Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

У березні 2017 року позивач [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 50010111 від 19.08.2013 року та збитки у розмірі 272\~915,24 грн., яка складається з: основної суми заборгованості за Кредитним договором № 50010111 від 19.08.2013 року у розмірі 192 903,38 грн., збитків у розмірі 51 827,71 грн., штрафу у розмірі 27 645,97 грн. та 3% річних у розмірі 538,18 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав на те, що 19.08.2013 року між [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 50010111, відповідно до якого позивач зобовязався надати відповідачу кредит в сумі 184\~306,46 грн., що є еквівалентом 22\~675,50 доларів США на дату укладання договору, строком на 60 місяців, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Golf VII, кузов № [NUMBER], обєм двигуна 1390 куб. см., рік випуску 2013, а відповідач зобовязався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачеві кредит в повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту, а також інші платежі відповідно до умов кредитного договору. Відповідно до положень п. 1.3.1 Загальних умов кредитування, що становлять невідємну частину договору, відповідач зобовязався здійснювати щомісячні платежі відповідно до Графіку погашення. Розмір платежів, що підлягають сплаті відповідачем, визначено відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного в Договорі. Згідно п. 1.6. Умов кредитування, виконання зобовязання відповідача за цим Договором забезпечується заставою майна, відповідно до укладеного між сторонами договору застави транспортного засобу № 50010111 від 30.08.2013 р., за яким відповідачем було передано у заставу транспортний засіб марки VW, модель Golf VII, кузов № [NUMBER], обєм двигуна 1390 куб. см., рік випуску 2013, білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], заставною вартістю 245 741,95 грн. 12.09.2013р. між сторонами було підписано договір про внесення змін до договору застави транспортного засобу № 50010111 від 30.08.2013 р., у якому п. 1.3.1 був викладений у новій редакції. Відповідно до п. 3.2.1. Умов кредитування, у випадку порушення відповідачем терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення Кредиту відповідно до Графіка погашення кредиту та/або сплати за користування Кредитом на строк щонайменше 1 (один) календарний місяць, позивач має право визнати термін повернення Кредиту таким, що настав та/або вимагати дострокового розірвання договору. Однак, з серпня 2014 року відповідач почав свої зобовязання за договором щодо оплати щомісячних платежів в повернення Кредиту, погоджених в Графіку погашення кредиту, сплачувати з порушенням встановленого строку, а з березня 2015 року взагалі припинив виконувати свої зобовязання за договором щодо сплати щомісячних платежів, у звязку з чим у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем на загальну суму 27\~215,88 грн. У звязку з систематичним невиконанням умов Договору, 22.04.2015 року позивачем було направлено відповідачу вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором вих. № 50010111 від 17.04.2015 р. з вимогою повернути суму Кредиту. Враховуючи те, що відповідачем [PERSON] була направлена 22.04.2015 року, останнім днем повернення Кредиту та заборгованості відповідно було 22.05.2015 року. Однак, у встановлені строки відповідач не повернув кредит та не сплатив заборгованість. 07.07.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис № 953 щодо звернення стягнення на Предмет застави з метою задоволення вимог позивача за Кредитним договором № 50010111 від 19.08.2013 р. В ході здійснення виконавчого провадження ВП № 48192954, за сприяння спеціалізованих організацій, на предмет застави було звернуто стягнення та 15.02.2017 р. на рахунок позивача було перераховано 350 890,20 грн. Станом на 31.01.2017 р. (місяць, що передує місяцю отримання коштів від звернення стягнення на предмет застави) сума кредиту, що залишилась неповернутою відповідачем становить еквівалент 8 828,89 дол. США, що підтверджується Графіком погашення кредиту. Таким чином загальна сума основного боргу зі сплати кредиту за договором становить у гривневому еквіваленті 192\~903,38 грн. Крім того, позивач поніс збитки у звязку зі зверненням до спеціалізованої організації для отримання юридично-консультаційних послуг у розмірі 51\~827,71 грн. Оскільки відповідачем було порушено п. 8.4 умов Договору, відповідач повинен сплатити штраф у розмірі 15 % від суми кредиту. Виходячи з того, що сума кредиту складає 184\~306,46 грн., розмір штрафу за порушення відповідачем вимог договору становить 27\~645,97 грн. Загальна сума 3 % річних, що підлягає сплаті через невиконання відповідачем грошових зобовязань за кредитним договором складає 538,18 грн. Оскільки, відповідач добровільно заборгованість не погасив, позивач був змушений звернутись за правовою допомогою до ТОВ «Юридична фірма Вернер» для надання послуг по юридичному консультуванню, підготовці процесуальних документів та участі у судових засіданнях по розгляду справи. Зазначив, що дана сума має бути компенсована позивачу у розмірі 6\~000,00 грн. Таким чином, з огляду на викладене загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, яка складається з основної суми заборгованості, збитків, штрафу та 3% річних складає 272\~915,24 грн. У звязку з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення заборгованості та збитків. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити їх в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 19 серпня 2013 року між [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 50010111, відповідно до якого відповідачу [PERSON] було надано кредит на придбання автомобіля марки VW, модель Golf VII, кузов № [NUMBER], обєм двигуна 1 390 куб. см., рік випуску 2013 у розмірі 184\~306,46 грн., еквівалент суми кредиту в дол. США 22\~675,50 дол. США, строком на 60 місяців. Процентна ставка за даним договором 9,90 %, змінна ставка відповідно до статті 2.3 Загальних умов кредитування. Вказаним кредитним договором визначено, що договір між сторонами складають цей Кредитний договір, Загальні умови кредитування, Графік погашення кредиту, а також додаткові угоди та інші документи, що можуть бути укладені або підписані сторонами у відношенні кредиту (а.с. 10). Пунктом 1.3.1 Загальних умов кредитування, які є невідємною частиною кредитного договору № 50010111 від 19.08.2013 року, визначено, що розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору, у Графіку погашення кредиту, який є невідємною частиною Кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених Компанією рахунків у гривні (а.с. 11-18). Відповідно до п. 1.4.2 вищевказаних Загальних умов кредитування, повернення кредиту здійснюється позичальником в повному обсязі в терміни, встановлені Графіком погашення кредиту, за винятком випадків, у яких Загальними умовами кредитування передбачено інші строки повернення кредиту (стаття 3). Згідно п. 8.1 вищезазначених Загальних умов кредитування у разі порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або додаткового кредиту, позичальник сплачує компанії пеню у розмірі 10 % річних від суми заборгованості за кожний день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати процентів за фактичний строк користування кредитом та/або додатковим кредитом. Також, 30 серпня 2013 року між [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» та [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу № 50010111, згідно п. 1.1 якого з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 50010111 від 19.08.2013 року відповідачем було передано у заставу автомобіль марки VW, модель Golf VII, кузов № [NUMBER], обєм двигуна 1390 куб. см., рік випуску 2013, білого кольору, реєстраційний номер [NUMBER], заставною вартістю 245 741,95 грн. (а.с. 22-27). Відповідно до п.п. 5.1, 5.2 вищевказаного договору застави транспортного засобу заставодержатель має право задоволення своїх вимог за цим договором та за кредитним договором, яке виникає у заставодержателя у випадку невиконання (часткового невиконання) заставодавцем своїх зобовязань перед заставодержателем за кредитним договором та в інших випадках, передбачених цим договором, при простроченні належного платежу та згідно з розділом 4 цього договору. Задоволення вимог заставодержателя здійснюється: шляхом добровільної передачі предмета застави у власність заставодержателя; шляхом звернення стягнення на предмет застави. 12 вересня 2013 року між [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» та [PERSON] було укладено договір про внесення змін (доповнення) до договору застави транспортного засобу № 50010111, згідно якого сторони домовились викласти пункт 1.3.1 договору застави у наступній редакції: заставодержатель видає заставодавцю кредит за кредитним договором в сумі 184\~306,48 грн., що на день укладення кредитного договору складає еквівалент 22\~675,50 дол. США, а заставодавець зобовязується його використати за цільовим призначенням та згідно зі встановленим строком використання, своєчасно сплачувати плату за користування кредитом (проценти за ставкою 9,90 % та комісії: разова комісія за надання (розміщення) кредиту 2,5 % від суми кредиту), а також своєчасно повернути кредит заставодержателю (а.с. 28-29). Судом встановлено, що з березня 2015 року відповідач припинив виконувати свої зобовязання за кредитним договором щодо сплати щомісячних платежів, у звязку з чим у відповідача станом на 17 квітня 2015 року утворилась заборгованість перед позивачем, що підтверджується Зведеною обліковою випискою з рахунку клієнта відповідача [PERSON] (а.с. 40-41). Таким чином, судом встановлено, що відповідач, скориставшись наданим кредитом, не виконав належним чином зобовязання за кредитним договором. Позивачем було направлено відповідачу листи щодо сплати заборгованості від 18.03.2015 року (а.с. 37), 03.04.2015 року (а.с. 38), 17.04.2015 року (а.с. 39). Пунктом 3.2.1 Загальних умов кредитування, які є невідємною частиною кредитного договору № 50010111 від 19.08.2013 року, визначено, що компанія має право визнати термін повернення кредиту та/або додаткового кредиту таким, що настав та/або вимагати дострокового розірвання кредитного договору, у випадку порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до Графіка погашення кредиту та/або сплати плати за користування кредитом на строк щонайменше 1 календарний місяць. Відповідно до п. 3.3 вищезазначених Загальних умов кредитування позичальник зобовязаний повернути компанії у повному обсязі суму кредиту та суму додаткового кредиту, плату за кредит та штрафні санкції, якщо такі підлягають застосуванню (сума до повернення позичальником розраховується компанією і вказується у повідомленні компанії) протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу позичальником. Якщо з будь-яких причин повідомлення не буде отримано, перебіг вказаного строку починається з дати відправлення цього повідомлення. У звязку з систематичним невиконанням умов кредитного договору 22 квітня 2015 року позивачем на адресу відповідача було направлено [PERSON] (повідомлення) вих. №50010111 від 17.04.2015 року щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором з вимогою повернути суму кредиту (а.с. 42-43). Однак, у встановлені строки відповідач не повернув кредит та не сплатив заборгованість, у звязку з чим 07 липня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 953, про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль марки Volkswagen, модель Golf, номер шасі (кузова, рами) WVWZZZAUZEW065723, рік випуску 2013, колір білий, реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] з метою задоволення за рахунок коштів, отриманих від реалізації транспортного засобу, вимог [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» за невиплачену [PERSON] заборгованість станом на 17 квітня 2015 року у загальному розмірі 402\~717,01 грн., яка складається з: несплачених чергових платежів (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу) 13\~554,67 грн., штрафних санкцій за вимоги щодо сплати 1\~962,53 грн., штрафу за порушення терміну повернення кредиту 36\~861,29 грн., суми кредиту 350\~338,52 грн. (а.с. 46). 20 липня 2015 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Бучанського міського управління юстиції [PERSON] було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 953, виданого 07 липня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 48192954 від 20.07.2015 року (а.с. 47). За результатами здійснення виконавчого провадження на підставі виконавчого напису № 953, виданого 07 липня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], було звернуто стягнення на предмет застави та 15 лютого 2017 року на рахунок позивача було перераховано грошові кошти, отримані від реалізації транспортного засобу, в сумі 350\~890,20 грн., що підтверджується кредитовим повідомленням (а.с. 52). При цьому, згідно Зведеної облікової виписки з рахунку клієнта [PERSON], станом на 14 лютого 2017 року поточна заборгованість відповідача за кредитним договором № 50010111 від 19 серпня 2013 року, становила 8\~421,06 доларів США (а.с. 53-56). Грошові кошти, отримані від реалізації транспортного засобу, були спрямовані на погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно Зведеної облікової виписки з рахунку клієнта [PERSON], станом на 17 лютого 2017 року непогашена сума заборгованості по виставленим рахункам за кредитним договором № 50010111 від 19 серпня 2013 року становить 51\~827,71 грн. Заборгованість по сумі кредиту становить еквівалент 7\~106,48 дол. США (а.с.119-122). Залишок неповерненої суми кредиту після зарахування грошових коштів, отриманих від реалізації предмету застави, становить 7\~106,48 доларів США, що еквівалентно 192\~585,61 грн. за курсом ПАТ «Креді [PERSON]» (1 долар США 27,100 грн.). Пунктом 2.1 Загальних умов кредитування, які є невідємною частиною кредитного договору № 50010111 від 19.08.2013 року, встановлено, що за використання кредиту у межах встановленого терміну кредитування позичальник сплачує компанії проценти за процентною ставкою (фіксованою та змінною), визначеною у кредитному договорі. Згідно із умовами кредитного договору №50010111 від 19.08.2013 року процентна ставка за договором становить 9,90 %. Виходячи з того, що сума кредиту, яка підлягає поверненню, становить 192\~585,61 грн., а кількість днів прострочення сплати суми кредиту (строк користування кредитом) становить 6 днів (з 01.03.2017 року по 06.03.2017 року), розмір процентів за користування кредитними коштами становить: 317,77 грн. (192\~585,61 * 9,90 % * 6/360 = 317,77 грн.). Отже, загальна сума основного боргу відповідача зі сплати кредиту та процентів за кредитним договором № №50010111 від 19.08.2013 року становить 192\~903,38 грн. (192\~585,61 + 317,77 = 192\~903,38). З аналізу положень ст. ст.\~525,\~526,\~530 ЦК України вбачається, що\~одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до змісту ст.ст.\~610,\~612 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу України. З огляду на те, що відповідач не повернув позивачу в повному обсязі отримані кредитні кошти, не виконавши взятих за договором зобов'язань, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача загальної суми основного боргу зі сплати кредиту та процентів за кредитним договором № №50010111 від 19.08.2013 року у розмірі 192\~903,38 грн. підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача штрафу за порушення умов кредитного договору №50010111 від 19.08.2013 року слід зазначити наступне. Згідно п. 8.4 Загальних умов кредитування, які є невідємною частиною кредитного договору № 50010111 від 19.08.2013 року, у випадку будь-якого порушення позичальником вимог п. 5.5 кредитного договору позичальник сплачує на вимогу Компанії штраф в розмірі 15 % від суми кредиту. Відповідно до п. 5.5 Загальних умов кредитування відповідач зобовязався забезпечити страхування майна, яким забезпечено виконання зобовязань відповідачем за кредитним договором, на протязі усього терміну дії договору в страховій компанії, яка авторизована позивачем. Якщо відповідач в порушення умов п. 5.5 цього договору не укладе договір страхування або якщо укладений договір страхування не буде чинним з будь-яких причин, позивач на власний вибір укладе такий договір страхування від власного імені або від імені відповідача та здійснить сплату страхових платежів, передбачених таким договором страхування, на користь страхової компанії відповідно до умов, передбачених цими загальними умовами кредитування. Відповідач дає згоду і доручає позивачеві укласти від імені і за рахунок відповідача сплату страхових платежів, передбачених таким договором страхування на користь страхової компанії. Відповідач компенсує позивачу витрати, понесені останнім у звязку із виконанням даного доручення, укладенням договору страхування від власного імені та сплатою страхових платежів, в порядку, передбаченому пунктами 1.7.1. - 1.7.6. цього договору. Відповідач [PERSON] не виконав своїх зобовязань, вказаних у п. 5.5. договору щодо сплати страхових платежів на користь страхової компанії за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів №28-0199-13-00739 від 20.08.2013 року (а.с. 30-36), а тому позивач ТОВ «Порше Мобіліті» був вимушений здійснити відповідні страхові платежі за власний рахунок. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Оскільки відповідачем були порушені умови кредитного договору № 50010111 від 19.08.2013 року, а саме умови п. 5.5, 8.4 Загальних умов кредитування, які є невідємною частиною кредитного договору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення штрафу за порушення умов кредитного договору №50010111 від 19.08.2013 року підлягають задоволенню та з відповідача слід стягнути штраф у розмірі 27\~645,97 грн., тобто 15 % від суми кредиту (184\~306,46 грн. * 15 / 100 = 27\~645,97 грн.). Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3 % річних за невиконання зобовязань за кредитним договором № 50010111 від 19.08.2013 року слід зазначити наступне. Частиною 2 ст. 625 ЦК України закріплено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Кількість днів прострочення становить 34 дні (з 01 лютого 2017 року по 06 березня 2017 року). Загальна сума 3 % річних, що підлягає сплаті через невиконання відповідачем грошових зобовязань за кредитним договором складає 538,18 грн. (192\~585,61 грн. * 3% / 365 * 34 = 538,18 грн.). Таким чином, слід дійти висновку про наявність законних підстав для стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 538,18 грн., а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача збитків завданих позивачу у звязку з порушенням відповідачем зобовязань за кредитним договором суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до п. 8.5 Загальних умов кредитування, які є невідємною частиною кредитного договору № 50010111 від 19.08.2013 року, збитки, заподіяні у звязку з неналежним виконанням Кредитного договору, повинні бути відшкодовані винною стороною у повному обсязі, понад передбачені штрафні санкції. До зазначених збитків позивач просив віднести витрати, які він поніс у звязку зі зверненням до спеціалізованої організації для отримання юридично-консультаційних послуг, про що надав; копію Договору про надання юридично-консультаційних послуг від 21 червня 2012 року, укладеного між [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Тріпл Сі» та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (а.с. 123-130); копію рахунка-фактури № 43 від 13 лютого 2017 року, згідно якого позивачу були надані юридично-консультаційні послуги відповідно до п. 3.5.2. договору від 21.06.2012 року, клієнт [PERSON], договір 50010111, вартість яких становить з урахуванням ПДВ 51\~827,71 грн. (а.с. 131); копія акта наданих послуг № 43 від 16.02.2017 року за договором про надання юридично-консультаційних послуг від 21.06.2012 року, в якому зазначено що [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Тріпл Сі» позивачу були надані юридично-консультаційні послуги відносно клієнта [PERSON], загальна вартість яких складає 51\~827,71 грн. (а.с. 132). При цьому, позивач посилався на ст. 22 ЦК України, згідно якої особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Однак на підтвердження того, що сума у розмірі 51\~827,71 грн. була сплачена на користь «Тріпл Сі» як витрати, які він поніс у звязку зі зверненням до спеціалізованої організації для отримання юридично-консультаційних послуг з метою відновлення своїх порушених прав , позивач суду не надав. Доказами, відповідно до ст. 57 ЦПК України\~є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними (ст. 58 ЦПК України) та допустимими (ст. 59 ЦПК України). Крім того, відповідно до вимог\~ ст. 60 ЦПК України,\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Наданий позивачем рахунок-фактура № 43 від 16 лютого 2017 року, не є платіжним документом, який би посвідчував факт оплати позивачем понесених ним витрат на користь ТОВ «Тріпл Сі» у розмірі 51\~827,71 грн., а отже не може бути прийнятим судом як належний та допустимий доказ понесення позивачем збитків. За таких обставин суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача збитків у розмірі 51\~827,71 грн. Щодо позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 2, 4 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Як вже зазначалось вище, згідно приписів ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Судом встановлено, що між [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма Вернер» та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» 15 жовтня 2010 року було укладено Договір про надання юридичних послуг № 24/10 (а.с. 60-65), та в подальшому до вказаного договору були укладені Додаткова угода № 8 від 09 січня 2013 року (а.с. 66-69) та Додаткова угода № 224 від 10 серпня 2015 року (а.с. 70-73). 23 лютого 2017 року позивач звернувся до [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма Вернер» з заявкою про надання юридичних послуг № 741 відповідно до Додаткової угоди № 229 від 07 жовтня 2016 року до договору про надання юридичних послуг № 24/2010 від 15.10.2010 року, в якій предметом спору зазначено: про стягнення заборгованості за кредитним договором № 50010111 від 19.08.2013 року відносно [PERSON] (а.с. 133). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті\~12,\~42,\~56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений\~Законом України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження факту понесення витрат на правову допомогу позивач надав суду рахунок фактуру № 214 від 03 березня 2017 року на імя позивача - [PERSON] з обмеженою відповідальності «Порше Мобіліті», згідно якого позивачу було надано юридичні послуги, які полягали в юридичному консультуванні, підготовці процесуальних документів та участі у судових засіданнях по справі за позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 50010111 від 19.08.2013 року, розмір винагороди у урахуванням ПДВ становить 6000,00 грн. (а.с. 134). Факт оплати вказаної суми підтверджується платіжним дорученням № 648 від 07 березня 2017 року, з призначенням платежу «оплата за послуги згідно рах. № 214 від 03.03.2017 року» (а.с. 136). Розрахунок витрат на правову допомогу та факт виконання робіт повязаних з наданням правової допомоги підтверджується актом № 213 від 03 березня 2017 року до Договору про надання юридичних послуг № 24/2010 від 15 жовтня 2010 року (а.с. 135). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем надані належні та допустимі докази понесення ним витрат на правову допомогу, у звязку з чим, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, та стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 6\~000,00 грн. Крім того, згідно з ч. 1\~ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання юридичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 4093,74 грн., тобто 1,5 відсотка від ціни позову, вказаної позивачем у позовній заяві - 272\~915,24 грн. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] з обмеженою відповідальності «Порше Мобіліті» повинно бути стягнуто судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (який становить 81 %), у розмірі 3\~315, 93 грн. (4093,74 * 81% / 100 = 3\~315,93 грн.). На підставі ст.ст. 22, 525, 526, 530, 549, 599, 610-612, 625, 1046, 1050, 1054 Цивільного кодексу України та

Outcome: partial