Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

У вересні 2016 р. [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 30.01.2014 року між ним та відповідачем був укладений депозитний договір № 11/14, відповідно до якого позивач розмістив депозитний вклад в сумі 5500,00 грн. на депозитний рахунок до Кредитної спілки «МДН» під проценти в розмірі 22% річних з виплатою процентів щомісячно і поверненням вкладів в кінці строку дії договору. Строк дії договору - 18 місяців, тобто до 30.07.2015 року. Однак, після спливу строку дії депозитного договору КС «МДН» відмовляється сплатити позивачу вклад та нараховані відсотки. Дії відповідача вважає незаконними, у зв'язку із чим був змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Просить суд стягнути з Кредитної спілки «МДН» на його користь заборгованість за депозитним договором № 11/14 від 30.01.2014 року у розмірі 5500,00 грн., відсотки у розмірі 1815,00 грн., а також стягнути судові витрати. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, тому за наявності письмової згоди позивача суд вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно із статтею 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Судом встановлено, що 30 січня 2014 року між [PERSON] та Кредитною спідкою «МДН» було укладено договір № 11/14 про надання фінансової послуги залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, за умовами якого [PERSON] вніс на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 5500,00 грн. на строк 18 місяців. Факт внесення грошових коштів на рахунок відповідача підтверджується квитанцією до прибуткового ордеру № 333 від 30.01.2014 року. Строк дії договору, відповідно до пункту 1.2. сплив 30 липня 2015 року. За умовами пункту 3.2.5 Договору, Кредитна спідка «МДН» зобов'язана повернути вкладнику внесок у строки, та в розмірах, які передбачені умовами цього договору. Відповідно до пункту 3.3.3. Договору, вкладнику належить право по закінченню строку дії договору отримати всі належні йому грошові кошти. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частинами 1, 2 статті 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. У відповідності з вимогами ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про кредитні спілки» внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Кошти, що належать членам кредитної спілки, обліковуються окремо. Кошти, що належать членам кредитної спілки, використовуються для надання кредитів членам кредитної спілки, а у разі наявності тимчасово вільних коштів членів кредитної спілки - можуть розміщуватися спілкою на депозитних рахунках в установах банків, які мають ліцензію на право роботи з вкладами громадян, і в об'єднаній кредитній спілці, а також у державні цінні папери, перелік яких встановлюється Уповноваженим органом. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. За вказаним положеннями законодавства відповідач по закінченню депозитного договору за заявою вкладника має повернути йому всю суму вкладу. Положеннями ст. 11 та 61 ЦПК України закріплено принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, який передбачає, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем було доведено, що ним були внесені грошові кошти на депозитний рахунок відповідача за договором № 11/14 від 30.01.2014 року в сумі 5500,00 грн. Згідно пункту 2.2.1, за Договором встановлена процентна ставка (плата) за внеском у розмірі 22 процента річних. З огляду на встановлений договором розмір процентної ставки, сума нарахованих процентів, що мала бути сплачена відповідачем після закінчення строку дії договору складає 1815,00 грн. Проте, відповідач, всупереч наведеним умовам депозитного договору та положенням закону, покладених обов'язків не виконав та кошти не повернув. Відповідач не надав суду доказів, які б свідчили про належне та своєчасне виконання ним грошових обов'язків в повному обсязі і відсутності заборгованості перед позивачем. Основною підставою для припинення зобов'язання є його виконання, проведене належним чином (ст. 599 ЦК України). З урахуванням наведених положень та наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про те, що відповідач не виконав належним чином умов депозитного договору та не повернув основну суму вкладу за договором № 11/14 від 30.01.2014 року в розмірі 5500,00 грн. та відсотки у сумі 1815,00 грн., які підлягають стягненню на користь позивача в судовому порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв'язку із задоволенням позову з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 551,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved