Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову та до повноліття дитини. В позові зазначила, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 12 червня 2008 року по 12 червня 2012 року та від шлюбу має неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач працює, однак на утримання неповнолітньої дитини матеріальну допомогу не надає та виїхав на інше місце проживання. Просила позов задовольнити. В судовому засіданні [PERSON] усно просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/10 частини усіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття. Рішенням Добропільського міськрайонного районного суду Донецької області від 11 квітня 2014 року стягнуто аліменти з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/10 частини усіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 березня 2014 року та до повноліття дитини. Стягнуто з [PERSON] судовий збір на користь держави у розмірі 243 грн.60 коп. Не погодившись з рішенням суду, позивачка [PERSON] подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на майновий та сімейний стан, яка на своєму утриманні має двох неповнолітніх дітей від різних шлюбів та знаходиться у стані вагітності, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в розмірі ? частини заробітку відповідача. Зазначила, що перед початком судового засідання відповідач ображав її гідність, висловлював погрози на її адресу та пообіцяв їй, що не буде виплачувати аліменти, якщо вона не погодиться на стягнення аліментів у розмірі 1/10 частини заробітної плати. В судове засідання апеляційного суду позивачка [PERSON] не з'явилась, але про час та місце розгляду справи повідомлена судовою повісткою і телефонограмою. В письмовій заяві позивачка просила справу розглянути у її відсутності та позов задовольнити в повному обсязі (а.с. 18, 21, 24) Відповідач [PERSON] заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив відмовити в задоволенні скарги, а рішення суду - залишити без змін. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду в частині розміру стягнутих аліментів слід скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 303 ч.1 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Згідно з вимогами ст. 309 ч.1 п. п. 1, 3 і п. 4 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Згідно ч. 2 ст. 309 ЦПК України, норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд встановив, що з 12 червня 2008 року по 12 червня 2012 року сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі та від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка знаходяться на утриманні у позивачки, а відповідач матеріальної допомоги дитині в достатньому розмірі не надає. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.181 ч.3 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В частині 1ст.182 СК України визначено перелік обставин, які враховує суд при визначенні розміру аліментів, а саме :1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (при стягненні аліментів в твердій грошовій сумі). Задовольняючи позовні вимоги та визначаючи щомісячний розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/10 з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на місяць, до досягнення дитини повноліття, суд виходив із вимог, передбачених ст.ст. 180-183, 191 СК України, і врахував, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] її батьком є [PERSON], дитина знаходяться на утриманні у позивачки, а відповідач достатніх коштів на утримання дитини не надає. Але погодитись з рішенням суду в частині стягнення розміру аліментів неможливо, виходячи з наступного. Як роз'яснено в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є працездатною особою та має постійний дохід. Згідно з довідкою про доходи, виданою за місцем роботи у ТОВ ВКФ «Велта», за період з листопада 2013 року по квітень 2014 року [PERSON] отримав дохід (без відрахувань) у розмірі 126 715 грн. 83 коп., що в середньому за місяць складає 20 452 грн. 64 коп. (а.с 26). З пояснень відповідача вбачається, що інших утриманців він не має. Приймаючи рішення, суд першої інстанції, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, матеріальний стан відповідача, не врахував вимог ст.184 СК України та вказаних роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України і дійшов необґрунтованого висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки в розмірі 1/10 з усіх видів його заробітку (доходу), що є недостатнім для утримання неповнолітньої дитини. Враховуючи, що відповідач є працездатною особою, отримує постійний дохід в достатньому розмірі, інших утриманців не має, то з урахуванням принципу розумності та справедливості, матеріального становища сторін, суд визначає аліменти у розмірі 1/6 частині усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 березня 2014 року та до повнолітня дитини. При цьому суд враховує, що середній щомісячний прибуток відповідача (без відрахувань) складає, приблизно 20 452 грн. 64 коп., він є працездатним і спроможний виплачувати аліменти в розмірі, визначеному апеляційним судом. На підставі викладеного, відповідно до вимог ст. 309 ч.1 п. 1 і п. 4 ЦПК України, рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутих аліментів слід скасувати, як таке, що ухвалене на неповно з'ясованих обставинах справи, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким стягнути аліменти з [PERSON], [INFO], уродженця м. Тернівка Дніпропетровської області, ідентифікаційний номер [NUMBER], на користь [PERSON], на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 березня 2014 року та до повнолітня дитини, частково задовольнивши позов [PERSON] та її апеляційну скаргу. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Outcome: partial