Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

У березні 2017 р. представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 30.06.2011 року ПАТ КБ «Приватбанк» надано [PERSON] кредит у розмірі 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов'язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії. Як з'ясував суд, банк виконав свої зобов'язання за договором, надавши відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Відповідач належним чином не виконує передбачені договором зобов'язання, внаслідок чого станом на 20.03.2017 р. перед ПАТ КБ «Приватбанк» утворилась заборгованість у розмірі 32199,50 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 1096,08 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 25188,92 грн.; заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3905 грн.; штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн.; штрафу (процентної ставки) у розмірі 1509,50 грн. Тому посилаючись на зазначені обставини, представник ПАТ КБ «Приватбанк» просив суд задовольнити позов, стягнути із [PERSON] заборгованість у розмірі 32199,50 грн. за кредитним договором № б/н від 30.06.2011 р. та судові витрати у розмірі 1600 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, до початку розгляду справи надав суду клопотання про розгляд справи у його відсутність. Зазначив, що підтримує заявлені позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилась. Суд вважає за можливе розглядати справу заочно на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив обставини, що викладені нижче. У відповідності до укладеного договору № б/н від 30.06.2011 року ПАТ КБ «Приватбанк» надано [PERSON] кредит у розмірі 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Як з'ясував суд, відповідач зобов'язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії. Банк виконав свої зобов'язання за договором, надавши відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. При цьому відповідач [PERSON] належним чином не виконує передбачені договором зобов'язання, внаслідок чого станом на 20.03.2017 року перед ПАТ КБ «Приватбанк» утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 1096,08 грн.; заборгованості за пенею та комісією у розмірі 3905 грн.; штрафу (фіксована частина) у розмірі 500 грн.; штрафу (процентної ставки) у розмірі 1509,50 грн. Оскільки передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання не є неустойкою, положення про скорочену позовну давність до них не застосовуються. До позовних вимог щодо застосування відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, встановлений загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), що може бути збільшений за домовленістю сторін (ст. 259 ЦК України). Як вбачається з ч. 3 ст. 551 ЦК України «розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення». Ст. 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Вказаний висновок міститься також у постанові Верховного Суду України у справі № 6-474цс16 від 18.05.2016 р. При цьому сторони умовами договору можуть збільшити строк позовної давності як загальний так і спеціальний. У випадку такого збільшення розмір неустойки не обмежується одним роком звернення до суду, а обмежується строком встановленим договором (ст.259 ЦК України). У даному випадку, ні позивач, ні відповідач на даний факт не посилаються. Як вбачається з правового висновку ВСУ по справі № 6-1824цс15 від 24.02.2016 р., якщо сторони кредитного договору досягли згоди про збільшення позовної давності за всіма або окремими вимогами і така домовленість за змістом і формою відповідає вимогам статті 6 і частини першої статті 259 ЦК України, то розрахунок розміру пені та штрафу слід провести за кожною вимогою в межах збільшеної позовної давності, установленої сторонами в договорі, ураховуючи періодичність платежів, визначених договором. Так, в п. 27 Постанови Пленуму ВСС України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 р. № 5 зазначено, що положення ч. 3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою ст. 625 ЦК, які мають іншу правову природу. Також про необхідність застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України за ініціативою суду у випадках, коли пеня значно перевищує розмір збитків зазначалось судом касаційної інстанції в ухвалах ВСС України від 29.01.2014 р. № 6-45806св13 (н/п 22ц/790/6217/13), від 15.10.2014 р. по справі № 6-21626св14 (н/п 22ц/790/2524/14), від 29.10.2014 р. по справі № 6-6087св14 (н/п 22ц/790/285/14), від 25.03.2015 р. по справі № 6-869св15 (н/п 22ц/790/7266/14). При цьому необхідно зазначити, що суд при зменшенні розміру неустойки не обмежений тільки розміром основної заборгованості, оскільки законодавчого обмеження по такому зменшенню не встановлено. Таким чином, суд за наявності обставин встановлених ч. 3 ст. 551 ЦК України за власним переконанням може зменшити розмір неустойки до будь-якого розміру. Тому вирішуючи питання щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі у розмірі 25188, 92 грн., то суд приходить до висновку щодо зменшення даної суми у відповідності до вищевказаної судової практики з 25188,92 грн. до суми у 2518 грн. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, так як було встановлено, що відповідач [PERSON] згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України була зобов'язана виконати належним чином та у встановлений строк даний договір. Судовий збір необхідно стягнути із відповідача [PERSON] на користь позивача у відповідності зі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial