Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем договору №б/н від 12.09.2007 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Під час укладення вказаного договору сторони керувались положеннями ст. 634 ЦК України та відповідач своїм підписом підтвердив згоду на те, що його заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складають між ним та банком кредитний договір. У відповідності до умов укладеного між сторонами договору, відповідач надав свою згоду на зменшення або збільшення кредитного ліміту банком в односторонньому порядку, зобовязувався погашати заборгованість за кредитом та відсотками, оплачувати комісії, слідкувати за витратами платіжного ліміту з метою уникнення Овердрафту, а у разі порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань більш ніж на 120 днів зобовязувався сплатити штраф в сумі 500 грн. + 5% від суми позову. Також умовами договору передбачено сплату підвищених відсотків у разі несвоєчасного виконання боргового зобовязання. Вказував на те, що відповідач належним чином своїх зобовязань за договором не виконав, у звязку з чим у нього станом на 31.01.2016 року виникла заборгованість в розмірі 16073,98 грн., яка складається з наступного: 3392,03 грн. заборгованість за кредитом, 8734,31 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2706,02 грн. заборгованість по пені та комісії, а також штрафи: 500 грн. фіксована частина та 741,62 грн. процентна складова. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права та умови договору, просив стягнути з відповідача на користь банку вказану вище заборгованість в сумі 16073,98 грн., а також судовий збір в розмірі 1378,00 грн. Судом було задоволено клопотання представника позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, проведення якої доручено Самарському районному суду Дніпропетровської області. Проте представником позивача неодноразово направлялись до суду клопотання про відкладення судового розгляду справи, у звязку з технічними проблемами у суді, якому доручено проведення відеоконференції. Такі клопотання представника позивача не були підтвердженні належними доказами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач не заперечує проти розгляду справи за відсутністю представника банку, крім того в матеріалах справи наявні письмові пояснення позивача на доводи, які викладені відповідачем у його письмових запереченнях, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча повідомлявся судом про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову в цілому з підстав викладених відповідачем у письмових запереченнях, та зазначала, що термін дії договору закінчився зі спливом строку дії кредитної картки, а договір сторонами не пролонговувався. Крім того, останній платіж по кредиту відповідачем був вчинений 05.04.2010 року ще до закінчення строку дії картки після чого будь-яких правовідносин з банком щодо вказаного кредитного договору у нього не було. У звязку з наведеним просила застосувати до спірних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності та з цих підстав відмовити в задоволенні позову. Представник позивача у своїх письмових поясненнях вказував, що 09.09.2014 року [PERSON] підписав заяву про зміну персональних даних, якою підтвердив наявність заборгованості за кредитним договором, що на думку позивача свідчить про переривання строку позовної давності у відповідності до вимог ст. 264 ЦК України. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що в задоволені позову слід відмовити, виходячи з наступного. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що 12.09.2007 року відповідач підписав заяву про надання йому кредиту на платіжну картку з кредитним лімітом 1000 грн., тим самим підтвердив свою згоду на те, що його заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складають між ним та банком кредитний договір (а/с 10). Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. У відповідності до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). У відповідності до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Таким чином, між сторонами виникли кредитно-договірні відносини, умови яких визначені Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку. Згідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до п. 3.3 Правил надання банківських послуг, кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Згідно довідки про зміну кредитного ліміту, у день отримання платіжної картки, 28.09.2007 року, позичальнику було встановлено кредитний ліміт на платіжну картку в розмірі 1000 грн., в подальшому банку збільшено розмір кредитного ліміту до 3000 грн. 15.10.2007 року та до 3400 грн. 19.08.2015 року (а/с 9). Так, ст. 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У відповідності до п. 6.5 Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник зобовязувався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати кредитного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (пені, штрафу). У відповідності до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. У відповідності до вимог п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. та 5 % від суми позову. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач належним чином своїх зобовязань за договором не виконав, у звязку з чим у нього станом на 31.01.2016 року виникла заборгованість в розмірі 16073,98 грн., яка складається з наступного: 3392,03 грн. заборгованість за кредитом, 8734,31 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2706,02 грн. заборгованість по пені та комісії, а також штрафи: 500 грн. фіксована частина та 741,62 грн. процентна складова (а/с 5-8). У відповідності до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки відповідачем та його представником в судовому засіданні заявлено про застосування до спірних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У відповідності до вимог ст. 257, ст. 267 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Так, предметом спору по даній справі є заборгованість, яка виникла у відповідача перед позивачем за кредитним договором №б/н від 12.09.2007 року, відповідно до якого відповідач отримав платіжну картку №4149605354209264 з встановленим на ній кредитним лімітом, обумовленим договором. Умовами та Правилами надання банківських послуг передбачено, що картрахунок це поточний рахунок на якому враховуються операції по платіжній картці, платіжна картка це спеціальний платіжній засіб у вигляді емітованої у встановленому законодавством порядку пластикової або іншого виду карточки, яка використовується для ініціалізації переводу коштів з рахунку платника або відповідно банківського рахунку з метою оплати вартості товару або послуг. Згідно п. 3.1 вказаних Умов та Правил, для надання банківських послуг банк відкриває клієнту картрахунок, видає картку. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг кредитний договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується на такий самий строк. Водночас, із Правил користування платіжною картою, із заяви на отримання кредиту вбачається, що строк дії кредитного договору, кредитного ліміту відповідає строку дії кредитної картки. Згідно з пунктом 3.1.1 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на її лицевій стороні (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця. Пунктом 5.4 Правил користування платіжною картою\~\~встановлено, що погашення по кредиту по платіжним карткам без установленого мінімального платежу проводиться в наступному порядку: строк погашення відсотків - щомісячно за попередній місяць; строк погашення кредиту - в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (в полі MONTH). Таким чином, договором передбачено погашення щомісячними періодичними платежами відсотків за користування кредитом та в повному обсязі кредитного ліміту не пізніше закінчення строку дії кредитної картки. У відповідності до правової позиції, сформованої Верховним судом України у постанові № 6-116цс13 від 06.11.2013 року, перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Згідно правової позиції Верхового суду України, викладеній у постанові № 6-14 цс 14 від 19.03.2014 року, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. У відповідності до даних, які містяться в довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки [PERSON], строк дії картки встановлено до вересня 2011 року (а/с 9). Таким чином, суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосувати наслідки спливу строку позовної давності у відповідності до положень ст.ст. 256, 261, 267 ЦК України з урахуванням дійсних обставин справи, спливу строку дії договору у вересні 2011 року та факту предявлення позову тільки 14.03.2016 року поза межами встановленого законом строку позовної давності. Посилання позивача на переривання строку позовної давності не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, виходячи з наступного. У відповідності до вимог ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як вбачається з розрахунку заборгованості, останнє погашення заборгованості за користування кредитними коштами відповідачем було здійснено 01.11.2008 року, а останній платіж по погашенню тіла кредиту 15.04.2010 року та з цього моменту позивачу було відомо про порушення його прав. Крім того, вказані платежі здійсненні в межах строку дії платіжної картки, а тому не можуть свідчити про визнання відповідачем боргу після закінчення дії картки. Також, не знайшли свого підтвердження належними і допустимими доказами доводи представника позивача про визнання відповідачем боргу шляхом підписання заяви про зміну персональних даних, оскільки у вказаній заяві зазначені лише особисті дані відповідача та не йде мова про будь-які кредитні зобовязання, зокрема щодо укладеного договору №б/н від 12.09.2007 року та заборгованості по ньому. Також, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів щодо перевипуску позивачем платіжної картки на виконання умов договору та отримання її відповідачем. При цьому збільшення кредитного ліміту у серпні 2015 року до 3400 грн. не може слугувати доказом переривання строку позовної давності, оскільки платіжна картка відповідача на цей момент вже не діяла, а доказів випуску та видачі нової позивачем не надано. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, у звязку з пропуском строку позовної давності, оскільки позивач звернувся з позовом до суду про захист свого порушеного права поза межами встановленого законом строку позовної давності. На підставі вище викладеного та

Outcome: dismissed