Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

У березні 2021 року заявник [PERSON] , заінтересована особа Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування заяви вказує, що вона у період з 08.10.1999 року по теперішній час зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] . Цей гуртожиток знаходиться в комунальній власності Дніпровської міської ради та підпадає під дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». З метою скористатися свої правом на приватизацію заявник звернулась до відділу приватизації Департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради, однак заявнику було роз`яснено, що документом, який підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка з попередніх місць проживання (після 1992 року) щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду. У разі неможливості надати необхідну довідку, заявнику було роз`яснено право на звернення до суду для встановлення факту постійного проживання у гуртожитку. Оскільки архівна документація щодо проживаючих у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] не передавалася та не зберіглась, заявник позбавлена можливості довести факт проживання у гуртожитку, що є передумовою реалізації нею права на приватизацію, тому просить суд встановити факт постійного проживання з 01 серпня 1989 року по 30 вересня 1999 року у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2021 року було відкрито провадження у даній справі. В судовому засіданні заявник [PERSON] підтримала вимоги заяви, просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи проти задоволення зави заперечував. Надав письмові заперечення, в яких вказує, що заявником не доведено належними та допустимими доказами факту проживання у гуртожитку. Так, копія трудової книжки посвідчує лише факт працевлаштування, а відмітки у паспорті про реєстрації місця проживання [PERSON] свідчать про те, що вона була зареєстрована у гуртожитку лише з 1996 року. З цих підстав просив відмовити заявнику у задоволенні заяви. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Частиною 7 ст. 19 ЦПК України встановлено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За змістом ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до норми ч. 3 ст. 293 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Право на звернення до суду гарантовано ч. 1 ст. 4 ЦПК України, якою передбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Серед категорій справ, які можуть бути розглянуті в порядку окремого провадження, є також справи щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, заявник [PERSON] була зареєстрована в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] - з 05 липня 1996 року. Це підтверджується відміткою у паспорті про реєстрацію місця проживання, сторінка 11. 30 вересня 1999 року заявник була виписана із вищевказаної адреси. Отже, період проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] становить: з 05 липня 1996 року по 30 вересня 1999 року. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). В матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, які б беззаперечно свідчили про те, що заявник проживала у цьому гуртожитку з 01 серпня 1989 року. Так, згідно відміток про реєстрацію місця проживання у паспорті заявниці, остання була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] лише з 05 липня 1996 року, а до цього була виписана з іншої невідомої адреси. Це спростовує факт проживання у гуртожитку по [ADDRESS] - з кінця 1989 року. Заявником не надано до суду доказів, а саме архівних довідок, копії витягів з картотек реєстрації проживаючих у гуртожитку, інших доказів, які б могли б довести факт проживання заявнику у гуртожитку. Копія трудової книжки може свідчити лише про факт працевлаштування заявниці, а не проживання в гуртожитку. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що вона проживала разом з [PERSON] у гуртожитку з 1989 року, проте суд критично відноситься до таких показань свідка, оскільки вони спростовуються відміткою у паспорті заявниці, згідно якої [PERSON] почала проживати у гуртожитку лише з 05 липня 1996 року. Частиною першою ст. 294 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення заяви [PERSON] та встановлення факту того, що заявник [PERSON] постійно проживала у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] з 05 липня 1996 року по 30 вересня 1999 року. Вимога про встановлення факту проживання заявника у гуртожитку з 01 серпня 1989 року по 30 вересня 1999 року задоволенню не підлягає, оскільки не підтверджена належними та допустимими доказами. На підставі викладеного,

Outcome: partial