Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 24.11.2016 року, просив стягнути на свою користь на відшкодування моральної шкоди з Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради 1500,00 грн., з Червоноградської міської ради - 500,00 грн. На обґрунтування своїх вимог послався на те, що 22 червня 2015 року він звернувся до червоноградського міського голови із заявою, у якій просив вияснити і через місцеву пресу надати відповідь, чи мають право на безоплатний проїзд пенсіонери за віком з м. Червонограда до м. Радехова і назад, автобусом «Червоноград-Щуровичі», який відправляється щоденно з м. Червонограда о 10:00 год. і о 18:00 год. Листом Виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 20.07.2015 року № 3/24-5229/2-18 його повідомлено, що право пенсіонерів за віком та інвалідів на безоплатний проїзд на пасажирському транспорті загального користування на міському та приміському маршрутах передбачено постановами КМУ «Про безоплатний проїзд пенсіонерів на транспорті загального користування» від 17.05.1993 р. та «Про поширення чинності постанови Кабінету Міністрів України від 17.05.1993 р. № 354» від 16.08.1994 р. № 555 та повідомлено, що роз'яснення щодо права на пільговий проїзд у міському та приміському транспорті надруковано в газеті «Новини Прибужжя» від 25.06.2015 р., а також про те, що відповідач звернувся до перевізника про вжиття відповідних заходів реагування. В газеті «Новини Прибужжя» від 25.06.2015 р. надрукована стаття «Про право пільгового проїзду у міському та приміському автомобільному транспорті», у якій було зазначено про збереження права пенсіонерів за віком та інвалідів на безоплатний проїзд на міському пасажирському транспорті загального користування та приміських маршрутах. Листом Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради від 15.09.2015 р. його повідомлено про те, що ним неодноразово скеровувались листи перевізнику на маршруті «Червоноград - Щуровичі» - ПП «Авто-Транс-Сервіс» про надання йому письмового пояснення щодо вжиття відповідних заходів, так як встановлено, що вказане підприємство є перевізником на даному маршруті, а організатором даних перевезень - Львівська обласна державна адміністрація. Вказані обставини встановлені постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 р. у справі № 876/11682/15, якою задоволено його адміністративний позов до Управління праці і соціального захисту населення Червоноградської міської ради. Зазначеною постановою також встановлено, що у вказаному листі Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради була відсутня відповідь щодо права на безкоштовний проїзд на вказаному маршруті пенсіонерів за віком, про що він просив з'ясувати у своєму зверненні, що не відповідає вимогам ст.ст. 1 (ч.1), 15, 18, 19, 20 Закону України «Про звернення громадян». А також що Управлінням праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради в порушення вимог ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» не надіслано його заяву за належністю в Львівську обласну державну адміністрацію не пізніше 5-ти днів з дня її отримання. Внаслідок порушення його прав Управлінням праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради він зазнав сильних душевних страждань і змушений був вживати заходів для захисту своїх прав, що зумовило необхідність вжиття додаткових заходів та витрат часу. Зокрема, з метою звернення до суду для захисту своїх прав він змушений був звернутись до Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги для надання безоплатної правової допомоги з цією метою. Оскільки юридичної освіти у нього немає, він змушений був збирати довідки щодо свого майнового стану для підтвердження свого права на отримання безоплатної вторинної правової допомоги. В подальшому аналогічні довідки він змушений був збирати з метою звернення до суду з клопотанням про звільнення від сплати судового збору в зв'язку із скрутним майновим становищем. Його звернення від 29.03.2015 р. було скероване Червоноградською міською радою за належністю в Львівську обласну держану адміністрацію лише 17.06.2016 р., - майже через рік після подання такого звернення і майже через 3 місяці з дня набрання постановою Львівського апеляційного адміністративного суду законної сили. Таким чином порушення його прав щодо розгляпу звернення в частині надіслання його для розгляду за належністю тривало майже рік. Вважає, що вказане свідчить про нехтування його правами на належний розгляд звернення, закріпленими ст.