Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

У березні 2014 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти відповідача з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову зазначала, що вона є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Даний житловий будинок вона придбала у [PERSON] за договором купівлі-продажу № 2412 від 30.12.2013 року. Після укладення договору купівлі-продажу житлового будинку та реєстрації права власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно попередній власник будинку разом з іншими членами своєї сім'ї виїхали з будинку та були зняті з реєстраційного обліку. Проте, [PERSON] - як син колишньої власниці будинку до цього часу не знявся з реєстраційного обліку, у спірному будинку не проживає без поважних причин й відповідно чинить їй як власнику будинку перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй на праві власності майном. Посилаючись на вказане, просила визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], та зобов'язати Управління ДМС у Чернівецькій області зняти з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою. У судове засідання позивачка та її представник не з'явилися. Представник позивача подав заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутності , а також вказав на те, що проти винесення заочного рішення не заперечує . Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за останнім відомим місцем проживання, а також шляхом розміщення оголошення в пресі. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що позивач не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін та на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України судовий розгляд проводився без технічної фіксації. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Нормами статті 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. Так, звертаючись до суду із вказаним позовом, позивачка зазначала, що [PERSON] будучи зареєстрованим у спірному будинку як син колишнього власника будинку, у ньому не проживає без поважних причин, що підтверджується відповідним актом. При цьому, реєстрація відповідача у будинку, в якому він не проживає, порушує її права як власника квартири на вільне володіння та користування своєю власністю, тому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстраційного обліку. Як убачається з матеріалів справи, за договором купівлі-продажу від 13 грудня 2013 року позивачка придбала у [PERSON] житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 5-6). Дана квартира на праві приватної власності зареєстрована за позивачкою, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів (а.с. 7). Крім того, як встановлено судом, у спірному будинку зареєстрований відповідач як член сімї колишнього власника будинку, при цьому доказів належності йому спірного будинку на праві власності в матеріалах справи відсутні. Також судом встановлено, що відповідач у квартирі не проживає без поважних причин більше 1 року, що підтверджується складеним комісією дільничного комітету ТзОВ «ТД Укрвторресурс» актом, згідно якого відповідач [PERSON] зареєстрований за вищевказаною адресою, однак не проживає там з липня 2011 року, що підтверджується підписами сусідів (а.с. 8). Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідач більше 1 року в спірній квартирі не проживає, однак значиться в ній зареєстрованим. Відповідно до положень ст.ст. 317, 319 ЦК України особі належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, ураховуючи вищенаведене, суд вважає, що в даному випадку до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення ст.ст. 383, 391 ЦК України, які регулюють спірні правовідносини сторін й відповідно порушене позивача право вільного володіння житловим будинком підлягає захисту, оскільки на час розгляду справи відповідач не є власником будинку, й відповідно відповідач безпідставно значиться зареєстрованим за адресою місцезнаходження придбаного позивачкою у власність будинку, чим чинить їй перешкоди у вільному розпорядженні та користуванні належним їй на праві власності майном. За таких обставин, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених належними та допустимими доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених судом обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, враховуючи, що факт непроживання відповідача з липня 2012 року у належній позивачці на праві власності житловому будинку підтверджено належними та допустимими доказами й відповідно реєстрація відповідача порушує права позивача вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню та відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування спірним будинком. Щодо позовних вимог про зобов'язання зняття відповідача з реєстраційного обліку, то суд зазначає наступне. Так, Крім того, на підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою, свідоцтва про смерть. Отже, на підставі зазначеної норми Закону визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням тягне обов'язок органу реєстрації фізичних осіб зняти дану особу з реєстраційного обліку та є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку. Тобто, наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є автоматичною підставою для зняття її з реєстраційного обліку. Крім того, на підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою, свідоцтва про смерть. Отже, на підставі зазначеної норми Закону визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням тягне обов'язок органу реєстрації фізичних осіб зняти дану особу з реєстраційного обліку та є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку. Тобто, наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є автоматичною підставою для зняття її з реєстраційного обліку. Тому, ураховуючи вказане, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають. Крім того, ураховуючи положення ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі наведеного,

Outcome: partial