Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

У вересні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Українська залізниця» про поновлення на роботі. Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі наказу № 1644/ос від 16 серпня 2016 року позивача звільнено з посади заступника начальника Управління запобігання економічним та корупційним правопорушенням на залізничному транспорті ПАТ «Українська залізниця» на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням штату. Позивач вважає звільнення незаконним, у зв'язку з тим, що 1 березня 2016 року позивач отримав повідомлення про ліквідацію Управління запобігання економічним та корупційним правопорушенням на залізничному транспорті ПАТ «Українська залізниця» та створення Департаменту інформаційної безпеки. 16 травня 2016 року та 7 червня 2016 року позивачу було запропоновано дві вакантні посади для працевлаштування: провідного інженера відділу запобігання економічним та корупційним ризикам Департаменту безпеки та інженера 1 категорії відділу економічної та інформаційної безпеки регіональної філії «Південно-Західна залізниця» та було повідомлено, що у разі не надання згоди на ці посади керівництвом відповідача буде розглянуте питання про розірвання трудового договору на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Від запропонованих посад позивач відмовився. Крім того, 30 травня 2016 року профспілковий комітет ПАТ «Українська залізниця» повідомив голову правління ПАТ «Українська залізниця» про те, що позивачу не були запропоновані всі вакантні посади, які йому дозволяє займати його кваліфікація та досвід роботи. Враховуючи наведене, а також те, що протягом тривалого часу після повідомлення позивача про ліквідацію управління відповідачем було прийнято на посади інших осіб, не вирішене питання про переважне право на залишення його на роботі відповідно до ст. 42 КЗпП України, позивач просив поновити його на посаді заступника начальника Управління запобігання економічним та корупційним правопорушенням на залізничному транспорті ПАТ «Українська залізниця» та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Під час розгляду справи судом було залучено Голову правління Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» [PERSON] як третю особу (а.с. 20-21). У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, мотивуючи їх безпідставністю. Надав письмові заперечення (а.с. 25-30). Зазначив, що при звільненні позивача було дотримано усіх норм трудового законодавства. В ПАТ «Українська залізниця» дійсно мали місце істотні зміни в організації виробництва і праці, відбулось скорочення штату, позивача було попереджено про можливе звільнення не менше, ніж за два місяці до його звільнення, йому були запропоновані інші вакантні посади, на переведення на які своєї згоди не надав, та було надано обґрунтовану згоду профспілкового комітету на звільнення позивача. Третя особа Голова правління Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» [PERSON] до судового засідання не з'явився. Тому. Суд розглянув справу у його відсутність. Заслухавши пояснення представників сторін, свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював на посаді заступника начальника Управління запобігання економічним та корупційним правопорушенням на залізничному транспорті ПАТ «Українська залізниця» з 29 січня 2015 року по 16 серпня 2016 року. Наказом ПАТ «Українська залізниця» № 1644/ос від 16.08.2016 р. звільнено [PERSON] із займаної посади з у зв'язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 6). Згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 6 листопада 1992 року, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Частиною 2 ст. 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Як вбачається з матеріалів справи у ПАТ «Українська залізниця» дійсно відбувались зміни в організації виробництва і праці - скорочення штату працівників. Так, відповідно до наказу № 073 від 10 лютого 2016 року Управління запобігання економічним та корупційним правопорушенням на залізничному транспорті, заступником начальника в якому працював позивач [PERSON], було ліквідовано з 15 травня 2016 року та утворено з 15 лютого 2016 року у складі апарату ПАТ «Укрзалізниця» Департамент безпеки чисельністю 89 штатних одиниць. Посада, яку обіймав позивач - заступник начальника Управління запобігання економічним та корупційним правопорушенням на залізничному транспорті ПАТ «Українська залізниця», була ліквідована та не утворена в новому департаменті (а.с. 32-33). Вказані зміни були відображені у штатному розписі ПАТ «Українська залізниця» (а.с. 47-56). При цьому, ліквідація структурного підрозділу юридичної особи зі створенням чи без створення іншого структурного підрозділу не є ліквідацією або реорганізацією юридичної особи, а свідчить про зміну внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи. На відміну від ліквідації чи реорганізації юридичної особи, ця обставина може бути підставою як звільнення працівників цього структурного підрозділу згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України лише на підставі скорочення чисельності або штату працівників у зв'язку з такими змінами при умові дотримання власником усіх відповідних положень щодо порядку скорочення штату підприємства, а саме: - попередження про звільнення, не менше ніж за два місяці; - пропозиція працівникові іншої вакантної посади; - згода профспілкового органу на звільнення, якщо працівник є членом профспілки; - з'ясування обставин того, чи не має працівник переважного права залишитися на роботі. ПАТ «Українська залізниця» при звільненні позивача дотримано усі наведені положення. Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне звільнення працівника персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Судом встановлено, що листом № Цкадр-360 від 26 лютого 2016 року позивача було повідомлено про те, що посаду, яку він обіймав, буде вилучено зі штатного розпису у зв'язку з ліквідацією Управління запобігання економічним та корупційним правопорушенням на залізничному транспорті та проінформовано, що у порядку чинного законодавства України йому будуть запропоновані посади для подальшого працевлаштування. У разі відмови від запропонованих посад трудовий договір з ним буде розірвано на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вказане попередження позивач отримав 1 березня 2016 року, тобто не менше, ніж за два місяці до його звільнення - 16 серпня 2016 року (а.с. 42). 16 травня 2016 року позивачу було запропоновано відповідно до положень ст. 49-2 КЗпП України посади: провідного інженера відділу запобігання економічним та корупційним ризикам Департаменту безпеки та інженера 1 категорії відділу економічної та інформаційної безпеки регіональної філії «Південно-Західна залізниця», від яких [PERSON] відмовився (а.с. 42 на звороті). Крім того, 7 червня 2016 року знову було запропоновано позивачу вакантні посади: провідного інженера відділу супроводження договірної роботи управління економічної безпеки Департаменту безпеки; провідного інженера відділу технічного захисту інформації управління інформаційної безпеки Департаменту безпеки та головного фахівця з безпеки у філії «Єдиний розрахунковий центр залізничних перевезень» управління економічної безпеки Департаменту безпеки. З вказаною пропозицією позивач був ознайомлений в цей же день (а.с. 43). Проте, згоди на зайняття однієї з вказаних посад не надав. Відповідачем листом від 2 липня 2016 року було повідомлено позивача про те, що у разі не надання згоди на зайняття будь-якої з посад, запропонованих 16 травня 2016 року та 7 червня 2016 року керівництвом ПАТ «Українська залізниця» буде розглянуто питання щодо розірвання трудового договору на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 44). Отже, відповідачем було попереджено [PERSON] про майбутнє звільнення, не менше ніж за два місяці до його звільнення та двічі пропонувались інші вакантні посади. Водночас, судом встановлено, що дійсно після попередження позивача про майбутнє звільнення в ПАТ «Українська залізниця» приймались на роботу інші працівники. Проте, наявність вакантних посад на підприємстві не свідчить про можливість зайняття їх особою, яку звільняють. Крім того, вказана обставина сама по собі не є підставою для поновлення позивача на роботі, оскільки під час судового розгляду справи не встановлено, що скорочення чисельності чи штату було створено штучно з метою усунення небажаної особи. Доводи представника позивача, що позивачу не пропонували інші посади, які він міг обіймати, у зв'язку з чим підлягає поновленню на посаді є безпідставними, оскільки питання переводу працівників на іншу посаду є компетенцією власника або уповноваженого ним органу і суд не повинен входити в обговорення питання доцільності проведення такої перестановки (перегрупування). Тому, враховуючи відсутність згоди позивача на переведення його на інші посади, які були запропонована відповідачем, позивача було правомірно звільнено із займаної посади, з чим суд повністю погоджується. Що стосується доводів позивача про переважне право залишення на роботі, то слід зазначити, що вказана обставина з'ясовується у разі звільнення працівників і не стосується випадків переведення працівників за їх згодою власником чи уповноваженим ним органом в межах підприємства, установи, організації. Оскільки позивач не надав свою згоду на переведення на іншу посаду, то з'ясування питання щодо переважного права на залишення на роботі з урахуванням скорочення штату працівників є недоцільним. Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, скорочення штату або чисельності працівників, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Як вбачається з листа № УЗпроф-141 від 09.08.2016 та протоколу від 04.08.2016 № 17 первинна профспілкова організація апарату Укрзалізниці надала згоду на розірвання трудового договору з позивачем згідно з ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 58-60). При цьому, рішення профспілкового комітету на звільнення [PERSON] на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України є обґрунтованим, оскільки у ньому зазначено з яких обставин профспілковий комітет виходив при наданні згоди на звільнення позивача у зв'язку зі скороченням штату. Враховуючи наведене, позовні вимоги про поновлення позивача на посаді задоволенню не підлягають, оскільки судом встановлено, що дійсно в ПАТ «Українська залізниця» мали місце істотні зміни в організації виробництва і праці, відбулось скорочення штату, позивача було попереджено про можливе звільнення не менше, ніж за два місяці до його звільнення, йому були запропоновані інші вакантні посади, на переведення на які своєї згоди не надав та було надано обґрунтовану згоду профспілкового комітету на звільнення позивача. Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення позивача на посаді, то підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України немає. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed