Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

У вересні 2015 року ПАТ «Марфін банк» звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначив, що 24 квітня 2008 року між ВАТ «Морський транспортний банк», в особі філії ВАТ «Морський транспортний банк» у м. Дніпропетровську, який з листопада 2010 року перейменовано у ПАТ «Марфін банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 00212/RD про надання кредиту у вигляді не поновлюваної кредитної лінії на суму 62769,00 доларів США на наступні цілі: 147000,00 доларів США на придбання нерухомості, 10599,00 доларів США та 5170,00 доларів США на сплату страхових платежів відповідно до умов кредитного договору з терміном погашення 23 квітня 2029 року включно зі сплатою 11,9% річних за фактичний період користування кредитними коштами на суму залишку заборгованості за кредитом. Видача коштів відбувається на підставі письмових повідомлень (заявок), отриманих від позичальника, що є невідємними частинами кредитного договору. Періодом сплати вважається період з 26 по останній робочий день кожного місяця. Відповідно до п.1.1 договору позичальник зобовязався на умовах, в розмірі та в строки, встановлені у вказаному договорі, повернути банку кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами, а також сплатити комісії, пені та штрафи, передбачені умовами договору. З метою забезпечення виконання зобовязань, передбачених кредитним договором, було укладено: договір поруки № 00214-сd від 24.04.2008 року з [PERSON]. Банк повністю виконав взяті на себе кредитним договором зобовязання щодо надання позичальнику кредиту. В порушення умов кредитного договору позичальник від своєчасного виконання зобовязань ухиляється. Згідно п. 1.2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і позичальник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. За умовами пунктів 2.1 та 2.2 договору поруки, при невиконанні боржником своїх зобовязань за договором, поручитель зобовязався здійснити виконання порушених позичальником зобовязань за кредитним договором, протягом 5-х календарних днів з моменту отримання вимоги кредитора, а саме: повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, а також комісії, пені та штрафи, передбачені кредитним договором. Відповідачам направлялись вимоги про необхідність достроково повернути кредит, сплатити відсотки, штрафні санкції. Згідно п.2.3.3 кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати комісій та відсотків за його користування, виконання інших зобовязань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. Станом на 11.09.2015 року заборгованість складає всього 32144,50 доларів США, з яких: - кредитних коштів 29291,23 доларів США; - процентів на основну суму боргу 2853,27 доларів США; та заборгованість за пенею всього 11955,18 грн., з яких: - пеня за несплачену суму кредиту 0,00 грн.; - пеня за несплачені проценти за користування кредитом 11955,18 грн. Позивач в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву, у якій позов підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу без участі представника. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про явку в судове засідання були повідомлені належним чином. Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2017 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Суд, дослідивши надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів закріплено безпосередньо у Конституції України (ст. 55), Цивільному кодексі України (ст. 16), Цивільному процесуальному кодексу України (ст.3). Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 24 квітня 2008 року між ВАТ «Морський транспортний банк», в особі філії ВАТ «Морський транспортний банк» у м. Дніпропетровську, який з листопада 2010 року перейменовано у ПАТ «Марфін банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 00212/RD про надання кредиту у вигляді не поновлюваної кредитної лінії на суму 62769,00 доларів США на наступні цілі: 147000,00 доларів США на придбання нерухомості, 10599,00 доларів США та 5170,00 доларів США на сплату страхових платежів відповідно до умов кредитного договору з терміном погашення 23 квітня 2029 року включно зі сплатою 11,9% річних за фактичний період користування кредитними коштами на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 15-18). Видача коштів відбувається на підставі письмових повідомлень (заявок), отриманих від позичальника, що є невідємними частинами кредитного договору. Періодом сплати вважається період з 26 по останній робочий день кожного місяця. Відповідно до п.1.1 договору позичальник зобовязався на умовах, в розмірі та в строки, встановлені у вказаному договорі, повернути банку кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами, а також сплатити комісії, пені та штрафи, передбачені умовами договору. Згідно п.2.3.3 кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати комісій та відсотків за його користування, виконання інших зобовязань за цим договором у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. 09 грудня 2009 року між позивачем та відповідачем [PERSON] була укладена додаткова угода (а.с. 19-29). З метою забезпечення виконання зобовязань, передбачених кредитним договором, позивачем було укладено договір поруки № 00214-сd від 24.04.2008 року з [PERSON] (а.с. 29), а також додаткову угоду № 1 від 09.12.2009 року (а.с. 30-31). Згідно п. 1.2 договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і позичальник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. За умовами пунктів 2.1 та 2.2 договору поруки, при невиконанні боржником своїх зобовязань за договором, поручитель зобовязався здійснити виконання порушених позичальником зобовязань за кредитним договором, протягом 5-х календарних днів з моменту отримання вимоги кредитора, а саме: повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, а також комісії, пені та штрафи, передбачені кредитним договором. Банк повністю виконав взяті на себе кредитним договором зобовязання щодо надання позичальнику кредиту. В порушення умов кредитного договору позичальник від своєчасного виконання зобовязань ухиляється. Відповідачам направлялись вимоги про необхідність достроково повернути кредит, сплатити відсотки, штрафні санкції (а.с. 49-50, 52). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно зі статтею 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Частиною 1 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідач [PERSON] не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, пенею, а також іншими витратами. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач [PERSON] станом на 11.09.2015 року має заборгованість 32144,50 доларів США, з яких: - кредитних коштів 29291,23 доларів США; - процентів на основну суму боргу 2853,27 доларів США; та заборгованість за пенею всього 11955,18 грн., з яких: - пеня за несплачену суму кредиту 0,00 грн.; - пеня за несплачені проценти за користування кредитом 11955,18 грн. Розмір боргу [PERSON] перед позивачем підверджується Розрахунком заборгованості за договором № 00212/RD від 24.04.2008 року (а.с. 53). Відповідачем не надано будь-яких заперечень або спростувань щодо розрахунку заборгованості, наданого позивачем, тому у суду відсутні підстави не приймати вказаний розрахунок. Згідно ст.192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.524 Цивільного кодексу України зобовязання має бути виражене в грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved