Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

У березні 2021 р. представник Концерну «МТМ» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за комунальні послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в сумі 42 518,54 грн. В позові зазначає, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За період з 01.10.2014 р. по 01.03.2021 р. позивач надав відповідачеві послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, а відповідач свій обов`язок щодо сплати коштів за надані послуги не виконує. Сума заборгованості станом на день звернення до суду складає 42 518,54 грн. Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 р. передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Посилаючись на те, що відповідач є споживачем послуг за адресою [ADDRESS] , а також на те, що цей факт є безспірним та беззаперечним, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у сумі 42 518,54 грн. та понесені судові витрати у сумі 2 270 грн. 00 коп. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14.04.2021 р. було відкрито провадження по справі з її розглядом за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників у судове засідання на 07.06.2021 р. 07.06.2021 р. у зв`язку з неявкою учасників справи її розгляд було відкладено на 29.06.2021 р. для повторного виклику учасників справи. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, просить задовольнити. Відповідач до суду повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, що викликано відсутністю фінансування на закупівлю поштових марок (відповідний лист ТУ ДСА України в Запорізькій області міститься у матеріалах справи) та зумовлюється недопущенням порушення прав учасників справи та розумних строків розгляду справи, водночас відповідач причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подавав. Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України. В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку що у задоволенні позову належить відмовити, виходячи з таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Концерн «Міські теплові мережі» включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України та є юридичною особою. Відповідно до п.2.1 Статуту концерну «Міські теплові мережі», затвердженого розпорядженням Запорізького міського голови №99р від 08.04.2013 року, основною метою діяльності концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну. Згідно п.1 Правил про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, з наступними змінами та доповненнями, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг(виконавець) і фізичною та юридичною особою(споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відносяться до комунальних послуг. Концерн «МТМ» надає послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] Згідно ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Договір між сторонами про надання послуг не укладався, у зв`язку із ігноруванням даної пропозиції відповідачем, проте Концерн «МТМ» надавав за вказаною адресою послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Фактичне надання цих послуг і відкриття особового рахунку слід вважати фактичним укладанням договору на умовах, передбачених Законом України «Про теплопостачання» та Правил. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі коли житлове приміщення належить одній особі на праві приватної власності, а інші особи мають тільки право користування, то належним відповідачем за позовами про стягненню заборгованості за комунальні послуги є власник житлового приміщення. Згідно відповіді Департаменту реєстраційний послуг Запорізької міської ради № 04-47/570 від 12.04.2021 року, наданої на запит суду, [PERSON] [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , водночас суду не надано доказів того, що [PERSON] є споживачем послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , як і не надано доказів того, що відповідач є власником (квартиронаймачем) квартири послуги до якої були надані позивачем. Жодних клопотань про витребування цієї інформації позивачем також заявлено не було. Враховуючи, що отримана судом інформація не дає можливості встановити споживача послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , а також відсутність доказів того, що відповідачеві належить право власності на вказану квартиру, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати у вигляді судового збору слід покласти на позивача, з огляду на відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed