Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

У вересні 2013 року позивач ВП «Аварійно-технічний центр» ДП «Національна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що в 1994 році за рішенням Білогородської сільської ради попередньо погоджене місце розташування земельної ділянки Державного аварійно-технічного центру «ДАТЦ» Державного комітету України по використанню ядерної енергії за рахунок земель запасу в межах Білогородської сільської ради. У серпні 1999 року за рішення ради земельну ділянку в постійне користування. 23 жовтня 1999 року Державний аварійно-техічний центр України отримав державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 7,8га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На початку вересня 2013року відокремлений підрозділ почав виготовлення проектно-технічної документації з метою присвоєння кадастрового номеру земельної ділянки. У процесі виготовлення документації було виявлено накладання меж земельної ділянки та суміжні земельні ділянки, які належать відповідачам. Дана обставина унеможливлює отримання кадастрового номеру земельній ділянці. Вважає своє право порушеним. Просив суд визнати недійсним, протиправним та скасувати рішення Білогородської сільської ради про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки земельної ділянки та надання її у власність [PERSON] ділянка площею 0,1513га (3222480400:05:001:0453); визнати недійсним, протиправним та скасувати рішення Білогородської сільської ради №94/24 та №94/4 від 26 грудня 2006 року про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки земельної ділянки та надання її у власність [PERSON] ділянка площею 4,0958 га (3222480400:05:001:0296) та [PERSON] площею 3,1823га (кадастровий номер 3222480400:05:001:0298); скасувати право власності та державну реєстрацію на земельні ділянки та визнати недійсним державні акти на право на земельні ділянки за кадастровими номерами 3222480400:05:001:0453, 3222480400:05:001:0296, 3222480400:05:001:0298; зобов'язати Держземагенство Києво-Святошинського району Київської області присвоїти кадастровий номер земельній ділянці, що перебуває у власності ВП «Аварійно-технічний центр» ДП «Національна енергогенеруюча компанія «Енергоатом». При розгляді справи відповідач [PERSON] подала суду зустрічний позов. Свої вимоги мотивувала тим, що їй на праві власності належить земельні ділянки площами 0,1513 га (кадастровий номер 3222480400:05:001:0453) та 4,0958 га (кадастровий номер 3222480400:05:001:0296) на підставі державних актів. Відповідач за зустрічним позовом встановив паркан по периметру земельної ділянки, яка перебувала в користуванні Державного аварійно-технічного центру, бетонну огорожу та самочинно побудував котельню та газорозподільний пункт. При цьому дані будови знаходяться на її земельній ділянці, що позбавляє її права на частину своєї земельної ділянки. Просила суд зобов'язати ВП «Аварійно-технічний центр» ДП «Національна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» звільнити самовільно зайняту земельну ділянку загальною площею 0,1513га (кадастровий номер 3222480400:05:001:0453) та привести її у придатний для використання стан шляхом знесення бетонної огорожі, котельні та газорозподільного пункту за власний рахунок; зобов'язати ВП «Аварійно-технічний центр» ДП «Національна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» звільнити самовільно зайняту земельну ділянку загальною площею 4,0958га (кадастровий номер 3222480400:05:001:0296) та привести її у придатний для використання стан шляхом знесення бетонної огорожі, котельні, газорозподільного пункту за власний рахунок. При розгляді справи відповідач [PERSON] подав суду зустрічний позов. Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві власності належить земельна ділянка площею 3,1823 га (кадастровий номер 3222480400:05:001:0298) на підставі державного акту. Відповідач за зустрічним позовом встановив паркан по периметру земельної ділянки, яка перебувала в користуванні Державного аварійно-технічного центру, бетонну огорожу. При цьому огорожа знаходиться на його земельній ділянці, що позбавило його права на частину своєї земельної ділянки площею 0,1415га. Просила суд зобов'язати ВП «Аварійно-технічний центр» ДП «Національна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» звільнити самовільно зайняту земельну ділянку загальною площею 3,1823га (кадастровий номер 3222480400:05:001:0298) та привести її у придатний для використання стан шляхом знесення бетонної огорожі за власний рахунок. У судовому засіданні представник ВП «Аварійно-технічний центр» ДП «Національна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» позовні вимоги підтримав, проти доводів зустрічного позову заперечував. Просив задоволитити позов в повному обсязі та відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог. У судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] проти доводів позову заперечував як з-підстав необґрунтованості, так і з-підстав пропуску строку позовної давності, вимоги за зустрічними позовами підтримав. Просив задоволити зустрічні позови та відмовити в задоволенні позову ВП «Аварійно-технічний центр» ДП «Національна енергогенеруюча компанія «Енергоатом». Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову та зустрічних позовів слід відмовити, виходячи з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 22 ЗК України, 1990 року чинного на час прийняття оскаржуваного рішення, право володіння або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документу, що посвідчує це право. Приступати до використання наданої земельної ділянки (в тому числі і на умовах оренди) до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документу, що посвідчує право постійного користування землею, забороняється. За ст. 23 ЗК України право володіння або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, районними радами народних депутатів. При розгляді справи судом встановлено, що рішенням Києво-Святошинської районної ради народних депутатів Київської області від 25 жовтня 1994 року попередньо погоджено місце розташування/розміщення державного аварійно-технічного центру «Датц» державного комітету України по використанню ядерної енергії - 19,0 га/ріллі - 1,0га, багаторічні насадження (садів) - 1,0га, шляхи - 1,0 га, госп. Двори - 16,0 га / за рахунок земель запасу в межах Білогородської сільської ради. 09 серпня 1999 року перенесено в натуру межі наданої земельної ділянки Державному аварійно-технічний центру Міненерго України Рішенням виконавчого комітету Білогоросдкьої сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №84 від 13 серпня 1999 року затверджено технічну документацію проекту відведення земельної ділянки в постійне користування загальною площею 7,8га Державному аварійно-технічний центру Міненерго України. 23 жовтня 1999 року Державний аварійно-технічний центр України отримав державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 7,8га, що знаходиться на території Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, з цільовим призначенням для розміщення технічної бази. За ст. 116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. У встановленому ст. 118 ЗК України порядку громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. Рішенням Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №94/4 від 26 грудня 2006 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] площею 4,0958 га в межах с. Білогородка, з цільвим призначенням землі житлової забудови (кадастровий номер 3222480400:05:001:0296). 07 серпня 2007 року [PERSON] отримала державний акт на право власності на вищевказану земельну ділянку. Рішенням Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №94/24 від 26 грудня 2006 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] площею 3,1823 га в межах с. Білогородка, з цільовим призначенням землі житлової забудови (кадастровий номер 3222480400:05:001:0298). 31 серпня 2007 року [PERSON] отримав державний акт на право власності на дану земельну ділянку. 12 липня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1513га, яка знаходиться на території с. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3222480400:05:001:0453. Відповідно до вимог ст..ст. 125, 126 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Таким чином право власності [PERSON] та [PERSON] на земельні ділянки виникло ще в 2007 року, а на придбану земельну ділянку в 2011 році. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Перелік способів захисту порушених прав визначає ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити порушені права чи інтереси і в інший спосіб, який встановлений договором або законом. Вказана норма кореспондується із ст. 152 ЗК України, відповідно до якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Також відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Частиною 3 статті 152 Земельного Кодексу України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування та шляхом застосування інших, передбачених законом способів. Статтею 155 ЗК України проголошено, що у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права щодо володіння, користування чи розпорядження належною особі земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Частиною другою статті 158 Земельного кодексу України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У березні 2013 року відокремлений підрозділ «Аварійно-технічний центр» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» укладено договір на створення проектно-технічної документації із землеустрою щодо встановлення межі земельної ділянки в натурі з присвоєнням кадастрового номеру. З листа ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 31 травня 2013 року вбачається, що виконавцем були проведені підготовчі та геодезичні роботи необхідні для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості в межах Білогородської сільської ради), при цьому виявлено накладення на суміжні земельні ділянки. З висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи №10529/14-41 від 25 вересня 2014 року вбачається, що фактична площа земельної ділянки, яку використовує відокремлений підрозділ «Аварійно-технічний центр» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» не відповідає площі, зазначеній в державному акті на право постійного користування землею від 23 жовтня 1999 року. Фактично використовується 7,6837 га, а відповідно до державного акту на право постійного користування землею - 7,8 га. Фактичне місце розташування межових знаків земельної ділянки відокремленого підрозділу «Аварійно-технічний центр» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» не відповідають їх місцю розташуванню за технічною документацією, виготовленою в 1999 році. Ділянка зміщена на північний схід відносно даних, наведених у каталозі координат, який наданий у складі технічної документації. Більш детальні інформація наведена у дослідницькій частині висновку та у додатку 1 до висновку. Межі земельних ділянок, які належать на праві власності [PERSON] (кадастровий номер 3222480400:05:001:0296; 3222480400:05:001:0453) та [PERSON] (кадастровий номер 3222480400:05:001:0298) накладаються на межі земельної ділянки яку використовує відокремлений підрозділ «Аварійно-технічний центр» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», а саме: земельна ділянка, яка належить [PERSON] з кадастровим номером 3222480400:05:001:0296 накладаються на площу 0,2290 га (у додатку 2 до висновку площа накладання позначена літерою 81 та замальована зеленим кольором) при цьому конфігурація накладання має складну багатокутну форму та у додатку 2 до висновку позначена літерами А1 -Б 1 -В 1 -И1 -К1 - А 1; земельна ділянка, яка належить [PERSON] з кадастровим номером 3222480400:05:001:0453 накладається на загальну площу 0,1468 га (у додатку 2 до висновку площа накладання позначена літерою 83 та заштрихована блакитним кольором) при цьому конфігурація накладання має прямокутну форму та у додатку 2 до висновку позначена літерами К1-И1-Д1-Ж1-01-К1; Земельна ділянка, яка належить [PERSON] з кадастровим номером 3222480400:05:001:0298 накладається на площу 0,1454 га (у додатку 2 до висновку площа накладання позначена літерою 82 та замальована червоним кольором), при цьому конфігурація накладання має прямокутну форму та у додатку 2 до висновку позначена літерами В1-Г1-Д1-И1-В1. Наказом Міністерством палива та енергетики України №619 від 25 жовтня 2002 року реорганізовано ДАТЦ шляхом приєднання його до ДП «НАЕК «Енергоатом» на правах структурної одиниці - відокремленого підрозділу «Аварійно-технічний центр» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом». П.4.2 наказу передбачено, що за ВП АТЦ «НАЕК «Енергоатом» зберігають функції та завдання та умови утримання, передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 16 червня 1993 року №447 «Про ліквідацію ВО «Спецатом» та створення на його базі Державного аварійно-технічного центру. У п. 5 зазначено, що правонаступником прав та обов'язків, пов'язаних з діяльністю ДАТЦ, є ДП «НАЕК «Енергоатом». Рішенням правління НАЕК «Енергоатом» №53 від 06 грудня 2002 року створено відособленй підрозділ «Аварійно-технічий центр НАЕК «Енергоатом» на базі майна Державного аварійно-технічного центру Мінпаливаенерго, що реструктурується шляхом приєднання до компанії. Наказом №765 від 13 листопада 2002 року було створено ВП «Аварійно-технічний центр» НАЕК «Енергоатом». Згідно наказу №2 від 02 вересня 2003 року створений відособлений підрозділ «Аварійно-технічний центр» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» шляхом приєднання до ДП НАЕК «Енергоатом» на правах структурної одиниці. Відповідно до положення про відокремлений підрозділ «Аварійно-технічний центр» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»: п.1 повне найменування є «відокремлений підрозділ «Аварійно-технічний центр» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»»; п.2.1 відокремлений підрозділ не має статусу юридичної особи, здійснює свою діяльність від імені компанії на підставі діючого законодавства, вконує частину фунцій компанії та користується правами, які надані йому статутом ДП НАЕК «Енергоатом», цим Положенням та іншими організаційно-розпорядчими документами компанії; п.2.6 компанія делегує керівнику відокремленого підрозділу право на здійснення всіх процесуальних дій та захист законних прав та інтересів ДП НАЕК «Енергоатом» в правоохоронних органах, місцевих судах з повним обсягом прав по справі, наданих законному представнику, позивачу, в тому числі з правом подачі позовних заяв, здійснювати дії. Що пов'язані з виконанням вказаних повноважень, в тому числі завіряти копії документів, підписувати позовні заяви, тощо. За ст. 3 ЦПК України кожна сторона має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатись органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. У ст. 30 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач. Позивачем або відповідачем можуть бути фізичні та юридичні особи. А також держава. З поданої позовної заяви вбачається, що позивачем вказаний саме відокремлений підрозділ «Аварійно-технічний центр» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», який не є юридичною особою. При цьому позивач посилається на порушення саме свого права, а не прав ДП НАЕК «Енергоатом», оскільки вказує, що спірна земельна ділянка перебуває у власності відокремленого підрозділу. Крім того, суд вважає безпідставним твердження представника позивача щодо набуття відокремленим підрозділом права власності на спірну земельну ділянку на підставі набувальної давності, оскільки дана підстава не вказана у позові та доказів цим обставинам суду подано не було. При зверненні до суду позивач просив суд визнати недійсним рішення сільської ради про передачу [PERSON] земельної ділянки площею 0,1513га, разом з тим, дану земельну ділянку було набуто у власність відповідачем на підставі договору купівлі-продажу, вимог про визнання недійсним договору стороною не заявлялись. Зважаючи на викладене, суд відмовляє в задоволенні первісного позову. Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. За ст. 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право, в тому числі і на відшкодування збитків у випадках передбачених законом. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та користувачів, дотримуватись правил добросусідства. Також експертом було встановлено, що на земельній ділянці загальною площею 3,1823 га з кадастровим номером 3222480400:05:001:0298, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, яка належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯД № 974948, виданого 31 липня 2007 року розташована бетонна огорожа загальною протяжністю 196,61 м (у додатку 3 до висновку позначена синім кольором від точки 5 до точки 21) інші споруди відсутні. На земельній ділянці загальною площею 0,1513 га з кадастровим номером 3222480400:05:001:0453, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, яка належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯИ № 656131, виданого 17 травня 2011 року частково розташована капітальна господарська будівля (у додатку 4 до висновку її контури позначені чорним кольором) інші споруди відсутні. На земельній ділянці загальною площею 4,0958 га з кадастровим номером 3222480400:05:001:0296, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Білогородка, яка належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯД № 974922, виданого 07 серпня 2007 року, розташована бетонна огорожа загальною протяжність 287,14 м (у додатку 3 позначена синім кольором від т. 11 до т 5) та частково розташована капітальна господарську будівля (у додатку 3 до висновку її контури позначені чорним кольором) інші споруди відсутні. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, відшкодування заподіяних збитків. При розгляді справи з пояснень сторін встановлено, що паркан, котельня, газорозподільний пункт збудовані близько 10 років тому, жодних претензійній сторони щодо наявного будівництва не мали. Разом з тим, відповідачем по справі не подано суду доказів того, що даними будовами істотно порушено їх права, або будівництво проведено з грубим порушенням будівельних, санітарних та ін.норм. Сам по собі факт будівництва або знаходження майна на їх земельній ділянці не підтверджує даної обставини, оскільки при будівництві та протягом тривалого часу жодних претензій суміжному землекористувачу не пред'являли. Враховуючи наведене, суд вважає, що у задоволенні зустрічних позовів слід відмовити. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовів.

Outcome: dismissed