Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 10769 гривень, середнього заробітку за затримку розрахунку з 06.02.2015 по день ухвалення рішення, моральної шкоди 2500 гривень. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що з 04.04.2004 року по 05.02.2015 року працював у ПрАТ «Азовелектросталь», звільнений у зв'язку зі скороченням штату. На момент звільнення та по теперішній час відповідачем не виплачена заборгованість по заробітній платі у розмірі 10769 гривень. Одночасно просив стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку. У зв'язку з невиплатою сум належних при звільненні фактично залишився без засобів до існування, був змушений вживати додаткових заходів для організації свого життя, позичати кошти у родичів. У судове засідання позивач не з'явився, до початку розгляду справи надав заяву про розгляд справи у його відсутність, додав копію довідки про середньою заробітну плату, проти ухвалення рішення в заочному порядку не заперечував. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, однак надав довідку про заборгованість по заробітній платні [PERSON] та заперечення проти позову, де значено, що позовні вимоги визнає частково, а саме у розмірі 10769 грн., вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, вважає необґрунтованими, не підтвердженими жодними доказами, тому просить задовольнити позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з заробітної плати. Заяви про розгляд справи у його відсутність не надав. Відповідно до вимог ст.ст. 224,226 ЦПК України за згодою позивача суд постановляє заочне рішення. Судом встановлено, що позивач з 14.04.2004 року працював у Приватному акціонерному товаристві «Азовелектросталь», 05.02.2015 року звільнено у зв'язку із скороченням штату, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується записами у трудовій книжці позивача. Відповідно до довідки ПрАТ «Азовелектросталь» від 10.04.2015 року №853, заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] становить: за серпень 2014 року - 1730,19 гривень, вересень 2014 року - 1156,89 гривень, жовтень 2014 року - 1249,87 гривень, листопад 1156,89 грн., грудень 2014 - 1156,89 гривень, січень 2015 року -291,71 гривень, лютий 2015 року - 4026,56 гривень, а всього 10769 гривень. Згідно ст. 115 Кодексу Законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плати виплачується напередодні. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. З огляду на викладене суд вважає, що оскільки відповідачем була нарахована, але вчасно не виплачена заробітна плата, заборгованість за якою складає 10769 гривень, то вказана сума підлягає стягненню на користь позивача, з урахуванням податку з доходів фізичних осіб та пенсійних утримань. Згідно ст.116 Кодексу Законів про працю України, при звільненні робітника виплата всіх сум, належних йому від підприємства, установи, організації, проводиться у день звільнення. Якщо робітник у день звільнення не працював, то вказані суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим робітником вимоги про розрахунок. Відповідно до ч.1 ст.117 Кодексу Законів про працю України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому робітнику сум у строки, вказані ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити робітнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до довідки від 11.02.2015 року №241 ПрАТ «Азовелектросталь» про середню заробітну платню, розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 48,79 гривень на день. 11.02.2015 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про виплату заборгованості по заробітній платі. Таким чином, з відповідача на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 11.02.2015 року (день звернення з вимогою до ПрАТ «Азовелектросталь» про виплату заборгованості по заробітній платі) по 20.05.2015 року в сумі 3220,14 гривень (розрахунок: 48,79 гривень (середньоденна заробітна плата) х 66 днів (кількість робочих днів з 11.02.2015 року по 20.05.2015 року). Стаття 237-1 КЗпП України, передбачає, що відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», із змінами, внесеними п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року № 5, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що невиплатою заробітної плати позивачу протягом значного проміжку часу спричинена моральна шкода, оскільки дійсно людина, яка працює з метою отримання коштів на життєві потреби, має розраховувати на належну оплату своєї праці, а тому і разі неотримання заробленого відчуває себе пригніченою, змушена додавати додаткових зусиль для організації свого життя. Виходячи з принципів справедливості та розумності, з урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, є надмірною, не відповідає перенесеним стражданням, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду в 400 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок.

Outcome: partial