Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» (далі - позивач) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] (далі - відповідач) заборгованість за Кредитним договором № 19Ф-АК-13 від 05.07.2011 у розмірі 90123,17 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 05.07.2011 ПАТ «ВТБ Банк» (далі - Банк) та відповідачем був укладений Кредитний договір № 19Ф-АК-13 від 05 липня 2011 року, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 115 500,00 грн строком погашення не пізніше 05.07.2018 року, проценти за користування кредитом 19%. Предметом застави був автомобіль марки Кіа моделі - Soul, 2011 року випуску, тип - легковий седан, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір - чорний, реєстраційний номер [NUMBER] , який належав Відповідачу. 27.11.2012 було винесене Рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором від 05.07.2011 р. № 19Ф-АК-13 у загальній сумі 110 221,30 грн. 31.01.2013 Дніпровським районним судом м. Києва за заявою ПАТ «ВТБ Банк» було видано виконавчий лист на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 27.11.2012 по справі за вищевказаним позовом Банку. 20.09.2016 Зміївським РВ ДВС ГТУЮ у Харківській області у виконавчому провадженні № 52221766 по виконанні виконавчого листа № 755/373/13 від 13.09.2013 винесено постанову про об`єднання у зведене виконавче провадження 52298233. В межах зведеного виконавчого провадження № 52298233 було реалізовано заставний автомобіль марки Кіа моделі - Soul, 2011 року випуску, тип - легковий седан, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір - чорний, реєстраційний номер [NUMBER] , кошти від реалізації якого були перераховані в рахунок погашення заборгованості стягувану ПАТ «ВТБ Банк». 22.12.2016 на рахунок стягувача - Банку надійшли кошти в сумі 111 723,51 грн. (сто одинадцять тисяч сімсот двадцять три гривні 51 копійок) по виконавчому листі № 755/373/13 від 13.09.2013. Згідно Розрахунку заборгованості за кредитним договором № 19Ф-АК-13Ю, розрахованого на 22.01.2018, наданого Банком, кошти в сумі 111 723,51 грн., що надійшли по В/Л № 755/373/13 були перераховані: - в рахунок погашення заборгованості в сумі 101 355,24 (сто одна тисяча триста п`ятдесят п`ять гривень 24 копійки; - в рахунок погашення нарахованих відсотків в сумі 8 866,06 (вісім тисяч вісімсот шістдесят шість гривень 06 копійок); - в рахунок погашення витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді 1502,21 (одна тисяча п`ятсот дві гривні 21 копійка); Позивач зазначає, що всього заборгованість відповідача за договором № 19Ф-АК- 13Ю від 05.07.2011 станом на дату розрахунку 22.01.2018 складає: 90 123,17 грн., з яких за кредитом: 0 нуль гривень; за відсотками: 90 123,17 грн. 22.01.2018 між Банком та позивачем укладено Договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 220118нв, відповідно до якого ПАТ «ВТБ Банк» відступило ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» права вимоги за Кредитним договором № 19Ф-АК-13 від 05.07.2011. Станом на теперішній час, усі права вимоги, які існували у ПАТ «ВТБ Банк» в рамках Кредитного договору № 19Ф-АК-13 від 05.07.2011, належать позивачу, тому виконання зобов`язань за кредитом має виконуватись на користь нового кредитора - позивача. Повідомлення позивача на адресу відповідача від 12.02.2018 залишилось не виконаним останнім. Посилаючись на приписи статей 599, 1046, 631, 1048, 1049, 525,526 ЦПК України, позивач просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач надав до суду відзив на позов, за яким просить у задоволені позову відмовити. Мотиви незгоди зводяться до такого, що з відповідача рішенням суду стягнути вся сума заборгованості за укладеним кредитним договором, його автомобіль був вилучений та реалізований, банк отримав усі кошти за договором, а тому нарахування відсотків після рішення суду є протиправним, що узгоджується з висновком Великої палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 04.07.2018 №310/11534/13-ц, за яким право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В судове засідання позивач не прибув, надав заяву, в якій просить розглянути справу за відсутність представника, позов задовольнити (а.с.88, 130). Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить розглянути справи без його участі, у задоволені позову відмовити. Ухвалою суду від 17.01.2020 провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 17.02.2020 (а.с.79). Ухвалою суду від 17.03.2020 повернуто позивачу заяву про збільшення позовних вимог, як таку, що подана з порушенням строків, визначених ст.49 ЦПК України (а.с.138). Враховуючи приписи ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе вирішити справу на підставі наявних в ній доказів та документів. Обставини справи, встановлені судом. Між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] був укладений Кредитного договору №19Ф-АК-13 від 05.07.2011 згідно якого Банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 115500 гривень строком погашення 05.07.2018, проценти за використання кредитом становлять 19% річних (а.с.6-14). Відповідно до п.3.3 Кредитного договору відповідач зобов`язувався своєчасно здійснювати повернення кредиту та сплачувати нараховані проценти. Згідно з п.3.3.1 розмір процентної ставки становить 19,00 %, з урахуванням можливості її збільшення, у випадку ; за п.3.8 цього договору предметом застави є автомобіль марки KIA моделі - Soul, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] ; за п.8.1 усі спори, розбіжності або вимоги, які виникають з цього Договору або у звязку з ним, у тому числі такі, що стосуються його виконання, порушення, припинення, розірвання або визнання недійсний, підлягають вирішенню в постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків згідно з регламентом цього третейського суду. Згідно з Кредитним договором між ПАТ «ВТБ Банк» та відповідачем в забезпечення виконання зобов`язань був укладений Договір застави №19Ф-АК-13 від 05.07.2011, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Башинською Л.В. (а.с.17-20). Відповідачем визнано, копією меморіального ордеру №19789 від 05.07.2011 підтверджено, що відповідно до вищевказаного Кредитного договору відповідач отримав від Банку кошти в сумі 115 500 грн (а.с.21). 27.11.2012 рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків позов ПАТ «ВТБ Банк» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором від 05.07.2011 № 19Ф-АК-13 у загальній сумі 110 221,30 грн задоволений повністю, з відповідача на користь Банку стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 110 221,30 грн, з яких 100 491,69 грн в рахунок погашення строкової заборгованості, 5206,75 в рахунок погашення простроченої заборгованості, 19,89 грн - в рахунок строкової заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі, 2625,17 грн - в рахунок пені за прострочену заборгованість за користування кредитом, 1787,01 грн - в рахунок пені за прострочену заборгованість за процентами за користування кредитом, 43,16 грн - трьох процентів річних на прострочену заборгованість за кредитом, 29,38 грн - в рахунком трьох процентів річних на прострочену заборгованість за процентами за користування кредитом, 9,01 грн та 9,24 грн - в рахунок інфляційних витрат, а також в рахунок погашення витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді -1502,21 грн (а.с.31-34). 31.09.2013 Дніпровським районним судом м. Києва за результатом розгляду 31.01.2013 заяви Банка про видачу виконавчого документа (справа №755/373/2013) видано виконавчий лист на виконання вказаного рішення третейського суду від 27.11.2012 по справі за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.37-38). Постановою головного державного виконавцем Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Шевчука А.І. про об`єднання у зведене виконавче провадження від 20.09.2016 - виконавче провадження №52221766 за виконавчим листом №755/373/13, виданим 13.09.2013, об`єднано у зведене виконавче провадження №52298233 (а.с.35- 36). Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором №19Ф-АК-13, складеним Банком, строк дії договору з 05.07.2011 по 05.07.2018, відсоткова ставка 24% річних, сума заборгованості станом на 22.01.2018 дорівнює 90 123,17 грн, з яких 0 грн - кредит, 90 123,17 грн - відсотки за період 2013-2017 роки; кошти в сумі 111723,51 грн (110 221,30 грн + 1502,21 грн) по виконавчому листу №755/373/13 надійшли Банку 22.12.2016, що також визнано й відповідачем (а.с.27-30). З копії договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами №220118нв від 22.01.2018 вбачається, що ПАТ «ВТБ Банк» передає (відступає) позивачу свої права вимоги до Боржників, зокрема й за кредитним договором №19Ф-АК-13 (а.с.44-54, 54-55), про що на адресу відповідача Банком було направлено повідомлення про відступлення прав вимоги від 22.01.2018 №б/н (а.с.39). Вирішуючи спір, суд враховує такі норми права. Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України). За приписами ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Аналіз наведених положень ст.1048 ЦК України дозволяє дійти висновку, що приписи ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Одночасно положеннями ч.2 ст.1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Отже, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Таким чином, позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України на дострокове повернення йому частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України, як шляхом пред`явлення досудової вимоги, так і судової. Згідно із правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 14-10цс18, який також врахований Верховним Судом при винесені постанови від 26.06.2018 по справі № 449/338/16-ц (провадження № 61-9389ск18) http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/75690102), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На підставі викладеного суд зазначає, що звернувшись в листопаді 2012 року до Третейського суду із позовом про стягнення з відповідача кредитної заборгованості у повному обсязі (як простроченої так і строкової, в тому числі строкової заборгованості за процентами за користування кредитом), первісний кредитор - Банк реалізував своє право на пред`явлення вимоги в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України, чим змінив строк виконання в повному обсязі кредитного зобов`язання, а тому у Банка припинилося право нараховувати проценти за кредитом. Як вбачається з копії розрахунку заборгованості за Кредитним договором, складеним Банком та наданим позивачем до суду, спірна сума заборгованості за відсотками нарахована Банком відповідачу за період 2013-2017 роки, тобто після припинення у Банка відповідного права (а.с.27-30). Враховуючи викладене та наявність права первісного кредитора - Банка нараховувати проценти/відсотки в межах строку кредитування, вимоги нового кредитора - позивача про стягнення з відповідача відсотків поза межами такого строку є безпідставними. Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За приписами ст.50 Закону України «Про третейські суди» сторони, які передали спір на вирішення третейського суду, зобов`язані добровільно виконати рішення третейського суду, без будь-яких зволікань чи застережень. Рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим Законом (ст.51 вказаного Закону). Отже, враховуючи наведені у даній справі обставини, з моменту прийняття третейським судом рішення у кредитора виникло право на стягнення з боржника сум за ст.625 ЦК України, оскільки з цього моменту права кредитора за кредитним договором, який припинився у зв`язку із достроковим стягненням кредиту, трансформувалися в охоронні правовідносини. З огляду на викладене, зважаючи на приписи ст.13 ЦПК України, за якими суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, та в межах заявлених нею вимог, суд доходить висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. За приписами ч.1 ст.141 ПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed