Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

У вересні 2016 року Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Київського міського психоневрологічного диспансеру №5 Територіального медичного об'єднання «Психіатрія» у м. Києві та просила ухвалити рішення, яким визнати протиправним взяття її на психіатричний облік у Київському міському психоневрологічному диспансері №5, а також зняти її з вказаного обліку. Свої вимоги Позивач обгрунтовувала тим, що вона втратила посвідчення водія, у зв'язку з чим звернулась до лікаря-психіатра з наміром отримання довідки про стан здоров'я на психічні хвороби, необхідної для відновлення посвідчення. Під час прийому лікар-психіатр Київського міського психоневрологічного диспансеру №5 повідомив їй про те, що вона перебуває на диспансерному обліку лікаря-психіатра з 2007 року, та рекомендував звернутись з метою зняття з обліку до головного лікаря диспансеру. Позивач, як вона зазначає, не знає, у зв'язку з чим її було поставлено на облік, своєї згоди вона не давала, а тому вважає такі дії Відповідача протиправними. У судовому засіданні Позивач підтримала заявлені вимоги. Відповідач до суду свого представника не направив, проте надав копії медичної документації, яка стосується перебування [PERSON] на диспансерному обліку лікаря-психіатра. Заслухавши пояснення Позивача, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне. Порядок (Інструкція) організації диспансерного та консультативного нагляду осіб, які страждають на психічні розлади, при наданні амбулаторної психіатричної допомоги затверджений Наказом МОЗ України 22.01.2007 N 20. Так, згідно з п.3.2 Інструкції диспансерний нагляд - комплекс заходів при наданні амбулаторної психіатричної допомоги, який здійснюється лікарем-психіатром та/або іншими фахівцями психіатричного закладу, шляхом визначення особі, яка страждає на психічний розлад, терміну (дати та часу) відвідувань психіатричного закладу, запрошення її на психіатричний огляд, а також відвідувань удома на прохання або за усвідомленою згодою особи чи її законного представника, або без усвідомленої згоди особи чи її законного представника, у разі надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за рішенням суду, з метою безперервного систематичного спостереження за перебігом психічного розладу, умовами життя та соціального функціонування особи, та здійснення необхідних профілактичних, діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів, спрямованих на покращання або відновлення стану психічного здоров'я. Диспансерному нагляду підлягають особи, які страждають на психічні розлади та у зв'язку з формою та характером перебігу наявного розладу потребують систематичного спостереження за їх психічним станом лікарем-психіатром (або іншими фахівцями психіатричного закладу) для здійснення відповідних своєчасних профілактичних, діагностичних, лікувальних та реабілітаційних заходів. Згідно з п.4.3 Інструкції питання про необхідність установлення диспансерного нагляду вирішується після психіатричного огляду лікарем-психіатром (комісією лікарів-психіатрів) особи, яка страждає на психічний розлад, у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про психіатричну допомогу». В матеріалах справи наявна копія медичної карти [PERSON], згідно з якою в жовтні 2007 року її було оглянуто та встановлено діагноз «шизофренія» (шифр F20.0). (а.с. 48). Під час огляду 10 квітня 2009 року на дому, як вбачається з медичної картки, [PERSON] погодилась на лікування тільки за умови, що в майбутньому їй видадуть довідку, необхідну для посвідчення водія; взята на «Д» облік. З листа Київського міського психоневрологічного диспансеру №788/06 від 28.07.2016 вбачається, що з 2015 року [PERSON] переведена в консультативну групу спостереження, так як пацієнтка не оглядалась лікарем-психіатром з 2010 року. Згідно з п. 5.1 Інструкції консультативний нагляд за особою, яка страждає на психічний розлад, установлюється з метою систематичного спостереження за перебігом психічного розладу, проведення відповідних діагностичних лікувальних, реабілітаційних та медико-соціальних заходів у разі, якщо форма та характер перебігу психічного розладу не потребують установлення за особою диспансерного нагляду або відсутня усвідомлена згода особи, чи її законного представника, на проведення диспансерного нагляду, а підстави для надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку відсутні. З огляду на наявні у справі медичні документи суд не вбачає порушень у постановленні [PERSON] спочатку на диспансерний облік, а потім - переведення її на консультативний облік. Згідно з п. 5.6 Інструкції припинення консультативного нагляду за особою, яка страждає на психічний розлад відбувається на підставі рішення лікаря-психіатра (комісії лікарів-психіатрів) у разі видужання особи, відсутності повторних звернень за амбулаторною або стаціонарною психіатричною допомогою впродовж 3 років, окрім осіб, які є інвалідами у зв'язку з наявним психічним розладом, а також при зміні місця постійного проживання (реєстрації) особи чи смерті. У судовому засіданні на уточнююче запитання суду Позивач зазначила про відсутність у нею наміру звертатись до лікаря-психіатра, оскільки вона вважає себе здоровою. В той же час, наявні у справі матеріали, в тому числі - подані Позивачем, свідчать про обгрунтованість перебування [PERSON] на обліку як особи, що має психічне захворювання. Питання про зняття особи з такого обліку не віднесене то компетенції суду, оскільки вимагає спеціальних знань у галузі психіатричних наук, якими суд не володіє. Відтак, підстав для задоволення вимог [PERSON] про зняття з обліку суд не також вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed