Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчання у Державному професійно-технічному навчальному закладі „Міжрегіональний центр ювелірного мистецтва м.Києва за денною формою. Тому просила суд, вважаючи, що відповідач може надавати матеріальну допомогу, стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх його доходів, починаючи з дати подання позову і до закінчення навчального закладу тобто до 30 червня 2017 року. Рішенням Бобровицького районного суду від 12 жовтня 2015 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені. Стягнуто з [PERSON], 23 квітня 1965 року року народження, жителя [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1\\4 частини щомісячного заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 08.09.2015 року і до закінчення навчання 30 червня 2017 року. У апеляційній скарзі [PERSON] ставить питання про зміну судового рішення, шляхом визначення розміру аліментів, який необхідно стягувати з нього в користь позивачки в розмірі 1\\6 частини його доходів щомісяця замість 1\\4 частини, як визначив суд, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що суд ухваливши рішення не взяв до уваги обставини про те, що він отримує пенсію не за віком, а по інвалідності 2 групи, яку встановлено безтерміново через невиліковну хворобу цукровий діабет першого ступеню тяжкості, але він вимушений працювати, тому що йому не вистачає грошових коштів на лікування і купівлю ліків. Вважає, що його син [PERSON] успішно навчається і отримує стипендію, тому, на його думку, стягнутий з нього розмір аліментів у вигляді 1\\4 частини доходів є досить значним тягарем і потребує зменшення до 1\\6 частини. Крім того, сама позивачка також працює і отримує заробітну плату. Заслухавши доповідача, пояснення позивачки [PERSON], дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Відповідно до правил ст.199 СК України у випадку, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. З наданих і приєднаних до матеріалів справи апеляційним судом доказів про майновий стан сторін вбачається, що позивачка в середньому щомісяця отримує дохід в розмірі 5 тисяч грн. (заробітна плата), а відповідач 2 тисячі 419 грн. (заробіна плата і пенсія разом) і витрачає у середньому щомісяця на лікування 674 грн.(а.с.22 зі зворотом). Повнолітній син [PERSON], який навчається, отримує стипендію в середньому 310 грн. за місяць. Інших доказів щодо майнового стану сторін матеріали справи не містять і сторонами не надані.. Тому виходячи з встановлених обставин місцевим судом щодо віку, походження і навчання сина [PERSON] та враховуючи досліджені докази в засіданні апеляційного суду, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції і оскаржуване судове рішення за таких обставин не може вважатись законним та обгрунтованим і підлягає зміні. Апеляційний суд вважає, що з відповідача, з урахуванням його майнової спроможності та спроможностей позивачки і повнолітнього сина [PERSON], необхідно стягнути аліменти на утримання повнолітнього сина, який навчається, в розмірі 1\\5 частини всіх його доходів щомісяця.

Outcome: partial