Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 17 червня 2010 року між ТОВ «Оратанія» та [PERSON] укладено договір позики, за яким отримали в борг 961\~223 грн., що в еквіваленті становило 121520 дол. США, з кінцевим терміном повернення до 18 грудня 2010 року. На виконання зобовязань був також укладений договір іпотеки, а саме 3/5 частин нежитлового приміщення, що розташовані за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Л. України, буд. 33. У квітні 2013 року вони отримали від [PERSON] вимогу про усунення порушень. При зясуванні обставин стало відомо, що відповідач на підставі рішення державного реєстратора відповідачка зареєструвала за собою право власності на вищевказане майно. Вказали, що даний правочин є недійсним, оскільки його зміст суперечить ЦК України, Закону України «Про іпотеку», умовам договору. Так, вони мали укласти договір про задоволення вимог іпотеко держателя та передачу предмета іпотеки у власність іпотекодержателя. Але такий договір не укладався. При реєстрації відсутній був звіт про оцінку спірного майна. Тому реєстратор прийняв рішення з порушенням встановленого порядку. Просив суд визнати недійсним правочин щодо набуття права власності [PERSON] на 3/5 частин нежитлового приміщення загальною площею 196,2 кв.м, що розташовані за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Л. України, буд. 33, номер запису про право власності 1643040 від 05 червня 2013 року, на підставі договору іпотеки від 17 червня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення державного реєстратора Державної реєстраційної служби України [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 3939867 від 13 липня 2013 року та скасувати його. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, що за договором позики кошти не передавались, тому відповідач неправомірно зареєстрував за собою право власності. Якби гроші були передані, то з відповідачем мав би укладатись договір про задоволення вимог іпотекодержателя. А [PERSON] не зверталась до них з вимогою погасити борг. У звязку з порушенням державним реєстратором вимог така реєстрацію права власності також не відповідає вимогам закону. Просила суд зад волити позов. У судовому засіданні представник [PERSON] проти позову заперечувала, подала суду письмові заперечення. Просила відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 17 червня 2010 року між ТОВ «Оратанія» та [PERSON] укладено договір позики. У п.1 договору вказано, що товариство позичає в [PERSON] грошові кошти у сумі 961\~223 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на день підписання договору становить 121\~520 дол. США, на строк 6 місяців, а саме до 18 грудня 2010 року. без нарахування відсотків. Договором позики сторонами погоджений також графік погашення позики. 17 червня 2010 року між [PERSON] та ТОВ «Оратанія» було укладено договір позики, відповідно до умов п. 1 якого ТОВ «Оратанія» позичив у [PERSON] грошові кошти у сумі 961 223 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на день підписання цього договору становить 121 520 доларів США. Відповідно до умов п. 3 договору позики на виконання зобовязань по даному договору, сторони зобовязались укласти договір іпотеки нерухомого майна, а саме 3/5 частини нежитлових приміщень, що складаються із підсобного приміщення 15 пл. 7,6 кв.м., підсобного приміщення 16 пл.10,1 кв.м., кухні 17 пл. 8.2 кв.м., святкового залу 18 пл.156,9 кв.м., тамбура 19 пл. 5,4. кв.м., туалету 20 пл. 5,6 кв.м.. туалету 27 пл. 1,2 кв.м., туалету 28 пл.1,2 кв.м., в загальному 196,2 кв.м., які розташовані за адресою: м. Вишневе, вул. Л.Українки, буд 33, що належить позичальнику на підставі свідоцтва про право власності від 23 серпня 2001 року. 17 червня 2010 року [PERSON] та ТОВ «Оратанія» уклали договір іпотеки, відповідно до умов п. 1 якого цей договір забезпечує виконання ТОВ «Оратанія» зобовязання, що випливають із укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем договору позики, за умовами якого іпотекодавець зобовязаний повернути іпотекодержателю позичені кошти в сумі 961 223 грн., що за офіційним курсом НБУ станом на день підписання цього договору становить 121 520 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 18 грудня 2010 року без нарахування відсотків за користування позиченими коштами, а також інші витрати на здійснення забезпеченої заставою вимогами. Відповідно до умов п. 2 договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно: 3/5 частини нежитлових приміщень, що складаються із підсобного приміщення 15 пл. 7,6 кв.м., підсобного приміщення 16 пл.10,1 кв.м., кухні 17 пл. 8.2 кв.м., святкового залу 18 пл.156,9 кв.м., тамбура 19 пл. 5,4. кв.м., туалету 20 пл. 5,6 кв.м.. туалету 27 пл. 1,2 кв.м., туалету 28 пл.1,2 кв.м., в загальному 196,2 кв.м., які розташовані за адресою: м. Вишневе, вул. Л.Українки, буд 33, що належить позичальнику на підставі свідоцтва про право власності від 23 серпня 2001 року. Згідно вимог п. 8.12 договору іпотеки іпотекодержатель має право у випадку невиконання основного зобовязання, задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у спосіб, визначений цим договором та чинним законодавством України. Відповідно до умов п. 10.4 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на вибір іпотекодержателя на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачені підстави недійсності правочину, а саме: недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частиною першою-третьою (зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, п'ятою (правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним) та шостою (правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей) статті 203 ЦК України. Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно ч. 1 ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За змістом ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. 21 березня 2013 року на адресу ТОВ «Оратанія» направлено вимогу про повернення грошових коштів за договором позики від 17 червня 2010 року. При цьому у вимозі містилось застереження про звернення стягнення на майно шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки. Дане повідомлення отримано ТОВ «Оратанія» 02 квітня 2013 року, що підтверджується відповідним зворотнім повідомленням. 05 червня 2013 року [PERSON] звернулась до реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Головного територіального управління юстиції в Київській області із заявою про реєстрації права власності на предмет іпотеки. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області від 05 липня 2013 року за № 3582467 зупинено розгляд заяви про державну реєстрацію, прийнятої 05 липня 2013 року за реєстраційним номером 433592, з підстав відсутності у повному обсязі документів, визначених Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженої постановою КМУ від 22 червня 2011 року. А саме звіту про оцінку майна. Після подачі [PERSON] звіту про оцінку майна було відновлено розгляд заяви. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області від 13 липня 2013 року за № 3939867 прийнято рішення про проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки: 3/5 частини нежитлових приміщень, що складаються із підсобного приміщення 15 пл. 7,6 кв.м., підсобного приміщення 16 пл.10,1 кв.м., кухні 17 пл. 8.2 кв.м., святкового залу 18 пл.156,9 кв.м., тамбура 19 пл. 5,4. кв.м., туалету 20 пл. 5,6 кв.м.. туалету 27 пл. 1,2 кв.м., туалету 28 пл.1,2 кв.м., в загальному 196,2 кв.м., які розташовані за адресою: м. Вишневе, вул. Л.Українки, буд 33. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Обовязок доказування і подання доказів покладається на сторони. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до розяснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»: судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. При розгляді справи позивачем також вказувалось на відсутність укладеного правочину між товариством та [PERSON] про задоволення вимог. Відповідно до ст.10 ЦПК України судом уточнено позовні вимоги щодо зазначення який саме правочин оспорює позивач. Разом з тим, уточнень до позовної заяви не надходило. У судовому засіданні позивачем не подано суду належних та допустимих доказів своїм вимогам в частині порушення вимог законодавства щодо реєстрації права власності. На час розгляду справи рішення реєстратора є чинне та не скасоване. Інші доводи щодо відсутності оцінки майна на час проведення реєстрації, безгрошовості укладеного договору позики, спростовуються матеріалами справи та дослідженими матеріали цивільної справи за №369/8297/14ц. На підставі наведеного, оцінюючи кожний доказ окремо та у їх сукупності, суд приходить до висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст. 154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, тому підлягають скасуванню заходи забезпечення позову.

Outcome: dismissed