Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовано тим, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS]. Відповідно до домової книги в даному будинку зареєстровано троє людей: він, його син [PERSON] та колишня дружина [PERSON] Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано та з того часу [PERSON] виїхала з квартири забравши свої речі. Де проживає наразі, позивачу не відомо. Оскільки остання порушує права позивача, так як він змушений нести додаткові витрати на утримання житла та позбавлений можливості у повній мірі розпоряджатися своєю власністю, тому [PERSON] змушений був звернутися до суду з даним позовом та просить визнати [PERSON] такою, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Також не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилася з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу у її відсутність, на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки представник позивача не заперечив проти такого порядку вирішення спору. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.09.2012 року, [PERSON] є спадкоємцем житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], після смерті батька [PERSON] (а.с. 3). Згідно витягу про державну реєстрацію прав, право власності на житловтий будинок [ADDRESS] зареєстровано 04.10.2012 року за [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до ст. 57 СК України, особистою приватною власністю чоловіка є майно, набуте ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого відділом ДРАЦС реєстраційної служби Вінницького МУЮ у Вінницькій області 22.09.2015 року, судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.10) Як вбачається з акту від 13.08.2016 року, складеного мешканцями будинковолодінь [ADDRESS], [ADDRESS], [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], однак не проживає в ньому на протязі року. Місце проживання відповідача не відоме (а.с. 6). В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача, пояснили, що відповідач не проживає в спірному житлі з червня 2015 року. Також факт реєстрації відповідача в спірному житлі підтверджується домовою книгою (а.с. 8-9). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіти, користуватися та розпоряджатися своїх майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частинами 2, 3 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт відсутності відповідача у будинку [ADDRESS] понад один рік, а саме з червня 2015 року, суд приходить до переконливого висновку, що вимоги позовної заяви про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування зазначеним вище жилим приміщенням, підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 551 грн. 20 коп. витрат на оплату судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved