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дітей. Спільне господарство не ведеться з 2009 року, з того ж часу припинені шлюбні відносини. Сторони проживають за різними адресами. Просить не надавати строк для примирення, посилається на те, що збереження шлюбу суперечить інтересам її та відповідача, інтересам їх дітей. Повідомляє про бажання створити нову сім'ю. Суперечки про місце проживання дітей і розподіл спільного майна відсутні. Позивачка подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність, позов підтримує, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач подав через канцелярію суду заяву, в якій зазначив про визнання позову. Суд, дослідивши матеріали справи, заяви сторін, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що 24 вересня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві зареєстровано шлюб сторін, актовий запис №767. За змістом ст.174 ЦПК України, а відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідач подав до суду заяву, в якій визнає позов безумовно. Визнання позову відповідачем не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), тому суд, з урахуванням наведених положень ст.175 ЦПК України, вважає ухвалити рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн. На підставі наведеного, ст.ст. 21, 24, 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved