Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

у березні 2015 року позивач звернулася до суду із названим позовом у якому просила зобовязати [PERSON], виконати умови договору від 24 жовтня 2014 року № 88-10 та встановити на обєкті замовника, [PERSON], що розташований за адресою: м. Вишгород, вул. Кальнишевського, 14, метало - пластикові конструкції вікна, в кількості та якості, як це передбачено договором та технічним завданням до договору. В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 24 жовтня 2014 року між нею та ФОП [PERSON] був укладений договір на виготовлення та встановлення метало - пластикових конструкцій, у відповідності до якого позивачем було передано відповідачу кошти в розмірі 11\~780 грн., а відповідач в свою чергу зобовязувався виготовити, доставити та встановити на обєкті визначеному в договорі метало - пластикові конструкції вікна в кількості чотирьох штук у строк до 24 листопада 2014 року. Позивачем були виконані вимоги договору в повному обсязі, натомість відповідач ФОП [PERSON] не виконала належним чином зобовязання за договором. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву просив судовий розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив про задоволення позову. Проти ухвалення заочного рішення суду не заперечував. Відповідач у судове засідання не прибула. Про день, час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Заперечення (пояснення) щодо заявлених позовних вимог від відповідача на адресу суду не надходили. Відповідно до частини 4 статті 169 ЦПК України, у разі повторної неявки у судове засідання відповідача повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до статті 224 ЦПК України, зокрема, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло зави про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. Так, судом встановлено, що 24 жовтня 2014 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] був укладений договір № 88-10, предметом якого є те, що замовник доручає, а виконавець приймає на себе виготовлення та доставку метало -пластикових конструкцій згідно технічного завдання, яке являється невідємною частиною договору, монтажні роботи на обєкті замовника за адресою: м. Вишгород, вул. Калнишевського, 14, а замовник в свою чергу зобовязується оплатити виконавцю в повному обсязі вироби і монтажні роботи (а.с. 5). З пункту 3.1 названого договору вбачається, що [PERSON] було здійснено 100 % передоплату за послуги визначені в договорі, а саме 11\~780 грн. 28 листопада 2014 року позивачем було надіслано на адресу відповідача лист - претензію № 1 з проханням повернути кошти у розмірі 11\~780 грн. та пені в період 10 днів з моменту одержання претензії (а.с. 6). Як вбачається з матеріалів справи, позивач зверталася до правоохоронних органів із заявами про порушення кримінальної справи щодо ФОП [PERSON] (а.с. 7-8). З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Стаття 629 ЦК України зазначає, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до статті 525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина 1 статті 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно частини 1 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2)належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів). Частиною 1 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Виходячи із встановлених судом обставин та наведеного нормативного обґрунтування, суд дійшов висновку, що відповідач не виконав свої зобов'язання по договору, не встановив металопластикові конструкції у відповідності до укладеного договору за адресою м. Вишгород, вул. Кальнишевського, 14 Київської області. Крім того, належних доказів, які б спростовували позицію позивача, викладену у позовній заяві, в супереч вимогам статті 60 ЦПК України, відповідачем суду не надано. За таких обставин, суд вважає, що право позивача підлягає захисту, а заявлений позов задоволенню. Також судом зазначається про те, що згідно частини 3 статті 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача по справі необхідно стягнути в дохід держави судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved