Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

У вересні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на спадкове майно та встановити факт прийняття спадщини. Позивач посилається на те, що 30.11.1996 року померла його мати [PERSON] Після смерті спадкодавця до успадкування залишилась земельна частка (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства «Пагурецьке» с. Пагурці Хмільницького району Вінницької області 2,67 га. В листопаді 1996 року [PERSON]М, було складено заповіт, відповідно до якого усе своє майно вона заповіла позивачу. На момент смерті спадкодавця, позивач проживав разом із нею, а після її смерті вступив в управління та володіння спадковим майном. На протязі 6-ти місяців позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, однак отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом в нотаріальному порядку виявилось неможливим, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу. У звязку із вище викладеним позивач вимушений звернутися до суду із даною позовною заявою. В судове засідання сторони по справі не з'явились. Надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить суд розглянути позовну заяву за наявними у справі документами. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що 30.11.1996 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 376902 від 23.06.2017 року.(а.с.7) Відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0250114 від 16.01.1997 року та листа управління держгеокадастру у Хмільницькому районі Вінницькій області № 207/86-16 від 05.02.2016 року, [PERSON] належала, як члену колективного сільськогосподарського підприємства «Пагурецьке» с. Пагурці Хмільницького району Вінницької області право на земельну частку (пай) розміром 2,67 га, вартістю 101070, 04 га.(а.с.8-9) Згідно заповіту від 13.11.1996 року [PERSON] заповіла усе своє майно [PERSON]К.(а.с.6) Відповідно до довідки Уланівської сільської ради № 2500 від 29.06.2017 року підтверджується факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, оскільки до дня смерті [PERSON], проживав разом із нею без реєстрації в с. Пагупці по вул. Польова, 10 Хмільницького району Вінницької області, здійснював за нею догляд, а після її смерті провів поховання на сільському кладовищі.(а.с.10) Разом із [PERSON] до дня смерті в с. Пагупці по вул. Польова, 10 Хмільницького району Вінницької області, ніхто не був зареєстрований, що підтверджується довідкою Уланівської сільської ради № 2499 від 29.06.2017 року.(а.с.11) Згідно листа приватного нотаріуса [PERSON], після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась. Дані правовідносини регулюються наступним: Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР від 1963 року, яка була чинна на час відкриття спадщини, спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст. 527 ЦК України в редакції 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого зачаті при його житті і народжені після його смерті. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР від 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина, і батьки померлого. Згідно ст. 328 ЦК України,\~ право власності набувається на підставах незаборонених законом.\~ Таким чином суд, врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, з метою захисту прав спадкоємця на спадщину після померлої, вважає можливим задовольнити позовні вимоги, оскільки факт прийняття спадщини знайшов своє підтвердження, позивач підтримує позовні вимоги, відповідач визнав позовні вимоги, задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав, свобод та інтересів третіх осіб. На підставі ст. ст. 524-526, 529, 530, 548, 549 ЦК України (в редакції від 18 липня 1963 року), ст. 328 ЦК України та

Outcome: approved