Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акцент-банк» про визнання відсутніми договірних відносин. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у липні 2016 року позивач почав отримувати на мобільний телефон повідомлення від ПАТ «Акцент-банк» про наявність заборгованості перед відповідачем. Звернувшись до відповідача, позивачу було повідомлено, що відповідно до заяви позичальника №АВН0СТ1551018622 від 05 липня 2016 року між позивачем та ПАТ «Акцент-банк» було укладено кредитний договір. Відповідно до умов кредитування Банк надав Позичальнику кредит у сумі 21198 грн. на строк 12 місяців. Погашення заборгованості здійснюється щомісячно у розмірі 3037,42 грн., які складаються із заборгованість за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат. Разом із цим зазначає, що ніякої заяви позичальника позивач не подавав, кредитний договір з відповідачем не укладав та грошових коштів не отримував. З цих підстав просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач позов підтримав та наполягав на його задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавав, у зв'язку із чим, суд, враховуючи думку позивача, відповідно до ст.ст. 224 - 225 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Суд, з'ясувавши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити за наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі заяви позичальника №АВН0СТ1551018622 від 05 липня 2016 року, яка була надіслана в електронному вигляді від імені [PERSON] до ПАТ «Акцент-банк», між сторонами виникли кредитні правовідносини. Як вбачається з умов вищезгаданої заяви, нібито-то поданої [PERSON], Банк надає Позичальнику строковий кредит у сумі 21198 грн. (далі «кредит») на строк 12 місяців. Строк дії кредитного договору з 05 липня 2016 року по 2017 рік включно, на наступні цілі:придбання споживчих товарів, зі сплатою за користування Кредитом та відсотків у розмірі 5,99 %, що сплачується щомісяця,у розмірі 3037,42 грн., починаючи з «25» по «29» число поточного місяця, в обмін на зобовязання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди за надання фінансового інструменту 1198,00 грн., комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання кредиту «Швидка готівка» (далі «Умови та Правила») строки. Дата повного погашення заборгованості має бути не пізнішою ніж 05 липня 2017 року. Заява позичальника №АВН0СТ1551018622 від 05 липня 2016 року подана через сайт відповідача, з використанням персональної інформації [PERSON], а саме його паспортних даних та ідентифікаційного коду. При цьому, як вбачається з матеріалів, наданих представником відповідача, в результаті перевірки встановлено, що при оформленні кредиту використано в якості фінансового номер мобільного телефону, який не належить позивачу. Як вбачається з виписки по рахунку клієнта №5168742018754386980 від 22 лютого 2017 року, 05 липня 2016 року на рахунок [PERSON] начислено 20000 грн. З фотознімків, які були здійснені із камер спостережень банкоматів по проспекту К. Маркса, 52 в м. Дніпрі, в момент здійснення 05 липня 2016 року операцій за карткою «ПриватБанк» №4731217110904313 встановлено, що 05 липня 2016 року невідомі особи декілька разів здійснили зняття грошових коштів загальним розміром 20000 грн. за допомогою картки позивача з використанням ПІН-коду. Таким чином, досліджені докази по справі свідчать, що позивач заяву №АВН0СТ1551018622 на отримання кредиту не подавав, і як наслідок не надавав своєї згоди на укладення кредитного договору між ним та ПАТ «Акцент-банк». Крім того, встановлено, що кредитні гроші у загальній сумі 20000 грн. не знімалися [PERSON] Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтями 526, 530 ЦК України визначено, що зобов'язання повинно виконуватися належним чином і у строк, встановлений договором. Згідно частини 1, 3 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.\~ Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223 банку разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного предявлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, суд приходить висновку про відсутність у [PERSON] обовязку повернути зняті з його рахунку іншими особами грошові кошти. Вказаний висновок повністю відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року в справі №6-71цс15. Однак, вимоги позивача про визнання кредитних відносин між сторонами відсутніми задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, щорегламентуєконкретніцивільніправовідносини.Вищезазначенеположенняповністювідповідаєправовійдумці, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017\~року у справі № 6-951цс16. Як вбачається з матеріалів позову, позивач звернувся до суду із вимогою про визнання відсутніми кредитних договірних відносин між [PERSON], [INFO], та ПАТ «Акцент-банк» за заявою позичальника №АВН0СТ1551018622 від 05 липня 2016 року. Вказаний спосіб захисту субєктивних цивільних прав не передбачено дійсним законодавством. Крім того, кредитні відносини між сторонами не можуть вважатися неукладеними, оскільки визнання договору неукладеним може мати місце на стадії укладення договору, а не за наслідками його виконання сторонами. Вказаної правової позиції дійшов Верховний Суд України у постановах від 23.09.2015 року, у справі №3-502гс15, від 20.04.2016 року у справі №3-287гс16; від 06.07.2016 року у справі №3-436гс16. Отже, враховуючи, що відповідач виконав свою частину договору, а саме, перерахував грошові кошти у сумі 20000 грн. на рахунок [PERSON], кредитний договір між сторонами не може вважатися неукладеним. Однак, враховуючи, що матеріалами справи доведено, що подання заяви позичальника №АВН0СТ1551018622 від 05 липня 2016 року не відповідало внутрішній волі [PERSON], кредитний договір, укладений на підставі вищезазначеної заяви, може бути визнано недійсним. Разом із тим, позивачем позовні вимоги про визнання недійсним кредитного договору не заявлялися. Отже, позивачем обрано спосіб захисту свого порушеного права, який не передбачено законом, а в силу частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог.\~\~ Таким чином, у задоволенні позову [PERSON] про визнання відсутнім договірних відносин слід відмовити.

Outcome: dismissed