Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], отримана ним у дар від [PERSON] 20 червня 2014 року, просив усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням, шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Вказав на те, що відповідачі безпідставно проживають у вказаній квартирі, комунальні послуги не сплачують. Представник позивача надав заяву згідно якої просить розглядати позов за її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутності не надавали. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який згідно заяви не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явилися, на підставі ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що 20 червня 2014 року [PERSON] передала у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] в м. Новомосковськ Дніпропетровської області Дніпропетровської області, про що складено договір дарування квартири, зареєстрований приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1082. Право власності позивача на нерухоме майно зареєстровано 20 червня 2014 року за № 6075767 /а.с.4, 5/. Згідно положень ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, на даний час власником спірного домоволодіння є позивач. З матеріалів справи вбачається, що на даний час в квартирі проживають відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] /а.с.6/, що унеможливлює користування приміщенням його власником, і цим порушуються права власника. Згідно ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 346 ЦК України, право власності припиняється, зокрема, у разі відчуження власником свого майна. Відповідно до положень ст. 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника житла (жилого будинку, квартири), які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження підстав набуття відповідачами права користування та за умови того, що позивач набув право власності на спірний об`єкт нерухомого майна 20 червня 2014 року, направляв на адресу відповідачів вимоги про виселення з житлового приміщення, залишені без відповіді /а.с.7-14/ то особи, що користувались нерухомим майном вважаються такими, що втратили право користування цим житлом з моменту його відчуження власником. Отже, позов в частині виселення зазначених осіб з домоволодіння без надання іншого житлового приміщення підлягає задоволенню. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 243,60 гривень, тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 243,60 гривень підлягає пропорційному стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved