Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

ТОВ «Сучасний факторинг» (далі ТОВ) у листопаді 2016 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором, інфляційних втрат та трьох процентів річних за порушення грошового зобовязання, вказавши, що 14.11.2014 року між ТОВ та [PERSON] було укладено Договір позики №С0001226 на підставі якого відповідачу було надано позику в сумі 3630 гривень, з яких 3000 гривень отримані [PERSON] особисто, а 630 гривень на підставі п.9.2. Договору перераховано в якості страхового внеску ПрАТ «Страхове товариство «Стройполіс». [PERSON] зобовязалася щомісячно, протягом 12 місяців з метою погашення заборгованості за позикою та комісією сплачувати ТОВ по 520,33 гривень. Однак своїх зобовязань не виконала та сплатила лише один платіж 17.12.2014 року в сумі 525 гривень. За таких обставин позивач просив стягнути із [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитом в сумі 3105 гривень; штраф в сумі 1200 гривень із розрахунку 100 гривень за місяць; комісію за управління кредитом у сумі 4098,6 гривень в розмірі 6% в місяць за період з 14.01.2015 року до 01.11.2016 року; інфляційні втрати в сумі 1035,82 гривень за період з 14.01.2015 року до 01.11.2016 року та 3% річних в сумі 170,77 гривень за той же період, а усього 9610,19 гривень та судовий збір. В судове засіданні представник позивача надав письмову заяву в якій підтримав позовні вимоги та просив розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] та її представники у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вважаючи договір №С0001226 від 14.11.2014 року між ТОВ та [PERSON] недійсним, оскільки позивач не мав права надавати споживчі кредити. Крім того [PERSON] заперечувала факт укладання договору страхування із ПрАТ «Страхове товариство «Стройполіс» та перерахування позивачем грошових коштів в сумі 630 гривень вказаному страховику. Вважала, що нарахування та вимога про сплату щомісячної комісії за управління кредитом є протиправними оскільки незрозуміло, за які саме дії ТОВ передбачена така комісія. Нарахування штрафу в сумі по 100 гривень в місяць суперечить поняттю штрафу викладеному у ч.2 ст. 549 ЦК України. Крім того [PERSON] додатково пояснила, що не заперечує факту підписання договору від 14.11.2014 року та отримання кредиту в сумі 3000 гривень. Факт неповернення коштів пояснила, тим, що працює медсестрою у загальноосвітній школі, має невелику заробітну плату та внаслідок скрутного матеріального становища не могла своєчасно погашати кредит. Суд оголосивши письмові пояснення представника позивача, вислухавши відповідача та її представників, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 14.11.2014 року між ТОВ «Сучасний факторинг», як кредитодавцем, та [PERSON], як позичальником, укладено Кредитний договір №С0001226 (а.с. 15-16). За умовами вказаного договору кредитодавець зобовязується надати кредит позичальнику, а позичальник зобовязується повернути кредит та внести плату за користування кредитом в розмірі, порядку та на умовах визначених договором (п.1.1. Кредитного договору). Кредит надається позичальнику на споживчі цілі (п. 1.2. Кредитного договору). Сума кредиту складає 3630 гривень, строк користування кредитом 12 місяців (п. 3.1. Кредитного договору). Плата за користування кредитом складається із річних відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % від суми кредиту та щомісячної комісії за управління кредитом у розмірі 6% від суми кредиту (п. 3.2. Кредитного договору). Щомісячний платіж по погашенню тіла кредиту та плати за користування кредитом становить 520,33 гривень (п. 3.3. Кредитного договору). Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобовязаний повернути кредитодавцеві грошові кошти у строк та в порядку, що встановлені договором (ст. 1049 ЦК України). За повідомленням ПАТ КБ «Правекс-Банк» (а.с. 18), - 18.11.2014 року [PERSON] виплачено 3000 гривень. [PERSON] у судовому засіданні визнала факт отримання грошових коштів в сумі 3000 гривень за кредитним договором від 14.11.2014 року. На погашення заборгованості за кредитом [PERSON] 17.12.2014 року сплачено 525 гривень, що визнано сторонами. Таким чином заборгованість відповідача за кредитом становить 2475 гривень (із розрахунку 3000 грн. - 525 грн.). Пунктом 7.2. Кредитного договору передбачено штраф в сумі 100 гривень за кожний випадок прострочення чергового платежу позичальником. Оскільки Кредитним договором передбачено щомісячне погашення заборгованості, а відповідач після 17.12.2014 року припинила здійснювати платежі на погашення кредиту, то позивачем обґрунтовано розраховував штраф в сумі 1200 гривень за 12 місяців прострочення (із розрахунку 100 х 12). Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційні втрати за період з 14.01.2015 року по 01.11.2016 року (в межах позовних вимог) становлять 1405,07 гривень із розрахунку (2475 гривень х 143,3% (індекс інфляції за 2015 рік) х 100,9% х 99,6% х 101% х 103,5% х 100,1% х 99,8% х 99,9% х 99,7% х 101,8% х 102,8% (індекси інфляції за січень-жовтень 2016 року). В той же час позивач просив стягнути інфляційні втрати в сумі 1035,82 гривень. За змістом ч. 1 ст. 11 ЦПК України, - суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог. За таких обставин інфляційні втрати в межах заявлених вимог підлягають стягненню із [PERSON] на користь ТОВ «Сучасний факторинг» в сумі 1035,82 гривень. Три проценти річних від суми 2475 гривень за період з 14.01.2015 року по 01.11.2016 року становить 134 гривні. В той же час суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення із [PERSON] щомісячної комісії за управління кредитом. Відповідно до абз. 2 ч.1 ст. 360-7 ЦПК України, - висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016\~року у справі № 6-1746цс16, - положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним. За Кредитним договором №С0001226 від 14.11.2014 року ТОВ «Сучасний факторинг» встановлюючи щомісячну комісію за управління кредитом в розмірі 6% від суми кредиту, не зазначило і не повідомило позичальника які ж саме послуги за вказану комісію надаються [PERSON]. При цьому розмір комісії за управління кредитом (6%) в 600 разів перевищує розмір процентів за користування кредитом (0,01%). Фактично ТОВ «Сучасний факторинг» за рахунок [PERSON] нараховувало комісію за дії, які саме ж і здійснювало на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості тощо), що є незаконним. Крім того суд вважає недоведеним факт видачі [PERSON] кредиту в сумі 630 гривень, які згідно п.9.2. Кредитного договору повинні були сплачені кредитодавцем у вигляді страхового платежу. При цьому суд враховує відсутність платіжного документу, який би підтверджував факт перерахування ТОВ «Сучасний факторинг» грошових коштів в сумі 630 гривень на користь ПрАТ «Страхове товариство «Стройполіс» за страхування [PERSON] від нещасного випадку. Надана суду позивачем копія Реєстру №3 підписана представниками ТОВ «Сучасний факторинг», як страхувальником, та ПрАТ «СТ «Стройполіс», як страховиком, передбачає що загальна страхова премія яка підлягає сплаті Страховику за цим реєстром складає 14532 гривні (а.с. 70). Отже вказаний реєстр лише передбачає необхідність оплати страхової премії у певному розмірі, а не підтверджує сам факт такої оплати. Крім того посилання представника позивача (а.с. 69) на відсутність у ТОВ «Сучасний факторинг» Договору страхування [PERSON] від нещасних випадків, не можуть бути прийняті судом, оскільки відповідач категорично заперечувала факт особистого укладання будь-яких договорів страхування із ПрАТ «СТ «Стройполіс», а згідно п.9.2. Кредитного договору саме ТОВ «Сучасний факторинг» повинно було застрахувати ризики повязані зі смертю, стійкою втратою працездатності позичальника в результаті нещасного випадку. За таких обставин належні докази укладення договору страхування та сплати страхового платежу на виконання п.9.2. Кредитного договору мали бути, але не були надані суду позивачем. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином позовні вимоги ТОВ «Сучасний факторинг» підлягають частковому задоволенню та з [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за Кредитним договором №С0001226 від 14.11.2014 року, а саме заборгованість за кредитом в сумі 2475 гривень, штраф в сумі 1200 гривень, інфляційні втрати в сумі 1035,82 гривень та три проценти річних в сумі 134 гривні. Щодо доводів відповідача та її представників про недійсність кредитного договору у звязку із відсутністю у ТОВ «Сучасний факторинг» відповідного дозволу (ліцензії) на право укладати договори споживчого кредиту, суд вважає, що такі доводи виходять за межі розглядуваної справи, оскільки відповідачем не було подано зустрічного позову про визнання недійсним кредитного договору №С0001226 від 14.11.2014 року. [PERSON], якщо вважає свої права порушеними, а кредитний договір недійсним, не позбавлена права звернення до суду з відповідним позовом в загальному порядку передбаченому ЦПК України. Судовий збір, за правилами ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню із відповідача на користь ТОВ пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Сума задоволених позовних вимог складає 4844,82 гривень, що становить 50,41% від розміру первісно заявлених вимог в сумі 9610,19 гривень. При зверненні до суду позивачем було помилково сплачено судовий збір в сумі 1380 гривень, замість 1378 гривень (а.с. 8). Таким чином судовий збір, який підлягає стягненню із [PERSON] на користь позивача становить 694,65 гривень (50,41% від 1378 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial