Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] , яка діє від власного імені та в інтересах малолітньої [PERSON] , звернулась в суд з позовом до Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України в сумі 3\~936\~000,00 грн., що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви становить 120\~000,00 євро, з яких: 1\~968\~000,00 (один мільйон дев`ятсот шістдесят вісім тисяч) грн., що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви складає 60\~000,00 (шістдесят тисяч) євро моральна шкода, завдана їй та 1\~968\~000,00 (один мільйон дев`ятсот шістдесят вісім тисяч) грн., що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви складає 60\~000,00 (шістдесят тисяч) євро моральна шкода, завдана [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що її чоловік та батько її малолітньої дитини, [PERSON] [INFO] був призваний на військову службу у Збройні сили України до складу військової частини ПП [NUMBER] . При цьому, в період з 16.07.2014 року по 13.08.2014 року [PERSON] безпосередньо брав участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей. Відповідно до витягу із наказу керівника сектору «С» (по стройовій частині) від 06.08.2014 року № 11, молодший сержант [PERSON] прибув у службове відрядження до складу сил та засобів сектору «С», які залучаються та беруть участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей, з метою виконання службових (бойових) завдань. 13.08.2014 року, під час виконання бойового завдання, в результаті обстрілу з боку російських бойовиків реактивними системами залпового вогню «Град» поблизу м. Горлівка Донецької області, [PERSON] загинув. Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 08.02.2017 року по справі № 405/8542/16-ц встановлено факт загибелі [PERSON] внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. рішення суду не оскаржувалось з боку Російської Федерації у встановленому законом порядку та набрало законної сили. Внаслідок втрати чоловіка та батька своєї дитини, вона відчуває безперервні, невгамовні душевні болі та страждання, втратила душевний спокій, постійно відчуває незахищеність та розчарування, дитина залишившись без батька, ніколи не матиме можливості відчути необхідні для повноцінного розвитку батьківську любов та увагу. Вважає, що розмір моральної шкоди встановлений з урахуванням характеру і обсягу завданих моральних страждань та з урахуванням практики Європейського суду з аналогічних питань, а тому просить задовольнити позов. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, що в ньому викладені та просила його задовольнити. Представник відповідача Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні, в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, отримав завчасно судову повістку, що підтверджується матеріалами справи, відзиву на позов не надіслав. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 20.08.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим Красносільською сільською радою Олександрівського району Кіровоградської області, актовий запис № 8. Після одруження [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON] . Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області 24.04.2007 року, актовий запис № 819. Загальновідомим є той факт, що в лютому 2014 року розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України, внаслідок якої була анексована територія Автономної Республіки Крим, частково окуповані території Донецької та Луганської областей України, що також регулювалось різними законодавчими актами та офіційними документами. За правилом ч.1. ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. При цьому, згідно з ч.3 вказаної статті, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Судом встановлено, що [PERSON] 19.03.2014 року був призваний на військову службу у Збройні сили України до складу військової частини ПП [NUMBER] . При цьому, в період з 16.07.2014 року по 13.08.2014 року [PERSON] безпосередньо брав участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей. Відповідно до витягу із наказу керівника сектору «С» (по стройовій частині) від 06.08.2014 року № 11, молодший сержант [PERSON] прибув у службове відрядження до складу сил та засобів сектору «С», які залучаються та беруть участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей, з метою виконання службових (бойових) завдань. 13.08.2014 року, під час виконання бойового завдання, в результаті обстрілу з боку російських бойовиків реактивними системами залпового вогню «Град» поблизу м. Горлівка Донецької області, [PERSON] загинув, що підтверджується Витягом з наказу командира військової частини польова пошта [NUMBER] (по стройовій частині) № 73 від 17.08.2014 року та свідоцтвом про смерть, виданим Міським відділом по державній реєстрації смертей реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції 18.08.2014 року, актовий запис № 2158. Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Факт загибелі [PERSON] , при виконанні обов`язку військової служби 13.08.2014 року на території Донецької області поблизу міста Горлівка, Україна, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України - встановлено рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 08.02.2017 року по справі № 405/8542/16-ц. Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є зокрема і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Згідно ч. 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування. Згідно з ст. 23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із душевними стражданнями, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України (п.3, 9) № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Як слідує зі ст.ст. 1167, 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Право на життя передбачені Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ІУ Женевською конвенцією 1949 року про захист цивільного населення під час збройного конфлікту, розділу ІІ Конституції України. Порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум (п.1, 2), Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі 01 серпня 1975 року, договори укладені між Україною та Росією в тому числі про українсько-російський державний кордон, Російська Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст. 2 Статуту ООН. При вирішенні позову, судом враховується практика Європейського суду з прав людини, зокрема: рішення у справі Луізідоу проти Турецької Республіки (CASE OF LOIZIDOU v.TURKEY (Article50), (40/1993/435/514) 28 July 1998), згідно якого вирішено зобов`язати сплатити компенсацію позивачу, зокрема й за моральні страждання через незаконну окупацію частини Кіпру турецькими Збройними Силами. Обґрунтовуючи завдану відповідачем моральну шкоду в сумі 120\~000,00 Євро, позивачем доведено, що внаслідок втрати чоловіка та батька - [PERSON] , який загинув в результаті військової агресії Російської Федерації проти України, позивач [PERSON] та її малолітня дитина, [PERSON] , відчувають безперервні, невгамовні душевні біль та страждання, що не дає їм можливості нормально спілкуватись з оточуючими, дитина стала напруженою та замкнутою, дуже важко переживає втрату батька, сильно сумує за ним. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Враховуючи те, що представником позивача наведені обґрунтовані правові докази вини відповідача у завданні останньому моральної шкоди через загибель [PERSON] внаслідок збройної агресії, а відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування доводів позивача, суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для ухвалення рішення про стягнення моральної шкоди та задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вказаної норми та Закону України «Про судовий збір», на користь держави з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 59\~040,00 грн. На підставі викладеного і ст. 55 Конституції України, п. 3 ст. 2 Міжнародного Пакту про громадянські і політичні права 1966 року, Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207-УІІ, закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18.01.2018 року № 2268-УІІ, статей 2, 11, 16, 23, 1168 ЦК України,

Outcome: approved