Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Кредитні ініціативи», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Матвеєв В.А. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалася на те, що 21 липня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матвеєвим В.А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1662, яким було звернено стягнення на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 20 травня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В., зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 20 травня 2008 року за реєстровим № 1391. Позивач просила визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Ковальчука С.П. № 1662 від 21 липня 2014 року таким, що не підлягає виконанню, оскільки оспорюваний виконавчий напис було вчинено з порушенням норм законодавства. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні викладеному. Додатково зазначили, що приватним нотаріусом Матвеєвим В.А. при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не враховано те, що відповідач звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису після спливу позовної давності, що забороняється п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. З огляду на те, що перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання, а так початок перебігу позовної давності розпочався 28 червня 2009 року (визначена кредитором дата у вимозі про виконання кредитного зобов'язання у повному обсязі), відповідач мав право звернутися із вимогою про виконання іпотечного зобов'язання лише у період з 28 червня 2009 року по 28 червня 2012 року. Проте, порушуючи вимоги чинного законодавства, виконавчий напис вчинено лише 21 липня 2014 року, тобто за межами трирічного строку позовної давності. Крім того, предстаники позивача [PERSON] мотивували заявлені вимоги тим, що виконавчий напис № 1662 було вчинено під час дії мораторію, введеного в дію відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким заборонено звернення стягнення на іпотечне майно. З наведених підстав [PERSON] та [PERSON] просили позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник ТОВ «Кредитні ініціативи» Бічан М.А. проти заявлених [PERSON] вимог заперечувала, посилаючись на те, що зобов'язання у боржника виникло за кредитним договором, строк дії якого встановлено до 20 травня 2024 року, тому перебіг позовної давності почнеться лише після цього періоду. Також пояснила, що Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не призупинено дії будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних відносин, зокрема, тих, що визначають правові підстави для звернення іпотекодержателя до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Зазначала, що даний мораторій поширюється лише на примусову реалізацію предмета іпотеки з прилюдних торгів в ході виконавчого провадження, а вчинення виконавчого напису є лише способом захисту кредитором свого порушеного права, що вказаним законом не заборонено. З цих підстав представник відповідача Бічан М.А. просила відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Матвеєв В.А. у судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи був належним чином повідомлений, причини неявки не повідомив. Направив до суду належним чином завірені копії документів, на підставі яких 21 липня 2014 року було вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 1662. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 20 травня 2008 року відкрите акціонерне товариство «Сведбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 2707/0508/71-025, згідно якого банк надав позичальнику кредит в сумі 194 000,00 доларів США, зі сплатою 11,9 % річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 20 травня 2024 року (а.с. 192-195). З метою забезпечення виконання договірних зобов'язань між сторонами 20 травня 2008 року укладено іпотечний договір № 2707/0508/71-025-Z-1, відповідно до умов якого [PERSON] передала відкритому акціонерному товариству «Сведбанк» в іпотеку нерухоме майно: трикімнатну квартиру № 29, загальною площею 84,70 кв.м., житловою площею 44,80 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], і належить позивачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 20 травня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В., зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 20 травня 2008 року за реєстровим № 1391 (а.с. 4-8). 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», що є правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк», та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено договір факторингу № 15, відповідно до умов якого банк відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, зокрема, й право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2707/0508/71-025 (а.с. 102-128). Разом з цим, 28 листопада 2012 року між Факторинговою компанією «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу та договір про відступлення прав за іпотечними договорами (а.с. 129-149). Так, за вказаними договорами відповідач набув статусу нового кредитора/стягувача за договором № 2707/0508/71-025 (а.с. 129-150, 154-155). У судовому засіданні з'ясовано, що 21 липня 2014 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Матвеєв В.А. вчинив виконавчий напис, зареєстрований за № 1662, згідно з яким запропоновано звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру № 29, загальною площею 84,70 кв.м., житловою площею 44,80 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], й належить на праві власності [PERSON], переданого в іпотеку в забезпечення зобов'язання боржника [PERSON] за кредитним договором № 2707/0508/71-025 від 20 травня 2008 року, строк платежу за яким настав 28 листопада 2012 року. За рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання /неналежного виконання [PERSON] умов кредитного договору з 28 листопада 2012 року по 12 червня 2014 року, а саме: заборгованість за кредитом - 2 213 919, 78 грн., заборгованість за відсотками - 1 509 503, 21 грн. та суми плати, що здійснена ТОВ «Кредитні ініціативи» за вчинення виконавчого напису - 7 070 грн. 00 коп., що разом становить суму загальної заборгованості станом на 20 червня 2014 року у розмірі 3 730 492,99 грн. (а.с. 165). Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). У ст. 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За правилами ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається в межах цього строку. Виконавчий напис повинен містити: посаду, прізвище та ініціали нотаріуса, який вчиняє виконавчий напис, найменування і адресу стягувача, найменування і адресу боржника, зазначення строку, за який провадиться стягнення, зазначення сум, що підлягають стягненню, або предметів, які підлягають витребуванню, в тому числі пені, процентів, якщо такі належать, зазначення розміру плати, сум держмита, сплачуваного стягувачем або мита, яке підлягає стягненню з божника; дату (рік, місяць, число) вчинення виконавчого напису; номер під яким виконавчий напис зареєстровано в реєстрі; підпис нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, печатку (ст. 89 Закону України «Про нотаріат» ). Відповідно до п. 282 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03 березня 2004 року (далі - Інструкція), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29 червня 1999 року встановлено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що посвідчують заборгованість боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Проте з досліджених у судовому засіданні копій документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, не вбачається, що відповідачем нотаріусу на виконання вимог закону надавалися докази на підтвердження переходу права вимоги від ПАТ «Сведбанк», що є правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» щодо права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 2707/0508/71-025 від 20 травня 2008 року та іпотечним договором № 2707/0508/71-025-Z-1 від 20 травня 2008 року. Тобто такі докази в матеріалах виконавчого провадження відсутні. Тому належних та допустимих доказів безспірності вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON], що є однією з основних умов вчинення нотаріусом виконавчого напису, відповідачем нотаріусу надано не було. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 35 Закону України «Про іпотеку», передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимоги про виконання порушеного зобов'язання у не менш як тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі не виконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого тридцяти денного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення на предмет іпотеки відповідно до цього закону. З матеріалів дослідженої у судовому засіданні справи вбачається, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матвеєвим В.А. вчинено виконавчий напис № 1662 від 21 липня 2014 року за відсутності доказів про отримання боржником вимоги про усунення порушень та добровільне виселення № 2712-10 від 18 червня 2014 року (а.с. 175-176) і відповідно позивач як боржник була позбавлена можливості виконати вимогу банку. Крім того з матеріалів, направлених до суду приватним нотаріусом, на підставі яких вчинено виконавчий напис вбачається, що заява про вчинення виконавчого напису від ТОВ «Кредитні ініціативи» підписана представником ТОВ «Кредитні ініціативи» за довіреністю [PERSON]. Проте у зазначених матеріалах відсутня відповідна довіреність від ТОВ «Кредитні ініціативи» на ім'я [PERSON] Натомість є доручення від ПАТ «Альфа - Банк» на ім'я [PERSON], яка жодним чином не відображає представництво ним інтересів ТОВ «Кредитні ініціативи». У відповідності до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У зв'язку з викладеним вище, враховуючи, що безспірність заборгованості боржника перед кредитором не знайшла свого підтвердження, боржник не була належним чином повідомлена і відповідно не мала можливості вирішити спір у досудовому порядку, а також те, що оспорюваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. без врахування вимог ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03 березня 2004 року, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Outcome: approved