overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

У вересні 2015 року Козятинський міжрайонний прокурор звернувся в суд в інтересах Вернигородоцької сільської ради із заявою про визнання відумерлою спадщини, що залишилась після смерті [PERSON], померлого 14.04.2014 року. В обґрунтування вказаної вимоги Козятинський міжрайонний прокурор вказав в заяві, що 14.04.2014 року в с. Вернигородок Козятинського району помер [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно, а саме, житловий будинок та присадибна земельна ділянка, загальною площею 0.60 га (0.25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, 0,35 га для ведення селянського господарства), які знаходяться по вул. Травневій, 24, в с. Вернигородок, Козятинського району, Вінницької області. Ніхто із спадкоємців померлого протягом встановленого законом шестимісячного строку спадщини не прийняв. При цьому Козятинський міжрайонний прокурор посилається на положення ст. 1277 ч. 1 ЦК України. В судовому засіданні Козятинський міжрайонний прокурор та Вернигородоцький сільський голова заяву підтримали, підтвердили обставини, що зазначені в заяві. Заслухавши пояснення прокурора Козятинської міжрайонної прокуратури та Вернигородоцького сільського голови, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заяву необхідно задовольнити. Так, судом встановлено, що [PERSON], який помер 14.04.2014 року, до дня своєї смерті проживав в будинку №24, по вул. Травневій, в с. Вернигородок, Козятинського району. Вказаний будинок відповідно до записів в погосподарській книзі по Вернигородоцькій сільській раді належав саме [PERSON] (а.с. 11,12). Земельна ділянка за цією адресою, загальною площею 0.60 га (0.25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, 0,35 га для ведення селянського господарства) була передана у власність [PERSON] рішенням Вернигородоцької сільської ради від 22 грудня 1993 року (а.с.18). [PERSON] заповіт не складав, спадкоємців у нього немає, спадкова справа після його смерті не заводилась. (а.с. 13, 29) Відповідно до ч. 1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. А тому, є всі підстави для задоволення заяви.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

У вересні 2015 року МКП «Хмельницьктеплокомуненерго» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання посилаючись на те, що відповідач не сплачує за вказані послуги. У судове засідання представник позивача не зявився про те, подав до суду заяву у якій підтримав позовні вимоги та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи відповідно до ч.3 ст.76 ЦПК України вважається повідомленими належним чином, тому, відповідно до ст.169 ч.4, 224 ЦПК України суд проводить заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки встановлено, що відповідач [PERSON] не здійснює оплату послуг теплопостачання за період з 01.04.2013 року по 31.01.2015 рік внаслідок чого, станом на 28.08.2015 року виникла заборгованість в сумі 1784 грн.58 коп.. Вказана обставина підтверджується довідкою про склад сім'ї, розрахунком заборгованості. Відповідно до ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. З ст.68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Враховуючи викладене, заявлену позивачем суму боргу слід стягнути з відповідача. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 88 ЦПК України та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

У вересні 2015 року ОСББ «Квазар-10» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу. Ухвалою суду від 24.09.2015 року відмовлено у прийнятті заяви ОСББ «Квазар-10» про видачу судового наказу. 17.09.2015 року від ОСББ «Квазар-10» надійшла заява про повернення судового збору у розмірі 609 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 2 ст. 99 ЦПК Україниу разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. Оскільки у прийнятті заяви ОСББ «Квазар-10» про видачу судового наказу відмовлено, то сплачена стягувачем сума судового збору поверненню не підлягає.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

У вересні 2015 року ПАТ [PERSON] «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що [PERSON] 25 липня 2007 року уклала з банком кредитний договір № б/н та отримала кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує, та має прострочену заборгованість за кредитним договором в сумі 15\~364 грн. 64 коп., тому ПАТ «[PERSON] банк «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача виниклу заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не зявився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідачка в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що 25 липня 2007 року кредитний договір № б/н з банком не укладала, кредитну картку не отримувала та кредитними коштами не користувалася. Крім того, відповідачка зазначила, що жодного разу не сплачувала коштів по даному кредитному договору, а тому просила відмовити в задоволенні позову застосувавши строк позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне задовольнити заяву відповідачки про застосування строку позовної давності та відмовити в задоволенні позову, за наступних обставин. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідно до кредитного договору № б/н від 25 липня 2007 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та від імені [PERSON], остання начебто отримала кредит у розмірі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Факт неотримання та не користування кредитною карткою [PERSON], встановлено в постанові ст. слідчого СВ Октябрського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області майора міліції [PERSON] про закриття кримінального провадження від 18 липня 2013 року. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] кредитний договір №б/н від 25.07.2007 року з банком не укладала та не погашала кошти за його користування, за таких обставин заява відповідачки про застосування строків позовної давності підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

У вересні 2015 року ПАТ « Альфа-Банк звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 18.04.2013 року між сторонами у справі був укладений кредитний договір № 700014225 відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 108842.92 грн. В свою чергу відповідач зобовязався в порядку та на умовах визначених вказаним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі. Відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 30.07.2015 року утворилася заборгованість за кредитом 90154.18 грн.; за відсотками 2424.72 грн; штраф 2457 грн. Посилаючись на викладені обставини та положення закону позивач просив суд: стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства « Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 95035.90 грн., а саме: за кредитом 90154.18 грн.; за відсотками 2424.72 грн.; штраф 2457 грн., а також витрати по оплаті судового збору в сумі 950.36 грн. У судове засідання представник позивача не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений. За письмовою згодою представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У звязку з неявкою сторін в засідання в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, перевіривши матеріали справи та наявні у ній докази, знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За правилами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Судом установлено, що 18.04.2013 року між сторонами у справі був укладений кредитний договір № 700014225 відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 108842.92 грн. В свою чергу відповідач зобовязався в порядку та на умовах визначених вказаним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі. Відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 30.07.2015 року утворилася заборгованість за кредитом 90154.18 грн.; за відсотками 2424.72 грн; штраф 2457 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-14 00:00:00

У вересні 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до суду із вказаною заявою в порядку ст. 219 ЦПК України у якій просили виправити описку у виконавчому листі Оболонського районного суду м. Києва №2-7053/2010, а саме замість «Строк пред»явлення до виконання 3 роки» зазначити «Строк пред»явлення до виконання 1 рік». Представник заявника та [PERSON] в судове засідання для розгляду заяви не з»явились, повідомлялись про час та місце розгляду заяви. За правилами ст. 219 ЦПК України, неявка осіб які беруть участь у справі не є перешкодою для розгляду заяви. Таким чином, суд вважає можливим розглянути заяву за відсутності осіб, які не з»явилися в судове засідання. [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення заяви вказуючи, що питання щодо виправлення помилки у виконавчому листі регулюється ст. 369 ЦПК України, тобто посилання заявника у своїй заяві на ст. 219 ЦПК України, якою передбачено виправлення описки у судовому рішенні, є безпідставним. В судовому засіданні встановлено, що 04.09.2013 року на примусове виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва 22.12.2010 року було видано виконавчі листи №2-7053/2010 про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованості за кредитним договором у розмірі 120 096 грн. 18 коп. та 1320 грн. 96 коп. в рахунок повернення сплачених судових витрат, а всього 121 417 грн. 14 коп. зі строком пред»явлення до виконання 3 роки. Відповідно до п.1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції з 2011 року виконавчі документи можуть бути пред»явлені до виконання, крім іншого, протягом 1-го року, якщо інше не передбачено законом. Згідно п. 4 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)» від 04.11.2010 року., виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред»являються до виконання у строки встановлені на момент їх видачі. За твердженням заявника у виконавчих листах Оболонського районного суду м. Києва виданих 04.09.2013 року за №2-7053/2010 допущено описку, а саме зазначено строк пред»явлення до виконання 3 роки замість 1-го року. Стаття 219 ЦПК України, на яку посилається у своїй заяві заявник системно входить до Глави 7 «Судове рішення» ЦПК України і регулює питання виправлення описок чи арифметичних помилок у судовому рішенні. При цьому, процесуальні питання пов»язані з оформленням виконавчого листа, виправлення помилки в ньому та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню врегульовані ст. 369 ЦПК України. З огляду на зазначене, враховуючи, що правовою підставою до задоволення заяви про виправлення описку у виконавчому листі зазначено ст. 219 ЦПК України - яка дані питання не регулює, заява задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

У вересні 2015 року ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації [PERSON] звернулося до суду із вищезазначеним позовом посилаючись на те, що 30.05.2011 року між [PERSON] та ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]» було укладено кредитний договір №BLаЖГА00038969, на підставі якого відповідачу було надано кредит в сумі 7000,00 грн. на задоволення поточних потреб, з встановленням процентної ставки за користування кредитом в розмірі 10 % річних та з терміном повернення кредиту та процентів за ним не пізніше 30.05.2013 р. згідно графіку. Відповідач зобовязався надати Банку кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості. Внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язання за кредитним договором утворилась заборгованість, в розмірі 19554,54 грн, яка складається із: заборгованості по кредиту 5918,84 грн.; заборгованості за відсотками 857,35 грн.; комісії за РО 2027,49 грн.; плати за пропуск платежів 10750,86 грн. Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості . Представник позивача в судове засідання не з'явився, до початку розгляду справи надав суду клопотання про розгляд справи у його відсутність. Зазначив, що підтримує заявлені позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про час, місце і дату слухання справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяв та клопотань не надав, в звязку з чим суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

У вересні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність. Обґрунтовуючи позов, позивач виходить з того, що між ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та відповідачем [PERSON] 14.11.2007 року було укладено кредитний договір №2707/1107/98-026, згідно умов якого відповідач отримав від Банку кредит у сумі 65 000.00 доларів США до 14.11.2017 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 11.9 % річних. Банк виконав умови кредитного договору та надав відповідачу зазначені грошові кошти у повному обсязі. Однак, позичальник належним чином не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, чим порушує передбачені договором строки сплати заборгованості. 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором АТ «Сведбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінєю АТ «СведБанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов»язаннях, а внаслідок передачі від АТ «Сведбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «Сведбанк» від боржників повного, належного та реального виконання обов»язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином,

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

У вересні 2015 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 01 березня 2005 року він з відповідачем уклав шлюб, який було зареєстровано у відділі РАГС Бережанського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 30. Від подружнього життя сторони мають одну малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Причина розірвання шлюбу полягає в тому, що сторони не зійшлися характерами, в звязку з чим між ними часто виникають непорозуміння, останніх 10 місяців сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують. Їхня сімя фактично розпалася й існує лише формально. Примирення неможливе. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, відповідно до позовної заяви позивач просить справу слухати без участі позивача, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила. Про час і місце слухання справи повідомлена належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, тому позов підлягає задоволенню. Сторони не зійшлися характерами, в звязку з чим між ними часто виникають непорозуміння, останніх 10 місяців проживають окремо та не підтримують сімейних стосунків. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

У вересні 2015 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 23 вересня 1989 року вони з відповідачкою уклали шлюб і зареєстрували у Вербовецькій сільській Раді народних депутатів Теребовлянського району Тернопільської області, актовий запис № 9. Від шлюбу у них є двоє дітей: Тарас, [INFO], та Андрій, 7 жовтня 2000 року. З відповідачкою не проживають разом протягом пяти років, спільного господарства не ведуть, збереження сімї неможливе. Суперечок щодо місця проживання дитини та розподілу спільного майна немає. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Від відповідачки [PERSON] надійшла заява про слухання справи за її відсутності, позов визнає. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved