Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

У березні 2016 року позивачі звернулися до суду із даним позовом, в якому просять усунути перешкоди у користуванні ними квартирою [ADDRESS], визнавши [PERSON] таким, що втратив право користування вищевказаним житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивачі посилаються на те, що їм відповідно до свідоцтва про право власності на житло на праві спільної сумісної власності належить вищевказана квартира. Зареєстрованими у належній їм квартирі значаться: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Далі зазначають, що відповідач по даній справі у січні 2015 року був зареєстрований до належної їм на праві власності квартири. З лютого 2015 року відповідач за вищевказаною адресою не проживає, добровільно залишив її, фактично зберігає лише прописку та не використовує квартиру для власного проживання. Враховуючи ту обставину, що останній понад один рік не проживає у спірному помешканні, його слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням. З наведених підстав змушені звернутися до суду. У судове засідання позивачі не з»явились, надали письмові заяви з проханням справу розглянути без їх участі, в разі неявки відповідача не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути спір за відсутності відповідача відповідно до ст.ст. 224-227 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, на зміст права власності не впливають місце проживання особи і місце розташування майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Із матеріалів справи вбачається, що позивачам по даній справі згідно зі свідоцтвом про право власності на житло, виданого згідно із розпорядженням від 16.12.1996 року № 1049 на праві спільної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS](а.с. 8,11,12). Згідно із технічним паспортом спірна квартира є двокімнатною, загальною площею 50,9 кв.м, житловою 30,5 кв.м. Відповідно до довідки № 636 від 22.03.2016 року, виданої КП «ЖЕК-3» зареєстрованими у квартирі № 95 за вищевказаною адресою значаться: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO](а.с.9). Згідно із актом обстеження житлово-побутових умов від 28.03.2016 року [PERSON] з 03.10.2015 року не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідач по даній справі не є членом сім»ї власників житла. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи, що відповідач у належній позивачам на праві приватної власності квартирі не проживає, позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. У матеріалах справи відсутні дані щодо чинення останньому перешкод у користуванні житлом та проживанні в ньому. Судом враховується, що відповідач впродовж одного року обходиться без спірного житла, фактично зберігає в ньому лише прописку. При розгляді даної справи по суті, судом не встановлено наявності домовленості між сторонами щодо користування житлом та законних підстав для його збереження за [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: approved