Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

У березні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Аптека № 22» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість у загальному розмірі 85 003,66 грн., а також судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 22 жовтня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аптека № 22» та [PERSON] було укладено договір про надання безпроцентної позики № 16, відповідно до умов якого остання отримала позику у розмірі 73 600,00 грн., строком до 22 лютого 2020 року, яка мала повертатись щомісячно окремими частинами згідно з пунктом 4 Договору. Станом на 01 грудня 2020 року відповідач прострочив черговий строк оплати (повернення) позики, тим самим порушивши взяті на себе зобов`язання. У зв`язку з порушенням взятих на себе зобов`язань відповідачем, позивач скористався своїм правом та надіслав претензію про погашення заборгованості відповідачем, що підтверджується вимогою-претензію від 02.06.2020 № 01. Відповідно до умов пункту 9 Договору, у випадку порушення відповідачем умов пункту 4 Договору, позивач має право вимагати дострокового повернення позики шляхом направлення відповідної письмової вимоги, а позичальник зобов`язаний протягом 12 календарних днів з дати направлення вимоги, повернути усю суму позики. Однак, взяті на себе зобов`язання відповідачем добровільно не виконано, а вимогу-претензію залишено без відповіді та задоволення. Позивач обліковує за відповідачем борг за умовами Договору на загальну суму 69 550,00 грн., а тому позовні вимоги мотивовано простроченням відповідачем виконання зобов`язання. З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати (повернення) позики у сумі 69 550,00 грн., у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України. За розрахунками позивача сума втрат позивача від інфляції станом на 15.01.2021 року становить 3 429,05 грн. Також, змістом пункту 13 Договору сторони передбачили, що у випадку прострочення відповідачем терміну повернення позики, останній сплачує на користь позивача пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми за кожен день прострочення. Сума пені за несвоєчасне виконання зобов`язання станом на 15.01.2021 року становить 9 937,12 грн. Крім того, сума процентів від простроченої суми згідно статті 625 ЦК України станом на 15.01.2021 року становить 2 087,49 грн. Таким чином, за розрахунками позивача, з відповідача на користь позивача має бути стягнута заборгованість за договором позики у розмірі 85 003,66 грн., з яких: 69 550,00 грн. - основна сума боргу, 3 429,05 грн. - інфляційні втрати, 9 937,12 грн. - пеня, 2 087,49 грн. - проценти річних. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача - Давиденко Р.О. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 22 жовтня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аптека № 22» як позикодавцем та [PERSON] як позичальником було укладено Договір про надання безпроцентної позики № 16, відповідно до умов якого позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти на безпроцентній основі у розмірі 73 600,00 грн., а остання зобов`язалась повернути позику до 22 лютого 2020 року включно, щомісячно окремими частинами (платежами) до повного повернення (а.с. 19-20). У пункті 5 вищевказаного Договору позики визначено, що позика надається шляхом видачі готівкових коштів через касу позикодавця. Згідно з пунктом 4 даного Договору позики, позика повертається щомісячно в гривнях за наступним графіком: листопад 2019 року - 18 400,00 грн., грудень 2019 року - 18 400,00 грн., січень 2020 року - 18 400,00 грн., лютий 2020 року - 18 400,00 грн. Датою повернення позики вважається дата внесення грошових коштів в касу позикодавця або зарахування на рахунок позикодавця (п. 6 Договору позики). Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до положень ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі, тобто передав відповідачу обумовлену суму грошових коштів, що підтверджується видатковим касовим ордером № 39 від 22 жовтня 2019 року на суму 33 600,00 грн. (а.с. 21) та видатковим касовим ордером № 40 від 23 жовтня 2019 року на суму 40 000,00 грн. (а.с. 22). В свою чергу, відповідач [PERSON] порушила взяті на себе зобов`язання, та не повернула суму позики в обумовлений у договорі строк. Згідно прибуткового касового ордера № 62 від 24 жовтня 2019 року [PERSON] сплатила Товариству з обмеженою відповідальністю «Аптека № 22» 4 050,00 грн. в рахунок погашення позики за договором № 16 від 22 жовтня 2019 року (а.с. 23). Таким чином судом встановлено, що на теперішній час сума неповернутої позики становить 69 550,00 грн. (73 600,00 грн. - 4 050,00 грн. = 69 550,00 грн.). За вих. № 01 від 02 червня 2020 року позивач направив на адресу відповідача Вимогу-претензію про погашення заборгованості, в якій вимагав у дванадцятиденний строк від дня направлення цієї вимоги-претензії сплатити заборгованість за договором у розмірі 69 550,00 грн. (а.с. 24-25). Позивач зазначив, що відповідач ухиляється від повернення грошових коштів. У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивач вирішив скористатись правом вимоги та 04 березня 2021 року звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. З огляду на те, що відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань та не повернув суму позики, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми позики є законними та обґрунтованими, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу у розмірі 69 550,00 грн. Таким чином судом встановлено, що відповідачем було порушено право позивача на повернення йому грошових коштів, наданих позичальнику у позику, яке підлягає судовому захисту. Крім того, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних від простроченої суми у розмірі 2 087,49 грн. З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне. Положеннями статті 1050 ЦК України, визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 625 ЦК України закріплено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки судом встановлено, що на теперішній час грошові кошти отримані в позику відповідачем позивачу в повному обсязі не повернуті, слід дійти висновку про наявність законних підстав, для притягнення відповідача до передбаченої ст. 625 ЦК України відповідальності за порушення ним строків виконання грошового зобов`язання. Як вже зазначалось вище, заборгованість відповідача за Договором про надання безпроцентної позики № 16 від 22 жовтня 2019 року становить 69 550,00 грн. Згідно розрахунку 3 % річних від простроченої суми заборгованості за період з 01 грудня 2019 року по 15 січня 2021 року складають 2 087,49 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, у зв`язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека № 22» в цій частині підлягають задоволенню. Що стосується індексу інфляції, то згідно із Методикою розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженою Наказом Держкомстату № 265 від 27 липня 2007 року індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді порівняно з базисним. Розрахунок індексу інфляції повідомляється Листом Національного банку України, за даними Держкомстату України наступного місяця, який слідує за розрахунковим. Згідно розрахунку сума індексу інфляції від простроченої суми заборгованості за період з 01 грудня 2019 року по 31 грудня 2020 року становить 3 429,05 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути інфляційні втрати від простроченої суми заборгованості за період з 01 грудня 2019 року по 31 грудня 2020 року у розмірі 3 429,05 грн., тобто в межах заявлених позовних вимог, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека № 22» в цій частині також підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача пені за несвоєчасне повернення позики за період з 15 січня 2020 року по 15 січня 2021 року у розмірі 9 937,12 грн. суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України). У пункті 13 Договору про надання безпроцентної позики № 16 від 22 жовтня 2019 року сторонами було обумовлено, що у випадку прострочення позичальником терміну повернення позики, позичальник сплачує на користь позикодавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення. Оскільки судом встановлено, що на теперішній час грошові кошти отримані в позику відповідачем позивачу не повернуті, слід дійти висновку про наявність законних підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені за несвоєчасне повернення позики. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь пеню за несвоєчасне повернення позики за період з 15 січня 2020 року по 15 січня 2021 року. Однак, Законом України № 691-ІХ від 16.06.2020 року «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19» доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України пунктом 15, яким визначено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцяти денний строк після дня завершення такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Частиною 1 статті 5 ЦК України встановлено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Цей закон набрав чинності 04 липня 2020 року. Разом з цим, у частині 1 статті 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Аналогічні положення закріплені і у частині 2 статті 5 ЦК України, згідно якої акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Так, постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» № 211 від 11 березня 2020 року на всій території України з 12 березня 2020 року установлено карантин. На теперішній час встановлений Кабінетом Міністрів України на всій території України карантин триває. Відтак, враховуючи, що пунктом 15 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України звільнено позичальника від обов`язку сплачувати на користь позикодавця неустойку, штраф, пеню за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором, то нарахування позивачем пені за період з 12 березня 2020 року по 15 січня 2021 року, на переконання суду, не ґрунтується на законі та не підлягає стягненню з відповідача, а позивач має право на стягнення з відповідача на свою користь пені за несвоєчасне повернення позики за період з 15 січня 2020 року по 11 березня 2020 року включно. Рішенням Правління Національного банку України від 12 грудня 2019 року № 925-рш «Про розмір облікової ставки» з 13 грудня 2019 року встановлено облікову ставку - 13,5% річних. Рішенням Правління Національного банку України від 30 січня 2020 року № 76-рш «Про розмір облікової ставки» з 31 січня 2020 року встановлено облікову ставку - 11,00% річних. Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуОблікова ставка НБУРозрахункова ставка (% у рік)Пеня 15.01.202030.01.20201632 750.0013.527386.56 31.01.202031.01.2020132 750.00112219.69 01.02.202022.02.20202251 150.001122676.41 23.02.202011.03.20201869 550.001122752.51 Отже, пеня за несвоєчасне повернення позики за період з 15 січня 2020 року по 11 березня 2020 року включно становить 1 835,17 грн. (386,56 грн. + 19,69 грн. + 676,41 грн. + 752,51 грн. = 1 835,17 грн.). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути пеню за несвоєчасне повернення позики за період з 15 січня 2020 року по 11 березня 2020 року включно у розмірі 1 835,17 грн., а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека № 22» в цій частині підлягають частковому задоволенню. З урахуванням всього вищевикладеного суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека № 22» слід стягнути заборгованість за договором позики № 16 від 22 жовтня 2019 року у розмірі 76 901,71 грн., яка складається з: основної суми боргу - 69 550,00 грн., 3 % річних від простроченої суми заборгованості - 2 087,49 грн., інфляційних втрат від простроченої суми заборгованості - 3 429,05 грн., пені за несвоєчасне повернення позики - 1 835,17 грн. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптека № 22» підлягають частковому задоволенню, а порушені права позивача судовому захисту. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково на загальну суму 76 901,71 грн., а також враховуючи сплату позивачем, який є юридичною особою, судового збору у мінімальному розмірі для цих позовних вимог майнового характеру, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2 270,00 грн. На підставі ст.ст. 5, 207, 525, 526, 549, 551, 610, 612, 625, 1046-1049, п. 15 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України та

Outcome: partial