Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

У березні 2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив: -встановити факт родинних відносин, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] була рідною дочкою [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] ; -встановити факт прийняття спадщини на підставі ст. 549 ч.2 ЦК УРСР в редакції 1963 року [PERSON] після смерті [PERSON] , померлої [INFO] ; -встановити факт на підставі ст.1268 ч.3 ЦК України постійного проживання за адресою: [ADDRESS] [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини - [INFO] ; -визнати за позивачем - [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 5/16 частин домоволодіння [ADDRESS] , яке складається з: житлового будинку А-2 житловою площею 87,5 кв.м, загальною площею 208,5 кв.м., літньої кухні Б, вбиральні Г, погребу Д, вбиральні Є, сараїв Ж, К, літнього душу З, гаражу-сараю Л-2, гаражу-сараю М-2, навісів Н, О, П, №1-7 споруд, мостіння І, після смерті [PERSON] , померлого [INFO] і після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач посилався на те, що спадкове домоволодіння, розташоване в [ADDRESS] складається з: житлового будинку А-2 житловою площею 87,5 кв.м, загальною площею 208,5 кв.м., літньої кухні Б, вбиральні Г, погребу Д, вбиральні Є, сараїв Ж, К, літнього душу З, гаражу-сараю Л-2, гаражу-сараю М-2, навісів Н, О, П, № 1-7 споруд, мостіння І. Вказане домоволодіння належало [PERSON] і [PERSON] в рівних частках. Ринкова вартість об`єкта оцінки - домоволодіння [ADDRESS] складає станом на 25 лютого 2019 року - 1411149 грн. 12 жовтня 1953 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] . [PERSON] народилася [INFO] в с. Кам`яні Потоки Кременчуцького району, Полтавської області, матір`ю якої була [PERSON] , батьком - [PERSON] . Актового запису про народження на [PERSON] за 1927-1928 р.р. не виявлено, так як книги актів цивільного стану про народження за вказані роки не збереглися; тому позивач вимушений звертатися до суду із вимогою про встановлення родинних відносин між [PERSON] і її матір`ю - [PERSON] . Також, зазначив, що [INFO] народився [PERSON] . Батьками зазначені: [PERSON] і [PERSON] . Отже, [PERSON] був сином [PERSON] і [PERSON] , а також онуком [PERSON] . [INFO] народився позивач - [PERSON] . Його батьками зазначені: [PERSON] і [PERSON] . А отже, позивач є сином [PERSON] , онуком [PERSON] , а також онуком [PERSON] і правнуком [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] . Після смерті [PERSON] єдиним спадкоємцем за законом 1 черги була її дочка - [PERSON] , яка прийняла спадщину після смерті своєї матері шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном - 1/2 частини домоволодінням за вказаною адресою. [INFO] померла [PERSON] . Після смерті [PERSON] спадкоємцями за законом 1 черги були: її чоловік - [PERSON] і син - [PERSON] в рівних частках. [PERSON] до нотаріальної контори на протязі 6 місяців з дня смерті матері - [PERSON] заяви про прийняття спадщини не подавав, але фактично вступив в управління і володіння спадковим майном, а тому, вважається спадкоємцем, який прийняв спадщину належним чином на 1/4 частину домоволодіння [ADDRESS] після смерті своєї матері - [PERSON] , померлої [INFO] . 22 грудня 2018 року позивач звернувся із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого батька - [PERSON] , який був спадкоємцем померлої [INFO] його матері [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Третьої Дніпровської нотаріальної контори Хилько Л.А. від 22.12.2018 року було відмовлено у видачі вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що [PERSON] до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини не подавав. Крім того, згідно довідки відділу проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 28.11.1998 № 14\\5-11596 спільне проживання та реєстрація [PERSON] та [PERSON] не підтверджується. Тому, позивач вимушений звертатися до суду із вимогою і про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті його матері - [PERSON] . Також, зазначив, [INFO] помер [PERSON] . У зв`язку з тим, що позивач являється спадкоємцем за законом 1 черги після смерті його батька - [PERSON] , [INFO] року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою державного нотаріуса Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. відмовлено у видачі свідоцтва на частину домоволодіння за вказаною адресою. Підставою відмови є той факт, що згідно довідок відділу проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 14.12.2018 р. № 14\\5 - 12365 спільне проживання та реєстрація спадкоємця зі спадкодавцем не підтверджується. Заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] позивач не подавав, але останній вважає себе спадкоємцем, який прийняв спадщину, так як постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] і на протязі 6-ти місячного строку не заявив про відмову від неї. З 2003 по 2015 рік позивач був неодруженою людиною, тому не мав самостійної сім`ї і мешкав однією сім`єю разом з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] на 2-му поверсі житлового будинку. На 1 поверсі цього будинку мешкав його дід - [PERSON] і його дружина - відповідачка [PERSON] . Позивач з батьком харчувалися разом, їх спільний сімейний бюджет складався із зарплатні сина, а батько [PERSON] займався приватними перевозками на належному йому автомобілі. Після смерті батька [INFO] позивач займався його похованням. На протязі 2010-2011 років позивач разом з батьком робили ремонтні роботи в спадковому домоволодінні: на 2 поверсі обладнали туалет і ванну кімнату (провели водопровід і каналізацію, купили і встановили бойлер, унітаз, ванну, умивальник, оздобили кахлем і пластиком ванну кімнату). Отже, після смерті всіх спадкодавців [PERSON] позивач вважає, що має право на спадкування 5/16 частин всього домоволодіння, а саме: 1/8 частини після смерті батька - [PERSON] , померлого [INFO] і 3/16 частин після смерті діда - [PERSON] , померлого [INFO] (1/8 + 3/16 = 5/16). У зв`язку з тим, що постановами про відмову у вчиненні нотаріальних дій державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину домоволодіння [ADDRESS] після померлого [INFO] батька [PERSON] і після смерті [PERSON] , позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав на домоволодіння за вказаною адресою. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовної заяви, посилаючись на те, що на день смерті спадкодавця - [PERSON] сам [PERSON] не мешкав за адресою, зазначеною позивачем; за вказаною адресою постійно проживали квартиранти, і [PERSON] разом з [PERSON] потребували сторонньої допомоги, а тому уклали договори з територіальним центром соціального обслуговування як одинокі пенсіонери, які проживають без родичів. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надавши через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, у зв`язку з виробничою навантаженістю. Вислухавши представника позивача, заперечення представника відповідача, свідків, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним. В судовому засіданні встановлено, що спірне домоволодіння, яке розташоване в [ADDRESS] складається з: житлового будинку А-2 житловою площею 87,5 кв. м, загальною площею 208,5 кв. м., літньої кухні Б, вбиральні Г, погребу Д, вбиральні Є, сараїв Ж, К, літнього душу З, гаражу-сараю Л-2, гаражу-сараю М-2, навісів Н, О, П, №1-7 споруд, мостіння І, що підтверджується висновком з технічної інвентаризації від 11.01.2019 року, складеним інженером з інвентаризації нерухомого майна Ковалевською Т.І. (арк.с.36, том 1) та технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] за реєстровим № 494-21, інвентаризаційна справа № 13196 (арк.с.30-35, том 1). Згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 22 березня 1988 року виконкомом Красногвардійської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська на підставі рішення №25/18 від 11.1.1988 року, вказане домоволодіння належало [PERSON] та [PERSON] (арк.с.12, том 1). Відповідно до звіту про оцінку №19-02-12, складеного ТОВ «С-Тиматика» ринкова вартість об`єкта оцінки - домоволодіння [ADDRESS] складає, станом на 25 лютого 2019 року, 1411149 грн. (арк.с.38-39, том 1). Як вбачається зі свідоцтва про шлюб, виданого Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 12 жовтня 1953 року (арк.с.13, том 1). Вимога позивача про встановлення факту родинних відносин про те, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] була рідною дочкою [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним. Так, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2018 року, встановлено факт того, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є рідною дочкою [PERSON] , яка померла [INFO] (арк.с.80-82, том 1). Зазначене рішення набрало законної сили 28.08.2018 року. Отже, відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У зв`язку з чим, зазначена вимога позивача задоволенню не підлягає. Також, встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтво про смерть, виданого Красногвардійським відділом РАЦС м. Дніпропетровськ, актовий запис №820 (арк.с.16, том 1). Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5 ЦПК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулюються актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його діє в повному обсязі. З огляду на вищезазначені вимоги у зазначеній справі до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі ст.525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст.527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця. Згідно до ст.529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Встановлено, що після смерті [PERSON] єдиним спадкоємцем за законом 1 черги була її дочка - [PERSON] , яка прийняла спадщину після смерті своєї матері, виконавши вимоги ч.1 ст.529 ЦК УРСР, шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном - 1/2 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Факт прийняття спадщини підтверджується будинковою книгою, із якої вбачається, що [PERSON] і [PERSON] проживали і були зареєстровані у спадковому домоволодінні з 26.04.1988 року до дня своєї смерті (арк.с.44-48, том 1). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 18 серпня 1995 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Красногвардійської районної Ради народних депутатів міста Дніпропетровська, актовий запис №1330 (арк.с.17, том 1). Відповідно до ст.529 ЦК УРСР після смерті [PERSON] спадкоємцями за законом 1 черги були: її чоловік - [PERSON] та її син - [PERSON] в рівних частках. Згідно до ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути визначені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22 грудня 2018 року, виданої державним нотаріусом Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А., 22 грудня 2018 року [PERSON] звернувся до Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на частину житлового будинку з адресою: [ADDRESS] після померлого батька [PERSON] , який був спадкоємцем померлої [INFO] його матері [PERSON] . Згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Красногвардійської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 22.03.1988 року, зареєстрованого в Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації 22.03.1988 року, записаного у реєстрову книгу № 494 за реєстровим № 21, житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] належить в рівних частинах [PERSON] та [PERSON] , померлій [INFO] , спадкоємицею якої була її донька [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Спадкоємцями [PERSON] були її чоловік [PERSON] та син [PERSON] . Згідно довідки відділу обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 28 листопада року № 14/5-11596 (арк.с.83,том 1) спільне проживання та реєстрація [PERSON] та [PERSON] не підтверджується, у зв`язку чим нотаріус Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. постановила відмовити [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку з адресою: [ADDRESS] після померлого батька [PERSON] , який був спадкоємцем померлої [INFO] його матері [PERSON] (арк.с.27). Згідно п.16 абз.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень ст.ст.526,549 ЦК України, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном. Зазначені обставини підтвердили свідки, допитані в судовому засіданні. Так, допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що вона працює головою квартального комітету; сім`ю [PERSON] вона знає досить давно, оскільки сама проживає недалеко від їх домівки. [PERSON] зазначила, що [PERSON] проживав зі своїми батьками до свого одруження, з дружиною жив за іншою адресою, згодом він розлучився і повернувся знову проживати до свої батьків за адресою: [ADDRESS] . Через певний час померла мати [PERSON] і у домівці залишились жити [PERSON] та його батько [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] проживали на різних поверхах домівки, проте, ремонт у будинку робили разом. Досліджені у судовому засіданні довідки, які містять інформацію про спільне проживання за певний період часу спадкодавця та спадкоємців за законом (арк.с.22, 65, 66, 132 том 1; арк.с.163 том 2), складені [PERSON] , яка виконує обов`язки Голови квартального комітету, суд не приймає до уваги у якості належного та допустимого доказу по справі, оскільки останні мають розбіжності у зазначеній інформації та датах. Факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] підтвердив допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , який зазначив, що він мешкав за адресою: [ADDRESS] , що знаходиться поряд з домівкою сім`ї [PERSON]. [PERSON] приходиться свідкові двоюрідною сестрою. У 1995 [PERSON] померла, а батько [PERSON] та син [PERSON] залишилися жити разом у спірному будинку. Навесні 1995 року [PERSON] завіз у будинок будівельні матеріали та почав будівництво разом з батьком, [PERSON] деякий час допомагав їм у цьому. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками [PERSON] , [PERSON] Даних про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються зібраними у справі доказами. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що після смерті [PERSON] , померлої [INFO] її син - [PERSON] постійно мешкав і приймав участь у благоустрої спадкового домоволодіння, що свідчить про те, що він своїми фактичним діями прийняв спадщину після смерті матері шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном, на протязі шестимісячного строку після смерті спадкодавця, чим виконав вимоги ст.549 ЦК УРСР, у зв`язку з чим, зазначена вимога позивача підлягає задоволенню. Також, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] помер [INFO] у віці 55 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого 21 лютого 2012 року Відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №1290 (арк.с.18, том1) та лікарським свідоцтвом про смерть №40, виданого 09 лютого 2012 року КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №1» (арк.с.25, том 1). Згідно лікарського свідоцтва про смерть №40, виданого 09 лютого 2012 року КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №1» місцем проживання померлого [PERSON] зазначено: [ADDRESS] , смерть настала вдома (арк.с.25, том1). Згідно ст.1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За нормою ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах незаборонених законом. Так, факт спільного проживання спадкодавця - [PERSON] та спадкоємця за законом його сина - [PERSON] підтвердили допитані у судовому засіданні свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Так, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила суду, що з 1976 року проживала поблизу родини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , її чоловік є далеким родичем [PERSON] . На день смерті [PERSON] у будинку проживав [PERSON] , до смерті він взяв на свої плечі добудувати будинок: допомагали йому штукатурити та робити стяжки чоловік [PERSON] та [PERSON] , сама [PERSON] допомагала тим, що готувала для всіх їсти. Після смерті [PERSON] проживав у будинку його син [PERSON] та дід [PERSON] . Свідок [PERSON] , допитана у судовому засіданні зазначила, що [PERSON] є її хрещеним батьком, з 1974 року вона проживає поблизу родини [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] будували новий дім на два поверхи. Після смерті [PERSON] у будинку жили [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] , [PERSON] проживав у цьому будинку з батьком та співмешканкою. На другому поверсі завжди проживав [PERSON] з`явилась через рік після смерті [PERSON] . [PERSON] , свідку невідомо, проте ховали його з дома з другого поверху будинку. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив, що був близьким другом [PERSON] . Знає, що останній отримав квартиру у 1980 році з дружиною. Цього ж року вони розлучились та [PERSON] залишив отриману квартиру жінці і переїхав до своїх батьків за адресою: [ADDRESS] . Жив він там на другому поверсі, згодом почав його ремонтувати з сусідами і приводити до ладу. Після смерті [PERSON] , якого ховали з дому, проживав у цьому будинку його син. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених зазначеними свідками. Даних про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються зібраними у справі доказами. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що є дочкою [PERSON] . З 1997 року її мати почала проживати з [PERSON]. У домі проживав також син [PERSON] , внук [PERSON] проживав з середини 2013 року за цією адресою. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що вона є онучкою [PERSON] Остання проживала з [PERSON] разом. Вони прохали купляти їм продукти харчування, просили доглядати за садом та городом. З 2002 року проживав за цією адресою [PERSON] , він там часто ремонтував авто. На другому поверсі проживали квартиранти. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вона хрестила разом з [PERSON] . Будь-яких інших обставин щодо проживання чи не проживання позивача у справі, остання не змогла повідомити. Що стосується допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] , то суд, критично відноситься до таких свідчень, оскільки вказані свідки мають свою заінтересованість в результаті розгляду справи, їх свідчення ставлять під сумнів достовірність і правдивість фактів, які були ними повідомлені в судовому засіданні. Як вбачається з лікарського свідоцтва про смерть №40 від [INFO] року, виданого КЗ «Дніпропетровський центр первинної медико-санітарної допомоги №1», зазначено місце смерті [PERSON] : район Кіровський , населений пункт м. Дніпропетровськ , смерть настала: вдома - [ADDRESS] (арк.с.25, том 1). Проте, із зазначеного свідоцтва не вбачається факт постійного проживання останнього за зазначеною адресою, а лише свідчить про місце смерті. Тому, суд не приймає до уваги місце смерті [PERSON] , яке зазначене у лікарському свідоцтві про смерть у якості належного та допустимого доказу по справі на спростування того факту, що [PERSON] постійно проживав за спірною адресою. Крім того, згідно довіреності від 29 листопада 2011 року, посвідченої державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А., [PERSON] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , уповноважив [PERSON] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] на вчинення певних дій від його імені (арк.с.99, том 1), а тому, досліджуючи зазначену довіреність з точки зору доказу, суд дійшов висновку, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом за спірною адресою. Отже, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Таким чином, суд вважає доведеним факт постійного проживання за адресою: [ADDRESS] [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, а саме [INFO] . Також, в судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №1732 (арк.с.19, том 1). Як вбачається із заповіту від 07 грудня 2016 року [PERSON] , який зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS] , на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: «все моє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обов`язки, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть мені на день смерті, взагалі все те, що мені буде належати на день смерті і на що я за законом матиму право, заповідаю [PERSON] , [INFO] .» (арк.с.73, том 1). Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 05 жовтня 2012 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб (арк.с.27, том 2). 12 листопада 2018 року [PERSON] звернулась до Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті її чоловіка - [PERSON] (арк.с.17, том.2). Отже, з досліджених в судовому засіданні матеріалів справи вбачається, що спірний житловий будинок належав [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині кожному. Після смерті [PERSON] її дочка успадкувала 1/2 частину вказаного домоволодіння. Тобто чоловікові та дружині ( [PERSON] та [PERSON] ) належало по 1/2 частині кожному. Після смерті [PERSON] спадкоємцями за законом є її чоловік - [PERSON] та її син - [PERSON] . Тому, після смерті [PERSON] вказане домоволодіння спадкують: [PERSON] - 1/4 частина та [PERSON] - 1/4 частини. Після смерті [PERSON] спадкоємцями за законом є: його батько [PERSON] - 1/8 частина та його син [PERSON] - 1/8 частина. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). В силу статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. За таких обставин, суд вважає за можливе визнати за позивачем [PERSON] право власності на 1/8 частину домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька [PERSON] . Отже, позивач, відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.76-80 ЦПК України, зазначені ним обставини щодо встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] , померлої [INFO] ; щодо встановлення факту постійного проживання за адресою: [ADDRESS] [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини - [INFO] року , та визнання за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на 1/8 частину спірного домоволодіння [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , померлого [INFO] і після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Посилання представника відповідача про те, що [PERSON] постійно не проживав у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , а лише відвідував батька періодично, мешкав за іншими адресами, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому, зазначені посилання є безпідставними, спростовуються наведеними обставинами, а докази, на які посилається остання, не ґрунтуються на законі. Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial