Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

У березні 2021 року позивач звернулась до суду із позовом до відповідача із вимогою про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову представник позивача зазначив, що 16.06.2005 року за договором купівлі -продажу квартири [PERSON] було придбано у власність квартиру [ADDRESS] , загальною площею 32,2 кв.м. Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 20.11.2020 року шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем. Відповідно до довідки зареєстрованих у житловому приміщенні осіб у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідач перестав бути членом сім`ї. Також представник позивача зазначив, що відповідач з 01.01.2020 року добровільно залишив місце своєї реєстрації, обравши для проживання інше житло. Речей у вказаній квартирі не залишав, протягом вказаного періоду житлом не цікавився, до суду з вимогами про усунення перешкод у користуванні житлом, про визначення порядку користування житлом не звертався, тобто фактично втратив інтерес до вказаного житла. Позивач ніяких перешкод для користування вказаною квартирою не чинила, також відповідач не сплачує комунальні послуги та інші витрати по утриманні квартири. На підстав викладеного просили суд задовольнити позовні вимоги. Ухвалою суду від 11 березня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Тимошенко Д.В. не з`явились, повідомлялись про час та місце слухання справи належним чином. Представник позивача надав заяву, якою позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, дату і місце судового засідання був повідомлений у встановленому законом порядку. Через канцелярію суду надав заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Так, у ході судового розгляду було встановлено, що позивач зареєстрована та мешкає у квартирі [ADDRESS] , яка належить їй на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16.06.2005 р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кривошеїною І.М. Відповідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 27.01.2021 року, зазначено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] з 07.04.2017 року, [PERSON] , [INFO] з 07.04.2017 року. Також, судом встановлено, що відповідач по справі [PERSON] є колишнім чоловіком позивача [PERSON] , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2020 року. Вказане рішення набрало законної сили. Сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на те, що реєстрація відповідача порушує її права, створює для неї матеріальні складнощі, бо вона змушена переплачувати вартість комунальних послуг, факт реєстрації відповідача у квартирі позбавляє її можливості розпоряджатися своєю власністю, у зв`язку з чим просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України регламентовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 386 Цивільного Кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). Спірні правовідносини регулюються ст. 405 ЦК України, згідно з якою член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи норми закону, позицію самого відповідача та враховуючи, що відповідач з січня 2020 року за місцем реєстрації не проживає без поважних причин, та приймаючи до уваги, що перешкод в користуванні житлом відповідачу не чинилося, останній дійсно добровільно залишив спірне житло, комунальні платежі не сплачував, майно та речі відповідача у квартирі відсутні, поважних причин для його відсутності у спірному житловому приміщенні не існувало, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. При цьому, суд вказує, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Позивач не вимагає компенсації за понесені ним витрати зі сплати судового збору.

Outcome: approved