Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

У березні 2019 року позивач звернувся до Святошинського районного суду з позовом, вимогами якого визнання частково недійсним розпорядження Ленінградської районної державної адміністрації в м. Києві № 2432 від 06.08.1997 р. та свідоцтва про право власності від 06.08.1997 р. Позивач у своїх вимогах посилається на наступні обставини. З 16 липня 1985 року він, [PERSON] та [PERSON] є зареєстрованими за адресою: [ADDRESS] . У 1997 році [PERSON] звернулась до Ленінградської районної державної адміністрації в місті Києві (наразі Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація ) із заявою про приватизацію квартири [ADDRESS] . 06 серпня 1997 року Ленінградською районною державною адміністрацією в місті Києві видано розпорядження №2432 , відповідно до якого прохання наймача - [PERSON] задоволено та вирішено передати квартиру у приватну власність. 06 серпня 1997 року Ленінградською районною державною адміністрацією в місті Києві видано Свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого право власності на квартиру поділено на 3 рівних частки: 1/3 [PERSON] , 1/3 [PERSON] та 1/3 позивачу. Позивач стверджує, що він, будучи повнолітнім (виповнилося повних 19 років) на момент приватизації квартири не надавав згоду на приватизацію та не міг її надавати, оскільки в цей час перебував на навчанні у Київському військовому інституті управління і зв`язку з 1994 по 1999 рік , а режим навчання передбачав обов`язок студентів цілодобового перебування на території навчального закладу (в казармах) до закінчення навчання. 14 січня 2004 року позивач, будучи військовослужбовцем, став у чергу на поліпшення житлових умов у ЖК гарнізону міста Київ А0515 та ГІВЧ. В той же час, за твердженням позивача, станом на момент подання цього позову, самостійне чи службове житло ним не отримано, що на його переконання порушує його права та гарантії встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та Конституцією України. Як, зазначає позивач, причиною неможливості отримати службове житло для його сім`ї є наявність житла у приватній власності, що було набуте для нього без його згоди і, що тепер створює йому перешкоди в отриманні власного житла. Порушеня його права, полягає у тому, що він, будучи на момент приватизації повнолітнім та таким, за яким зберігається право на житло в період тимчасової відсутності, не надавав своєї згоди на приватизацію кватири у зв`язку з чим не реалізував свого права на безоплатне отримання житла. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримав та просить суд їх задовольнити з підстав викладених у позові. Ухвалою суду від 26 березня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження, рзозгляд вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом) сторін та задоволено клопотання про витребування доказів. У відзиві відповідач [PERSON] визнала позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] визнав позов в повному обсязі у своєму відзиві. Представник відповідача Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації у своєму відзиві просить відмовити у задоволенні позову та застосувати строк позовної давності. На ухвалу суду отримані матеріали приватизаційної справи. Відповідачі, які повідомлені судом про місце та час розгляду справи не з`явились, що не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. 11.06.1997 року [PERSON] , а також відповідачі [PERSON] і [PERSON] звернулись до Ленінградської районної державної адміністрації в місті Києві із заявою про приватизацію квартири [ADDRESS] (а.с.40). 06.08.1997 року Ленінградською районною державною адміністрацією в місті Києві видано розпорядження №2432 відповідно до якого прохання задоволено та вирішено передати Квартиру у приватну власність.( а.с.37). Станом на час подачі заяви та видачу розпорядження про приватизацію квартири квартири [ADDRESS] приватизація здійснювалась у відповідності до Закону «Про приватизацію державного житлового фонду» та положень наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56 «Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян» (із змінами, внесеними згідно з наказом Держжитлокомунгоспу від 05 серпня 1994 року № 72). Звертаючись до суду з даним позовом, як на порушення прав відповідачем, позивач посилався на те, що своєї згоди на приватизацію квартири не надавав, оскільки не звертався до органу приватизації з відповідною заявою , у зв`язку з чим у органу приватизації були відсутні правові підстави для здійснення приватизації частини квартири. Передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за яким зберігається право на житло. Тобто, вказана норма не передбачає подання заяви всіма членами сім`ї наймача, а свою згоду на приватизацію вони підтверджують підписами у заяві про приватизацію. Заява до органу до Ленінградської районної державної адміністрації в місті Києві (тепер Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація ( а.с. 40 ) містить підпис як самого [PERSON] так і підписи [PERSON] та [PERSON] . Факт не підписання заяви позивачем належними та допустимим доказами не спростований, в той час як згідно зі ст.81ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав,свобод чи інтересів. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація прийняв рішення про приватизацію квартири [ADDRESS] та видав свідоцтво про право власності на житло з дотриманням вимог Закону України « Про приватизацію державного житлового фонду» , в межах наданих повноважень, суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог та про відмову у задоволенні позову. На підставі вищевикладеного та ст.345 ЦК України, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»,

Outcome: dismissed