Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

У березны 2016р. позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що 15.09.2008 р. АБ «АвтоЗАЗбанк» (правонаступник - ПАТ «НЕОС БАНК») та відповідач [PERSON] позичальник уклали Кредитний договір №105/08, з подальшим внесенням змін та доповнень. Відповідно п. 1.1. Кредитного договору, [PERSON] відкриває Позичальнику кредитну лінію на поточні потреби в сумі 121 250,00 грн. строком з 15.09.2008 р. до 14.09.2015 р.зі сплатою 19,5 % річних. Відповідно до положень п. 2.2.1, 2.2.2., 2.2.5. [PERSON], Відповідач зобов'язується використовувати кредит на цілі та в порядку, передбаченому умовами кредитного договору, забезпечити повернення отриманого кредиту та процентів за користування ним іпотекою, забезпечити погашення кредиту не пізніше 14.09.2015 р. шляхом внесення готівки в касу Банку або перерахування коштів на позичковий рахунок позичальника за визначеним графіком.Враховуючи положення Додаткової угоди від 19.09.2009 р., відповідно до п. 2.2.6. Кредитного договору Позичальник зобов'язується сплачувати за користування кредитом проценти в розмірі 19,5 % річних за строковий кредит та 24,5 % річних у разі порушення строків повернення кредиту за договором. Розрахунковий період по нарахуванню процентів: з 11.09.2009 р. по 20.09.2009 р. включно, 30(31) день з «21» числа минулого по «20» число поточного місяця із розрахунку 365 (366) днів на рік з моменту виникнення заборгованості, та з 21.08.2015 р. по 13.09.2015 р. включно. В разі невиконання п. 2.2.3. Кредитного договору, Позичальник зобов'язується сплачувати за користування кредитом проценти в розмірі 21,5 % річних за строковий кредит та 26,5 % річних у разі порушення строків повернення кредиту за договором. Позивач свої зобов'язання за [PERSON] виконав, надавши Відповідачеві, кредит у сумі 121 250,00 грн. У порушення умов [PERSON], Відповідач, свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 11.01.2016 р. має заборгованість у сумі 76\~684 грн. 85 коп., а саме: прострочена заборгованість - 39 315,00 грн.; залишок прострочених процентів - 37 369,85 грн.. Відповідно до умов [PERSON] має право достроково стягнути раніше наданий кредит, проценти за ними, та можливі штрафні санкції, в тому числі і шляхом звернення стягнення на забезпечення в разі погіршення фінансового стану Позичальника, затримок погашення кредиту та сплати процентів, ухилення від контролю з боку Банку, погіршення стану заставленого майна, а також у разі, якщо наданий кредит буде з різних обставин незабезпеченим. На виконання умов [PERSON] Відповідачу була направлена Вимога про досудове врегулювання спору, але Вимога Банку відповідачем не виконана. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «НЕОС БАНК» заборгованість 76\~684 грн. 85 коп. та судові витрати у сумі 1378 грн. До судового засідання 03.10.2016р. представник позивача не зявився, надав до суду заяву, у якій просить суд розглянути справу за відсутності представника позивача та задовольнити позов. Представник відповідача надав до суду письмові заперечення проти позову, у яких позов не визнав повністю, посилаючись на те, що відповідно до умов Додаткової угоди від 19.09.2009 року до Кредитного договору № 105/08 було внесено зміни до Графіку погашення кредиту та змінено періоди нарахування відсотків. Відповідно до умов п.3 Додаткової угоди від 19.09.2009 року Розділ 2 Кредитного договору було доповнено п.2.2.14.,2.2.15, 2.3.4., 2.3.5. Згідно п. 2.3.4. [PERSON] у випадку порушення строків сплати відсотків та/або повернення кредиту більш ніж на 30 днів, банк вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим [PERSON], про що письмово повідомляє Позичальника. Після застосування Банком свого права, передбаченого цим пунктом, зобовязання сторін щодо строків виконання вважаються зміненими та строк повернення всієї суми кредиту вважається таким, що настав. Позивачем порушено вимоги діючого законодавства щодо порядку нарахування коштів, що підлягають стягненню з боржника та встановлених строків позовної давності для кожної з вимог. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.02.2014 р. в рахунок погашення заборгованості за даним Кредитним договором у розмірі 54 692,44 доларів США (нарахованої станом на 01.07.2013 року) звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, що належить на праві власності Відповідачу. Від так, предявивши позов у 2013 р. Позивач, відповідно до умов Кредитного договору (п. 2.3.4. [PERSON] внесеного відповідно до Додаткової угоди) та відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України скористався правом дострокової вимоги всієї суми кредиту та тим самим змінив термін повернення кредиту з 14.09. 2015 р. на 18.07.2013 р., тобто на день звернення з позовом до суду. Предявляючи до суду позов про стягнення заборгованості, Позивач вдруге нараховує одну й ту саму заборгованість та за один і той самим період, яка вже стягнута раніше судовим рішенням. Позивач, вважає відповідач, за наявності раніше ухваленого рішення, мав би право на вимогу щодо стягнення коштів відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, нараховану виключно на суму боргу за тілом кредиту, в разі дотриманням останнім строків позовної давності, оскільки до даної вимоги також встановлено загальний строк позовної давності. Крім того, після ухвалення рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, законом не передбачено нарахування відсотків, поза строком дії кредитного договору. Не зважуючи на викладене, позивач вдруге здійснив нарахування заборгованості за тілом кредиту та відсотків за один і той же період. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнав частково, просив суд застосувати строки позовної давності до вимог щодо стягнення прцентів та стягнути на користь банку з відповідача проценти за користування кредитними коштами у сумі 26\~335 грн., у іншій частині позову відмовити. Вислухавши пояснення представника позивача, який брав у часть у судових засіданнях, крім останнього, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно п.1 ч.2 ст. 11 та ч.2 ст. 509 ЦК України зазначений договір є підставою виникнення зобов'язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в договорі визначена дата виконання кредитних умов, то виконання вимог здійснюється у встановлену дату. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав Судом встановлено: 15.09.2008 р. АБ «АвтоЗАЗбанк» (правонаступник - ПАТ «НЕОС БАНК») та відповідач [PERSON] позичальник уклали Кредитний договір №105/08, з подальшим внесенням змін та доповнень. Відповідно п. 1.1. Кредитного договору, [PERSON] відкриває Позичальнику кредитну лінію на поточні потреби в сумі 121 250,00 грн. строком з 15.09.2008 р. до 14.09.2015 р.зі сплатою 19,5 % річних. Відповідно до положень п. 2.2.1, 2.2.2., 2.2.5. [PERSON], Відповідач зобов'язується використовувати кредит на цілі та в порядку, передбаченому умовами кредитного договору, забезпечити повернення отриманого кредиту та процентів за користування ним іпотекою, забезпечити погашення кредиту не пізніше 14.09.2015 р. шляхом внесення готівки в касу Банку або перерахування коштів на позичковий рахунок позичальника за визначеним графіком.Враховуючи положення Додаткової угоди від 19.09.2009 р., відповідно до п. 2.2.6. Кредитного договору Позичальник зобов'язується сплачувати за користування кредитом проценти в розмірі 19,5 % річних за строковий кредит та 24,5 % річних у разі порушення строків повернення кредиту за договором. Розрахунковий період по нарахуванню процентів: з 11.09.2009 р. по 20.09.2009 р. включно, 30(31) день з «21» числа минулого по «20» число поточного місяця із розрахунку 365 (366) днів на рік з моменту виникнення заборгованості, та з 21.08.2015 р. по 13.09.2015 р. включно. В разі невиконання п. 2.2.3. Кредитного договору, Позичальник зобов'язується сплачувати за користування кредитом проценти в розмірі 21,5 % річних за строковий кредит та 26,5 % річних у разі порушення строків повернення кредиту за договором. Позивач свої зобов'язання за [PERSON] виконав, надавши Відповідачеві, кредит у сумі 121 250,00 грн. У порушення умов [PERSON], Відповідач, свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 11.01.2016 р. має заборгованість у сумі 76\~684 грн. 85 коп., а саме: прострочена заборгованість - 39 315,00 грн.; залишок прострочених процентів - 37 369,85 грн., що підтверджується відповідним розрахунком Банку. Відповідно до умов [PERSON] має право достроково стягнути раніше наданий кредит, проценти за ними, та можливі штрафні санкції, в тому числі і шляхом звернення стягнення на забезпечення в разі погіршення фінансового стану Позичальника, затримок погашення кредиту та сплати процентів, ухилення від контролю з боку Банку, погіршення стану заставленого майна, а також у разі, якщо наданий кредит буде з різних обставин незабезпеченим. На виконання умов [PERSON] Відповідачу була направлена Вимога про досудове врегулювання спору, але Вимога Банку відповідачем не виконана. Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 12.02.2014 р. звернуто стягнення на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Кіпру» на предмет іпотеки за іпотечним договором №124/08 від 15.09.2008 р., на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], належну на праві власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами №104/08 від 15.09.2008р. та № 105/08 від 15.09.2008 р., укладеними між АБ «АвтоЗАЗбанк», правонаступником якого є ПАТ «Банк Кіпру» та [PERSON] в загальній сумі 188\~435 грн. 39 коп. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 24.06.2014 р. рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 12.02.2014 року було залишено без змін. Звернення з позовними вимогами про стягнення суми заборгованості при невиконаному зобовязанні не є подвійним стягненням заборгованості, а є виключно правом позивача щодо обраного способу захисту порушеного права, що підтверджується як Постановою Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», так і Правовим висновком Верховного Суду України в Постанові від 04.09. 2013 року № 6-73цс13: дострокове стягнення суми заборгованості за Кредитним договором не тягне його припинення та не позбавляє права Кредитора на подальше нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, передбачених угодою, що підтверджується як Узагальненням ВСУ судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин від 07.10.2010 року, нормами сталої судової практики (ухвалах Верховного Суду України) так і нормами ЦК України, оскільки зобовязання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Отже, зобов'язання відповідача за кредитним договором не припинилися, право вимоги Банку про повернення кредиту і сплату процентів залишалося дійсним і підлягало судовому захисту. За змістом ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки повинно привести сторони до задоволення вимог кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання як такого, що вважається виконаним згідно зі ст. 599 ЦК України. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням стягненням боргу одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобовязанням. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час. протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. У відповідності до частіш першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позики вважається повернутою в момент зарахування грошової суми. що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець мас право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором». Згідно Правового висновку Верховного Суду України, викладеного в Постанові від 25.05.2016 року у справі № 6-157цс16: «Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу». Згідно зі статтею 526 ЦК України зобовязання мас виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або в разі реального повернення йому коштів. Таким чином, суд приходить до висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання відсотків та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та нормами ЦК України, а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими, відповідач порушив умови за кредитним договором, не виконував зобовязання здійснити погашення суми кредиту та відсотків за користування кредитними коштами в обумовлені кредитним договором строки, а тому заборгованість відповідача перед Банком у сумі 76\~684 грн. 85 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню на користь позивача підлягають понесені ним судові витрати у сумі 1378 грн.

Outcome: approved