Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником будинку [ADDRESS] У будинку також зареєстрований [PERSON], який з жовтня 2008 року фактично не мешкає за місцем реєстрації. З цього часу відповідач [PERSON] не несе жодних обов'язків зі сплати житла та комунальних послуг, не приймає участі у поточному ремонті будинку, усі витрати, пов'язані з утриманням житла, несе позивач. Факт перебування [PERSON] зареєстрованим у зазначеному будинку перешкоджає позивачу реалізовувати своє право на володіння цим нерухомим майном. У зв'язку із чим просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У цьому випадку, суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право приватної власності на будівлю № [NUMBER] від 06.09.1995 року [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] Відповідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 15.06.2012 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] помер [INFO] року, актовий запис № 778. Згідно довідки КСН «сел.Садки-І» № 600 від 20.09.2017 року та домової книги, відповідач [PERSON], зареєстрований у [ADDRESS], але не мешкає з жовтня 2008 року по теперішній час, його особисті речі у будинку відсутні. Згідно листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 0.64-35252/0/15-17 від 26.10.2017 року, відомостей про перетинання державного кордону України громадянином [PERSON], [INFO], в період з 2014 року по теперішній час не виявлено. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст. 391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач не проживає за адресою: [ADDRESS] з жовтня 2008 року, тобто більше 1 року без поважних причин, що підтверджується довідкою КСН «селище Садки-І». За таких обставин справи, суд вважає, що [PERSON] підлягає визнанню таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] У зв'язку із тим, що позивачу було відстрочено сплату судового збору при зверненні до суду до ухвалення судового рішення судом, судовий збір у сумі 640 грн. у порядку ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved