Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

У березні 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 800, 00 грн. щомісячно починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття з відповідача [PERSON]. Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 21 січня 2012 року, з 21 серпня 2013 року не проживають однією сім'єю. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку утримувати свою дитину. Дитина проживає разом з позивачкою. Відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивачка бажає, щоб відповідач матеріально допомагав їй утримувати сина. В судовому засіданні позивач [PERSON] просила стягнути аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 800, 00 грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Судом, відповідно до положень ст. 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних доказів у справі. Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України у постанові від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо стягнення аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатні чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 213 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Суд, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають в шлюбі з 21 січня 2012 року, який зареєстрований Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї (а.с. 7). Від шлюбу мають сина: [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Дитина проживає разом з матір'ю. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 Сімейного кодексу Україна. Той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно, передбачено статтею 185 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, приходить до висновку, що оскільки відповідач маючи неповнолітню дитину, не належно виконує свій обов'язок щодо його утримання, то позов підлягає задоволенню, тобто аліменти необхідно стягнути з нього примусово в твердій грошовій сумі в розмірі 800, 00 гривень, щомісячно на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], починаючи з дня подачі позову до суду і до виповнення дитиною повноліття.

Outcome: approved