Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

У березні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Держави Україна в особі Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що Міністерством внутрішніх справ порушено вимоги законодавства при розгляді звернення від 06.08.2012, чим, на думку позивача, йому завдано моральну шкоду. Позивач зазначає, що шляхом порушення його прав, передбачених ст. 40, 43 Конституції України, Закону України «Про інформацію», Закону України «Про звернення громадян», Закону України «Про доступ до публічної інформації», при розгляді його звернення від 06.08.2012 року йому було спричинено моральні страждання, які полягали у приниженні честі, гідності, ділової репутації, моральних переживань у зв'язку з позбавленням права доступу до інформації, було порушено нормальні життєві зв'язки через неможливість продовження активного громадського життя, порушено стосунки з оточуючими людьми, так як всі родичі та знайомі глузують з нього, повторюючи, що він живе та діє в межах закону та не може доказати свою правоту, адже кожна відмова в наданні інформації говорить, що його вимоги незаконні. У зв'язку з цим, позивач просив суд стягнути з відповідачів на його користь 5 000 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Під час розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги, просив стягнути з відповідачів - Міністерства внутрішніх справ України та Держави Україна в особі Державної казначейської служби України кошти в сумі 5 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди завданої в результаті протиправних дій Міністерства внутрішніх справ України при розгляді його звернення від 06.08.2012 року, що спричинило приниження честі, гідності, ділової репутації (а.с. 143-147). До судового засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представники відповідачів до судового засідання не з'явилися, хоча про час, день та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Представник Міністерства внутрішніх справ України надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Тому, суд розглянув дану справу у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Положення ст. 1176 ЦК України закріплюють особливий режим відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Частиною 6 ст. 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Частина 1 ст. 23 ЦК України закріплює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Тобто, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії Верховної Ради України завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення нормальних життєвих зв'язків позивача, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно з п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 позивач повинен зазначити в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визнаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Проте, позивачем не надано доказів у підтвердження моральної шкоди, завданої діями відповідачів, у тому числі приниження честі, гідності, ділової репутації. Враховуючи те, що під час судового розгляду справи не підтвердився факт заподіяння позивачу будь-якої шкоди з вини Міністерства внутрішніх справ України та відсутній будь-який причинно-наслідковий зв'язок між шкодою та діяннями, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку з відсутністю для цього правових підстав. При цьому, доводи позивача про те, що діями Міністерства внутрішніх справ України порушено його права, передбачені ст. 40, 43 Конституції України, Закону України «Про інформацію», Закону України «Про звернення громадян», Закону України «Про доступ до публічної інформації», при розгляді його звернення від 06.08.2012 року, спричинено моральні страждання, які полягали у приниженні честі, гідності, ділової репутації, моральних переживань у зв'язку з позбавленням права доступу до інформації, було порушено нормальні життєві зв'язки через неможливість продовження активного громадського життя, порушено стосунки з оточуючими людьми, так як всі родичі та знайомі глузують з нього, повторюючи, що він живе та діє в межах закону та не може доказати свою правоту, адже кожна відмова в наданні інформації говорить, що його вимоги незаконні є безпідставними. Крім того, відповідно до ст.ст. 170, 176 ЦК України держава здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, а тому в деліктних правовідносинах зобов'язання держави виконує Державна казначейська служба України, на яке постановою Кабінету Міністрів України від 21.12.2005 року і покладена функція по здійсненню управління наявними коштами Державного бюджету України. Тобто Державна казначейська служба України виконує зобов'язання держави тільки в деліктних правовідносинах. Разом з цим, суд приходить до висновку, що і правові підстави для стягнення моральної шкоди з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України відсутні, оскільки позивачем не надано доказів відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України факту заподіяння шкоди виходячи з визначень шкоди за ст. 1173, 1175 ЦК України та вини відповідача у її заподіянні. Оскільки при пред'явленні позову позивач був звільнений від сплати судового збору, то з врахуванням положень ст. 88 ЦПК України судові витрати стягненню не підлягають, оскільки компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed