Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

У вересні 2015р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 2-7) до відповідача ПрАТ «Просто-страхування», в якому просив суд, з урахуванням поданих заяв про збільшення позову (остаточна редакція від 10 травня 2016р.): стягнути з відповідача на свою користь суму страхового відшкодування в розмірі 1600282,83 грн.; інфляційні втрати в розмірі 166429,41 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 57727,79 грн., пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 63851,97 грн. та витрати по сплаті судового збору. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 27 червня 2014р. між [PERSON] та відповідачем було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 1400539 (Просто-Каско Плюс») (далі по тексту - договір). Предметом страхування, відповідно до умов договору є майнові інтереси страхувальника пов'язані з володіння, користування та розпорядженням транспортного засобу - автомобіля [NUMBER]. Відповідач, як страховик зобов'язувався при настанні страхового випадку відшкодувати завданий збиток у межах страхової суми у порядку та на умовах визначених договором. Позивач за умовами договору є вигодонабувачем. 31 березня 2015р. приблизно о 14:00 год. на Столичному шосе у м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого автомобіля під керуванням позивача. Внаслідок ДТП застрахований автомобіль був пошкоджений і матеріальний збиток складає 1737713,76 грн. 01 квітня 2015р. власник транспортного засобу повідомив страховика письмовою заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Однак, листом від 27 квітня 2015р. відповідач повідомив страхувальника [PERSON] про відмову у виплаті страхового відшкодування з підстав, що на момент ДТП на пошкодженому транспортному засобі був встановлений комплект шин, який може використовуватись лише в зимовий період. На переконання страховика, на момент настання страхового випадку, комплект шин мав відповідати кліматичним умовам літнього сезону експлуатації. 08 червня 2015р. до страховика звернувся представник вигодонабувача із заявою про виплату страхового відшкодування на користь вигодонабувача. Листом від 09 червня 2015р. відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування посилаючись на те, що відповідно до п. 6.11 Правил експлуатації колісних транспортних засобів зимовий період на момент ДТП закінчився, температура навколишнього середовища була вище + 50С, а отже страхувальник зобов'язаний був забезпечити комплект шин відповідного сезону експлуатації. У відмові зазначено, що оскільки страхувальник не виконав свого зобов'язання за договором, а отже це є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Позивач вважає відмову у виплаті страхового відшкодування безпідставною і такою, що суперечить вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим вимушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, з урахуванням остаточних позовних вимог, які були заявлені в заявах по збільшення вимог та просили суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просив суд залишити позов без задоволення, зазначивши в письмових запереченнях на позов, що страховиком було правомірно прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування позивачу, оскільки відповідно до фотознімків з місця ДТП наданих аварійним комісаром, який виїжджав на місце пригоди, та протоколу огляду транспортного засобу від 02 квітня 2015р., на пошкодженому транспортному засобі був встановлений комплект зимових шин. На момент настання випадку 31 березня 2015р. комплект шин мав відповідати кліматичним умовам літнього сезону експлуатації. Сторони під час підписання договору страхування погодились, що страхувальник та усі інші особи зобов'язані використовувати на застрахованому автомобілі в період з 15 листопада по 15 березня, виключно та в будь-яких випадках зимову гуму, а в інший період літню гуму. Невиконання зазначеного обов'язку розцінюється відповідно до п.2.11.3.9.13), договору, як невиконання страхувальником, або іншими особами допущених до керування, умов договору страхування, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. Також на думку відповідача стороною позивача невірно було здійснено розрахунок суми страхового відшкодування, оскільки відповідач вважає, що виплата страхового відшкодування повинна здійснюватися на умовах «Повна загибель», відповідно до п.2.8.18 договору та з урахуванням франшизи згідно п.1.13.1. договору, залишків відповідно до п. 2.8.19 договору. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності з ч.1 ст. 6 Закону України «Про страхування», добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 27 червня 2014р. між [PERSON] та відповідачем було укладено договір (а.с.13-20). За змістом ст. 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства. Відповідно до п. 2.1. договору, предметом страхування, є майнові інтереси страхувальника пов'язані з володіння, користування та розпорядженням транспортного засобу автомобіля [NUMBER]; володіння, користування та розпорядженням додатковим обладнанням; відшкодування шкоди, завданої життю, здоров'ю, та майну третіх осіб внаслідок ДТП, що сталась з вини водія транспортного засобу; життям , здоров'ям та працездатністю Застрахованих осіб (а.с.14). Згідно даного договору розмір страхової суми становить 2308167,44 грн. з франшизою 0,0 грн. Строк дії договору сторонами визначено з 27 червня 2014р. по 26 червня 2015р. Позивач за умовами договору є вигодонабувачем і його правовий статус надає право вимагати від страховика здійснити страхову виплату на його користь. Згідно ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Як вбачається з постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 20 квітня 2015р. по справі № 752/6170/15-п, 31 березня 2015 р. о 14.00 год. позивач [PERSON] керуючи застрахованим автомобілем по Столичному шосе в м. Києві, не врахував дорожню обстановку, безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням внаслідок чого з'їхав в кювет і здійснив наїзд на перешкоду (дерево) (а.с.23) В результаті ДТП застрахований автомобіль [NUMBER] було пошкоджено, а отже мала місце подія, яка містить ознаки страхової. Судом встановлено, і це не заперечувалося представниками сторін в судовому засіданні, про подію було повідомлено страхувальника 31 березня 2015р., що підтверджується повідомленням про подію (а.с.86), актом виїзду фахівця з врегулювання збитків (аварійного комісара) на місце події (а.с.88- 101). Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до положень ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). У відповідності з ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Судом встановлено, що 01 квітня 2015р. страхувальник [PERSON] на виконання вимог п. 2.7.2.4. договору повідомив письмово відповідача про страхову подію. Листом № вих. 04-2298 від 27 квітня 2015р. відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування на підставі п. 2.11.2.9. договору, так як страхувальник в порушення п. 2.11.2.20. договору не забезпечив відповідність комплекту шин кліматичним умовам (сезону експлуатації) в яких експлуатується транспортний засіб. (а.с. 24). Судом також встановлено, що вигодонабувач [PERSON] через свого представника 08 червня 2015р. також звертався до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування на його користь. Листом № вих.-2971 від 09 червня 2015р. відповідач повідомив представника вигодонабувача про те, що страхувальником було порушено умови договору, а саме п. 2.11.2.20 та не було встановлено на застрахованому транспортному засобі на момент ДТП комплекту шин, які б відповідали сезону експлуатації, а отже відповідно до п. 2.11.2.9. договору відмовляє у виплаті страхового відшкодування на його користь. Відповідно до ст. 991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: - навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов'язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації; - вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину; що призвів до страхового випадку; - подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку; - одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; - несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; - наявності інших підстав, встановлених законом. Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. Пунктом 2.11.2.20. договору визначено, що на страхувальника покладено обов'язок по забезпеченню відповідності комплекту шин кліматичним умовам (сезону експлуатації), в яких експлуатується ТЗ. Сезон експлуатації шин визначається відповідно до технічних умов (рекомендацій) виробника шин, що встановлені на застрахованому ТЗ в момент настання події, що має ознаки страхової. Зимовим сезоном вважається період з 15 листопада по 15 березня (включно). З матеріалів справи вбачається, що ДТП мала місце 31 березня 2015р. З наявних у матеріалах справи фототаблиць вбачається, що при огляді автомобіля, яким керував позивач було встановлено, що на час настання події, яка має ознаки страхової, пошкоджений автомобіль був укомплектований комплектом шин BRIDGESTONE Blizzak DM-V1U7 M+S 225/55R20, тип яких відноситься до зимових шин. Пунктом 31 ПДР України передбачено, що технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкції підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації. За європейським сертифікатом № Е4-02479559, виданим 07 травня 2010р. в Нідерландах, шини типу BRIDGESTONE Blizzak DM-V1U7 M+S 225/55R20 можуть використовуватись у зимовий період часу, також виробник шин рекомендує встановлювати зазначені зимові шини на автомобіль, коли середньодобова температура на вулиці встановилась нижче +70С градусів і є ймовірність пониження нічної температури більше 00С, що зазначив офіційний представник виробника зазначених шин ТОВ «Бриджетстоун СНГ» в листі від 16 липня 2015р., при цьому у зазначеному листі представник вказував, що використання зимових шин при високій температурі навколишнього середовища може використовуватись і супроводжуватись підвищеною швидкістю зносу протектора шини. (а.с.30). У листі вих. №.279 від 25 серпня 2015р. ТОВ «Технооптторг-Трейд» ексклюзивного представника ТМ «BRIDGESTONE» на Україні зазначено, що шини типу BRIDGESTONE Blizzak DM-V1U7 M+S 225/55R20 позиціонуються як зимові. Зимові шини рекомендується встановлювати, коли середньодобова температура на вулиці встановилась нижче +70С і є ймовірність зниження нічної температури нижче 0 0С. Склад резинової суміші літніх шин не може оптимально працювати при більш низькій температурі, а використання зимових шин при високій температурі навколишнього середовища може призвести до швидкого зносу протектора шини (а.с.29). Як вбачається з відповіді Українського гідрометеорологічного центру від 26 травня 2015р. та 16 липня 2015р. за оперативними даними метеорологічної станції Київ середньодобова температура 31 березня 2015р. в м. Києві становила від +6,20С - +6.7 0С (а.с. 27-28). Відповідно до висновку автотехнічної експертизи № 3-08/15 від 28 серпня 2015р. вбачається, що експлуатація шин типу BRIDGESTONE Blizzak DM-V1U7 M+S 225/55R20 при температур +6,20С + 6,70С можлива і не суперечить рекомендаціям виробника шин та міждержавному стандарту ГОСТ 4754-97 (а.с.132). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а також враховуючи редакцію п. 2.11.2.20. договору, суд приходить до висновку, що на момент ДТП страхувальником було забезпечено відповідний комплект шин, що відповідав кліматичним умовам відповідно до рекомендацій виробника, і не вбачає порушення останнім вимог п. 2.11.2.20. договору. Відповідно до положень ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Частина 1 ст. 628 ЦК України визначає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, що договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. До істотних умов відносяться умови про предмет договору, умови, які визначені істотними законом, а також ті умови, щодо яких сторонами обов'язково повинна бути досягнута згода. Отже, уклавши договір, сторони погодили, що відповідно до п. 1.8 договору вартість витрат на відновлювальний ремонт визначається відповідно до варіанту, обраного страхувальником у п. 1.8.1, 1.8.2 та 1.8.3 договору за варіантом А (СТО на вибір страхувальника), без вирахування зносу та з нульовою франшизою, без виключень щодо порушень ПДР. У судовому засіданні встановлено, що страхувальником обрано варіант, за яким вартість відновлювального ремонту розраховується згідно з рахунками СТО, що здійснює відновлювальний ремонт застрахованого транспортного засобу, яку вибрав страхувальник. Відповідно до пункту 1.8.2 договору, вартість матеріального збитку встановлюється СТО (на вибір страхувальника), та на підставі п. 2.8.10 згідно акту автотоварознавчої експертизи або калькуляції AUDATEX, з якими згоден страховик. Згідно Висновку № 9196 експертного дослідження від 08 липня 2015р., вартість відновлювального ремонту становить 1583910,10 грн., а вартість матеріального збитку становить 1737713,76 грн. Відповідно до положень п. 2.3.2.4. договору, страховик не відшкодовує збитки, викликані втратою товарної вартості застрахованого ТЗ. Зважаючи на зазначене, сума страхового відшкодування становить 1583910,10 грн., що не перевищує 70% від застрахованої вартості автомобіля. В ході розгляду справи позивачем були проведені ремонтні роботи по відновленню застрахованого автомобіля. Згідно Акту виконаних робіт № Н000052597 від 15 січня 2016р. вартість виконаних робіт, запасних частин та витратних матеріалів складає - 1600282,83 грн. (а.с.153-158), що також не перевищує 70 % від застрахованої вартості автомобіля та підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, відповідно до положень ст. 625 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення інфляційні втрати в розмірі 166429,41 грн. та три відсотки річних в розмірі 57727,32 грн. Стосовно вимог позивача про стягнення пені у розмірі 63851,97 грн. за невиконання зобов'язань, то в цій частині позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно пп. 2.12.1. договору, за невиконання або неналежне виконання умов цього договору, сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України. За несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування страховик сплачує страхувальнику пеню в розмірі 0,01 % від суми простроченої виплати страхового відшкодування за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нарахована пеня. Відповідно до умов даного пункту договору, вимогу про стягнення пені за невиконання зобов'язання може заявляти лише страхувальник - [PERSON], який підписував договір і наділений за умовами договору певними правами та обов'язками. Позивач за даним договором є особою на користь якої може бути проведено страхову виплату, тобто вигодонабувачем і за умовами п. 2.12.1.договору не є суб'єктом, який може заявляти вимоги щодо стягнення пені за невиконання зобов'язання. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3654,0 грн.

Outcome: partial