Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

У 2019 році [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до Миколаївської міської ради (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] (далі - третя особа), з позовом, в якому просив визнати за ним право на спадкове майно, а саме на 2/9 частини житлового будинку [NUMBER] з господарськими будівлями і спорудами вартістю 180 000 грн, що відкрилася після смерті [PERSON] за його онуком (позивачем). В обґрунтування позовних вимог позивач вказав на те, що його дід [PERSON] помер [INFO] , залишивши у спадок будинок по [ADDRESS] . Після смерті діда, 7/9 частини цього будинку успадкував батько позивача [PERSON] , а на 2/9 частини цього будинку дідом складено заповіт на ім`я його дружини [PERSON] . Однак із заявою про прийняття у спадщину 2/9 частини будинку ніхто до нотаріальної контори не звертався. Після смерті діда, батько позивача [PERSON] прийняв у спадок 7/9 частин спірного житлового будинку. Батько позивача помер [INFO] . Після його смерті позивач [PERSON] та вдова [PERSON] звернулися до приватного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, а саме 7/9 частини спірного будинку. З моменту смерті діда 2/9 частини належного йому будинку ніким успадковані не були. Як зазначає позивач, відповідно до законодавства, чинного до 01 січня 2004 року він є спадкоємцем першої черги відповідно до статті 529 Цивільного кодексу УРСР. Відзиву на позов від відповідача до суду не надійшло, пояснення третьої особи суду не надано. У судове засідання 26 жовтня 2020 року сторони не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду справи. Зважаючи на необхідність дотримання визначених Цивільним процесуальним кодексом України строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі сторін за наявними у справі доказами. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 09 грудня 1948 року між Комунальним відділом Виконкому Варварівської районної ради депутатів трудящихся та [PERSON] (дід позивача) укладено договір №328/71-Д на право побудови та безстрокового користування земельною ділянкою площею 0,05 кв.м. у сел. Варварівка м. Миколаєва. Така ділянка площею 00,5 га по [ADDRESS] була надана [PERSON] у 1950 році, про що свідчить відповідний акт від 27 грудня 1950 року. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 серпня 1989 року, виданого державним нотаріусом Четвертої Миколаївської державної нотаріальної контори, після Смерті [PERSON] спадкоємцем 7/9 частин належного йому будинку по [ADDRESS] , є [PERSON] (батько позивача). У означеному свідоцтві вказано, що на 2/9 частки цього будинку свідоцтво про право на спадщину ще не було видано. [PERSON] (батько позивача) [INFO] помер, що підтверджується наявною у справі копією свідоцтва про смерть. В технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] від 16 серпня 2012 року зазначено, що єдиним власником цього будинка є [PERSON] (дід позивача). З матеріалів спадкової справи № 13-2012 рік (справа № 02-14), розпочатої 03 липня 2012 року, слідує, що після смерті [PERSON] (батька позивача) заяви про прийняття спадщини подав його син [PERSON] та вдова померлого - [PERSON] . За повідомленням Державного нотаріального архіву Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , не виявлено (листи від 08 травня 2020 року № 471/01-21-2 та від 24 липня 2020 року № 902/01-21-2). З наявних у матеріалах справи доказів слідує, що в реєстрі прав власності на нерухоме майно зареєстровано право власності на 7/9 частин житлового будинку по [ADDRESS] за [PERSON] . Інформація про державну реєстрацію 2/9 частин цього будинку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутня. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд зазначає таке. На момент смерті [PERSON] (діда позивача) та прийняття його сином [PERSON] спадщини після нього були чинними норми Цивільного кодексу Української УРСР. Відповідно до частини першої статті 524 ЦК Української УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Під час розгляду справи судом встановлено, що спадкової справи після смерті [PERSON] (діда позивача) у Державному нотаріальному архіві виявлено не було. Тому суд здійснює розгляду справи за наявними у цій цивільній справі доказами. З матеріалів справи слідує, що батько позивача [PERSON] успадкував 7/9 частин спірного житлового будинку за заповітом. Інша частка спірного житлового будинку в розмірі 2/9 після смерті [PERSON] ніким успадкована не була. Позивач в уточненій позовній заяві зазначив, що на цю частку його дідом було складено заповіт на ім`я його дружини [PERSON] . Однак, належних та допустимих доказів щодо зазначених обставин позивачем не надано. Враховуючи те, що у матеріалів справи відсутні належні та допустимі докази складання дідом позивача заповіту на 2/9 частин спірного житлового будинку та прийняття цього майна відповідним спадкоємцем, та те, що державна реєстрація права власності на 2/9 частини спірного житлового будинку не була проведена і станом на час розгляду цієї справи, суд виходить із того, що ця частка (2/9) не була заповідана та була успадкована спадкоємцями померлого [PERSON] за законом. Відповідно до частини першої статті 529 ЦК Української УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Спадкування за законом онуками є можливим лише у разі, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто б був спадкоємцем. Вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю (частина друга статті 529 ЦК Української УРСРС). Матеріали справи свідчать, що на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] (діда позивача) був живий [PERSON] (батько позивача), який і прийняв у спадок 7/9 частин спірного житлового будинку. З огляду на це суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позову про те, що позивач є спадкоємцем першої черги відповідно до статті 529 ЦК Української УРСР після смерті свого діда [PERSON] . Статтею 537 УК України визначено, що частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу. До числа цих спадкоємців входять і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена за заповітом, якщо в заповіті не передбачено інше. За приписами статті 549 ЦК Української УРСР спадщину можливо прийняти шляхом вчинення таких дій: 1) фактичний вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) подання до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. З наявних у матеріалах справи доказів слідує, що після смерті [PERSON] спадкоємцем був [PERSON] . Інформація про наявність інших спадкоємців в матеріалах справи відсутня. Отже, [PERSON] прийнявши у спадок за заповітом 7/9 частин спірного домоволодіння, фактичний вступив в управління і 2/9 частками цього домоволодіння. Обмежень щодо можливості спадкування батьком позивача цієї частки житлового будинка судом не встановлено. Відтак, в силу статті 549 ЦК Української УРСР [PERSON] (батько позивача) є таким, що успадкував і 2/9 частини домоволодіння по [ADDRESS] після смерті [PERSON] (діда позивача). Починаючи з 01 січня 2004 року набрав чинності Цивільний кодекс України. Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (в редакції станом на час смерті [PERSON] ) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 Цивільного кодексу України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 Цивільного кодексу України). Відповідно до частини першої статті 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (частина друга статті 1258 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З матеріалів спадкової справи № 13/2012 (справа № 02-14), слідує, що після смерті [PERSON] (батька позивача) з заявами про прийняття спадщини, яка складається з 7/9 частин житлового будинку [NUMBER], у м. Миколаєві , звернулися його син [PERSON] та вдова померлого - [PERSON] . Як уже встановлено судом вище, крім зазначеної частини (7/9) спірного житлового будинку, батько позивача - [PERSON] успадкував після діда позивача - [PERSON] , ще й частину цього будинку у розмірі 2/9. Отже, частина спірного житлового будинку у розмірі 2/9 є спадковим майном померлого [PERSON] в розумінні статті 1218 Цивільного кодексу України та підлягає спадкуванню за законом. Спадкоємцями законом у даному випадку є син померлого [PERSON] та дружина померлого - [PERSON] . Згідно з нормою, закріпленою у частині першій статті 1267 Цивільного кодексу України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них . Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них (частина друга та третя статті 1267 Цивільного кодексу України). Будь-яких доказів досягнення між спадкоємцями померлого [PERSON] (батька позивача) згоди про зміну розміру їх часток у спадковому майні суду не надано. Тому суд дійшов висновку, що частку спірного житлового будинку у розмірі 2/9 спадкоємці [PERSON] та [PERSON] мають спадкувати у рівних частинах по 1/9 частині кожен. Підсумовуючи викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про необхідність їх задоволення. За [PERSON] слід визнати право на спадкове майно, а саме 1/9 частини житлового будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями і спорудами вартістю 180 грн 05 коп, що відкрилася після смерті [INFO] [PERSON] . Питання про визнання за [PERSON] права на спадкове майно у розмірі 1/9 частини спірного житлового будинку, суд не вирішує, оскільки такі позовні вимоги не заявлялися. Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати сплачені при подачі позовної заяви.

Outcome: approved