Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду з позовомпро визнання дійсним нікчемного договору купівлі-продажу нерухомого майна, посилаючись на те, що відповідачам по справі [PERSON], [PERSON] ( на даний час покійному), [PERSON] та третій особі по справі [PERSON] належить на праві власності по 1/4 частини нежитлового приміщення, що знаходиться в с. Кардашівка Сумського району Сумської області. 24 січня 2014 року між позивачем та відповідачами була досягнута домовленість щодо купівлі-продажу 3/4 частин спірного нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS], що складається з пилорами «Б» - загальною площею 145,2 м2, столярного цеху «В» - загальною площею 306,2 м2, виробничого корпусу «Г» - загальною площею 258,4м , виробничого корпусу «Д» - загальною площею 129,2 м , навісу «Е», в рахунок чого позивачем було передано 20 000 доларів США, що в еквівалентно на час передання грошових коштів 159860, 00 грн. (курс валют за даними НБУ станом на 24. 01. 2014 року складав 799,3 грн.), про що відповідачами була написана та підписана власноручно розписка. Вказана сума грошових коштів була передана відповідачам в рахунок купівлі-продажу вказаної частини нежитлового приміщення та підтверджує факт існування зобов'язання щодо укладання договору купівлі-продажу, від якого відповідачі ухиляються. Під час передавання грошових коштів в рахунок придбання нежитлового приміщення та написання розписки між сторонами були досягнуті всі істотні умови договору купівлі-продажу, а саме: предмет договору - нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] з визначенням конкретного майна; ціна - 20000,00 доларів США, строк нотаріального посвідчення договору - протягом одного місяця з моменту передання грошових коштів. В тому числі, на підтвердження фактичного виконання умов договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, відповідачі передали позивачу у фактичне користування спірне приміщення, де позивач розташував належне йому обладнання та здійснює підприємницьку діяльність, пов'язану з обробкою деревини. На неодноразові звернення з проханням прибути до нотаріуса з документами для укладення договору купівлі - продажу відповідачі не реагують, а тому позивач вимушений звернутись до суду з позовом, оскільки, вважає, що його права та інтереси порушено і вони підлягають захисту та відновленню. Оскільки відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу спірного майна, позивач просив постановити рішення про визнання дійсним нікчемного договору купівлі-продажу нерухомого майна. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали свої вимоги в повному обсязі. Третя особа [PERSON] також вважав позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки між сторонами дійсно була досягнута домовленість про всі істотні умови договору купівлі-продажу спірного майна, зокрема, щодо ціни майна і обумовлена сума коштів була [PERSON] передана відповідачам по справі. [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, пояснивши, що всіх істотних умов щодо договору купівлі-продажу між сторонами досягнуто не було. Зокрема, сторони не зійшлися в строках оплати, вартості майна, в кожного була своя думку і щодо необхідності укладання договору, і щодо всіх інших істотних умов договору. [PERSON] позов не визнав, пояснивши, що йому дійсно було відомо, що якісь перемовини щодо купівлі-продажу спірного майна йдуть, начебто за 40-45 тис. доларів США, але він коливався, з продажем своїє частки не визначився. Гроші за майно не отримував, розписок не писав, не обговорював ні з ким умови укладання договору - купівлі продажу, пропозиції укласти договір до нього не надходило. Свою частку він оцінив би в 15000 доларів США, а до інших йому було байдуже. Притягнута до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON], яка, звернувшись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, прийняла спадщину після померлого [INFO] року чоловіка [PERSON], якому також в праві власності належала ј частка у спірному майні, в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи була належним чином повідомлена. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд не вбачає підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. У відповідності з ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (стаття 638 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності з положеннями статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У відповідності з приписами статті 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. У відповідності з ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам ( ч. 1 ст. 203 ЦК України). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. ( ч. 2 ст. 203 ЦК України). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. ( ч. 3 ст. 203 ЦК України). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом ( ч. 4 ст. 203 ЦК України). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним ( ч. 5 ст. 203 ЦК України). Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей ( ч. 1 ст. 203 ЦК України). У відповідності з ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу є підставою недійсності правочину. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається ( ч. 2 ст. 215 ЦК України). У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У відповідності ст. 218 Цивільного кодексу України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON] ( на даний час покійному), [PERSON] та третій особі по справі [PERSON] належить на праві власності по 1/4 частини нежитлового приміщення, що знаходиться в [ADDRESS] і складається з пилорами «Б» - загальною площею 145,2 м2, столярного цеху «В» - загальною площею 306,2 м2, виробничого корпусу «Г» - загальною площею 258,4 кв. м. , виробничого корпусу «Д» - загальною площею 129, 2 кв. м , навісу «Е». Зазначена обставина не оспорюється сторонами і підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна( ар. с. 9-26). З наданої позивачем розписки (копія якої мається у справі, ар. с.7) вбачається, що [PERSON] та [PERSON] отримали від [PERSON] 167000 гривень ( еквівалент 20000 доларів США) в рахунок оплати за ѕ частини вартості нежитлових приміщень за адресою [ADDRESS], які складаються з пилорами «Б», столярного цеху «В», виробничого корпусу «Г». виробничого корпусу «Д», навісу «Е» ( ар. с.7). У відповідності з ст. ст. 526, 527, 623 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання. В разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання боржником він зобов'язаний відшкодувати кредитору завдані цим збитки. У відповідності з положеннями статті 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається( ч.2 ст. 220 ЦК України). У відповідності з ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України позивач не надав суду доказів на підтвердження своїх вимог, а саме на підтвердження того, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу спірного майна на умовах, які викладені в позовній заяві і сторони досягли домовленості щодо всіх істотних умов договору - строків, порядку розрахунків, вартості спірного майна,тощо. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснивши, що дійсно йому, а також [PERSON], [PERSON] та покійному [PERSON] належало по ј частині спірних нежитлових приміщень, які використовувались ними спільно для ведення підприємницької діяльності. В 2014 році від [PERSON] надійшла пропозиція купити пилораму. Пропозиція надійшла йому, [PERSON], а також [PERSON] та [PERSON], [PERSON] не збирався продавати свою частку. Попередньо питання про купівлю - продаж спірного майна обговорювали втрьох - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] [PERSON] потім вже сказали, що готується угода про продаж; [PERSON] був в цілому згоден, він знав, що це планується зробити, але своєї остаточної думки він не сказав. Домовленість була така, що [PERSON] вносить 20000 доларів США, потім протягом місяця іншу частину - ще еквівалент 20000 доларів США, а потім протягом року остачу в розмірі 12000 доларів. 20000 доларів США [PERSON] передав йому та [PERSON], про що ними була написана розписка ( ар.с.7). Через місяць [PERSON] сказав, що в нього виникли фінансові складнощі, просив відстрочити подальший розрахунок, а потім попросив повернути гроші. В подальшому виникли спори з приводу розрахунків, оскільки [PERSON] з моменту передачі 20000 доларів США працював на пилорамі, отримував прибуток, хоча остаточно за нерухоме майно не розрахувався. Третя особа [PERSON] пояснив суду, що своєї частки в спірному майні він не збирався продавати, однак такі розмови між іншими співвласниками були, хоча він і не був присутній при таких розмовах, з цього приводу лише спілкувався по телефону з [PERSON], а в подальшому у приватного нотаріуса [PERSON] він дав згоду на продаж своїх часток іншими співвласниками. Така згода бала потрібна, оскільки він як співвласник, мав переважне право на купівлю часток інших співвласників. Відповідач [PERSON] пояснив суду, що йому, як співвласнику спірного майна, дійсно було відомо, що якісь перемовини щодо купівлі-продажу спірного майна йдуть, начебто за 40-45 тис. доларів США, але він коливався, з продажем своєї частки не визначився і не прийняв рішення щодо продажу своєї частки с спірному майні. Гроші за належну йому частку майна він не отримував, ніяких розписок про отримання грошей не писав, не обговорював ні з ким умови укладання договору - купівлі продажу, пропозиції укласти договір до нього не надходило. Свою частку він оцінив би в 15000 доларів США, а до інших йому було байдуже. З наданої суду розписки [PERSON] та [PERSON] вбачається, що вони отримали 20000 доларів США від [PERSON] в рахунок оплати за ѕ частини спірного майна, однак таке формулювання дозволяє на власний розсуд тлумачити зміст розписки, оскільки незрозуміло, чи все спірне майно було оцінено в 20000 доларів США, чи це була лише частина обумовленої суми. Така невизначеність формулювань не дає можливості зробити висновок про досягнення між сторонами всіх істотних умов договору. Більше того, в заяві [PERSON] від 4 квітня 2016 року ( ар. с. 213) передана ним відповідачам сума коштів в 20000 гривень визначена як завдаток, тобто вартість всього майна, щодо якого можливо був би укладений договір купівлі-продажу, не був визначений. Крім того, розписка, на яку посилається [PERSON], написана лише [PERSON] та [PERSON], тоді як інші співвласники спірного майна в розписці не фігурують, хоча за змістом розписки мова йде про продаж ѕ частин спірного нерухомого майна, тоді як [PERSON] та [PERSON] належить лише по ј частині спірного майна, тобто Ѕ частина спірних приміщень. На підтвердження своїх вимог [PERSON] надав суду лист на адресу відповідачів з вимогою про укладення договору купівлі-продажу ( ар. с. 27). До зазначеного листа також було додано проект договору купівлі-продажу( ар. с. 28-30). Разом з тим, наявність пропозиції щодо укладення договору та наявність проекту договору не можуть свідчити про досягнення між сторонами всіх істотних умов договору купівлі - продажу, оскільки , якби сторони досягли всіх істотних умов договору, вони б мали можливість нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу спірного майна. Про те, що між сторонами не було досягнуто домовленості щодо укладення договору купівлі - продажу спірного майна і щодо всіх істотних умов договору свідчить також і нотаріально посвідчена заява відповідачів на адресу співвласника майна [PERSON], в якій зазначається, що станом на 4 листопада 2013 року відповідачі оцінили вартість спірного майна в 450 000 гривень( ар. с. 44), тоді як [PERSON] в позові стверджує, що вартість спірного майна була визначена домовленістю сторін в розмірі 20000 доларів США, що складало 159860 гривень ( за курсом валют станом на 24 січня 2014 року 799, 3 грн. за 100 доларів США). У відповідь на лист відповідачів від 4 листопада 2013 року [PERSON] своїм листом від 3 грудня 2013 року повідомив, що з заяви відповідачів про намір продати свої частки в спірному майні, окрім ціни продажу, не зазначено інші умови, на яких продавець продає свої частки, хоча такі умови є істотними та повинні визначити порядок та строк проведення розрахунків, а також інші істотні умови договору ( ар. с.210). За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову про визнання дійсним нікчемного правочину, а саме договору від 23 січня 2014 року купівлі-продажу ѕ частин спірного нерухомого майна. При цьому суд виходить з того, що позивач має право звернутися за захистом свого порушеного права з іншими вимогами, зокрема, про стягнення грошових коштів, безпідставно набутого майна, тощо. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed