Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] і просить надати їй дозвіл оформити неповнолітній доньці [PERSON], [INFO], проїзний документ дитини для виїзду за кордон без згоди батька [PERSON], а також дозволити [PERSON] тимчасовий виїзд з України без згоди та супроводу батька [PERSON] у її супроводі або у супроводі інших довірених осіб в країни Шенгенської угоди. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що до 21 січня 2014 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них [INFO] народилась донька [PERSON]. Після розірвання шлюбу дитини проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. Зазначає, що має змогу тимчасово виїжджати зі своєю неповнолітньою донькою за межі України на оздоровлення та екскурсії, однак відсутність з відповідачем зв»язку та перебування його за межами України не дає їй змогу отримати від нього згоду на оформлення проїзного документа дитини та згоду на виїзд з України їхньої доньки у її супроводі. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позов у повному обсязі та просить його задоволити. На пропозицію суду уточнити позовні вимоги вказала, що вона працює та проживає у Польщі, а тому має намір забрати доньку із собою не тільки на оздоровлення, а й на постійне місце проживання. Що стосується позовних вимог про надання дозволу на виїзд дитини без згоди батька в усі країни Шенгенської угоди, то пояснила, що це їй необхідно на майбутнє, й підтримала позов в цілому. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Дерун А.І. при вирішення спору покладається на думку суду. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з»явився, причини неявки суду не повідомив. Протокольною ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 18 грудня 2014 року постановлено провести по даній справі заочний розгляд. Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO]. Рішенням Старокостянтинівського районного суду від 21 січня 2014 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу малолітня дитина сторін проживає разом із матір»ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою Старокостянтинівської ЖЕК №043819 від 25 вересня 2014 року. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини. Згідно ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов»язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Конвенцією ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина 1 статті 3 Конвенції ООН). Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (частина 1 статті 18 цієї Конвенції). Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Згідно ст.313 ЦК України особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Однак, статтею 6 Сімейного кодексу України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено, зокрема, Законом України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року (З наступними змінами). Правила перетинання державного кордону громадянами України (зі змінами і доповненнями) передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям - громадянам України згідно з цими Правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Таким чином, процедура оформлення документів для виїзду дитини за кордон, як то проїзного документа дитини, є окремою процедурою, не пов»язаною з наданням згоди одного з батьків безпосередньо на виїзд дитини за кордон у супроводі іншого з батьків, а передбачає подання до відповідного державного органу нотаріально посвідченої заяви батьків про надання згоди на оформлення проїзного документа. Оскільки через відсутність зв»язку із відповідачем, позивачка позбавлена можливості оформити проїзний документ дитини, тому суд вважає за можливе надати дозвіл [PERSON] на оформлення малолітній доньці [PERSON], [INFO], що проживає за адресою: [ADDRESS], проїзного документу дитини без згоди батька [PERSON]. При цьому суд наголошує, що дозвіл на оформлення проїзного документу дитини без згоди батька не пов»язаний із наданням згоди одного з батьків безпосередньо на виїзд дитини за кордон у супроводі іншого з батьків. Що стосується позовних вимог про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Разом з тим, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати у судовому порядку питання про надання дозволу на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення, а також визначенням конкретної країни. В судовому засіданні позивачка вказала, що має намір вивезти дитину на постійне місце проживання до Польщі, а дозвіл на відвідування усіх країн Шенгенської угоди їй необхідно про всяк випадок, на майбутнє. Однак, суд вважає, що надання дозволу на виїзд дитини за кордон на постійне проживання, а також надання дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов»язків батьків відносно виховання дітей, й таке задоволення позову фактично позбавить батька можливості брати участь у вихованні доньки та можливості спілкування з нею. З огляду на викладене, позовні вимоги в частині надання дозволу [PERSON] на тимчасовий виїзд з України без згоди та супроводу батька [PERSON] у супроводі матері або у супроводі інших довірених осіб в усі країни Шенгенської угоди, є передчасними та задоволенню не підлягають.

Outcome: approved