Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд визнати батьківство [PERSON], щодо малолітньої [PERSON], [INFO], та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини із всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. В обґрунтування позову вказує, що в період з березня 2008 року по жовтень 2010 року підтримувала з відповідачем близькі стосунки. У серпні 2009 року у них народилась донька [PERSON], яка проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Батьком дитини є відповідач, однак у зв'язку з тим що він знаходиться у зареєстрованому шлюбі, він не захотів подавати заяву, яка б засвідчила його батьківство, відомості про батька записані у відповідності до ч.1 ст.135 СК України. Відповідач фактично визнав себе батьком дитини, навідував доньку, за усною домовленістю між позивачкою та відповідачем останній надав кошти на утримання дитини. Дитина страждає серйозними захворюваннями, стоїть на обліку у лікарів хірурга та отоларинголога, потребує значних коштів на лікування, а оскільки відповідач порушив угоду і матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, позивачка звернулася до суду з позовом про встановлення його батьківства і стягнення аліментів на утримання дитини. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Представник відповідача, [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги в частинні визнання батьківства визнала в повному обсязі та посилаючись на те, що відповідач є інвалідом ІІ групи, потребує лікування, на його утриманні знаходиться його мати просить стягувати аліменти на утримання дитини у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку від доходу відповідача, що становить 506,70 грн. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, та не заперечується сторонами що в період з березня 2008 року по жовтень 2010 року позивачка з відповідачем перебувала у близьких стосунках. Від їх фактичних шлюбних відносин народилась донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], актовий запис № 331, видане відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму Ізюмського міськрайонного управління юстиції у Харківській області 08 вересня 2009 року ( а.с.5). Батьком дитини є відповідач, однак при реєстрації народження дитини у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму Ізюмського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, відомості про батька записані у відповідності до ч.1 ст.135 СК України. Відповідно до ст.135 СК, при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків, заяви батька, або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно свідоцтва про народження, батьком дитини записаний громадянин України [PERSON], запис про батька вчинено у відповідності до ст.135 СК України. Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. ст. 213,215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по-батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до ч. 3 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір'ю. Як вбачається із роз'яснень, даних в Листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» справи за заявами про встановлення фактів батьківства розглядаються за правилами окремого провадження, а відповідно до ст. 128 СК України справи про визнання батьківства - за правилами позовного провадження. У першому випадку передумовою звернення до суду за заявою про встановлення факту батьківства є смерть особи, батьківство якої встановлюється, а в другому - особа, батьківство якої встановлюється в судовому порядку, є відповідачем у справі. Висновком експерта № 91 КЗ « Дніпропетровське обласне бюро судово - медичної експертизи «ДОР» встановлено, що громадянин [PERSON], [INFO], може бути біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO], народженої громадянкою [PERSON],[INFO]. Вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON],[INFO] , і це є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв'язків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,9999999% ( а.с.69-73). Враховуючи викладене, а також визнання [PERSON] свого батьківства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання батьківства [PERSON], щодо дитини [PERSON], [INFO], підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та згідно зі ст. 181 СК України одним із способів виконання батьками свого обов'язку щодо утримання дитини є стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), які присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. У судовому засіданні було встановлено, що відповідач не проживає з дитиною та не надає матеріальної допомоги, проти стягнення аліментів на утримання дитини в частині 1/4 частини з усіх видів його доходу представник відповідач заперечує, просить суд стягувати аліменти в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку від доходу відповідача, що становить 506,70 грн.. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач працездатний, згідно матеріалів справи нікому іншому аліменти не виплачує. Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що він потребує лікування, є інвалідом ІІ групи, оскільки дитина також страждає серйозними захворюваннями, стоїть на обліку у лікарів хірурга та отоларинголога та потребує значних коштів на лікування. Доказів того, що відповідач сплачує аліменти на утримання матері матеріали справи не містять. За таких обставин, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки утримання дитини є рівною мірою обов'язком як матері так і батька. Приймаючи до уваги, що батьківство це факт походження дитини від певного чоловіка (батька) і в спірних правовідносинах є природнім, а не юридичним (на відміну від усиновлення), а тому виникає відносно дитини з моменту її народження, а судове рішення лише підтверджує даний факт для його юридичного оформлення. З наведених підстав аліменти підлягають стягненню з дати подачі позову - з 20 вересня 2016 р. і до досягнення дитиною повноліття. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судові витрати, що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів, від яких звільнена позивачка по справі. Також, з відповідача по справі, відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 551,20 грн., за проведення експертизи у розмірі 7313,19 грн.; за проїзд до м. Харкова для проведення експертизи у розмірі 64,45+61,41 грн., які просить стягнути позивачка на її користь, суд

Outcome: approved