Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

У березні 2013 року ОСББ «Башта на Давидова 12» звернулось до суду з позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просило: -скасувати розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 28.12.2012 №589 «Про надання житлової площі та інші квартирні питання» в частині видачі ордера на двокімнатну квартиру [ADDRESS] ; -визнати недійсним ордер №013349 серія Б, виданий 17.01.2013 року Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією. Позивач мотивує свої вимоги тим, що багатоквартирний житловий будинок [ADDRESS] , забудовником якого є АТ ХК «Київміськбуд», побудований за кошти інвесторів-фізичних та юридичних осіб, залучених відповідно до інвестиційних договорів, які в 2003-2004 роках отримали відповідні свідоцтва про право власності на збудовані квартири. 02.03.2003 року була проведена реєстрація юридичної особи ОСББ «Башта на Давидова 12» і 08.08.2005 року позивач прийняв на свій баланс будинок від АТ ХК «Київміськбуд». Відповідно до розпорядження КМДА № 755 від 24.04.2003 року, 2% житлової площі будинку повинно бути відведено під службові жилі приміщення. Загальна площа квартир у зазначеному будинку складає 23278,9 кв.м., 2% від цією площі складає 465,58 кв.м. АТ ХК «Київміськбуд» було відведено під службові приміщення квартири: № 1 , площею - 120,40 кв.м., № 2, площею - 73.10 кв.м., № 4, площею - 120,20 кв.м., № 107 , площею - 73,10 кв.м., № 108 , площею - 73,10 кв.м. Таким чином, квартира № 107 , житловою площею 38,4 кв.м. на [ADDRESS] є спільною сумісною власністю співвласників багатоквартирного будинку, не передавалась у державну чи комунальну власність, тому прийняття будь-яких рішень Дніпровською районною у місті Києві державною адміністрацією щодо розпорядження цією квартирою, є незаконним та підлягає скасуванню. Однак, 28.12.2012 Дніпровською районною у місті Києві державною адміністрацією видано розпорядження № 589 про видачу відповідачу [PERSON] ордеру на вселення у квартиру [ADDRESS] , що є підставою звернення позивача з даним позовом до суду. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 17.05.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016, у задоволенні позову відмовлено. Постановою Верховного Суду від 17.09.2020 постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 17.05.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016 скасовано, провадження у справі №755/5339/13-а закрито. Роз`яснено позивачу право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією. 29.09.2020 до Верховного Суду надійшла заява ОСББ «Башта на Давидова 12» про направлення справи за встановленою юрисдикцією. Ухвалою Верховного Суду 08 жовтня 2020 року справу №755/5339/13-а за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Башта на Давидова 12» до Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, треті особи - [PERSON] , Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про скасування розпорядження, передано до Дніпровського районного суду м. Києва. Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 26 жовтня 2020 року справу № 755/15838/20 передано головуючому судді Галагану В.І. 26 жовтня 2020 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Башта на Давидова 12» до Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, треті особи: [PERSON] , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про скасування розпорядження та визнання недійсним ордеру, та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представник відповідача Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, відповідно до якого проти позову заперечує в повному обсязі, просить відмовити у його задоволенні з підстав, що містить зміст письмового відзиву на позовну заяву, долученого до матеріалів справи. (Том 3 а.с. 139-142) Третя особа [PERSON] скористалась процесуальним правом подачі письмових пояснень до позовної заяви, відповідно до якого проти позову заперечує в повному обсязі, просить відмовити у його задоволенні з підстав, що містить зміст письмового відзиву на позовну заяву, долученого до матеріалів справи. (Том 3 а.с. 130-132) Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації не скористався процесуальним правом подачі суду пояснень по суті позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приймаючи до уваги письмові заяви сторін щодо предмета спору, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 Цивільного кодексу України. Так, положеннями п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України передбачено право особи звернутися до суду за захистом свого права шляхом визнання права. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] , забудовником якого є АТ ХК «Київміськбуд», побудовано за кошти інвесторів, які увійшли до складу ОСББ «Башта на Давидова, 12». (Том 1 а.с. 20-21) Згідно розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 26.12.2002 року № 370 призначено та затверджено склад державної приймальної комісії, якою 27.12 2002 року складено акт № 371 про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкту, яким введено в експлуатацію будинок [ADDRESS] . (Том 1 ас. 7) Розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 1156 від 03.10.2003 року затверджено Акт № 371 від 27.12.2002 року і погоджено реєстрацію в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» будинку [ADDRESS] . (Том 1 а.с. 22, 23-25, 26-30) Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація 02.03.2005 року здійснила реєстрацію юридичної особи ОСББ «Башта на Давидова 12», що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи. (Том 1 а.с. 9) Згідно Статуту ОСББ «Башта на Давидова 12», затвердженого рішенням Установчих зборів співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] (Протокол № 1 від 21.03.2004 року), метою створення обєднання є забезпечення захисту прав його членів, відповідно до пункту 11.1 цього Статуту, та дотримання ними обов`язків щодо належного утримання та використання неподільного і загального майна житлового комплексу, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. (Том 1 а.с. 10-19) Згідно Акту приймання-передачі житлового будинку по [ADDRESS] від 08.08.2005 року, ОСББ «Башта на Давидова 12» прийняла на свій баланс з балансу АТ ХК «Київміськбуд» будинок [ADDRESS] . (Том 1 а.с. 26-30) Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.08.2011 року у справі № 2-1862/11 позов [PERSON] до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, 3-я особа АТ ХК «Київміськбуд» про визнання користування на квартиру та зобов`язання видати ордер задоволено. Визнано за [PERSON] право користування квартирою [ADDRESS] та зобов`язано Дніпровську районну в м. Києві державну адмінінстацію видати [PERSON] ордер на квартиру [ADDRESS] . (Том 1 а.с. 83-86). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26.04.2013 року у справі № 2-1862/11 у прийнятті апеляційної скарги ОСББ «Башта на Давидова-12» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23.08.2011 року у справі за позовом [PERSON] до Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа: АТХК «Київміськбуд», про визнання права користування квартирою та зобов`язання видати ордер, - відмовлено. (Том1 а.с. 87-88) Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.05.2013 року у справі № 2-1862/11 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом [PERSON] до Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, третя особа: АТХК «Київміськбуд», про визнання права користування квартирою та зобов`язання видати ордер, - відмовлено. (Том 1 а.с. 89-90) З огляду на вищевикладене, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23.08.2011 року у справі № 2-1862/11 - набрало законної сили. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.11.2011 року у справі № 2-476/11 в позові ОСББ «Башта на Давидова 12» до [PERSON] про виселення відмовлено. Даним рішенням суду встановлено, що квартира [ADDRESS] не набула статусу службової, не відноситься до переліку загального майна, що перебуває у спільній частковій власності членів ОСББ «Башта на Давидова 12», а тому судом визнано безпідставним звернення до суду з вимогами про захист права володіння, користування та розпорядження спірною квартирою. (Том 1 а.с.67-71). Так, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.11.2011 року у справі № 2-476/11 встановлено, зокрема, що квартира [ADDRESS] не зареєстрована на праві власності за позивачем, тому суд визнає безпідставним звернення позивача в судовому порядку з вимогами про захист права володіння, користування та розпорядження спірною квартирою, та не вбачає підстав звернення з вимогами про поновлення порушених правовідносин власності відносно спірної квартири в розрізі даного спору, не надавши суду доказів наявності у позивача такого права. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 02.02.2012 року у справі № 2-476/11, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07.11.2011 року змінено, виключено з мотивувальної частини рішення висновок суду про те, що ОСББ «Башта на Давидова 12» не наділено правом вимоги за даним позовом. (Том 1 а.с. 72-74) Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.11.2012 року у справі № 2-476/11, рішення Апеляційного суду м. Києва від 02.02.2012 року скасовано, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07.11.2011 року залишено в силі. (Том 1 а.с. 75-78) З огляду на вищевикладене, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 07.11.2011 року у справі № 2-476/11 - набрало законної сили. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.10.2013 року у справі № 2604/13031/12 у задоволенні позову ОСББ «Башта на Давидова 12» до ДП «Екос» АТ ХК «Київміськбуд», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і інтересах якої виступає [PERSON] , 3-я особа Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві адміністрації, про усунення перешкод розпорядження квартирою шляхом виселення та визнання нікчемним договору про участь у витратах на утримання будинку відмовлено. Дане рішення набуло законної сили (Том 1 а.с. 94-95). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24.12.2013 року у справі № 2604/13031/12 апеляційну скаргу ОСББ «Башта на Давидова 12» відхилено, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23.10.2013 року залишено без змін. (Том 3 а.с. 118-119) Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.01.2014 року у справі № 2604/13031/12 відмовлено Об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку «Башта на Давидова 12» у відкритті касаційного провадження у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Башта на Давидова 12» до Дочірнього підприємства «Екос» публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в інтересах якої діє [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації у м. Києві, про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні квартирою, виселення, визнання нікчемним договору. (Том 3 а.с. 120) Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.05.2014 року у справі № 2604/13031/12 у допуску справи за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Башта на Давидова 12» до Дочірнього підприємства «Екос» публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд», [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в інтересах якої діє [PERSON] , третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації у м. Києві, про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні квартирою, виселення, визнання нікчемним договору за заявою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Башта на Давидова 12» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2014 року - відмовлено. (Том 3 а.с. 121-122) З огляду на вищевикладене, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23.10.2013 року у справі № 2604/13031/12 - набрало законної сили. Рішенням Господарського суду м. Києва від 21.10.2015 року у справі № 910/22976/15, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2015 року та постановою Вищого господарського суду України від 18.02.2016 року, в задоволенні позовних вимог ОСББ «Башта на Давидова 12» до Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державне підприємство «Укрінвестбуд», Київська міська рада, [PERSON] , про визнання квартир такими, що належать до службової жилої площі й передані для службового користування та зобов`язання вчинити дії - відмовлено. (Том 1 а.с. 184-187, 188-192; Том 3 а.с. 124-126) З огляду на вищевикладене, рішення Господарського суду м. Києва від 21.10.2015 року у справі № 910/22976/15- набрало законної сили. Таким чином, у порядку положення ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.08.2011 року у справі № 2-1862/11, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 07.11.2011 року у справі № 2-476/11, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.10.2013 року у справі № 2604/13031/12, рішенням Господарського суду м. Києва від 21.10.2015 року у справі № 910/22976/15, що набрали законної сили, не піддаються сумніву та доказуванню при розгляді даної справи. Згідно рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23.08.2011 року у справі № 2-1862/11, за [PERSON] було визнано право користування на квартиру [ADDRESS] та зобов`язано Дніпровську районну в м. Києві державну адміністрацію видати [PERSON] ордер на квартиру [ADDRESS] (Том 1 а.с.121-124). На виконання даного рішення суду Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація видала розпорядження № 589 від 28.12.2012 року, відповідно до якого задоволено прохання [PERSON] у видачі ордера на двокімнатну квартиру [ADDRESS] на сім`ю із чотирьох осіб згідно з рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.08.2011 року. (Том 1 а.с.7). На підставі розпорядження № 589 від 28.12.2012 року Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією 17.01.2013 року було видано ордер на житлове приміщення серії Б № 013349 [PERSON] із сім`єю у складі чотирьох осіб: [PERSON] ; [PERSON] - чоловік; [PERSON] - дочка; [PERSON] . (Том 1 а.с. 103). Згідно ч. 1 ст. 39 Житлового кодексу України, громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов за місцем проживання - виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті. У силу ч.ч. 1-3 ст. 43 Житлового кодексу України, громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Відповідно до ст. 379 Цивільного кодексу України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Відповідно до п. 10 статті 15 Житлового кодексу України, виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР, на території району, міста, району в місті: видають ордери на жилі приміщення. Право на житло є одним з найголовніших невід`ємних прав особи, проголошених ст. 47 Конституції України. Це право означає не лише можливість особи набути житло у власність або в користування, а й право особи на проживання в житловому приміщенні. При цьому Конституція проголошує принцип забезпечення державою створення умов, необхідних людині для набуття житла у власність або в користування та неможливості примусового позбавлення житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства в Україні є обов`язковість рішень суду. Принцип обов`язковості судового рішення, закріплений на конституційному рівні (п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України), набуває свого втілення у судоустрійному і процесуальному законодавстві. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом. Судове рішення, яким закінчується розгляд справи, є найважливішим актом судової влади. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення» воно покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Судове рішення ухвалюється іменем України незалежно від того, до якого рівня судової системи або юрисдикції належить суд і в якому складі суддів (одноособово чи колегіально) розглянуто справу; саме в ньому підбивається підсумок судового розгляду. Принцип обов`язковості судових рішень, що набрали законної сили, надає їм властивості закону по справі, у якій вони постановлені. Тому вони є обов`язковими для виконання на території України всіма фізичними і юридичними особами, яких ці рішення стосуються. Так, відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу - у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6. Що стосується обов`язковості судових рішень, то варто нагадати, що ЄСПЛ було постановлене «пілотне» рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine) від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04. Суд зазначає, що ця справа стосується існуючої проблеми, яка постійно нагадує про себе, породжуючи порушення Конвенції, які найчастіше виявляє Суд у справах проти України; більше ніж половина рішень, винесених Судом у справах проти України, стосуються питання тривалого невиконання остаточних судових рішень, відповідальність за які несуть органи влади України. Суд зауважує, що одне з перших таких рішень, яке було винесено в 2004 році, ґрунтувалося на фактах, подібних до фактів у цій справі (див. рішення у справі Войтенка). Як убачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивача ОСББ «Башта на Давидова 12»про скасування розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 28.12.2012 №589 «Про надання житлової площі та інші квартирні питання» в частині видачі ордера на двокімнатну квартиру [ADDRESS] ; визнання недійсним ордеру №013349 серія Б, виданий 17.01.2013 року Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією, - вказуючи на те, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю співвласників багатоквартирного будинку, не передавалась у державну чи комунальну власність, тому прийняття будь-яких рішень Дніпровською районною у місті Києві державною адміністрацією щодо розпорядження цією квартирою, є незаконним та підлягає скасуванню. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для скасування розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 28.12.2012 № 589 «Про надання житлової площі та інші квартирні питання» в частині видачі ордера на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , та, відповідно, про відсутність правових підстав для визнання недійсним ордеру №013349 серія Б, виданого 17.01.2013 року Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією на ім`я [PERSON] , - оскільки судом встановлено, що оскаржуване розпорядження від 28.12.2012 № 589 Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією видано в межах наданих законом повноважень та на виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23.08.2011 року у справі № 2-1862/11, що набрало законної сили, та яким за [PERSON] було визнано право користування на квартиру [ADDRESS] та зобов`язано Дніпровську районну в м. Києві державну адміністрацію видати [PERSON] ордер на квартиру [ADDRESS] (Том 1 а.с.121-124), - що є дотриманням відповідачем принципу обов`язковості судового рішення, закріпленого на конституційному рівні, оскільки судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Відповідно до частини третьої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Башта на Давидова 12» до Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, треті особи: [PERSON] , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про скасування розпорядження та визнання недійсним ордеру, є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed