Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» звернулось до суду з позовом про стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором у сумі 188920.23 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 20.12.2016 року між позивачем та відповідачем було підписано заяву на отримання кредиту за №4681563931. Позивач наполягає, що відповідач підписуючи вказану заяву приєдналася до Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» в редакції від 30.03.2015 року, а ці умови, разом із заявою про приєднання і заявою на отримання кредиту становлять кредитний договір. Відповідач ознайомилася із умовами кредитного договору та погодилася на них, а тому отримала кредит у розмірі 124000 грн., які були перераховані чотирма платежами, зокрема на погашення заборгованості [PERSON] , у розмірі 35924.03 грн.; перераховані на картковий рахунок [PERSON] у розмірі 10302,86 грн.; перераховані на поточний рахунок [PERSON] у розмірі 53773.1 1 грн.; та перераховані на сплату страхового платежу за договором страхування у розмірі 24000 грн.. Позивач свої зобов`язання про перерахування грошових коштів, згідно досягнутих між сторонами домовленостей, виконав, кошти відповідачу надав та справедливо очікував належного виконання своїх зобов`язань зі сторони відповідача. Однак остання належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконує, в наслідок чого у неї утворилася заборгованість у розмірі 188920.23 грн., яка складається із наступного: 105332.97 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 10003.53 грн. - заборгованість за річними відсотками; 52481.65 грн. - заборгованість за щомісячними відсотками; 21102.08 грн. - заборгованість за штрафними санкціями/пенею. Оскільки відповідач ухиляється від сплати суми боргу, а отже неналежно виконує свої зобов`язання, позивач, вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду із вказаним позовом. Дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду від 08.07.2019 року. Представник позивача надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні заявлених позовних вимог наполягав у повному обсязі. Ухвалою суду про відкриття провадження по справі, яка направлена відповідачу в установленому порядку, останній був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідач надала до суду відзив на позовну заяву у якому проти задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі вказуючи при цьому на необґрунтованість нарахованої позивачем суми заборгованості, адже вона частково погашала суму заборгованості, яка необґрунтовано не врахована позивачем при розрахунку суми боргу. Також вказувала на те, що у матеріалах справи відсутні підстави вважати, що сторони обумовили ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Так відповідач Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР, які долучені позивачем як доказ укладення кредитного договору, нею не визнаються, оскільки не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору. Окрім того, в частині стягнення пені просила застосувати строки позовної давності. У подальшому відповідач звернулася до суду із заявою, відповідно до якої розгляд справи просила провести за її відсутності, проти задоволення позову заперечувала із підстав, які вказані у відзиві на позовну заяву. За таких обставин, враховуючи позиції позивача та відповідача щодо участі сторін по справі в судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін за наявними матеріалами справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Згідно з частиною першою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що підтверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України законодавець зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач обґрунтовуючи свої вимоги вказує, що заява відповідача про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФК» за №4681563931 від 20.12.2016 року та самі Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» в редакції від 30.03.2015 року, складають між ними кредитний договір, а тому позивач обґрунтовуючи свої вимоги посилається в тому числі на зазначені вище Умови. Заперечуючи проти доводів позивача відповідач вказує, що вона належним чином із Умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» ознайомлена не була, останні не погоджувала, а тому ціна договору, тобто проценти за користування кредитними коштами, а також пеня за порушення термінів договірних зобов`язань належним чином позивачем не доведені. Окрім того відповідач частково виконувала свої зобов`язання щодо погашення кредиту, а тому сума боргу, в тому числі по сплаті тіла кредиту, яка вказана позивачем є не обґрунтованою. Із такими доводами відповідача суд не погоджується із наступних підстав. Дійсно, позивач надаючи до суду зазначені вище Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» в редакції від 30.03.2015 року належним чином не довів, що відповідачем були погоджені такі Умови, а тому останні не можна вважати складовою кредитного договору. Вказані висновки суду відповідають правовим позиціям, які викладені Великою Палатою Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 у якій остання вказувала, що оскільки умови договорів приєднання розробляються позивачем, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим позивач має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку чи іншої фінансової установи), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Отже надані позивачем Умови, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником. Разом із цим вказана обставина не звільняє відповідача від свого обов`язку з повернення кредитних коштів, а також сплати процентів за користування ними на умовах, які визначені сторонами. Кредитний договір цивільно-правовий документ, який визначає взаємні юридичні права і зобов`язання та економічну відповідальність між фінансовою установою (комерційним банком, кредитні спілки тощо) і клієнта (позичальника) з отримання останнім фінансових ресурсів для використання на свій розсуд. Головна вимога до змісту кредитного договору полягає у тому, щоб він містив у собі такі юридичні норми, які б дозволили регулювати весь комплекс взаємовідносин фінансової установи з клієнтом (позичальником). Відповідно до вимог статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Отже, істотними умовами кредитного договору відповідно до закону є умови про предмет, ціну та строк його дії. Частини 1, 2 ст. 1055 ЦК України передбачають, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Сукупний аналіз вищенаведених положень законодавства вказує на те, що є обов`язковим укладання договору кредиту у письмовій формі, однак сама така письмова форма може виражатися не тільки шляхом укладення безпосередньо договору кредиту, де будуть зазначені усі права та обов`язки сторін. Як вбачається із суті правовідносин, вказаний договір укладався на підставі ст.. 634 ЦК України, та є договором приєднання. Згідно із\~ст.\~207\~ЦК України\~правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Судом встановлено, що відповідно до заяви № 4681563931 від 20.12.2016 року відповідач отримала кредит на суму 124000 грн. строком на 48 місяців із сплатою 2.69 процентів щомісяця від суми кредиту, 11.99 річних процентів від суми боргу за договором, а також 0,3 щоденної пені від загальної суми прострочення. Окрім того відповідач підписала графік платежів, у якому визначено сукупна вартість кредиту, а також вказаний загальний щомісячний платіж, терміни його погашення, загальна вартість всього кредиту, з окремими вказівками суми річних процентів, щомісячних процентів, тіла кредиту. Дійсно, Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», на які посилається позивач у своїй позовній заяві не можуть розцінюватися судом, як належний доказ ознайомлення відповідача та погодження останнім його умов, оскільки останні не містять її підпису, а позивачем не надано жодних доказів належного ознайомлення відповідача із їх змістом. Разом із тим вказана вище заява про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», яка підписана відповідачем містить достатньо даних про всі істотні умови, які досягли сторони при укладенні вказаного кредитного договору. Із умов вказаної заяви фактично вбачається, що сторони визначили усі істотні умови вказаного договору, зокрема порядок надання, погашення кредиту та нарахування і сплати відсотків за його користуванням, строк дії вказаного договору та відповідальність сторін. При цьому із змісту відзиву відповідача на позовну заяву вбачається, що остання не заперечувала факту отримання кредитних коштів та сплати нею частини суми боргу. Суд погоджується про те, що заборгованість за кредитним договором в сумі 167818.15 грн., складається із 105332.97 грн. заборгованість за тілом кредиту; 10003.53 грн. заборгованість за річними відсотками; 52481.65 грн. заборгованість за щомісячними відсотками. За змістом статей 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 І4К України). Відповідно до ст. 610 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, за кредитним договором сплаті підлягає тіло кредиту та проценти за користування кредитом. Зазначені суми визначені з урахуванням погашення заборгованості по кредиту, що здійснювалися відповідачем. При цьому суд зважає, що відповідач дійсно здійснювала часткове погашення суми кредиту, однак таке погашення відповідач здійснювала з порушенням графіку платежів, зокрема щодо розміру загального щомісячного платежу та термінів його погашення, а тому кошти, які сплачувала відповідач йшли на погашення процентів за користування кредитом, що спростовує доводи відповідача щодо необґрунтовано великої суми тіла кредиту, яке заявлено позивачем. Оскільки зазначені\~вище Умови,\~які містили\~ визначення\~черговості \~погашення вимог\~позивача,\~судом не\~визнаються як\~належний доказ,\~то черговість\~погашення вимог\~позивача має\~здійснюватися відповідно\~до \~норм чинного\~законодавства,\~зокрема ст..534\~ЦК України,\~яка вказує,\~що у\~разі недостатності\~суми проведеного\~платежу для\~виконання грошового\~зобов`язання\~у повному\~обсязі ця\~сума погашає\~вимоги кредитора\~у такій\~черговості,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом: 1)\~у першу\~чергу відшкодовуються\~витрати кредитора,\~пов`язані\~з одержанням\~виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Отже, враховуючи, що відповідач неналежно сплачувала чергові платежі за умовами кредитного договору, в порушення погодженого нею графіку погашення заборгованості, що стверджується відповідними квитанціями, які надані відповідачем до відзиву на позовну заяву, то зазначені кошти спрямовувались на погашення процентів за користування кредитом, що і відображено у доданому позивачем графіку заборгованості. Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Таким чином доводи відповідача про не врахування позивачем попередньої сплати відповідачем сум коштів не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді. Умовами вказаної вище заяви про приєднання до умов отримання кредитів, визначено розмір щоденної пені від загальної суми прострочення. Як вбачається із розрахунку заборгованості, які надані самим позивачем 01.08.2017 року позивач отримав право вимоги сплати відповідачем пені, яку позивач просить стягнути з відповідача. Однак пеня позивачем нарахована шляхом накопичення залишку та почала обраховуватись позивачем з 31.07.2017 року, тоді коли позов поданий до суду позивачем 16.04.2019 року, тобто поза межами річного строку. Відповідач заявила про пропуск строку позовної давності, і така заява підлягає задоволенню. Відповідно до ст.\~256\~ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст.ст. 257, 268\~ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.\~267\~ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Враховуючи, що право вимоги по сплаті пені за прострочення виконання зобов`язання у позивача виникло 31.07.2017 року, то строк позовної давності за такою вимогою тривав до 31.07.2018 року. Із вказаним позовом ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» звернулось 16.04.2019 року, тобто із пропуском строку позовної давності. Відтак позовна вимога про стягнення заборгованості за пенею не підлягає задоволенню. Отже, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з [PERSON] становить 167818.15 грн., яка складається із наступного 105332.97 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 10003.53 грн. - заборгованість за річними відсотками; 52481.65 грн. - заборгованість за щомісячними відсотками. Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» задоволено частково то відповідачем має бути відшкодовано судові витрати пропорційно задоволених позовних вимог, у розмірі 2517.27 грн. (2833,80 грн. х 167818.15 грн.: 188920,23 грн. = 2517.27 грн.). Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08.07.2019 року було забезпечено даний позов та накладено арешт на рухоме майно, а саме на транспортний засіб марки КМЗ, модель Днепр 11, 1993 року випуску, які відповідно до ст. 158 ЦПК України продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: partial