Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач 1), [PERSON] (далі - відповідач 2), [PERSON] (далі - відповідач 3), [PERSON] (далі - відповідач 4), [PERSON] (далі - відповідач 5), [PERSON] (далі - відповідач 6), [PERSON] далі - відповідач 7), треті особи : Дев'ята Київська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у місті Києві про визнання права власності в порядку спадкування. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] року помер [PERSON], у зв'язку з чим, 29 вересня 2010 року позивач звернувся до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини на підставі заповіту померлого спадкодавця, яким останній залишив їй все своє рухоме та нерухоме майно. Нотаріусом Фроловою А.О. 29 вересня 2010 року було відкрито спадкову справу № 825, а 17 квітня 2013 року позивачу було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошовий вклад у Шевченківському відділенні Ощадбанку № 5441. Щодо видачі свідоцтва про право на спадщину 41/100 частин будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка включає в себе квартиру № 5 та квартиру № 2, які належали спадкодавцю на підставі рішення Старокиївського районного суду міста Києва від 06.03.2001 року, яке вступило у законну силу, тим же нотаріусом було відмовлено листом від 4 квітня 2013 року у зв'язку із відсутністю реєстрації зазначеного нерухомого майна власником у встановленому законом порядку. Відсутність реєстрації нерухомості у встановленому порядку пояснюється тим, що інші співвласники будинку за життя спадкодавця знаходилися із ним у ворожих відносинах, і перешкоджали реалізації його права на проведення інвентаризації та подальшої реєстрації належного йому майна. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2013 року по справі № 761/12361/13-ц за позовом [PERSON] до Київської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування було частково задоволено позовні вимоги та визнано за [PERSON] право власності на 41/100 частину будинку № [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], також визнано право користування земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 1 473,6 м. кв. Рішення набрало законної сили 29 листопада 2013 року. 28 лютого 2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Івашовою Ольгою Василівною здійснено державну реєстрацію права власності на 41/100 частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 24 вересня 2014 року (№ провадження 22-ц/796/10278/2014) скасовано рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2013 року та постановлено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог, у зв'язку із поданням позову до неналежного відповідача, оскільки були порушені права співвласників будинку, які не були залучені до справи, а апеляційна інстанція не має повноважень залучати до справи третіх осіб. Тому, позивач просив суд визнати за [PERSON] право власності на 41/100 частину будинку № [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи - Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. До суду надав письмові пояснення, у яких просив розглядати справу за його відсутності і за наявними документами, доказами, та ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства. В судове засідання представник третьої особи - Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. До суду надав письмові пояснення, у яких просив розглядати справу за його відсутності і за наявними документами, доказами, та ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства. Суд, заслухавши надані пояснення, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Старокиївського районного суду м. Києва від 06.03.2001 року по справі № 2-І було задоволено основний позов про визнання права власності на частку будинку і визнано за [PERSON] право власності на 28/100 частин будинку [ADDRESS], визнано за [PERSON] право власності на 14/100 частин будинку [ADDRESS], визнано за [PERSON] право власності на 41/100 частин будинку [ADDRESS], визнано за [PERSON] право власності на 17/200 частин будинку [ADDRESS], визнано за [PERSON] право власності на 17/200 частин будинку [ADDRESS], а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання недійсними договорів куплі-продажу, дарування будинку було відмовлено. Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 14 ЦПК України). Частино 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до копії свідоцтва про смерть від 09 липня 2010 року, [NUMBER], [INFO] року помер [PERSON], який на день смерті мешкав за адресою: [ADDRESS]. 20.09.2010 року [PERSON] звернулася до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою № 2066 про прийняття спадкового майна згідно заповіту, у зв`язку з чим було заведено спадкову справу до майна померлого [INFO] року [PERSON]. Відповідно до заповіту [PERSON], який посвідчено 26 червня 2010 року тимчасово виконуючим обов'язки нотаріуса міста Москви [PERSON] - [PERSON], [PERSON] було надано наступне розпорядження: все його майно, рухоме і нерухоме він заповів [PERSON]. Згідно матеріалів справи, із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] зверталися також [PERSON] - як сестра спадкодавця), [PERSON] - як дружина спадкодавця, [PERSON] - за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 листопада 2012 року про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що тимчасово виконуючим обов'язки нотаріуса міста Москви [PERSON] - [PERSON] позивачу були видані Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 березня 2011 року, 01 квітня 2011 року, а саме на: квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]; на грошові вклади, які зберігаються в Закритому акціонерному товаристві «Райффайзенбанк»; грошових вкладів, які зберігаються у філіалі № 01285 Царицинського відділу Московського банку Сбербанк Росії. Крім того, державним нотаріусом Дев`ятої Київської нотаріальної контори було видано [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 17 квітня 2013 року, а саме на грошові вклади з відповідними відсотками та грошовими компенсаціями, що знаходяться у Шевченківському відділенні Ощадбанку № 5441 на рахунках № [NUMBER], № [NUMBER], у відділенні Ощадбанку № 5441/0233 на рахунку № [NUMBER], у Святошинському відділенні Ощадбанку № 8069/0412 на рахунках № [NUMBER], № [NUMBER], що належали померлому на підставі повідомлення, виданого Філією - Головне управління по м. Києву та Київській області ПАТ «Державний Ощадний банк» 13.10.2010 року № 11-18/2258. Листом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори від 05.04.2013 року № 1326/0214 було повідомлено, що видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину на частину житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS], немає можливості, так як право власності на належну померлому частину будинку не було ним за життя зареєстроване у Київському міському бюро технічної інвентаризації згідно правовстановлюючих документів: 3/20 частини будинку - згідно дублікату договору дарування, та 41/100 частина будинку - згідно рішення Старокиївського районного суду м. Києва, а видати їй свідоцтво про право на спадщину на частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], немає можливості, так як у спадкоємців відсутній правовстановлюючий документ (державний акт) на земельну ділянку. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2013 року було задоволено частково позов [PERSON] до Київської міської ради, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання права власності у порядку спадкування та визнано за [PERSON] право власності на 41/100 частину будинку № [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] та визнано за [PERSON] право користування земельною ділянкою, яка знаходилася за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]), загальною площею 1473,6 кв. Як вбачається з копії Витягу № 45879989 від 19.10.2015 року з Державного реєстру речових праву на нерухоме майно [PERSON] було зареєстровано право власності на 41/100 частку вищезазначеного будинку. Проте, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24 вересня 2014 року було скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2013 року та постановлено нове за яким [PERSON] відмовлено у задоволенні заявлених вимог про визнання права власності в порядку спадкування. Відповідно до листа Київського міського бюро технічної інвентаризації Київської міської ради від 01.07.2016 року № 8375 (И-2016), яким повідомлено, що за адресою [ADDRESS] на підставі рішення Старокиївського районного суду від 06.03.2001 року зареєстровано право власності: 17/200 ч. за [PERSON] на підставі договору дарування, посвідчений 15.05.2002 р.; 17/200 ч. за [PERSON] на підставі договору дарування, посвідчений 15.02.2006 р.; 28/100 ч. за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, видане 11.10.202 р.; 14/100 ч. зареєстровано за [PERSON] на підставі рішення Старокиївського районного суду від 06.03.01 р.; 77/360 ч. - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого 11.04.1987 р.; 77/1800 ч. - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого 11.04.1987 р.. У судовому засіданні позивач пояснила, що [PERSON] за життя не оформив права власності на 41/100 частин вищезгаданого будинку у встановленому законом порядку, оскільки інші співвласники будинку за життя спадкодавця знаходилися із ним у ворожих відносинах, і перешкоджали реалізації його права на проведення інвентаризації та подальшої реєстрації належного йому майна. Отже, враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що померлим [PERSON] не було зареєстровано право власності на 41/100 частину будинку № [ADDRESS], у зв`язку з чим, позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Згідно з ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України) Частиною 1 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування (ч. 1 та ч. 2 ст. 1235 ЦК України). Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів (п. п. 4.12 п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5). Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна (п. п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5). Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку (п. п. 4.18 п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5). Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягають: право власності. Також ч. 1 ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно (п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 58 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а як вбачається з матеріалів справи позивачами було надано суду достатньо доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Даючи юридичну оцінку поясненням та зібраним по справі доказам, враховуючи те, що померлим [PERSON] не було зареєстровано право власності на 41/100 частину будинку № [ADDRESS], у зв`язку з чим, позивач не може отримати свідоцтво про право власності за заповітом на вказану частку будинку, а також звертаючи увагу на вимоги п. 1 ч. 1 ст. 4 та п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного

Outcome: approved