Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

У вересні 2016 року позивач в особі ПАТ «Креді Агріколь Банк» звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом про стягнення з [PERSON], [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 183/706183 від 25 грудня 2006 року, в якому вказує, що відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 84000,00 грн. строком до 24.12.2012 року. Також, 25 грудня 2006 року між [PERSON], [PERSON] та позивачем був укладений договір поруки № 3/2006, згідно якого у випадку невиконання або неналежного виконання [PERSON] взятих на себе зобов’язань за кредитним договором №183/706183 від 25.12.2006 року, [PERSON], як поручитель, та [PERSON], як позичальник, несуть солідарну відповідальність перед Банком на всю суму заборгованості на момент подання позовної заяви. Позивач вказує, що свої зобов’язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику кредит в сумі 84000,00 грн. Відповідач зобов’язання за вказаним договором не виконав, та станом на 26 липня 2016 року має заборгованість – 63961,28 грн., яка складається з наступного: 7838,14 грн. – прострочена комісія за кредитом; 18412,69 грн. – прострочені відсотки; 11000,09 грн. – пеня за несвоєчасне погашення кредиту та комісійної винагороди; 3315,61 грн. - проценти за прострочення виконання грошового зобов’язання у розмірі 3% річних згідно с. 625 ЦКУ; 23394,75 грн. – інфляційне збільшення суми боргу за прострочення виконання грошового зобов’язання згідно ст. 625 ЦКУ. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.07.2011 року позовні вимоги ПАТ «Креді Агріколь Банк» у цивільній справі щодо солідарного стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 183/706183/92 Авто/ від 25.12.2006 р. та договором поруки № 3/2006 від 25.12.2006 р. задоволені. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість у розмірі 48143,07 грн., судові витрати у розмірі 601,43 грн. На адресу суду надійшло заперечення [PERSON] на позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором № 183/706183 від 25.12.2006 року, згідно якої відповідач вважає позовні вимоги такими, що суперечать матеріальним та процесуальним нормам діючого законодавства України з підстави спливу строків позовної давності. Одночасно, відповідач зазначає, що позивачем не надано детальний розрахунок кредиторської заборгованості з правовим обґрунтуванням зазначених у ньому сум, та копії первинних документів про часткову сплату відповідачем кредитних зобов’язань. Відповідач вважає твердження позивача про отримання вимоги про повне виконання зобов’язань № 1576 від 19.08.2015 року таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки відповідач не отримував даної вимоги. Відповідач [PERSON] надіслала на адресу суду заперечення проти позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно до якої вважає договір поруки №3/2006 таким, що припинив свою дію за наступними підставами. В договорі поруки від 25.12.2006 року не визначений термін його дії відповідно до діючого законодавства України. Таким чином, останнім терміном пред’явлення позивачем вимоги про виконання зобов’язання є 26.06.2007 р. Якщо відштовхуватись від дати вимоги про повне виконання зобов’язань, то відповідач зазначає, що така вимога була отримана нею 21.08.2015 р., що визначає останній термін пред’явлення позивачем позовної заяви 22.08.2016 р. Представник позивача в судове засідання з’явився, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з’явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом надіслання повістки на адресу їхньої реєстрації. Представник відповідачки адвокат Вишняков Д.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, надав пояснення, що права відповідачів порушенні та почався перебіг строку позовної давності згідно з ч. 1 ст. 262 ЦК України. Просить суд відмовити у позові. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов’язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов’язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до укладеного договору № 183/706183 від 25 грудня 2006 року відповідач отримав кредит у розмірі 84000,00 грн. строком на 72 місяців – з 25.12.2006 року по 24.12.2012 року. Як забезпечення виконання позичальником своїх зобов’язань щодо погашення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат, [PERSON] в той же день уклав договір поруки з [PERSON] за №3/2006. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним обов’язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов’язання боржником. Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов’язань, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, проценти неустойки, відшкодування збитків, якшо інше не встановлено договором поруки. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України. Згідно зі ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов’язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов’язковим для виконання сторонами. Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1054, ч.2 ст.1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов’язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника дострокова вимагати повернення всієї суми кредиту. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.07.2011 року позовні вимоги ПАТ «Креді Агріколь Банк» у цивільній справі № 2-867/11 щодо солідарного стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 183/706183/92 Авто/ від 25.12.2006 р. та договором поруки № 3/2006 від 25.12.2006 р. задоволені. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість у розмірі 48143,07 грн., судові витрати у розмірі 601,43 грн. Факт не виконання зобов’язання відповідачами за вказаним договором порушує законні права та інтереси позивача в зв’язку з чим, позивач 19 вересня 2016 року звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості у розмірі 63961 грн. 28 коп. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п’ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов’язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. За договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). За змістом п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Згідно п.31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» також звертається увага на те, що враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв’язку з цим, позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо) положення п.7 ч.13 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» застосовується і до додаткових вимог банку. Стаття 266 ЦК України вказує на те, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. У зв’язку з відсутністю у матеріалах справи розрахунку кредитної заборгованості зі строками сплати відповідачем кредитних платежів із зазначенням дат таких зарахувань, судом встановлено, що, згідно графіку погашення суми кредиту, 24.12.2012 року є останнім днем кредитного платежу. Саме з цієї дати починається перебіг позовної давності. Позивач звернувся до суду з позовом 19.09.2016 року, тобто банком без поважних причин пропущена позовна давність щодо захисту порушених прав та інтересів. Частинами 4, 5 ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Така ж позиція викладена у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до якого, установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Суд приходить до висновку, що вимоги ПАТ «Креді Агріколь Банк» до [PERSON] та [PERSON], про стягнення заборгованості не обґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed