Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 02.08.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в сумі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач надав свою згоду на щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням і ініціативою банку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір, при укладенні якого сторони керувались положеннями ст. 634 ЦК України. Окрім того, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками, оплачувати комісії, слідкувати за витратами платіжного ліміту з метою уникнення Овердрафту. Крім того, умовами передбачено, що у разі порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити штраф 500 грн. + 5% від суми позову. Вказував на те, що відповідач належним чином своїх зобов`язань за договором не виконав, у зв`язку з чим у нього станом на 29.08.2018 року виникла заборгованість в сумі 26867,24 грн., яка складається з наступного: 14647,17 грн. відсотки за користування кредитом; 11504,95 грн. пеня; а також штрафи 500 грн. фіксована частина та 1255,58 грн. процентна складова. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми права та умови договору, просив стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №б/н від 02.08.2010 року в сумі 26867,24 грн. та судові витрати у справі. У разі неявки представника позивача в судове засідання просив справу слухати без його участі та не заперечував проти винесення заочного рішення. Так, заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03.12.2018 року стягнуто з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь АТ КБ «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість у розмірі 26867,24 грн. (двадцять шість тис. вісімсот шістдесят сім грн. 24 коп.) за кредитним договором №б/н від 02.08.2010 року.; стягнуто з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь АТ КБ «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) судовий збір в сумі 1762 грн. Натомість ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 06.11.2019 року вказане заочне рішення скасоване та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. На вказану вище позовну заяву представником відповідача подано відзив в якому остання позов не визнала вказуючи на те, що підписана відповідачем заява не може вважатись договором на підставі якого у сторін виникають взаємні права та обов`язки, що випливають з кредитних відносин, оскільки така заява не містить усіх істотних характерних для кредитного договору, а також відсутні належні та допустимі докази, того що Умови та Правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифами банку на які позивач посилається як на доказ у даному спорі діяли на момент підписання відповідачем заяви-анкети про приєднання, містили відомості про процентну ставку, відповідальність за порушення зобов`язання (розмір неустойки, яка згідно наданих до позовної заяви доказів передбачає подвійну відповідальність), та що відповідач був з ними ознайомлений при підписанні відповідної заяви. Крім того, просила застосувати до спірних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності, вказуючи на те, що відповідач не погоджувався на збільшення строку позовної давності на 50 років, що вказано в Умовах та такі умови зі збільшенням строку позовної давності не підписував. Представник позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві, при цьому вказував на те, що сплата відсотків за користування кредитом, а також штрафів і пені за порушення виконання зобов`язання передбачено умовами договору з якими погодився відповідач, підписавши відповідну заяву. Вважає, що в даному випадку відсутні підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності, оскільки п. 1.1.7.31 Умов договору передбачено збільшений строк позовної давності до 50 років, що обумовлено особливостями надання кредиту, який передбачає видачу платіжної картки , яка є поновлювальною кредитною лінією. При цьому, строк позовної давності в даному випадку слід рахувати після несплати чергового щомісячного платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки. Відповідач в судове засідання не з`явився, в його інтересах діяв представник, яка просила відмовити в здоволенні позову з підстав зазначених нею у відзиві, застосувати до спірних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності, а також врахувати правову позицію сформовану Великою Палатою Верховного суду у постанові від 03.07.2019 року. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, при цьому, оскільки представником відповідача в судовому засіданні заявлено про застосування до спірних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У відповідності до вимог ст. 257, ст. 267 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Так, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з підстав його недоведеності, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних\~осіб,\~прав та\~інтересів юридичних\~осіб,\~інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог\~ ст.\~89\~ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів.\~ Жодні\~докази не\~мають для\~суду заздалегідь\~встановленої сили.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок\~доказів у\~їх сукупності.\~ Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. З матеріалів\~справи вбачається,\~що 02.08.2010\~ року\~ [PERSON] \~підписав заяву-анкету\~ про\~приєднання до\~умов та\~Правил надання\~ банківських\~послуг \~у ПриватБанку\~ в\~якій \~вказано,\~що він\~ дає\~згоду на\~те,\~ що\~ця заява\~разом із\~Пам`яткою\~клієнта,\~Умовами та\~Правилами надання\~банківських послуг\~і Тарифами\~становить між\~нею та\~банком договір\~про надання\~банківських послуг,\~а також,\~що \~він \~ознайомлений \~та погоджується\~ з\~Умовами та\~Правилами надання\~банківських послуг\~і Тарифами\~банку,\~які були\~надані йому\~ для\~ознайомлення в\~письмовому вигляді (а/с 6). З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 29.08.2018 року відповідачу нараховано заборгованість в сумі 26867,24 грн., яка складається з наступного: 14647,17 грн. відсотки за користування кредитом; 11504,95 грн. пеня; а також штрафи 500 грн. фіксована частина та 1255,58 грн. процентна складова. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Таким чином, безпосередньо кредитний договір повинен містити відомості про проценту ставку, строк та умови повернення кредиту, відповідальність сторін за неналежне виконання взятих на себе зобов`язань, натомість підписана відповідачем заява-анкету таких відомостей не містить. При цьому, враховуючи правову позицію сформовану Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17), в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (02.08.2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (11.09.2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже, витяг з Тарифів обслуговування кредитних картта Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника,не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Таким чином, за відсутності належних та допустимих доказів погодження умов договору, АТ «КБ «Приватбанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, натомість з розрахунку заборгованості вбачається, що борг у вигляді тіла кредиту в розрахунок заборгованості позивачем не внесено. Враховуючи вище наведене, в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. \~ \~ \~ \~ На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed