Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

У березні 2016 року до Менського районного суду звернулась [PERSON] з позовом до ДП «Зернятко» про стягнення неоподаткованої фінансової допомоги. Мотивувала позовну заяву тим, що з 15.07.2007 року вона працювала на посаді різноробочої в ДП «Зернятко». 03.01.2013 року переведено на посаду секретаря, а 11.01.2016 року звільнено за згодою сторін. 12.03.2015 року позивачка звернула з заявою на імя директора ДП «Зернятко» про виплату їй неоподаткованої фінансової допомоги в сумі 1710 грн., у звязку з сімейними обставинами. З даного приводу було винесено наказ директора № 38 від 12.03.2015 року, яким погоджено надати [PERSON] фінансової допомоги в розмірі 1710,00 грн. Але вказана допомога позивачці не виплачена, тому за захистом своїх прав вона звернулась до суду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовних вимог не визнав та надав суду письмові заперечення. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона працює головним бухгалтером ДП «Зернятко». Дійсно позивачка працювала на вказаному підприємстві з 2007 року по 11.01.2016 року. 12.03.2015 року згідно поданої нею заяви, було винесено наказ директора № 38 від 12.03.2015 року про виплату [PERSON] неоподаткованої фінансової допомоги в розмірі 1710,00 грн. Але, 02.04.2015 року вказаний наказ було скасовано наказом директора № 53а, винесеним на підставі доповідної записки головного бухгалтера господарства від 13.03.2015 року, в якій зокрема зазначено, що підстав для виплати недоплаченої фінансової допомоги [PERSON] нема, крім того було враховано фінансовий стан господарства. Заслухавши пояснення сторін, свідка та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Статтею 1 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів осіб, інтересів держави. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] працювала в ДП «Зернятко» з 15.07.2007 року по 11.01.2016 року. Згідно Наказу № 3 від 11.01.2016 року [PERSON] було звільнено з роботи за згодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України за її власною заявою. 12.03.2015 року згідно поданої [PERSON] заяви було винесено Наказ директора № 38 про виплату останній неоподаткованої фінансової допомоги в сумі 1710,00 грн. На підставі доповідної записки [PERSON] 02.04.2015 року було винесено Наказ директора ДП «Зернятко» № 53 а, яким скасовано Наказ № 38 від 12.03.2015 року про надання неоподаткованої фінансової допомоги [PERSON] в розмірі 1710,00 грн. Також в судовому засіданні встановлено, що 20.01.2014 року згідно заяви [PERSON] про видачу їй недоплаченої фінансової допомоги на підставі лікарняного листа № 097610 КЛПЗ Чернігівської обласної лікарні від 27 січня 2014 року було видано наказ № 6 від 20.01.2014 року про видачу [PERSON] недоплаченої фінансової допомоги в сумі 610 грн., яку вона отримала, а виплата відображена в звіті 1-ДФ за 1-й квартал 2015 року під кодом 169. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Посилання позивачки на Наказ № 38 від 12.03.2015 року є безпідставним, оскільки даний Наказ не є чинним, а тому суд його визнає як неналежний доказ. Неоподаткована фінансова допомога є не обовязковою виплатою, а її виплата можлива працівнику на підставі рішення керівника підприємства (господарства) та його власників при наявності фінансової можливості господарства. Дана виплата не носить систематичного характеру, а носить разовий характер. Відповідно до п. 3.3 Інструкції зі статистики заробітної плати від 13.01.2004 року № 5 матеріальна допомога, що має систематичний характер, надається всім або більшості працівників. Така матеріальна допомога підлягає оподаткуванню ПДФО та відображається в формі 1 ДФ під кодом 101, як заробітна плата. Згідно п. 3.31 вказаної Інструкції, матеріальна допомога разового характеру, що надається підприємством окремим працівникам у звязку із сімейними обставинами, на оплату лікування, оздоровлення дітей, поховання. Така матеріальна допомога не підлягає оподаткуванню ПДФО та відображається в формі 1 ДФ під кодом 169. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed