Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином. Позовна заява мотивована тим, що 27 травня 2017 року з вини [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода. Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати усіма видами транспортних засобів строком на 2 роки. На підставі статей 75, 76 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначеного основного покарання. На підставі пункту г статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання. Вищезазначеним вироком встановлено, що [PERSON] , керуючи автомобілем «ВАЗ-111830», номерний знак [NUMBER] , рухаючись у м. Києві по проїзній частині вул. Закревського, зі сторони вул. Драйзера у напрямку вул. Сабурова, порушив вимоги Правил дорожнього руху України, виконуючи маневр обгону, не зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, розташованим поблизу будинку № 37 по вул. Закревського у м.Києві, що був позначений дорожніми знаками 5.35.1-5.35.2 («Пішохідний перехід») і дорожньою розміткою 1.14.1 («Зебра»), продовжуючи рух не надав перевагу для руху пішоходу [PERSON] , який переходив проїзну частину по вказаному пішохідному переходу, справа наліво відносно напрямку руху автомобіля «ВАЗ-111830» номерний знак [NUMBER] , де вчинив наїзд на останнього. У результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід отримав закриту травму лівої гомілки у вигляді переломів латерального виростка лівої великогомілкової кістки та голівки малогомілкової кістки зі зміщенням уламків, яка відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу. Він звернувся до ПАТ СК «Ван Клік», у якому застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, про виплату страхового відшкодування, заподіяного потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини [PERSON] ПАТ СК «Ван Клік » виплатила йому страхове відшкодування у розмірі 18 648 грн 67 коп. Вказував, що йому не виплачена сума майнового відшкодування у розмірі 1 451 грн 61 коп., оскільки загальна сума майнової шкоди становить 20 100 грн 28 коп. Зазначав, що йому також не виплачено суму втраченого заробітку, оскільки з 26 травня 2017 року по 08 грудня 2017 року він не перебував на роботі у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю, а потім вимушений був звільнитись за станом здоров`я. Сума втраченого заробітку (доходу) внаслідок втрати працездатності за вказаний період становить 97 280 грн. Також указує, що діями [PERSON] йому спричинено моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, пов`язаних з ушкодженням його здоров`я, яку він оцінує в 38400грн. Ураховуючи викладене, та посилаючись на статті 1166, 1168, 1187, 1195, 1206 ЦК України, [PERSON] просив суд стягнути з [PERSON] на його користь майнову шкоду у розмір 1 451 грн 61 коп.; стягнути з [PERSON] на його користь суму втраченого заробітку у розмірі 97 280 грн; стягнути з [PERSON] на його користь моральну шкоду у розмірі 38 400 грн, а також 8 тис. грн - витрати на правову допомогу. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Клочко І.В. від 24 вересня 2018 року прийнято позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки та відкрито провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справу в порядку загального позовного провадження. 23 січня 2019 року від представника [PERSON] - [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована. Позивач не надав доказів того, що звертався до страхової компанії про стягнення майнової шкоди у розмірі 1 451 грн 61 коп., як різниці від загальної вартості придбаних лікарських товарів. Вважає позовні вимоги щодо відшкодування суми втраченого заробітку та моральної шкоди необґрунтовані 04 березня 2019 року протокольною ухвалою суд залучив до участі у справі у якості третьої особи - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Саламандра Україна». Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Клочко І.В. від 17 січня 2020 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Саламандра Україна», про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовну заяву за викладеними в ній обставинами та просила її задовольнити. Представник відповідача позов не визнавав та заперечував у його задоволенні. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача судом встановлено наступне. Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України, призначено йому покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати усіма видами транспортних засобів строком на 2 роки. На підставі статей 75, 76 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначеного основного покарання. На підставі пункту г статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання (а. с. 7-8). Вищезазначеним вироком встановлено, що 25 травня 2017 року [PERSON] , керуючи автомобілем «ВАЗ-111830», номерний знак [NUMBER] , рухаючись у м. Києві по проїзній частині вул. Закревського, зі сторони вул. Драйзера у напрямку вул. Сабурова, порушив вимоги Правил дорожнього руху України, виконуючи маневр обгону, не зупинився перед нерегульованим пішохідним переходом, розташованим поблизу будинку № 37 по вул. Закревського у м. Києві, що був позначений дорожніми знаками 5.35.1-5.35.2 («Пішохідний перехід») і дорожньою розміткою 1.14.1 («Зебра»), продовжуючи рух не надав перевагу для руху пішоходу [PERSON] , який переходив проїзну частину по вказаному пішохідному переходу, справа наліво відносно напрямку руху автомобіля «ВАЗ-111830», номерний знак [NUMBER] , де вчинив наїзд на останнього. У результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід отримав закриту травму лівої гомілки у вигляді переломів латерального виростка лівої великогомілкової кістки та голівки малогомілкової кістки зі зміщенням уламків, яка відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу. На підставі полісу № АК / 6083072 цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ВАЗ-111830», номерний знак [NUMBER] була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Саламандра Україна», правонаступником якого є ПАТ СК «Ван Клік» (а.с.48). З 26 травня 2017 року по 06 червня 2017 року у зв`язку із отриманими травмами внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] проходив лікування у Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги, що підтверджується копією виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с. 10). З 07 червня 2017 року по 08 грудня 2017 року проходив амбулаторне лікування у комунальному некомерційному підприємстві «Консультативно-діагностичний центр» Деснянського району м. Києва (а.с. 11). 07 лютого 2018 року ПАТ СК «Ван Клік» у рахунок відшкодування шкоди було виплачено позивачеві 18 823 грн 46 коп., що підтверджується копією страхового акта (а.с. 102-104). Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Щодо вирішення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди. Частинами першою-третьою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У статті 3 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Частиною першою статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), яка також узгоджується з висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15, провадження № 14-406цс19. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 462/173/19 (провадження № 61-23116св19) особа, яка працює за трудовим договором, має право на відшкодування за рахунок страховика забезпеченого транспортного засобу шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, у вигляді неотриманого доходу - неотриманої середньої заробітної плати, обчисленої відповідно до норм законодавства про працю. Встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ-111830», номерний знак [NUMBER] була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Саламандра Україна», правонаступником якого є ПАТ СК «Ван Клік». Зазначені обставини сторонами не оспорюються. Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 25 травня 2017 року за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої позивач отримав ушкодження здоров`я, є страховим випадком, а тому у страховика виник обов`язок виплатити страхове відшкодування за шкоду, завдану забезпеченим транспортним засобом, відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 07 лютого 2018 року ПАТ СК «Ван Клік» у рахунок відшкодування шкоди було виплачено [PERSON] 18 823 грн 46 коп., яка складається із: 18 381 грн 80 коп. - витрати на лікування та 441 грн 66 коп. - шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (пункт 26.1 статті 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»)(а. с. 103). Ураховуючи те, що [PERSON] отримав страхове відшкодування майнової шкоди у визначеному страховиком відповідача розмірі, який менше розміру ліміту його відповідальності, та позивач може звернутися до ПАТ СК «Ван Клік» з позовом про відшкодування майнової шкоди в межах страхової суми (ліміту відповідальності), тому позовні вимоги до [PERSON] у частині відшкодування майнової шкоди є необґрунтованими, так як розмір ліміту ПАТ СК «Ван Клік» згідно полісу № АК/6083072 за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000 грн. Щодо вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з частиною першою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив судам, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. За змістом статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд, врахувавши характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер вимушених змін у життєвих стосунках та зусиллях, необхідних для відновлення попереднього стану, тому з урахуванням принципу розумності, виваженості і справедливості, дійшов висновку про відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000 грн. Щодо витрат на правову допомогу Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. [PERSON] просив вирішити питання щодо витрат на правову допомогу у розмірі 8 000 грн. Із матеріалів справи убачається, що під час розгляду цієї справи інтереси [PERSON] представляла [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги від 08 червня 2017 року (а. с. 15). Пунктом 2 додатку № 1 до зазначеного договору визначено, що оплата правової допомоги адвоката складається з гонорару, який є фіксованим, і складає суму 5 000 грн та фактичних витрат на проїзд відповідно до проїзних документів. [PERSON] оплатив, а адвокат Гагаріна Г. І. отримала аванс у сумі 5 000 грн. Витрати на правову допомогу мають бути не тільки документально підтверджені, але й доведені. Разом з тим у матеріалах справи відсутні докази понесення витрат на правову допомогу позивача. Відсутність понесення витрат на правову допомогу є підставою для відмови у задоволенні вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 8 000 грн

Outcome: partial