Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернулася до Слов'янського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] за участю заінтересованої особи Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про надання дозволу на виїзд та в'їзд дитини без згоди батька, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вона з 16.03.2004 року по 30.06.2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Після початку подій на сході України позивач з дитиною мають потребу іноді виїжджати та в'їжджати в зону АТО, оскільки її родичі мешкають в Горлівці, більша частина майна знаходиться там же. Але без дозволу батька вони позбавлені можливості виїжджати з Слов'янська у м. Горлівку. Також вона має намір надати дитині відпочити, оздоровитися та у зв'язку з чим мандрувати за кордоном України у Туреччину, Єгипед та інші держави, однак батько згоди на виїзд дитині не надає. У зв'язку з чим позивач просить суд: -Надати дозвіл [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER] зареєстрована за адресою : [ADDRESS], без нотаріально оформленої згоди батька - [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою : [ADDRESS], дозвіл на тимчасовий багаторазовий в'їзд на неконтрольовану територію України ( територію проведення АТО), тимчасово окуповану територію України (Крим ) та на виїзд з неконтрольованої та тимчасово окупованої території України, а також на виїзд за межі України, а саме на територію Туреччини, Єгипту, Німеччини, Латвії, США, Франції, Польщі, Болгарії, Чехії, Словенії, Фінляндії, Швейцарії, Італії, Румунії та інших держав строком до 01 квітня 2020 року, неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], зареєстрована за адресою : [ADDRESS]. -Надати [PERSON], [INFO] , ІПН [NUMBER] зареєстрована за адресою : [ADDRESS], дозвіл на виготовлення дитині - [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER] , зареєстрована за адресою : [ADDRESS], народженої у місті Горлівка Донецької області, проїзного документу для виїзду за кордон, без згоди батька [PERSON], [INFO], зареєстрованого за адресою : [ADDRESS]. -Надати [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER] зареєстрована за адресою : [ADDRESS], дозвіл на оформлення усіх необхідних документів в усіх організаціях для провозу неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO], ІПН [NUMBER], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], за кордон України, а саме на територію Туреччини, Єгипту, Німеччини, Латвії, США, Франції, Польщі, Болгарії, Чехії, Словенії, Фінляндії, Швейцарії, Італії,Румунії та інших держав строком до 01 квітня 2020 року у супроводі інших довірених осіб без згоди батька [PERSON] , [INFO], зареєстрованого за адресою : [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи у суді повідомлялась належним чином просили задовольнити позовні вимоги, посилаючись на викладене в позові. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання. Суд, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України. Представник заінтересованої особи Органу опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області Шевченко М.В., що діє на підставі довіреності №39/01-577 від 22.03.2017 року (а.с.19), в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, рішення просив винести на розсуд суду. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. З позовної заяви вбачається, що сторони з 18.03.2004 року по 30.06.2016 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 30.06.2016 року (а.с.9). Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.8). Відповідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 1429002575 від 07.11.2014 року (а.с.10), слідує, що [PERSON] разом з неповнолітньою донькою - [PERSON] взята на облік, як особа переміщена з тимчасово окупованої території України, яка раніш постійно проживала за адресою: [ADDRESS], і перемістилася за адресою: [ADDRESS], як особа переміщена з тимчасово окупованої території України. Позивач зазначила, що відповідач [PERSON] проживає окремо, його останнє відоме місце проживання, розташоване за адресою: [ADDRESS]. При вирішенні даного позову суд виходить з наступного. Частинами 2, 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Пунктами 2,4,18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31 березня 1995 року, передбачено оформлення проїзного документа дитини на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей. За наявності заперечень одного із батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Згідно вимог ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та постанови Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ст.ст. 7, 15 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. На теперішній час на території Донецької і Луганської областей проводиться антитерористична операція, а м. Горлівка Донецької області знаходиться в районі бойових зіткнень, на неконтрольованій органами державної влади території. Багаторазові перетинання лінії зіткнення, створюють загрозу для життя та здоров'я дитини [PERSON] наражають її на небезпеку, що є неприпустимим. Такій дозвіл суперечить ст. 3 Конвенції «Про права дітей», в якій зазначено, що держава забезпечує дитині захист та піклування. У зв'язку з чим суд вважає, що вимоги позивачки щодо надання їй дозволу на періодичне перетинання через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей в районі проведення антитерористичної операції з її неповнолітньою дочкою, не ґрунтуються на законі і не підлягають задоволенню. Закон України «Про порядок виїзду з України, та в'їзду в Україну» та правила перетинання державного кордону громадянами України, передбачають надання дозволу на конкретний виїзд (одноразовий), із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Позивачка, обґрунтовуючи свої вимоги зазначила лише намір на виїзд у майбутньому за межі України, а саме до держав Європи та Америці. Однак, [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що виїзд дитини за кордон має тимчасовий характер та здійснюється в інтересах дитини, зокрема не надано достовірних відомостей про конкретне місце проживання дитини за кордоном впродовж запланованого виїзду, про можливість забезпечення матеріальних та побутових потреб дитини в цей період, підтвердження забезпечення дитини проїзними квитками для повернення на Україну, крім того, не вказано конкретний час перебування дитини за кордоном, що є обов'язковим. Крім того, позивачкою не надано будь-яких доказів того, що вона зверталась до відповідача з питанням про надання дозволу на виїзд дитини за кордон. Приймаючи до уваги, що законодавством не передбачено вирішення спору на майбутнє, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки щодо надання їй дозволу на періодичний виїзд за межі України з неповнолітньою дочкою, без згоди батька дитини, також не ґрунтуються на законі і не підлягають задоволенню. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що позовні вимоги [PERSON] не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи, у задоволенні заявлених нею позовних вимог необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed