Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шупеня Олександр Миколайович, приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Мегедь Лора Костянтинівна, згідно з яким, враховуючи нову редакцію позовної заяви, поданої до суду на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 02.04.2018 року, просила: визнати недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] , посвідчений 21.07.2009 року приватний нотаріусом Обухівського районного управління юстиції Київської області Мегедь Лорою Костянтинівною, зареєстрованого в реєстрі за № 339; витребувати у [PERSON] на користь [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24.10.2017 року [PERSON] прийняла від [PERSON] у спадщину квартиру [ADDRESS] , що підтверджується, зокрема Заповітом на її ім`я від 14.07.2009 року та Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі. Разом з тим, зазначає, що в процесі оформлення спадкових прав нею було з`ясовано факт обтяження спадкового майна арештом, накладеним 27.10.2004 року Першою Київською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення Шевченківського РУ ГУ МВС України у м. Києві від 14.04.2009 року та в межах кримінальної справи про крадіжку. При цьому, згідно з інформацією, отриманою позивачем із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, спадкова квартира за договором-купівлі-продажу від 03.11.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шупенею О.М., була відчужена на користь [PERSON] [PERSON] , якому нібито вказана квартира належить на підставі договору дарування, нібито посвідченого 21.07.2009 року приватним нотаріусом Обухівського міського нотаріального округу Київської області Мегедою Л.К. В той же час, позивач вказує, що вищенаведений договір дарування є недійсним, оскільки за своє життя [PERSON] нікому не продавав належну йому квартиру, а після складення заповіту (14.07.2009 року) передав їй на зберігання оригінал свідоцтва про право власності на спірну квартиру. За вказаних обставин, а також посилаючись на положення ст.ст. 3, 11, 15, 16, 203, 215, 216. 236, 321, 386, 387, 388 ЦК України, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просив задовольнити в повному обсязі. Одночасно з позовною заявою позивачем було подано до суду клопотання про забезпечення позову, клопотання про витребування доказів, клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи та клопотання про допит свідків. Ухвалою від 02.04.2018 року позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою від 02.04.2018 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою від 02.04.2018 року повернуто представнику позивача його заяву про забезпечення позову. 04.05.2018 року позивачем було подано до суду нову редакцію позовної заяви та повторне клопотання про витребування доказів. Ухвалою від 07.05.2018 року відкрито провадження у даній справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 07.05.2018 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено частково. Витребувано з Київського державного нотаріального архіву Головного територіального управління юстиції у м. Києві оригінал договору дарування квартири [ADDRESS] , зареєстрований в реєстрі за № 339, посвідчений 21.07.2009 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мегедь Л.К. Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шупеня О.М. оригінал договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 7930768 від 03.11.2017 року. Вказані докази зобов`язано надати до суду у строк до 18.06.2018 року. 26.06.2018 року до суду надійшов лист Київського державного нотаріального архіву Головного територіального управління юстиції у м. Києві про те, що приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мегедь Л.К. не передавав документи нотаріального діловодства та архіву на державне відповідальне архівне зберігання до Київського державного нотаріального архіву (т. 1, а.с. 114). Ухвалою від 16.07.2018 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано з Київського обласного державного нотаріального архіву Київського обласного управління юстиції оригінал договору дарування квартири [ADDRESS] , зареєстрований в реєстрі за № 339, посвідчений 21.07.2009 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мегедь Л.К. 23.07.2018 року до суду надійшло клопотання представника позивача про накладення на приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шупеня О.М. штрафу за невиконання ухвали суду про витребування доказів. Ухвалою від 10.09.2018 року стягнуто з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шупеня О.М. у дохід державного бюджету штраф у сумі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 5 286 грн. 00 коп. 11.09.2018 року до суду надійшов лист Київського обласного державного нотаріального архіву Київського обласного управління юстиції про те, що за результатами проведення перевірки архівного фонду № 63 (приватний нотаріус Мегедь Л.К.) договір дарування квартири [ADDRESS] . Києва від 21.07.2009 року, реєстровий номер 339, серед справ (наряд 2-03 Договори про відчуження квартир та документи, на підставі яких вони посвідчувалися) не виявлено. (т. 1, а.с. 183). Ухвалою від 06.12.2018 року тимчасово вилучено у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шупені Олександра Миколайовича примірник договору купівлі-продажу квартири від 03.11.2017 року, індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 37930768. 01.02.2019 року до суду надійшло клопотання представника позивача про направлення ухвали за фактичною адресою місцеперебування нотаріуса Шупеня О.М. 11.02.2019 року до суду надійшло клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи в якості доказу по справі копії довідки з БТІ від 11.01.2018 року. 15.03.2019 року до суду надійшло клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи копії відповіді Міністерства юстиції України від 08.02.2019 року та копії відповіді Головного управління територіального управління юстиції від 27.02.2019 року. У судовому засіданні, яке відбулося 14.05.2019 року, вказані клопотання були задоволені судом. 26.07.2019 року до суду надійшло клопотання представника позивача про витребування у [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу спірної квартири від 03.11.2017 року. Ухвалою від 21.08.2019 року вказане клопотання було задоволено судом. Ухвалою від 08.11.2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Разом з тим, 17.12.20219 року до суду надійшла заява позивача про розгляд справи за його відсутністю. Крім того, у матеріалах справи міститься заява позивача про розгляд справи в порядку заочного провадження. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи неодноразово та належним чином повідомлялися на всі відомі суду адреси, про причини своєї неявки у судове засідання суд не сповістили. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 14.07.2009 року [PERSON] було складено заповіт, за яким він заповідав все своє майно [PERSON] . Вказаний заповіт було посвідчено державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори Довбах Н.П. та зареєстровано в реєстрі за №6-634. [INFO] [PERSON] помер. При цьому, на момент смерті за [PERSON] на праві власності була зареєстрована квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Київським мотоциклетним заводом у м. Києві 20.01.1998 року, розпорядження № 175, зареєстрованого в Бюро 23.01.1998 року, записано в реєстрову книгу за № 7711. У зв`язку з зазначеним, позивач звернувся до приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Роєнко І.В. з заявою про прийняття спадщини, проте за відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів з нерухомого майна станом на 24.10.2017 року вищенаведене спадкове майно обтяжене арештом, накладеним 27.10.2004 року Першою Київською державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення Шевченківського РУ ГУ МВС України у м. Києві від 14.04.2009 року та в межах кримінальної справи про крадіжку (а.с. 36). Крім того, як вбачається з наявної в матеріалах справи копії договору купівлі-продажу від 03.11.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шупенею О.М., спадкове майно було придбано [PERSON] у [PERSON] , якому, в свою чергу, вказана квартира належить на підставі договору дарування, посвідченого 21.07.2009 року приватним нотаріусом Обухівського міського нотаріального округу Київської області Мегедою Л.К. Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що вищезазначений договір дарування є недійсним, оскільки за своє життя [PERSON] нікому не продавав належну йому квартиру, а після складення заповіту (14.07.2009 року) передав їй на зберігання оригінал свідоцтва про право власності на спірну квартиру. Так, виходячи з положень п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України захист прав та законних інтересів здійснюється, зокрема, шляхом визнання правочину недійсним. Положеннями ст. 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому, відповідно до частини третьої даної статті, однієї із загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, є волевиявлення учасника правочину, яке має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Крім того, як встановлено ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Отже, вирішуючи спір про визнання договору недійсним, суд має встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання такого правочину недійсним на момент його вчинення, а тому для з`ясування наявності чи відсутності таких обставин, суд повинен дослідити оспорюваний договір на надати йому правову оцінку. Так, як вже зазначалося вище, позивач категорично заперечує факт укладення між [PERSON] та [PERSON] . Договору дарування від 21.07.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського міського нотаріального округу Київської області Мегедою Л.К. У зв`язку з зазначеним, позивачем було заявлено ряд клопотань про витребування від третіх осіб та відповідача оскаржуваного договору дарування та договору купівлі-продажу від 03.11.2017 року, які було задоволено судом. Однак, незважаючи на неодноразове направлення відповідних ухвал на всі відомі судові адреси третіх осіб та відповідача [PERSON] , вимоги ухвал залишилися без виконання. При цьому, в силу положень ст. 130 ЦПК України [PERSON] обізнана про наявність даної справи у суді, адже згідно зі зворотними повідомленнями про вручення поштового відправлення (т. 1, а.с. 186, 227, т. 2 а.с. 21, 29, 81, 82, 110) її матір`ю отримувалися під розписку і судові повістки про виклик у судове засідання, і ухвала суду про витребування доказів. Крім того, слід зазначити, що невиконання вимог ухвали суду в частині витребування оригіналу оскаржуваного договору зумовило неможливість призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, про що клопотав позивач при зверненні до суду, адже відповідно до вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються виключно оригінали досліджуваних документів. В свою чергу, ст. 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з приписами ч.ч. 1, 4, 5, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Як передбачено ч.ч. 6, 7, 10 ст. 84 ЦПК України будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Приписами п.п. 2, 3 ч.2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Таким чином, враховуючи вищенаведені положення законодавства та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідачами не спростовано твердження позивача про те, що оспорюваний договір дарування не укладався спадкодавцем з [PERSON] . Аналогічна позиція, щодо обовязку доказування, викладена у постанові Верховного Суду по справі № 920/330/18 від 18.06.2019року. За вказаних обставин, з огляду на відсутність доказів, які б свідчили про укладення спірного договору, ухилення учасників справи від надання оригіналу договору, не спростування сумнівів позивача щодо факту укладення договору, суд,

Outcome: partial