Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] в інтересах неповнолітньої позивачки [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року, право власності на земельну ділянку площею 0,0700 га, яка знаходиться в [ADDRESS], передана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] р. померла мати неповнолітньої [PERSON] - [PERSON], якій зазначена земельна ділянка належала на підставі договору дарування від 09.12.2003 р., посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфимовою Т.І. Неповнолітня [PERSON] є донькою спадкодавця і згідно вимог ст. 1261 ЦК України відноситься до спадкоємців першої черги, та відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України є такою, що прийняла спадщину. Однак державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Позивач та його законний представник в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні. Представник Ізмаїльської міської ради в судове засідання також не з'явилися, надав до суду заяву, якою просив справу розглянути за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 26.04.2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського міського управління юстиції в Одеській області (а.с. 8), неповнолітня позивачка [PERSON] є донькою спадкодавця - [PERSON], яка померла [INFO] року, що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області 26.01.2016 р. (а.с. 4). Відповідно до договору дарування земельної ділянки, посвідченого 09 грудня 2003 року приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфимовою Т.І., спадкодавцю - [PERSON] була подарована земельна ділянка площею 0,0700 га, яка знаходиться в [ADDRESS], яка є у віданні Ізмаїльської міської ради і надана дарителю для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, та належала дарителю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого Ізмаїльською міською радою 10.10.2003 року і зареєстрованого в Книзі записів держактів за № 280 р. (а.с. 5). Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Після смерті [PERSON] згідно ст. 1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить земельна ділянка площею 0,0700 га, яка знаходиться в [ADDRESS]. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), наданого Ізмаїльською державною нотаріальною конторою, інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], померлої [INFO] року відсутні. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Єдиним спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] є неповнолітня позивачка [PERSON]. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Судом встановлена відсутність обставин, передбачених ч. 3 ст. 1273 ЦК України, якою передбачена можливість неповнолітньої особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років відмовитися від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опіки та піклування. Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області Черненко С.М. № 1632/02-14 від 27.12.2018 року, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з відсутністю документу, що посвідчує право власності спадкодавця на земельну ділянку. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Дослідивши матеріали справи, та приймаючи до уваги, що у зв'язку з тим що, право власності на спадкове майно в нотаріальному порядку неможливе, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України, в зв'язку з чим задовольняє позов. На підставі викладеного,

Outcome: approved