Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

У вересні 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, призначення аліментів на утримання дитини, встановлення проживання малолітньої дитини та визначення порядку участі у вихованні дитини. Під час розгляду справи позивач та її представник зменшили позовні вимоги, в яких просили про розірвання шлюбу та стягнення з Відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.09.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовували свою правову позицію наступним. Позивач з 19.12.2008 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у подружжя народилась донька, [PERSON], [INFO]. Разом з тим, їх сімейне життя з Відповідачем не склалося, оскільки вони втратили почуття любові, мають несумісні характери, розбіжності у поглядах, щодо будування сім`ї та виховання дитини. З січня 2016, як вказує Позивачка, вони з Відповідачем, спільного господарства не ведуть, не підтримують шлюбних відносин, не проживають разом. Оскільки з Відповідачем не досягнуто згоди щодо матеріального забезпечення дитини, позивач просить позов задовольнити, з врахуванням зменшених позовних вимог. В судовому засіданні позивач та її представник підтримала позовні вимоги, з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог про розірвання не заперечував. Що стосується визначеного позивачем розміру аліментів вказав, що вважає за необхідним сплачувати щомісячно 2000 грн. на утримання доньки, оскільки бажає приймати участь у її вихованні. При цьому проти стягнення з нього аліментів у відсотковому розмірі заперечив в повному обсязі. Суд вивчивши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Як встановлено судом, [PERSON],[INFO] та [PERSON], [INFO] зареєстрували шлюб 19.12.2008 рокуу Лівобережному Відділі реєстрації шлюбів міста Києва з державним центром розвитку сім`ї, актовий запис № 2409. Від шлюбу у подружжя народилась донька, [PERSON], [INFO] (а.с.12), яка проживає разом з позивачем. Разом з тим, з наявних у справі документів, вбачається, що сторони не вбачають можливості подальшого продовження шлюбних відносин. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України (СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1.ст. 110 СК України). Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із заявлених позовних вимог та встановлених обставин вбачається, що між сторонами виникли непорозуміння, вони не підтримують сімейно-шлюбних відносин, не проживають разом. Беручи до уваги наведене, в тому числі визнання відповідачем позовних вимог про розірвання шлюбу, суд прийшов до висновку, що подальше збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дитини, а тому шлюб потрібно розірвати. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII ( 789-12 ) від 27.02.91 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ст. 191 СК України). Днем звернення Позивачки до суду є 29 вересня 2016р., оскільки саме цим днем позовна заява подана безпосередньо до канцелярії Дарницького районного суду м. Києва, що підтверджується відповідним штампом канцелярії на першій сторінці позовної заяви. Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до довідки, наданої Відповідачам, [PERSON] працює провідним фахівцем в Публічному акціонерному товаристві «Укрпластик» та його дохід з травня 2016 по жовтень 2016 склав 89938.29 грн. Заперечуючи проти вимог в частині стягнення аліментів в розмірі ? Відповідач вказав, що погоджується на розмір аліментів в сумі 2000 грн. щомісячно. Суд вважає важливими дані твердження відповідача, натомість не може їх врахувати виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Разом з тим, як встановлено судом, Відповідач має регулярних дохід, що підтверджується наданою довідку про його заробітну плату та поясненнями, наданими в судовому засіданні. Крім того, інші підстави, які б надавали можливість застосувати положення ч. 1 ст. 184 СК України відсутні. При цьому, виходячи з положень ст. 154 Сімейного Кодексу України судом враховано, що позивачка звернулась до суду за захистом прав її неповнолітньої дитини, що перебуває на її утриманні. При визначенні розміру аліментів, суд прагне не до зрівняльного становища платника та одержувача аліментів, а й до того, щоб одержувач у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 180, 181, 182, 183 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до її повноліття. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, а також інші обставини, що мають істотне значення. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач відповідно до ст. 60 ЦПК України не надав доказів про спростування заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що слід стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду до досягнення дитиною повноліття. Суд зауважує, що вказаний розмір аліментів на утримання дитини буде достатніми для матеріального забезпечення [PERSON] і відповідатиме принципу рівноправності визначених обов'язків кожного з батьків по матеріальному утриманню та забезпеченню дитини в межах своїх здатностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для її розвитку. Відповідно до ст.88 ЦПК України з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір на користь держави за вимогу про стягнення аліментів. Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 80, 84, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, та

Outcome: approved