Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на житловий будинок та земельні ділянки. В обґрунтування позову зазначала, що 08 червня 1997 року був укладений шлюб між нею та відповідачем. Шлюб було розірвано на підставі рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 27.10.2009 року. З 2000 року між сторонами були фактично припинені шлюбні відносини: вони разом не проживали з цього періоду часу, в них був відсутній спільний бюджет, взаємні обов`язки, припинено ведення спільного господарства. 06 травня 2003 року позивачка придбала у власність у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , а також земельні ділянки загальною площею 0,19 га розташовані в м.Герца: 0,10 га - для обслуговування житлового будинку (кадастровий номер 7320710100:01:001:0426) та 0,937 га - для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер 7320710100:01:001:0425). Враховуючи викладене, позивачка вважає, що спірне нерухоме майно було придбане нею за особисті кошти та за час їхнього з відповідачем окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Просила визнати за нею право особистої приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] та земельні ділянки загальною площею 0,19 га розташовані в м.Герца: 0,10 га - для обслуговування житлового будинку (кадастровий номер 7320710100:01:001:0426) та 0,937 га - для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер 7320710100:01:001:0425). У судове засідання позивачка не з`явився, однак її представником [PERSON] подано до суду заяву, в якій він підтримує позовні вимоги, просить справу розглянути у його відсутності та відсутності позивачки, щодо винесення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки суду не повідомив, а також не подав відзив на позов. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивачки, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України,суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що з 08 червня 1997 року по 27 жовтня 2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 27.10.2009 року. Факт припинення між сторонами шлюбних відносин з 2000 року підтверджується рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 27.10.2009 року - рішенням суду встановлено, що сторони з 2000 року проживають окремо та спільне господарство не ведуть. 06 травня 2003 року [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу придбала житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,19 га, що знаходиться у м.Герца, наданої для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства ( 1) земельна ділянка площею 0,1 га, кадастровий номер 7320710100:01:001:0426, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована в [ADDRESS] ; 2) земельна ділянка площею 0,937 га, кадастровий номер 7320710100:01:001:0425, цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства, що розташована в м.Герца Герцаївського району Чернівецької області). Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно із частиною першою Прикінцевих положень Сімейного кодексу України (далі - СК України) цей Кодекс набрав чинності з 01 січня 2004 року. Судом встановлено, що спірне нерухоме майно придбано до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України, а тому при вирішенні справи підлягають застосуванню положення Кодексу про шлюб та сім`ю України (надалі - КпШС України), який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин. Згідно зі статтею 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Нормами статті 24 КпШС України передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Відповідно до вимог статті 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Аналогічна за змістом норма закріплена у статті 70 СК України. Частина перша статті 29 КпШС України передбачає, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] та земельні ділянки у м.Герца для обслуговування житлового будинку (площею 0,1 га, кадастровий номер 7320710100:01:001:0426) та ведення особистого селянського господарства (площею 0,937 га, кадастровий номер 7320710100:01:001:0425) набуті [PERSON] у власність на підставі договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 06.05.2003 року, укладених під час їхнього з відповідачем [PERSON] роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу. За таких обставин, суд доходить висновку про визнання за [PERSON] права особистої приватної власності на спірне нерухоме майно. Крім того, виходячи зі змісту ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки понесені останньою судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 6 385,40 грн. На підставі ст.ст.22, 24, 25, 28, 27-1, 29 Кодексу про шлюб та сім`ю України та

Outcome: approved