Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

у вересні 2016 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом та, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить: -розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, який зареєстрований 06.08.2010 року у Октябрському відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області; -стягнути із відповідача на її користь на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] у розмірі 33 % з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення повноліття дітьми. Позов позивач мотивувала тим, що з 06.08.2010 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, від якого мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини тривалий час не підтримують. Окрім цього, діти проживають з нею, потребують матеріальної допомоги, а відповідач таку допомогу у добровільному порядку не надає. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] визнали позов частково та пояснили, що відповідач не бажає розривати шлюб із позивачем та не заперечує сплачувати аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу), з урахуванням того, що з нього в даний час уже стягуються аліменти у розмірі ? частини заробітку (доходу) на утримання доньки [PERSON], [INFO]. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце слухання справи. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку: 06.08.2010 року між [PERSON] та [PERSON] у Октябрському відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області укладено шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 130. (а.с.4). Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується даними Свідоцтв про їхнє народження, наявними на а.с. 5, 6. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про те, спільне життя між позивачем та відповідачем не склалося, шлюбні відносини не підтримують, шлюб є добровільним союзом чоловіка та жінки, а отже подальше спільне життя суперечитиме їхнім інтересам. Окрім цього, судом надавався сторонам строк на примирення, в ході якого врегулювання сімейних відносин не відбулося. Таким чином, суд вважає за необхідне шлюб укладений між сторонами розірвати. Після розірвання шлюбу позивачу, за її бажанням, необхідно залишити прізвище «[PERSON]». Судом встановлено, що діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в даний час проживають з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджено довідкою про склад сімї, наявною в матеріалах справи на а.с.7. Позивач на час розгляду справи займає посаду касира у ТОВ «Ліки Полтавщини» та отримує заробітну плату, середньомісячний заробіток складає 4251, 55 грн. Відповідач [PERSON] займає посаду пожежного - рятувальника у ДПРЧ-1, його середньомісячний заробіток складає 3265, 93 грн. 25.01.2006 року рішенням Октябрського районного суду м.Полтави стягнуто із 08.12.2005 року із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] до її повноліття у розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1987 року та ратифікованої державою Україна 27.02.1991 року батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками і дітьми, між матірю і батьком дитини з метою затвердження почуття обов'язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сімї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного, соціального розвитку дитини. Відповідно дост.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Разом з тим, частина 1 ст.182 СК України встановлює правила щодо розміру аліментів, а саме при визначенні розміру аліментів суд зобов'язаний врахувати: 1)стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, судом встановлено, що діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в даний час проживає з матір'ю, а тому відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на їх утримання. При прийнятті рішення щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню із відповідача на утримання його дітей слід врахувати його матеріальний стан, працевлаштованість, зокрема розмір отримуваного ним заробітку в даний час, вік дітей та їхні потреби, а також наявність інших зобов'язань зі сплати аліментів. Окрім цього, судом встановлено, що в даний час відповідач [PERSON] має зобов'язання зі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] до її повноліття у розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Так, судом встановлено, що середньомісячний заробіток відповідача становить 3265,93 грн., 1/6 частини заробітку складає 544, 32 грн. Причому, середньомісячний заробіток позивача складає 4251, 55 грн., 1/6 частини заробітку складає 708, 60 грн. На час ухвалення даного рішення прожитковий мінімум на дитину у 2016 році у віці до 6 років з 01.12.2016 року складає 1355 грн., на дитину у віці від 06 до 18 років з 01.12.2016 року складає 1689 грн. Таким чином, суд виходить із загальних засад справедливості цивільного судочинства та необхідності захисту інтересів дітей, рівності обов'язку батьків щодо їх утримання, принципу рівності дітей на отримання ними матеріального забезпечення зі сторони батька та враховує ту обставину, що відповідач працює і має регулярний заробіток, задовільний стан здоров'я та вважає, що із відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини певного віку, а саме по 1/6 частині на кожну дитину. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» максимальний розмір аліментів, що стягуються з боржника, відповідно до ч. 3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону № 2677 VІ від 04.11.2010 року, не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. У відповідності до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовною вимогою про зменшення розміру аліментів, які він сплачує на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] до її повноліття у розмірі ? частини всіх видів заробітку, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян. За частиною 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно заявлених позовних вимог позивач просила стягнути із відповідача аліменти у розмірі 33 % з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення повноліття дітьми. Однак, з урахуванням положень ч. 3 ст.181 СК України аліменти стягуються у частці або у твердій грошовій сумі, а не у відсотковому значенні. Суд врахував, що відповідач офіційно працевлаштований, має регулярний заробіток, а тому підлягають стягненню аліменти у частці від його заробітку (доходу). Частиною 2 ст.183 СК України визначено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, оскільки позовна вимога позивача про розірвання шлюбу задоволена, то сплачений при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 551, 20 грн. підлягає стягненню із відповідача на її користь. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову в частині стягнення аліментів, то із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551, 20 грн.

Outcome: partial