Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до територіальної громади в особі Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, третя особа без самостійних вимог Запорізька районна державна нотаріальна контора Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 16.11.2007 року помер батько позивача [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на : - земельну ділянку площею 9,0424 га, кадастровий номер: 2322185700:03:003: 0003, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Марївської сільської ради Запорізького району Запорізької області, яка входить до складу територіальної громади в особі Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області. Ще за життя, а саме, 02.12.2003 року, [PERSON] склав заповіт, в якому він зробив заповідальне розпорядження: належну йому земельну ділянку №507 площею 904 га він заповідав позивачу. Спадщину, відкриту після смерті батька позивач прийняв своєчасно та належним чином, в звязку з чим Запорізькою районною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа. Однак, коли позивач звернувся до Запорізької районної державної нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька на спадкову земельну ділянку, то йому було відмовлено в цьому в звязку з тими обставинами, що у нього відсутні оригінали правовстановлюючих документів, які посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно, тому нотаріусом була видана 19.07.2016 року Постанова про відмову в вчинені нотаріальної дії. Посилаючись на те, що оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку він не має змоги, позивач просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 9,0424 га, кадастровий номер: 2322185700:03:003: 0003, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Марївської сільської ради Запорізького району Запорізької області. Представник позивача адвокат [PERSON] надала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача Територіальної громади в особі Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області до суду не зявився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Надав до суду письмову заяву, відповідно до якої визнав позов, а також просив розглядати справу без його участі. Представник третьої особи Запорізької районної державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, про час та місце слухання повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою. Надав до суду заяву, відповідно до якої просить розглядати справу за його відсутності, проти позову не заперечує. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст.\~174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 листопада 2007 року помер [PERSON], який був позивачу батьком. Факт смерті підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-ЖС № 391351, виданим повторно 13.06.2017 виконавчим комітетом Марївської сільської ради Запорізького району Запорізької області, актовий запис № 35. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається після смерті особи. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на : - земельну ділянку площею 9,0424 га, кадастровий номер: 2322185700:03:003: 0003, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Марївської сільської ради Запорізького району Запорізької області. У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст.1233 ЦК України заповіт є особистим розпорядженням фізичної особи. Згідно зі ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Іще при житті, а саме, 02.12.2003 року [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений секретарем Марївської сільської ради, реєстровий №284, в якому він зробив заповідальне розпорядження : належну йому земельну ділянку №507 площею 9,04 га, яка належала йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія 111-ЗП №061580 він заповідав позивачу. Вищевказаний заповіт на час смерті не змінений та не відмінений, про що на заповіті мається відповідна відмітка. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно зі ст. 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до матеріалів спадкової справи № 344/2008р., наданої суду Запорізькою районною державною нотаріальною конторою, вбачається, що спадщину, відкриту після смерті [PERSON], померлого 16.11.2007р., прийняв його син [PERSON]., про що ним було складено заяву, зареєстровану 18.04.2008р. за №\~650. Інших спадкоємців не має. При оформленні [PERSON] своїх спадкових прав в нотаріальному порядку на земельну ділянку площею 9,04 га, йому було відмовлено в цьому в звязку з тими обставинами, що у нього відсутні оригінали правовстановлюючих документів, які посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно, тому нотаріусом була видана 19.07.2017 року Постанова про відмову в вчинені нотаріальної дії. Відповідно до п. 23 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.3.1. [PERSON] спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається: «При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок». Згідно зі ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить спадкоємцям на загальних підставах зі збереженням його цільового призначення. За змістом п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Пункт 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року встановлює, що відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Як зазначено ц п. 5.2. Інструкції «про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі», видача дубліката втраченого Державного акту на право власності на земельну ділянку передбачена лише його власнику. Право власності померлого [PERSON] на спадкову земельну ділянку площею 9,0424 га, кадастровий № 2322185700:03:003:0003 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Марївської сільської ради Запорізького району Запорізької області підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія 111- ЗП №061580, копією державного акту на право приватної власності на землю нового зразка серія ЗП №114251 та Витягом ДЗК № НВ -2303246152017 від 22.06.2017 рік. Згідно Цивільного кодексу України особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутися до суду як з позовом про визнання права власності ( ст. 392 ЦК України). Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч.1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа ( фізична, юридична) має конституційне право на судовий засіб захисту. Всі викладені обставини підтверджуються матеріалами справи, ніким не заперечуються. Суд не піддає сумніву достовірність документів, наданих позивачем як докази, а тому вважає що позовні вимоги [PERSON] є такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved