Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

У вересні 2015 року Публічне АТ «Український [PERSON]», від імені якого виступає уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Укрбізнесбанк» [PERSON], звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 504755,98 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує такими обставинами. 09.01.2014 року між ПАТ «Укрбізнесбанк» та фізичною особою [PERSON] був укладений кредитний договір № КСПДФ/1018703.1, за яким банк зобовязався надати позичальнику грошові кошти в розмірі, на строк та на умовах, визначених договором, а позичальник зобовязався повернути кредит, сплатити комісії та проценти за користування кредитом, виконати інші свої зобовязання в повному обсязі у строки та на умовах, передбачених договором. Банк виконав свої зобовязання за кредитним договором, надавши [PERSON] в тимчасове користування грошові кошти у сумі 500000,00 грн. строком до 08.01.2017 року зі сплатою відсотків за користування коштами. Позичальником зобовязання за вказаним кредитним договором виконані належним чином не були, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 28.07.2015 року в сумі 504755,98 грн.. За твердженнями представника позивача, сума заборгованості складається із заборгованості за кредитом 416500,98 грн., заборгованості за процентами 62455,90 грн., заборгованості по сплаті щомісячної комісії 25800,00 грн.. З метою захисту своїх майнових прав банк просить суд стягнути з відповідача [PERSON] вказану суму заборгованості. Відповідно до ч.9 ст. 110 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, предявляються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Останнім відомим позивачеві місцем реєстрації проживання [PERSON] є Донецька область, м. Донецьк, вул. Катовицька, буд. 78 (Петровський район м. Донецька). Згідно із ст.1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції» розпорядженням голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року була визначена зміна територіальної підсудності судових справ, підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним судам, зокрема, для справ, підсудних Петровському районному суду м. Донецька, визначена підсудність Краснолиманському міському суду Донецької області. За таких обставин цивільна справа відносно відповідача [PERSON] підлягає розгляду Краснолиманським міським судом Донецької області. Позивача ПАТ «Укрбізнесбанк» було належними чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи судом, однак представник позивача для участі в судовому засіданні не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі (а.с.135,136). Відповідача [PERSON] було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи шляхом розміщення оголошень в друкованому засобі масової інформації, на офіційному веб-сайті суду. Однак відповідач для участі в судовому засіданні не прибув, про наявність поважних для цього причин суд не повідомив, заперечень проти вимог позивача не висунув, клопотань про необхідність відкладення судового розгляду відповідачем заявлено не було. Судом вжито заходів для встановлення місця перебування відповідача. За повідомленням Управління соціального захисту населення Лиманської міської ради від 31.10.2017 року № 07вх.01-3187-4/1, наданим на запит суду, [PERSON] на обліку як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО не перебуває. Згідно з відомостями ГУ ДМС України у Донецькій області станом на 30.10.2017 року [PERSON] зареєстрованим чи знятим з реєстрації не значиться. За повідомленням Департаменту соціального захисту Донецької ОДА від 04.12.2017 року № вх.06598/01-09 відповідач [PERSON] в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішнього переміщених осіб не значиться. З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цієї цивільної справи за правилами гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини. Згідно зі Статутом ПАТ «Укрбізнесбанк» є юридичною особою, є універсальною банківською установою, має право на надання банківських послуг, визначених ч.3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», на підставі ліцензії Національного банку (а.с.14-19). Місцезнаходженням юридичної особи визначено м. Донецьк, вул. Артема, буд.125 (а.с.13). Постановою Національного банку України від 23.04.2015 року № 265 відкликана банківська ліцензія ПАТ «Укрбізнесбанк» та прийнято рішення про ліквідацію цієї банківської установи. Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.04.2015 року № 87 розпочата процедура ліквідації ПАТ «Укрбізнесбанк» (а. с. 19). Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 25.08.2015 року № 155\\10 всі повноваження ліквідатора вказаної банківської установи делеговано уповноваженій особі Фонду [PERSON] (а.с.20). Згідно з положеннями ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі делегування їй повноважень має право, зокрема, вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку, укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку, видає накази та розпорядження, дає доручення, обовязкові до виконання працівниками банку. За твердженням позивача, 09.01.2014 року між ПАТ «Укрбізнесбанк» та фізичною особою [PERSON] був укладений кредитний договір № КСПДФ/1018703.1, за яким банк зобовязався надати позичальнику грошові кошти в розмірі, на строк та на умовах, визначених договором, а позичальник зобовязався повернути кредит, сплатити комісії та проценти за користування кредитом, виконати інші свої зобовязання в повному обсязі у строки та на умовах, передбачених договором. Банк виконав свої зобовязання за кредитним договором, надавши [PERSON] в тимчасове користування грошові кошти у сумі 500000,00 грн. строком до 08.01.2017 року зі сплатою відсотків за користування коштами. Позичальником зобовязання за вказаним кредитним договором виконані належним чином не були, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 28.07.2015 року в сумі 504755,98 грн.. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Згідно з положеннями ст. ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Представником позивача для доказування позовних вимог надані до суду (а. с. 5-12): -довідка ПАТ «Укрбізнесбанк» про заборгованість за кредитним договором № КСПДФ/1018703.1 від 09.01.2014 року (станом на 28.07.2015 року), згідно з якою сума наданого кредиту становить 5000000, 00 грн., процентна ставка за кредитом -13% річних, щомісячна комісія -0,43 % від суми кредиту; позичальник [PERSON] має перед банком заборгованість за кредитом 416500,98 грн., заборгованість за процентами 62455,90 грн., заборгованість по сплаті щомісячної комісії 25800,00 грн., а всього 504755,98 грн.; -принтскрін (роздруківка) з автоматизованої банківської системи «Scrooge -3» із даними про позичальника та укладання договору кредиту; -виписка з особового рахунку за кредитним договором № КСПДФ/1018703.1; -лист УДППЗ «Укрпошта» від 30.07.2015 року № 532-12-5748 «Про надання інформації», згідно з яким припинено діяльність обєктів поштового звязку, зокрема, на території м. Донецька Донецької області. Інших доказів існування предмету позову та підстав позовних вимог позивачем до суду не надано. Неможливість подати докази по справі представник позивача обґрунтовує обставинами захоплення представниками незаконних збройних формувань адміністративних приміщень ПАТ «Укрбізнесбанк» у м. Донецьку Донецької області. На підтвердження цього банком надано копію заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 23.03.2015 року № 21207/1926, адресованої начальнику ГУ МВС України в Донецькій області [PERSON], та витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015050620000287 від 09.04.2015 року, попередня правова кваліфікація ст. 341 КК України (а.с.6,7). Ухвалою суду від 21.11.2017 року за клопотанням представника позивача від відповідача [PERSON] витребувано кредитний договір № КСПДФ/1018703.1 від 09.01.2014 року та всі додаткові угоди до нього, договори забезпечення виконання зобовязань, докази внесення платежів в рахунок погашення заборгованості за кредитом, всі документи, повязані з виконанням кредитного договору (заяву про видачу кредиту, листування з банком), копії сторінок паспортного документа та довідки про реєстраційний номер облікової картки платника податків. Згідно з довідкою керівника апарату Краснолиманського міського суду (а.с.128) копія ухвали суду на адресу відповідача не надіслана з причини припинення діяльності установ «Укрпошти» на території, тимчасово непідконтрольній державній владі України, інформація про витребування доказів від відповідача розміщена на офіційному веб-сайті «Судова влада». Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом ст. ст. 13,14 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст. 205 ЦК України). За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини між фізичною та юридичною особою (крім правочинів, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення). Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Зі змісту наведених норм цивільного законодавства випливає, що для можливого задоволення вимог про стягнення заборгованості за договором кредиту позивач має довести існування підстав позову, якими є саме існування правочину, укладення договору кредиту. Згідно з вимогами закону такий договір має бути укладено у письмовій формі, з обовязковим відображенням волевиявлення обох сторін. Недотримання сторонами письмової форми кредитного договору має наслідком нікчемність такого договору. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків між позивачем і відповідачем. Таким правочином є кредитний договір, що має бути обовязково укладений в письмовій формі. Зміст договору має бути зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялись сторони. Позивачем таких документів до суду не надано. Досягнення згоди сторонами з усіх істотних умов договору позивачем не доведено. Отже, саме ПАТ «Український [PERSON]» має бути доведено, що відповідач [PERSON] дійсно має перед позивачем кредитні зобов'язання. Для цього позивачем не було надано до суду кредитного договору № КСПДФ/1018703.1 від 09.01.2014 року, додаткових угод до нього, договорів забезпечення виконання кредитних зобов'язань, доказів сплати платежів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Застосовані судом за клопотанням представника позивача заходи щодо витребування від відповідача вказаних документів не дали жодного результату. Надані представником позивача довідку про заборгованість за кредитним договором № КСПДФ/1018703.1 від 09.01.2014 року (станом на 28.07.2015 року), виписку з особового рахунку за кредитним договором суд оцінює як твердження позивача, що не можуть собою замінити існування кредитного договору, укладеного в письмовій формі, не містять інформації про можливе волевиявлення відповідача, про можливу зміну умов правочину. Принтскрін (роздруківка) з автоматизованої банківської системи «Scrooge -3» із даними про позичальника та укладання договору кредиту є фактично обмеженою інформацією з електронної бази даних банку; інформація не перебуває у відкритому доступі; перевірити достовірність такої інформації, її зміст та час її внесення до бази даних позивача суд не має можливості; ні відповідач, ні суд не мають доступу до вказаної електронної бази даних, вона створена для внутрішнього користування самого банку. Україною 17.07.1997 року ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997 року. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За змістом ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. У своєму рішенні по справі «Пантелеєнко проти України», заява №11901/02, від 29.06.2006 року, п.49, Європейський суд з прав людини підкреслює, що вираз «відповідно до закону» значною мірою покладає на національне законодавство і державу обов'язок дотримання матеріальних і процесуальних норм. Право особи на мотивоване рішення випливає із більш загального принципу, закріпленого в Конвенції, який захищає людину від свавілля. Національне рішення має містити виклад причин, достатніх для відповіді на фактичні і правові (матеріально-правові або процесуальні) доводи сторін в усіх суттєвих аспектах (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), 09.12.1994 року, пп. 29-30). Вимога «змагальності» процесу за ст. 6 Конвенції передбачає наявність можливості бути поінформованим і коментувати зауваження або докази, надані протилежною стороною, під час судового розгляду. «Змагальність» здебільшого означає, що матеріали чи докази, які стосуються справи, мають бути доступні обом сторонам (рішення Європейського суду у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії (Ruiz-Mateos v. Spain) від 23.06.1993 року). Принцип рівності сторін також вимагає, щоб кожній зі сторін була надана розумна можливість представити свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом (рішення Суду у справі «[PERSON] та Жіжсель проти Бельгії» (De Haes and Gijsels v. Belgium) від 24.02.1997 року, п.53). У такому контексті суд оцінює надані позивачем з метою доказування існування підстав позову до [PERSON] довідку про заборгованість за кредитним договором № КСПДФ/1018703.1 від 09.01.2014 року (станом на 28.07.2015 року), виписку з особового рахунку за кредитним договором, принтскрін (роздруківку) з автоматизованої банківської системи «Scrooge -3» як такі, що не відповідають принципу рівності сторін, оскільки відповідач не має доступу до електронних баз даних банку, навість у разі звернення відповідача до суду згодом із заявою щодо перегляду заочного рішення для нього буде становити істотні труднощі можливість ознайомлення із внутрішніми документами банку з метою підготовки своїх заперечень проти позову. З огляду на це, суд констатує недоведеність позивачем підстав існування заявлених позовних вимог і відмовляє у задоволенні позову ПАТ «Український [PERSON]» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно із ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на відмову судом у задоволенні висунутих позивачем вимог, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed