Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

У березні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про виселення з квартири [ADDRESS], яку відповідач передав банку в забезпечення кредитного договору № DOG0G140000045 від 17 серпня 2007 року, про що між сторонами було укладено іпотечний договір від 17 серпня 2007 року. Позивач просив виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані або проживають у квартирі, що передана відповідачем у іпотеку, знявши їх з реєстраційного обліку. Рішенням Гірницького районного суду м. Макіївки від 07 серпня 2013 року у задоволенні заявлених вимог відмовлено у повному обсязі. Не погодившись із вказаним рішенням ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи. Сторони були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з'явилися, що у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши письмові матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з таких підстав. Згідно із ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Вирішуючи справу і відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався ч. 2 ст. 109 ЖК України, відповідно до якої виселення особи з будинку можливо лише за умови надання їй іншого житла, що має бути зазначено в самому рішенні суду, оскільки виселення без надання іншого житла можливе лише з підстав, визначених ст. 116 ЖК України. Оскільки позивач не зазначив житло, яке має бути надано відповідачу при його виселенні, суд визнав неможливим виселення останнього з квартири у примусовому порядку. Проте погодитися з таким рішенням не можна. Як вбачаються з матеріалів справи між сторонами було укладено кредитний договір № DOG0G140000045 від 17 серпня 2007 року, за яким [PERSON] отримав від банку кредит у сумі 16 256 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту до 17 серпня 2027 року. В забезпечення виконання зобов'язання за цим кредитним договором відповідачем по справі в іпотеку була передана придбана за кредитні кошти квартира, розташована за адресом [ADDRESS] Рішенням Гірницького районного суду м. Макіївки від 02 квітня 2012 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] задоволено, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DOG0G140000045 від 17 серпня 2007 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS]. Вказане рішення набрало законної сили 12 квітня 2012 року. (а.с. 12) Із реєстру почтових відправлень вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» 21 січня 2012 року направив [PERSON] вимогу про добровільне звільнення житлового приміщення за адресою [ADDRESS] (а.с. 13-15). Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті. Відмовляючи у задоволенні позову про виселення [PERSON], суд першої інстанції помилково застосував ч. 2 ст. 109 ЖК України, оскільки не звернув уваги на те, що передана в іпотеку квартира відповідача була придбана ним за рахунок кредиту, з огляду на що положення вказаної норми на спірні правовідносини не поширюються, а відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення. З огляду на викладене судове рішення в цій частині не можна вважати законними й обґрунтованими. Неправильне застосування норми матеріального права та порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення спору в цій частині, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч.1 п. 4 ст. 309 ЦПК України в цій частині скасувати та ухвалити нове про задоволення вимог про виселення [PERSON] з квартиру [ADDRESS]. Щодо вимог позивача про виселення інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, що є предметом іпотеки зі зняттям з реєстраційного обліку, апеляційний суд відзначає що сторонами у справі є позивач та відповідач. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся подав до суду з позовом до [PERSON], тому вимоги про виселення інших осіб є безпідставними. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Оскільки питання про зняття відповідача з реєстраційного обліку покладено на відділи у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України, у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позову у цій частині.

Outcome: partial