Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «КЗРК») з позовом про відшкодування моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоров`я, пов`язаного з виконанням трудових обов`язків. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 12.06.2000 р. по 10.04.2016 р. працював у ПАТ «КЗРК» на посадах електрогазозварювальника, кріпильника в умовах, які характеризувались перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища протягом 15 років 10 місяців. Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного захворювання від 04.10.2016 р. протокол №1280 позивачу встановлені два професійні захворювання. Згідно з довідкою МСЕК від 15.12.2016 р. йому первинно встановлена стійка втрата професійної працездатності в розмірі 50%, а також 3 група інвалідності на термін з 05.12.2016 р. по 01.01.2018 р. Актом розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання від 10.11.2016 року та відповідно до Санітарно-гігієнічної характеристики умов праці №2/2-11-3/498 від 10.02.2016 року позивачу встановлено причину професійного захворювання перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. В звязку з професійним захворюванням змінився спосіб та якість життя позивача, що завдає йому моральних страждань. Виходячи з характеру захворювань він не має змоги вести звичайний спосіб життя, оскільки у віці 51 рік звільнився із роботи за станом здоровя, він зазнає фізичний біль і страждання, не має можливості спокійно спати вночі, не може виконувати навіть незначну роботу по дому, вести активний спосіб життя через обмеженість рухів, через хворобу порушилися його звязки з друзями, він вимушений приймати велику кількість ліків та багато часу проводити у лікарнях все це порушує його нормальні життєві звязки. Вважає, що діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 320\~000,00 грн., а тому просив стягнути зазначену суму з відповідача на свою користь. Крім того, просив стягнути з відповідача на свою користь 3000,00 грн. витрат на правову допомогу. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у заявленому розмірі, посилаючись на обставини, викладені у ній. Представник відповідача у письмових запереченнях на позов та у судовому засіданні, проти позову заперечувала, заявлені позовні вимоги вважає не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що позивач працював у шкідливих умовах не тільки на підприємстві відповідача, а й на інших підприємствах протягом 11 років. Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, медичні документи не підтверджують наявність моральних страждань позивача, оскільки в них не йдеться про розлади здоровя, повязані з психологічним станом потерпілого, тому та не може бути доказом їх наявності. Крім того, позивач, укладаючи з відповідачем трудовий договір та після проведення атестації робочих місць кожен раз повідомляв позивача під розписку про умови праці, наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоровя. Проте позивач, знаючи і розуміючи це, свідомо і добровільно погоджувався на таку роботу, за яку між іншим, отримував від відповідача пільги та компенсації. Також представник відповідача зазначає, що позивач почав хворіти з 2003 року, проте продовжував працювати на підприємстві аж до виходу на пенсію до 10.04.2016 р., що свідчить про його умисне недбайливе ставлення до свого здоровя, і як наслідок виникнення професійного захворювання. Крім того, представник відповідача вказує, що позивачем не доведена наявність моральної шкоди як і заявлений до стягнення її розмір, який не відповідає критеріям розумності і справедливості. Позивачем не подані документальні докази, які підтверджують витрати, повязані з оплатою правової допомоги, в звязку з чим просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з 12.06.2000 р. по 10.04.2016 р. [PERSON] працював у ПАТ «КЗРК», а саме: з 12.06.2000 р. по 25.07.2003 р. на посаді електрогазозварювальника 4 розряду з повним робочим днем у підземних умовах; з 25.07.2003 р. по 10.04.2016 р. кріпильником 4 розряду з повним робочим днем у підземних умовах. 10.04.2016 р. позивач був звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с5-7). Відповідно до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці, наданої «Криворізьким міськрайонним управлінням Головного управління Дерсанепідемслужби у Дніпропетровській області» вих. №2/2-11-3/498 від 10.02.2016 р. умови праці [PERSON] за період роботи з 12.06.2000 р. по даний час підземним кріпильником на шахті «Гвардійська» ПАТ «Кривбасзалізрудком» (правонаступник ВАТ, ДП «Кривбасзалізрудком») за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії в повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 2-3 ступеня шкідливості, за рівнем виробничого шуму до 3 класу 2-3 ступеня шкідливості, за важкістю праці до 3 класу 2 ступеня шкідливості, раніше працював підземним електрогазозварювальником в шахті «Гвардійська» ВАТ, ДП «Кривбасзалізрудком» за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії в повітрі робочої зони відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за рівнем виробничого шуму до 3 класу 2 ступеня шкідливості, за важкістю праці до 3 класу 2 ступеня шкідливості (а.с.8-11). З медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання Державної установи «Українського НДІ промислової медицини» від 04.10.2016 р., протокол №1280 вбачається, що [PERSON] встановлені два професійні захворювання з діагнозами: 1. Радикулопатія шийна С6, С7, С8 і попереково-крижова L5, S1 переважно справа, з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та мязо-тонічним синдромами з вазомоторно-трофічними порушеннями на кистях з нейродистрофією у вигляді остеоартрозу колінних (ПФ першого-другого ст.) та ліктьових суглобів (ПФ першого ст.), двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ст.), остеоартрозу ліктьових та колінних суглобів (ПФ першого ст.). 2. Хронічний (пиловий) бронхіт. ЛН першого ст. (а.с.12-13). Пунктом 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 10 листопада 2016 року причиною виникнення професійного захворювання встановлено: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну становить 37 кг при нормі до 30 кг (для чоловіків). Періодичне перебування у незручній та/або фіксованій позі 48,2% зміни при допустимому до 25%. Нахили тулуба (вимушені, більше 300) 87 разів за зміну при допустимих 51-100 разів. Концентрація пилу з вмістом кристалічного діоксиду кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони 3,6 мг/м3 при гранично допустимій 2,0 мг/м3 по СанПІН 4617-88 «Предельно допустимые концентрации (ПДК) вредных веществ в воздухе рабочей зоны» (а.с. 16-17). Довідкою МСЕК серії 12 ААА №043438 від 15.12.2016 р. позивачу встановлено 50% втрати працездатності по професійному захворюванню (40% по радикулопатії; 10% хр.бронхіт) та довідкою серії 12 ААА №074301 від 15.12.2016 р. позивачу встановлено третю групу інвалідності первинно з 05.12.2017 р. до 01.01.2018 р., з датою чергового переогляду 01.12.2017 р. Зазначена потреба у медичній та соціальній допомозі: забезпечення лікарськими засобами, ВМП, санаторно-курортне лікування (а.с. 19-20). З дослідженого в судовому засіданні акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 10 листопада 2016 року слідує, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи в підземних умовах шахти «Гвардійська» підземним кріпильником, виконував весь комплекс робіт із кріплення горизонтальних та вертикальних гірничих виробок, кріплення, пере кріплення підземних гірничих виробок, виймання елементів кріплення. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати транспортні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин обмеження робочого простору перешкоджаючого їх застосування, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичними перевантаженнями. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень режимів експлуатації гірничошахтного устаткування підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання Державної установи «Українського НДІ промислової медицини» від 04.10.2016 р., протокол №1280 підставою для встановленя професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут: 06.2000-07.2003 підземний електрогазозварювальник на шахті «Гвардійська» ДП «КЗРК». Враховуючи роботу [PERSON] впродовж 15 років 10 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань, встановити неможливо (а.с. 17-18). Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обовязку відповідач не виконав. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 10.11.2016 р., причиною виникнення професійних захворювань позивача є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Суд вважає зазначене наслідком порушення посадовими особами підприємства, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними висновками суду. Надання підприємством засобів захисту від шкідливих чинників, які не усунули вплив негативних факторів, інформованість позивача при укладенні трудового договору та після проведення атестації робочих місць про умови праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту вини відповідача, суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Посилання представника відповідача на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та що саме його дії стали причиною професійного захворювання, безпідставні та суперечать викладеному. Отже, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. У судовому засіданні встановлено, що в зв'язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 50% та йому встановлена 3-тя група інвалідності. Як наслідок позивач обмежений у життєдіяльності, що проявляється больовим синдромом, частковою стійкою втратою можливості самообслуговування, оскільки потрібно докладати додаткових зусиль для організації його життя. Отримані професійні захворювання призводять до зниження його фізичної активності. Отже, враховуючи те, що позивачу встановлено 50 % втрати працездатності та третю групу інвалідності, а також характер професійних захворювань, пов'язаних із спричиненням йому фізичних і моральних страждань, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, так як має місце факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. Позивач при визначенні відшкодування моральної шкоди у сумі 320\~000,00 грн. посилався на розрахунки, здійснені відповідно до редакції ст.34 раніше діючого Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та глибину його фізичних, душевних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін його життєвих зв'язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 30 000 грн. за встановлені первинно 50 % втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності на строк до 01.01.2018 р. Щодо заявлених позивачем сум відшкодування понесених витрат на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн., сплачених відповідачем відповідно до квитанції №22/03/17 від 22.03.2017 р. на підставі договору про надання правової допомоги у цивільному процесі від 22.03.2017 р. (а.с.50,51), суд, врахувавши, що позивачем не подано акту виконаних робіт з детальним розрахунком витраченого часу на складання процесуальних документів, враховує лише час судових засідань, в яких адвокат позивача брав участь (журнали судових засідань від 27.09.2017 р. та від 19.10.2017 р.), що загалом складає 1 год., і з урахуванням положень Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» приходить до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат, понесених із оплатою правової допомоги адвоката в розмірі 640,00 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати 640,00 грн. судового збору станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ч. 1 ст. 1167 ЦК України та

Outcome: partial