ст. 15, 18, 19 Закону України «Про звернення громадян» та кореспондуючими їм обов'язками щодо розгляду звернень громадян, виконання яких спрямоване на забезпечення і дотримання таких прав. Порушення його прав і необхідність вжиття заходів для їх захисту він сприймає як зверхнє ставлення до нього як до людини, громадянина та мешканця м. Червонограда, відчуває себе приниженим та морально подавленим. Представник Державної казначейської служби України подав заперечення від 15.09.2015 року, у якому він просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що позивачем не обгрунтовано та не надано належних доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань. Не зазначено, з чого позивач виходив, оцінюючи заподіяну йому шкоду. У зв'язку з відсутністю законодавчого врегулювання та відсутність доказів завдання моральних страждань вважають позовну вимогу необґрунтованою. Представник Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради подав заперечення від 17.10.2016 року, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначає, що відповідно до порядку застосування нормативно-правових актів, який роз'яснює Міністерство юстиції України в своєму листі №Н-35267-18 від 30.01.2009 року, при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Як видно з рішення Львівського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2016 року, Управлінням не виконано вимоги Закону України «Про звернення громадян», а отже до правовідносин, що склались, потрібно застосовувати спеціальний нормативно-правовий акт, а саме Закон України «Про звернення громадян». Стаття 25 цього закону встановлює порядок відшкодування моральної шкоди, а саме застосовує спосіб захисту цивільного права у виді стягнення моральної шкоди тільки завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Як встановлено Львівським апеляційним адміністративним судом, дії Управління пов'язані з розглядом заяви позивача, а не скарги. 28.10.2016 року представник позивача подав пояснення щодо заперечень проти позову Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради та Управління Державної казначейської служби України у м. Червонограді, у яких зазначає, що відповідно до ст. 24 Закону України «Про звернення громадян» особи, винні у порушенні цього Закону, несуть, зокрема, й цивільну відповідальність, передбачену законодавством України. Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб гарантується ст. 56 Конституції України. Виконання рішень про відшкодування моральної шкоди органом державної влади чи місцевого самоврядування здійснюється відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» та на підставі виконавчого документу. Вважає безпідставним посилання Управління Державної казначейської служби України у м. Червонограді на відсутність законодавчого врегулювання порядку відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. У своєму запереченні від 14.11.2016 року представник Червоноградської міської ради просить відмовити у задоволені позовних вимог, оскільки такі є безпідставними, незаконними та необґрунтованими. Зазначає, що ст. 25 Закону України «Про звернення громадян» встановлює порядок відшкодування моральної шкоди, а саме застосовує спосіб захисту цивільного права у виді стягнення моральної шкоди тільки завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Як встановлено Львівським апеляційним адміністративним судом, дії Управління пов'язані з розглядом заяви позивача, а не скарги. Тому обраний позивачем спосіб захисту цивільного права не може бути застосований до правовідносин, що склалися у даному випадку. Крім того, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження спричинення йому моральних страждань діями відповідачів, не долучено розрахунку моральної шкоди та не зазначено, чим керувався позивач, визначаючи розмір моральної шкоди. У судовому засіданні 24.11.2016 року позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснив, що його моральні страждання розпочались з середини липня 2015 року і тривають по даний час. Таких звернень було близько двадцяти. Зазначив, що він не є пенсіонером, із заявами звертався для захисту прав своєї матері та інших пенсіонерів. У судове засідання 05.12.2016 року позивач не з'явився, подав заяву від 05.12.2016 року про розгляд справи у його відсутності. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пославшись на обставини, викладені у позовній заяві. Просив позов задовольнити. Представники відповідачів Червоноградської міської ради та Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради проти задоволення позову заперечили з підстав, викладених у їх запереченнях. Представник Управління Державної казначейської служби України у м. Червонограді у судове засідання не з'явився, падав заяву від 30.11.2016 року, у якій просив справу розглядати без участі представника. Прокурор у судовому засіданні підтримала позицію відповідачів. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, думку прокурора, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на таке. Установлено, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 року задоволено адміністративний позов [PERSON] до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області, визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо невиконання вимог ч.3 ст.7 Закону України «Про звернення громадян» щодо ненадіслання заяви [PERSON] за належністю у Львівську обласну державну адміністрацію не пізніше п'яти днів з дня її отримання та неповідомлення про це позивача. Згідно копії супровідного листа від 17.06.2016 року №3/24-5113/2-18 Виконавчий комітет Червоноградської міської ради львівської області скерував за належністю Львівській обласній державній адміністрації звернення [PERSON] від 22.06.2015 року для надання відповіді заявнику. Відповідно до копій заяв позивача від 28.08.2015 року, 11.04.2016 року, 14.06.2016 року, 20.06.2016 року, останній звертався до Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради з проханням, зокрема, надати відповідь на його неодноразові письмові звернення, передати його заяву від 22.06.2015 року на розгляд до Львівської обласної державної адміністрації, добровільного відшкодування йому моральної шкоди, позбавити премії начальника Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради [PERSON] Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст.25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Як зазначено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення мають грунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Суд безпосередньо застосовує Конституцію у раз і коли зі змісту норм Конституції не випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами до неї (далі - постанова ПВСУ № 4 від 31.03.1995 року), звертає увагу судів на те, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (абз. 1 п. 4, абз. 2 п. 5). Відповідно до ст. 60, ч.3 ст.61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, судом визнано протиправною бездіяльність Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради яка виразилась у невиконанні вимог ч.3 ст.7 Закону України «Про звернення громадян» щодо ненадіслання заяви [PERSON] за належністю у Львівську обласну державну адміністрацію не пізніше п'яти днів з дня її отримання та неповідомлення про це позивача. Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем доведено факт заподіяння йому протиправною бездіяльністю відповідача моральної шкоди у виді душевних страждань, які полягають у необхідності неодноразово звертатись до відповідача із заявами, він тривалий час відчував себе проігнорованим, оскільки його заяви не були розглянуті, а отже, позивач має право на її відшкодування. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість моральних страждань які, на думку суду охоплюють, період з 22.06.2015 року по 17.06.2016 року та характер моральних страждань. Судом враховано кількість звернень повивача, який 28.08.2015 року, 11.04.2016 року, 14.06.2016 року, 20.06.2016 року звертався із заявами до Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради про порушення його права. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови ПВСУ від 31 березня 1995 року № 4. Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 1000,00 грн. У задоволенні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди по час розгляду справи слід відмовити, оскільки 17.06.2016 року після скерування за належністю до Львівської обласної державної адміністрації його звернення від 22.06.2015 року для надання відповіді заявнику, протиправна бездіяльність щодо останнього була припинена. У задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 500,00 грн. з Червоноградської міської ради слід відмовити, оскільки протиправності дій цього відповідача судом не встановлено й про таку не йдеться у постановоі Львівського апеляційного адміністративного суду від 29 березня 2016 року. Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що протиправною бездіяльністю відповідача порушено права його матері та інших пенсіонерів, оскільки суб'єктом звернення був саме він. Також суд відхиляє посилання позивача на спричинення йому моральної шкоди, яка полягала у необхідності звернутись до Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги та необхідністю збирати довідки для підтвердження свого права на отримання безоплатної вторинної правової допомоги, оскільки відсутній причинний зв'язок між протиправною бездіяльністю Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради та вчиненням ним вищевказаних дій. Посилання представників відповідачів Червоноградської міської ради, Управління праці та соціального захисту населення Червоноградської міської ради на необхідність застосування до спірних правовідносин Закону України «Про звернення громадян», статтею 25 якого не передбачено стягнення моральної шкоди, завданої неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді заяви, є безпідставними, оскільки у цьому випадку застосуванню підлягає конституційна норма ст. 56 Конституції України, яка передбачає, зокрема, право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

Outcome: partial