Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк») звернулось до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказував на те, що відповідно до нової редакції статуту ПАТ «Фідобанк» є правонаступником всіх прав і обов'язків ВАТ «Ерсте Банк». Також вказував, що 24 квітня 2008 року між відповідачем на ВАТ «Ерсте Банк» укладено кредитний договір №014/5810/2/14295, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 48 000 доларів США зі строком користування кредитними коштами до 23 квітня 2028 року зі сплатою 12,50% річних. З метою забезпечення виконання зобов'язання за вищевказаним кредитним договором 24 квітня 2008 року між Банком та [PERSON] укладено іпотечний договір №014/5810/2/14295, який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований за №4262, за умовами якого відповідачка передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] Однак, у порушення умов укладеного між сторонами договору, відповідачка свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, що призвело до того, що станом на 06 серпня 2014 року у неї утворилась заборгованість у розмірі 50 401,00 дол. США, яка складається із: заборгованості за кредитом - 43 787,20 дол. США, заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом - 6 613,80 дол. США, пені за несвоєчасне погашення кредиту - 1 222,12 грн. та пені за несвоєчасне погашення відсотків - 6 331,90 грн., що станом на дату розрахунку за офіційним курсом НБУ становить 619 810,88 грн. та 7 554 грн. 02 коп. пені. З метою вирішення питання про погашення заборгованості за кредитом, банк відповідно до умов кредитного та іпотечного договору направив відповідачу повідомлення-вимогу, згідно якої останню було зобов'язано у тридцяти денний термін достроково повернути всю суму заборгованості, проте дана вимога залишилась без виконання. Посилаючись на вказане, а також ураховуючи умови укладених між сторонами договорів кредиту та іпотеки, банк, уточнивши позовні вимоги, просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 619 810,88 грн. та 7554 грн. 02 коп. пені звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру № 193, загальною площею 48,70 кв.м, в тому числі житловою площею 27,00 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] і належить [PERSON] на праві приватної власності шляхом надання права ПАТ «Фідобанк» (03056, м. Київ, вул. Червоноармійська, 10, р/р 29094090913001, в ПАТ «Фідобанк», МФО 300175, код ЄДРПОУ 14351016) з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, за початковою ціною, що встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з проведенням дій щодо корегування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ «Фідобанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, та стягнути судові витрати. У судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Також вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася. Від її представника через канцелярію суду надійшло клопотання, в якому він вказав, що позов визнає у повному обсязі, просив позов задовольнити та розгляд справи провести у його відсутності. Так, відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1, 2 п. 1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Крім того, відповідно до роз'яснень п.п. 29, 30 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частками (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Вимога про дострокове виконання кредитного договору навіть у разі належного його виконання, а якщо вимогу не буде задоволено, - право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) може бути заявлено лише в чітко визначених законом або договором випадках. Як убачається з матеріалів справи, 24 квітня 2008 року між [PERSON] та ПАТ «Ерсте банк» укладено кредитний договір №014/5810/2/14295, відповідно до умов якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 48000,00 доларів США зі строком користування кредитними коштами до 23 квітня 2028 року та із сплатою 12,50% річних (а.с 3-4). Пунктом 1.3 даного договору визначено, що повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитом здійснюється позичальником щомісячно шляхом сплати кожного місяця рівних платежів відповідно до графіку платежів, наведеного в Додатку № 1 до цього договору. Також умовами даного договору визначено право банку достроково вимагати погашення заборгованості позичальником або стягнути таку заборгованість, включаючи нарахування відсотків за користування кредитом, комісії та штрафних санкцій, зокрема у випадку порушення позичальником здійснення сплати щомісячно визначеного договором ануітетного платежу згідно з Графіком платежів (п.п.6.5, 5.2 договору). Разом з тим, відповідачкою порушено умови договору по виконанню взятих на себе зобов'язань, що призвело до утворення відповідно заборгованості за кредитом. У зв'язку з невиконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором, ПАТ «Фідобанк», який відповідно до нової редакції статуту є правонаступником всіх прав і обов'язків ВАТ «Ерсте Банк», звернувся до позичальника з Листом-вимогою щодо погашення заборгованості за кредитним договором, однак відповіді на дану вимогу, як і погашення заборгованості за кредитним договором, до банку не надходило. Так, частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України)). Статтею 625 ЦК України визначено, що позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а кредитний договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із положеннями ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК). Таким чином, судом достовірно встановлено та підтверджується наданими позивачем на підтвердження своїх вимог доказами, що відповідачка належним чином не виконала своїх зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість, яка станом на 06 серпня 2014 року становить 50401,00 дол. США, яка складається з: заборгованості за кредитом - 43787,20 дол. США, заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом - 6613,80 дол. США, пені за несвоєчасне погашення кредиту - 1222,12 грн. та пені за несвоєчасне погашення відсотків - 6331,90 грн., що станом на дату розрахунку за офіційним курсом НБУ становить 619810,88 грн. та 7554,02 грн. пені (а.с. 11-18). При цьому, будь-яких доказів в розумінні положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України в частині виконання договірних зобов'язань у визначеному законом та договором порядку та відповідно відсутністю виникнення прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором відповідачкою суду не надано, як і не надано доказів щодо заперечення суми боргу за кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно положень ч. 1 ст. 575 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Як встановлено судом, з метою забезпечення виконання зобов'язання за вищевказаним кредитним договором 24 квітня 2008 року між кредитором та [PERSON] укладено іпотечний договір №014/5810/2/14295, за умовами якого відповідачка передала в іпотеку банку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] (а.с. 5-9). Відповідно до умов даного договору іпотеки визначено, що він забезпечує вимоги іпотекодержателя, що виникають з кредитного договору №014/5810/2/14295 від 24 квітня 2008 року, укладеного між ПАТ «Ерсте Банк» та [PERSON], а також додаткових угод до нього, що можуть бути укладені в подальшому, за умовами якого іпотекодержатель зобов'язується перед іпотекодавцем надати йому кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування, в сумі 48 000 доларів США строком до 23 квітня 2028 року включно зі сплатою 12,5 %, а іпотекодавець в свою чергу зобов'язується повернути цей кредит, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та випадках, передбачених кредитним договором, а також виконати інші умови кредитного договору та відшкодувати іпотекодержателю всі можливі збитки, понесені ним внаслідок невиконання чи неналежного виконання умов кредитного договору. Крім того, відповідно до договору іпотеки, іпотекодержатель має право у випадках невиконання іпотекодавцем своїх зобов'язань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок іпотечного майна, а саме квартири [ADDRESS], загальною площею 48,7 кв.м, житловою - 27 кв.м, та належить [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрованим в Державному реєстрі правочинів 24 квітня 2008 року № 2860480. Також умовами даного договору визначено, що у випадку невиконання іпотекодавцем зобов'язань за цим або за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до п. 5 цього Договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свої вимоги, що визначені на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, комісії, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, пов'язаних з реалізації предмета іпотеки, а також достроково звернути стягнення на предмет іпотеки (п.п. 3.1.4, 3.1.5 договору). Зокрема, відповідно до п. 5.1 іпотечного договору, у разі порушення основного зобов'язання, умов кредитного договору або умов договору іпотеки, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Вимога, встановлена ч. 1 цього пункту, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати своє право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених кредитним або цим договором, а в разі невиконання такого зобов'язання - звернути стягнення на предмет іпотеки без попереднього повідомлення іпотекодавця. Випадки виникнення у банку право вимагати дострокового звернення стягнення на предмет іпотеки визначені у п. 5.3 договору. Відповідно до п. 5.4 договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за рішенням суду, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, шляхом продажу іпотеко держателем предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. У випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушення зобов'язання за цим договором або кредитним договором у встановлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки (п. 5.5. договору). Право вибору способу задоволення вимог іпотекодержателя, встановлених пунктом 5 цього договору належить іпотеко держателю (п. 5.6 договру). Так, згідно ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Крім того відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно із положеннями ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Статтею 38 Закону передбачено, що якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Відповідно до п. п. 38, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. Як встановлено судом, [PERSON] у порушення умов кредитного договору свої зобов'язання за належним чином не виконував, що призвело до утворення заборгованості, й відповідно банк з дотриманням умов кредитного та іпотечного договору направив відповідачу повідомлення-вимогу, згідно якої останню було зобов'язано у тридцяти денний термін достроково повернути всю суму заборгованості, проте дана вимога залишилась без виконання. Зокрема, в дані вимозі банк також повідомив боржника про право банку у разі невиконання вимоги про усунення порушень за договором, звернути стягнення на предмет іпотеки у судовому або позасудовому порядку, що підтверджується копією вказаного листа-вимоги від 25.06.2014 року, яка залишена без уваги відповідачем (а.с. 10). Відповідно до ч. 1,3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому, згідно із положеннями ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Таким чином, враховуючи вищенаведені вимоги закону, а також те, що відповідачка належним чином не виконувала свої зобов'язання за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості за кредитом, та жодним чином не відреагувала на повідомлення позивача про усунення порушень за кредитним договором, яке було їй направлено в порядку ст. 35 Закону України, позовні вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в спосіб обраний позивачем є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому, суд також враховує й те, що у червні 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до ст. 1 якого, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Разом з тим, суд ураховуючи те, що нерухоме майна, яке є предметом іпотеки і надано як забезпечення кредиту в іноземній валюті, а саме квартира відповідача за адресою Руська 279/ 193 хоча й підпадає під положення вищевказаного Закону, оскільки її площа не перевищує 140 кв.м. (48,7 кв. м), однак відповідачем в розмінні положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду доказів на підтвердження того, що дана квартира є єдиним майном боржника та у її власності не перебуває іншого нерухомого житлового приміщення, тому підстави для застосування до спірних правовідносин положень Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» відсутні. При цьому, судом також враховується визнання представником відповідача позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та відсутність будь-яких заперечень щодо стягнення суми боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, суд вважає, що сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3654,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь банку. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved