Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] пред'явила через суд позов до [PERSON] про стягнення аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 19 лютого 2005 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні позивача, проте відповідач, проживаючи окремо від неї з дитиною, не бере участі у витратах необхідних для виховання і розвитку дитини, хоча має такий обов'язок, тому позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини щомісяця в розмірі 1/3 частини усіх видів доходу, починаючи з дня звернення до суду. У судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі, надавши пояснення аналогічні змісту позовних вимог, зазначивши, що відповідач з травня 2013 року регулярного утримання на дитину не надає, тому з метою стабільного регулярного утримання дитини наполягає на стягненні аліментів в судовому порядку. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, пояснивши, що кошти надавав позивачу на утримання дитини, в тому числі, у січні 2014 року здійснив два перекази на 500,00 грн. і 800,00 грн., у квітні - на 900,00 грн., тому відсутні обставини його ухилення від утримання дитини, проте надалі вважає за доцільне і можливе відрахування з його заробітної плати за місцем роботи в ТОВ «Технооптторг-Трейд» аліментів в розмірі 1/3 частини заробітку на утримання доньки [PERSON]. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи принцип диспозитивності за ст.11 ЦПК України та положення ч. 4 ст.174 ЦПК України, вважає за необхідне ухвалити рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 19 лютого 2005 року по 14 квітня 2014 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Відділом РАЦС Красногвардійського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис №72, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.6), та розірваному за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2014 року, яке набрало законної сили 14 квітня 2014 року (а.с.26). Сторони є батьками, народженої у цьому шлюбі дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Красногвардійським відділом РАЦС Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області 23 серпня 2005 року, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с. 7). Дитина проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні, що визнано сторонами у судовому засіданні та за правилами ст. 61 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягає. Позивач з 02 грудня 2013 року працює на посаді спеціаліста ТОВ «Алло» та за період з грудня 2013 року по березень 2014 року отримала дохід в розмірі 2371,36 грн., що підтверджується довідкою про доходи з місця роботи №514 від 11 квітня 2014 року (а.с.20). Відповідач з 20 грудня 2012 року перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Технооптторг-Трейд», де працює на посаді провідного фахівця з методів розширення ринку збуту та за період жовтня 2013 року по березень 2014 року отримав заробіток з урахуванням утриманих податків в розмірі 9301,86 грн. (а.с.21). Одночасно судом встановлено, що відповідач має задовільний стан здоров'я, інших осіб на утриманні у нього не перебуває, що також визнано самим відповідачем у судовому засіданні. За розгляду справи встановлено, що домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у даній справі досягнуто не було, відповідач разом з позивачем та дитиною не проживає, регулярного утримання позивачу на дитину не надає, тому належить визнати, що ним порушено покладений на нього статтею 180 СК України обов'язок по утриманню, який є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, а тому вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача за цим позовом на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Доводи відповідача про виконання своїх батьківських обов'язків з утримання дитини, підтвердженням чого є платіжні доручення від 07 січня 2014 року, 27 січня 2014 року, 10 квітня 2014 року, висновків суду про порушення покладеного на відповідача ст. 180 СК України обов'язку з утримання дитини не спростовують, оскільки разові платежі у січні 2014 року не свідчать про регулярне, стабільне матеріальне утримання дитини починаючи з травня 2013 року, коли відповідач став проживати окремо від позивача з дитиною. Водночас, визначаючи розмір аліментів, які підлягають присудженню до стягнення з відповідача, суд виходить з положень ч. 3 ст. 181 та ч.2 ст.182 СК України, які передбачають присудження за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліменти) у частці від доходу її матері, батька, розмір яких, у будь-якому випадку, не може бути меншим на одну дитину, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відтак, зважаючи на встановлені судом обставини ведення відповідачем постійної трудової діяльності з регулярним заробітком, у даній справі вбачаються підстави для присудження аліментів у частці від доходу відповідача, та при вирішенні питання щодо присудження до сплати аліментів та їх розміру, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище малолітньої дитини, яка потребує піклування, утримання, перебуває на утриманні матері (позивача), а також стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним, працює в ТОВ «Технооптторг-Трейд», має сталий дохід, інших дітей, окрім їх з позивачем доньки, та непрацездатних членів сім'ї на утриманні не має, а також інші обставини, що мають істотне значення, зокрема, розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років, який з 01 січня 2014 року становить - 1286,00 грн., матеріальний стан позивача, суд приходить до висновку, що справедливим та співмірним буде визначити аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до повноліття дитини, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. За правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В силу п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст.ст. 81,88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved