Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

У вересні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між Банком та відповідачем 07.10.2010 року був укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 27,6 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Взяті на себе зобов'язання, відповідно до умов кредитного договору, Банк виконав у повному обсязі. Проте відповідач, незважаючи на це, порушила його, оскільки, своєчасно не погашала кредит та не сплачувала проценти за користування ним, внаслідок чого станом на 21.05.2018 року утворилася заборгованість по кредитному договору в розмірі 111 009 грн. 22 коп. Посилаючись на вказані обставини Банк просив стягнути з [PERSON] вищевказану заборгованість на свою користь в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з'явився. Направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник у судовому засіданні позовні вимоги Банку в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту визнали. Між тим, вказували на необґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за процентами в розмірі, визначеному Банком, з огляду на неправомірність їх нарахування. Водночас відповідач надала заяву про застосування позовної давності. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] 07.10.2010 року в письмовій формі був укладений кредитний договір, який складається з анкети - заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, Умов та Правил надання банківських послуг, Пам'ятки клієнта, а також банківських тарифів. Відповідно до даного договору Банк надав [PERSON] кредит за тарифним планом кредитних карток «Універсальна» в вигляді встановленого на платіжну карту ([NUMBER] строком дії до 01/2014 року) кредитного ліміту з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту (після збільшення кредитного ліміту його розмір становив 15 000 грн. 00 коп.), а відповідач зобов'язалася щомісячно частинами повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним у розмірі 27,6 % річних. Обумовлена картка, за заявою [PERSON], була заблокована 28.01.2014 року о 14:34:22 год. Після чого, в цей же день відповідач отримала нову кредитну картку за тарифним планом кредитних карток «Універсальна «Gold» ([NUMBER] строком дії до 08/2017 року), процентна ставка залишилася незмінною. 29.01.2014 року заборгованість відповідача за кредитною карткою [NUMBER] була перенесена на картку [NUMBER]. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, СВ Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області проводиться досудове розслідування в рамках кримінального провадження за заявою [PERSON] від 30.01.2014 року щодо таємного викрадення 28.01.2014 року її майна, в тому числі кредитної картки ПАТ КБ «ПриватБанк», з якої невстановленою особою було знято кредитні кошти. Відповідно до виписки з особового рахунку з кредитної картки відповідача за [NUMBER] 28.01.2014 року через банкомат у період часу з 14:24:33 год. по 14:29:53 год. було знято 10 925 грн. 00 коп. Так, аналізуючи доводи сторін, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором (п. 1.27). Користувач зобов'язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень, а також надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним (розділ VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління Національного банку України від 05.11.2014 року за № 705). Після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу користувач зобов'язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк (п.14.16 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»). Зазначене узгоджується з п.п. 1.1.2.10, 1.1.2.11, 1.1.5.29 Умов та Правил надання банківських послуг. Зокрема, користувач несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту звернення користувача карти до банку та повідомлення про блокування коштів на картрахунку, а також за всі операції, що не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки в «стоп-лист» платіжною системою. Відповідно до ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, підтвердивши їх доказами (фактичними даними) з дотриманням вимог ст.ст.76-80 ЦПК України. Між тим, відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо повідомлення Банку про викрадення кредитної картки, її блокування до зняття спірних коштів. Водночас, згідно письмових доказів, відповідач користувалася кредитними коштами, як до блокування першої кредитної картки, так і після отримання кредитної картки «Універсальна «Gold», в зв'язку з чим Банком було здійснено відповідні нарахування, виходячи з загальної суми заборгованості за кредитом (без відокремлення спірної суми від інших сум, використаних відповідачем). Згідно виписки з особового рахунку, розрахунку, наданого позивачем, позичальник має заборгованість за кредитним договором (тілом кредиту) в розмірі 14 619 грн. 25 коп. Обумовлений розрахунок відповідачем у передбаченому законом порядку не спростовано. Разом з тим, його перевірка виходить за межі поняття «простий арифметичний розрахунок», а тому не може бути здійснена судом. Що стосується заборгованості за процентами. Відповідно до письмових доказів, наявних у справі, сторони погодили проценту ставку за користування кредитними коштами у розмірі 27,6 % річних. В подальшому розмір процентної ставки Банком було збільшено: з 01.09.2014 року - 2,7 % на місяць (32,4 % річних), з 01.04.2015 року - до 3,5 % на місяць (42,0 % річних). Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки, дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Так, як вбачається з матеріалів справи, 07.10.2010 року відповідач, ознайомившись та погодившись з умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, оформила заяву на надання їй кредитної карти «Універсальна» без зазначення суми кредитного ліміту. П. 1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256, передбачено, що Банк має право проводити зміну тарифів, а також інших умов обслуговування рахунку. При цьому Банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менше як за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку відповідно до п. 1.1.3.1.9. цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, вважається, що клієнт приймає нові умови. Відповідно до п.1.1.3.1.9 вказаних Банк зобов'язаний не частіше одного разу на місяць способом, зазначеним в заяві, надавати держателю виписку про стан картрахунку та про проведені за минулий місяць операції по картрахунку. Заява не містить умов про спосіб надання виписки про стан картрахунку. Разом з тим, з доданих до позову матеріалів слідує, що нові тарифи із підвищеною ставкою підлягають застосуванню лише для витрат, зроблених після введення в дію нових тарифів. Згідно письмових доказів відповідач після введення в дію нових тарифів (01.09.2014 року) жодних витрат не здійснювала, тому заборгованість за процентами підлягає перерахуванню, виходячи з процентної ставки в розмірі 27,6 % річних. Відповідач заявила клопотання про застосування позовної давності. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Зокрема, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). При застосуванні правил позовної давності за кредитами з використанням платіжних карт слід виходити з того, що картка діє в межах визначеного нею строку, який одночасно є строком повного погашення кредиту. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки. Як зазначалося вище, строк дії картки - серпень 2017 року. Таким чином, строк повернення кредитних коштів у повному обсязі - 31.08.2017 року. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно, в зв'язку з чим позовна давність починає перебіг після несплати чергового платежу. Тому проценти, нараховані до 04.09.2018 року є такими, що нараховані поза межами позовної давності. За таких обставин заборгованість за процентами, яка розрахована за період з 04.09.2015 року по 02.04.2017 року (в межах заявлених позовних вимог щодо нарахування процентів) становить 6 467 грн. 07 коп. (14 619,25 (розмір заборгованості за тілом кредиту є незмінною протягом всього періоду) х 27,6 % /360 х 577 днів). Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Тому на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 14 619 грн. 25 коп., заборгованість за процентами в розмірі 6 467 грн. 07 коп. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача, враховуючи ступінь задоволення позовних вимог (19 %), на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 334 грн. 78 коп.

Outcome: partial