Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

У березні 2016 р. позивач звернувся до суду зі вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він з 01.02.1988 р. по 29.12.2003 р. працював підземним електрогазозварювальником, з 30.12.2003 р. по 22.10.2015 р. підземним гірничим робочим шахти «Гвардійська» ПАТ «Кривбасзалізрудком». Звільнений був за станом здоровя. 21.04.2015 р. Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини йому було встановлено професійні захворювання: радикулопатії попереково-крижова, шийна, з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, периферичним нейроваскулярним і мязово-тонічним синдромами, двобічним плечолопатковим періартрозом, остеоартрозом і періартрозом ліктьових і остеоартрозом колінних суглобів, хронічний бронхіт, ЛН І ступеню. Висновком МСЕК від 22.09.2015 р. йому було встановлено 45% втрати професійної працездатності та встановлена 3-тя група інвалідності. Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 07.07.2015 р. встановлено, що причиною профзахворювання є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. У звязку з професійними хворобами йому спричинена моральна шкода, так як змінилися його звичний спосіб та якість життя. В звязку з чим, він не може вести повноцінний образ життя, відчуває стійкий біль в хребті та ногах, в плечових, ліктьових та колінних суглобах. шийному та поперековому-крижовому відділах хребта, в плечових суглобах. Періодично виникають судоми рук та ніг, задишка та кашель. Всі ці обставини дуже ускладнюють його життя. Просить стягнути з відповідача 70000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Позивач у судовому засіданні позов підтримав. Представник відповідача позов не визнав, надав письмові заперечення та вказує, що позивач працював з 01.02.1988 р. по 22.10.2015 р. підземним електрогазозварювальником та підземним гірником на шахті «Гвардійська» ПАТ «Кривбасзалізрудком». ПАТ «Кривбасзалізрудком» не заперечує проти наявності у позивача професійного захворювання, але Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання не може бути взято як доказ заподіяння моральних страждань, оскільки він підтверджує виявлення у позивача професійного захворювання для встановлення у звязку з цим стійкої професійної працездатності. У довідці МСЕК зазначено, що позивачу встановлено 45% втрати професійної працездатності та потребу у додаткових видах медичної та соціальної допомоги. Але дані про стрес, депресію чи інші негативні прояви психологічного стану, які зазнав потерпілий в результаті професійного захворювання у зазначеній довідці та матеріалах справи відсутні. Вказана довідка надає позивачу право тільки на отримання одноразової допомоги та щомісячних страхових виплат, які виплачуються відділенням дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Таким чином, посилання на вказані документи, як на підставу відшкодування моральної шкоди є безпідставним. Позивач укладаючи з відповідачем трудовий договір, був повідомлений і ознайомлений під розпис про його права і обовязки, про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоровя, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, при цьому позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоровя та його наслідки. Позивач належно та своєчасно забезпечувався спецодягом і засобами індивідуального захисту. Вважає, що в отриманні позивачем професійного захворювання та моральних страждань про які він вказує в позовній заяві винен сам позивач, оскільки відповідно до ст. 14 Закону України «Про охорону праці» працівник зобовязаний: дбати про особисту безпеку і здоровя, а також про безпеку і здоровя оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства; знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту; проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди. За роки праці у шкідливих умовах позивач з метою отримання більшої заробітної плати, більш тривалої відпустки відносно інших професій та виходу на пенсію на пільгових умовах з власної волі виконував важку роботу, що і призвело до значної втрати його здоровя. Крім того, позивач до підприємства з проханням щодо відшкодування йому моральної шкоди, спричиненої втратою професійної працездатності, в добровільному порядку, не звертався та відмови у задоволенні його прохання ПАТ Кривбасзалізрудком не надавало. Вважає, що підприємство не порушувало право позивача, тому його звернення до суду з позовною заявою щодо відшкодування моральної шкоди, спричиненої втратою професійної працездатності, є передчасним. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] працював на ш. Гвардійська ПАТ Кривбасзалізрудком: з 01.02.1988 р. по 29.12.2003 р. підземним електрогазозварювальником, з 30.12.2003 р. по 22.10.2015 р. підземним гірничим робочим, під впливом шкідливих виробничих факторів, а всього 27 років 4 місяців (а.с. 6-8, 9-12). Рішенням лікарсько-експертної комісії клініки Українського науково-дослідного інституту промислової медицини (далі УкрНДІпроммед) від 21 квітня 2015 р., протокол № 591 позивачу були встановлені професійні захворювання: радикулопатії попереково-крижова, шийна, з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, периферичним нейроваскулярним і мязово-тонічним синдромами, двобічним плечолопатковим періартрозом, остеоартрозом і періартрозом ліктьових і остеоартрозом колінних суглобів, хронічний бронхіт, ЛН І ступеню - захворювання професійне. (а.с. 18-19). З акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 07.07.2015 року слідує, що професійні захворювання виникли у звязку з роботою протягом 27 років 4 місяців в умовах впливу шкідливих виробничих факторів. (а.с. 9-12). У пункті 16 Акту міститься висновок про те, що професійне захворювання позивача виникло за таких обставин, що, працюючи в підземних умовах шахти «Гвардійська» підземним гірником, виконував комплекс робіт з ремонту і технічного обслуговування шахтного рейкового транспорту, електровозів, вагонів ведення демонтажу, ремонту, монтажу колій, устаткування шахтного рейкового транспорту. При цьому внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування підпадав під вплив підвищених концентрацій шкідливих хімічних речовин та й аерозолю переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору перешкоджаючого їх застосування, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичним перевантаження. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 21.04.2015 р. протокол № 591, підставою для встановлення професійного характеру захворювання також послужив профмаршрут: 02.1988 - 12.2003 підземний електрогазозварювальник шахти «Гвардійська» ВАТ «Кривбасзалізрудком», ВО «Кривбасруда». (а.с. 11). За висновком МСЕК від 22.09.2015 р. позивачу вперше було встановлено 45% втрати професійної працездатності та встановлена 3-тя група інвалідності. (а.с. 38). Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обовязку відповідач не виконав. Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, складеного 07.07.2015 р., причиною виникнення професійних захворювань позивача є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу. Як вважає суд це є наслідком порушення посадовими особами підприємства, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними висновками суду. Надання підприємством засобів захисту від шкідливих чинників, які не усунули вплив негативних факторів, інформованість позивача при прийомі на роботу про умови праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту вини відповідача, суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв'язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. У судовому засіданні встановлено, що в зв'язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 45% та йому встановлена 3-ї групи інвалідності. Лікування не призвело до позитивного ефекту, внаслідок чого сталося значне обмеження життєдіяльності, яке визначається частковою стійкою втратою можливості самообслуговування, тобто потрібно весь цей час постійно додаткові зусилля для організації його життя. Отримані професійні захворювання призводять до зниження фізичної активності. Отже, враховуючи те, що позивачу встановлено 45 % втрати працездатності, а також характер захворювання, пов'язаного з спричиненням профзахворюванням фізичних і моральних страждань позивачу, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування зі сторони відповідача моральної шкоди, так як факт заподіяння позивачеві моральної шкоди наявний. Вінзмушений змінити звичний спосіб життя постійно лікуватися, повне одужання неможливе. Всі ці обставини дуже ускладнюють його життя, створюючи почуття пригніченості, психологічного дискомфорту, що призводить до моральних страждань та переживань, значним чином змінили порядок його життя, порушили його нормальні життєві звязки, для чого він повинен прикладати значні додаткові зусилля для свого життя. Разом з тим, суд вважає, що розмір моральної шкоди, що позивач просить стягнути, необґрунтовано завищений. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховуючи роз'яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер та глибину його фізичних, душевних страждань від одержаного профзахворювання, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін його життєвих зв'язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, вважає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди, яке позивач просить стягнути, необґрунтовано завищений та для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, виходячи з міркувань розумності,виваженості та справедливості, за встановлені 45% втрати професійної працездатності потрібно стягнути з відповідача - 27000 грн.. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати 551,20 грн. судового збору, станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці»,

Outcome: partial