Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

У 2002 році [PERSON] звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення, яким визнати недійсним рішення Одеської міськради про передачу у власність [PERSON] земельної ділянки площею 738 кв.м. за адресою [ADDRESS], визнати недійсним державний акт, виданий Управлінням земельних ресурсів [PERSON] на право власності на зазначену земельну ділянку, визнати за нею - позивачкою- право на користування земельною ділянкою площею 369 кв.м. за адресою [ADDRESS] у м.Одесі. Справа по суті не розглядалась з причин : неявки сторін до судових засідань, уточнень позовних вимог, зупиненням провадження по справі до вирішення іншим судом спору між тими самими сторонами щодо права власності на будівлі і споруди, що розташовані на земельній ділянці за адресою тупик [ADDRESS]. (справа в провадженні судді Калашнікової О.І. з березня місяця 2012 року). Ухвалою суду від 26.11.2012 року до участі у справі у якості позивачів залучені [PERSON] і [PERSON] - правонаступники [PERSON], померлої [INFO]. Представник [PERSON] і [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги про визнання недійсним рішення Одеської міськради про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 738 кв.м., про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, виданого [PERSON] щодо ділянки за адресою [ADDRESS], про визнання права [PERSON] і [PERSON] на користування земельною ділянкою площею 369 кв.м. [ADDRESS]. Представник Одеської міської ради і представник Управління земельних ресурсів Одеської міськради до суду не з»явились, про час та місце слухання справи сповіщені. Представник [PERSON] позов не визнала. Суд вислухав представників сторін, вивчив матеріали по справі і встановив наступне: У 1951 році земельна ділянка площею 598 кв.м. по [ADDRESS] в установленому законом порядку була надана [PERSON] для будівництва житлового будинку з господарськими спорудами. 4.11.1954 року [PERSON] продав за нотаріально посвідченим договором 12 частину житлового будинку [PERSON] Після смерті [PERSON] в 1976 році 12 частину домоволодіння спадкувала в порядку п.1ч.1 ст.549 ЦК України в редакції 1963 року (який діяв на час відкриття спадщини) її дочка [PERSON] Рішенням апеляційного суду Одеської області від 06.06.2013 року за [PERSON] і [PERSON] визнано право власності у рівних частках на 12 частину домоволодіння [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої [INFO]. Зазначена частина домоволодіння складається з квартири №1 загальною площею 56 кв.м. Після смерті [PERSON] у 1966 році його дружина в [PERSON] отримала у 1998 році свідоцтво про право на спадщину за законом на домоволодіння [ADDRESS] в цілому. 25.08.1998 року [PERSON], яка діяла від імені і в інтересах [PERSON], і [PERSON] в простій письмовій формі уклали договір купівлі-продажу домоволодіння за адресою [ADDRESS]. 5.11.1998 року рішенням Приморського райсуду м.Одеси за [PERSON] визнано право власності на домоволодіння [ADDRESS]. 20.09.1999 року [PERSON] отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0738 га за адресою [ADDRESS] на підставі рішення виконкому Одеської міськради №489 від 15.06.1999 року. Рішенням Приморського райсуду м.Одеси від 10.10.2001 року свідоцтво про право на спадщину за законом від 10.07.1998 року визнано частково недійсним, визнано, що [PERSON] спадкувала 12 частину домоволодіння. Рішення Приморського райсуду від 5.11.1998 року змінено і за [PERSON] визнано право власності на 12 частину домоволодіння [ADDRESS]. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 06.06.2013 року [PERSON] відмовлено у задоволені вимог щодо визнання за нею права власності на самочинно реконструйований житловий будинок [ADDRESS]. Позивачева сторона у заяві стверджувала, що «[PERSON] неправомірно приватизувала земельну ділянку площею 738 кв.м. за адресою [ADDRESS], яка перебувала у користуванні [PERSON] без згоди на це самої [PERSON]». У судовому засіданні представник позивачів посилалась на відсутність правових підстав для передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки за адресою [ADDRESS], тому як ця ділянка [PERSON] раніше органами місцевої влади не надавалась, а рішення Приморського райсуду від 1998 року в подальшому було скасоване. Представник позивачів стверджувала, що оскаржуване рішення Одеської міськради порушує права [PERSON] і [PERSON] на користування частиною земельної ділянки за адресою [ADDRESS]. Представник відповідачів, не визнаючи позовні вимоги [PERSON] і [PERSON], стверджувала, що на момент прийняття рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність [PERSON] міськвиконком Одеської міськради діяв відповідно до вимог закону, тому відсутні правові підстави для визнання рішення міськвиконкому недійсним і скасування державного акту про право власності на земельну ділянку. На обґрунтування своїх вимог і доводів сторони посилались на такі докази: рішення виконкому Одеської міськради №489 від 15.06.1999 року, рішення Приморського райсуду від 20.09.1999 року, договір купівлі-продажу від 4.11.1954 рок, технічний звіт щодо установлення та поновлення меж земельної ділянки з пояснювальною запискою, топографо-геодезичними вишукуваннями земельної ділянки, рішення апеляційного суду Одеської області від 06.06.2013 року. При вищевикладених обставинах суд вважає позов [PERSON] і [PERSON] не підлягаючим задоволенню, тому як позивачі не надали суду необхідних належних та допустимих доказів наступним обставинам: належності на праві користування земельної ділянки, порушення відповідачкою прав позивачів на землю внаслідок видачі [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку, порушення виконкомом Одеської міськради вимог земельного та іншого законодавств України під час прийняття рішення про передачу у приватну власність [PERSON] земельної ділянки, не дотримання відповідачкою актів законодавства України під час розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання оспорю ванного державного акту, підстав для скасування державного акту на право власності на земельну ділянку. Так, за договором купівлі-продажу від 4.11.1954 року [PERSON] набула власності на 12 частину «жилого домоволодіння, яке складається в цілому з одноповерхової кам»яної незакінченої будівництвом будівлі на земельній ділянці 582 кв.м.». Виконком Одеської міськради у приватну власність [PERSON] передав ділянку площею 0,0738 га. Позивачі не надали жодних належних та допустимих доказів в рахунок обґрунтування своїх вимог, що їхні права на користування ділянкою площею 0,00738 га порушені як рішення виконкому Одеської міськради так і діями [PERSON] при отриманні державного акту на право власності на зазначену ділянку.

Outcome: dismissed