Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги мотивує тим, що 21 липня 2016 року о 16 годині 15 хвилин в м. Києві по просп. Відрадному, 40 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів - автомобіля марки «Іveco», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля марки «Volkswagen Transporter», державний реєстраційний номер [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року [PERSON] визнано винним у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді. У результаті зіткнення був пошкоджений автомобіль позивача. Згідно Висновку № ЕД-1707-2-352.16 від 26 серпня 2016 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Volkswagen Transporter», державний реєстраційний номер [NUMBER] , становить 175599 гривень 76 копійок. За проведення висновку було сплачено 3000 гривень, що підтверджується фіскальним чеком від 28 липня 2016 року, рахунком № ED-1707-2-352.16 від 28 липня 2016 року, актом № ED-1707-2-352.16 від 26 серпня 2016 року. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна» згідно полісу № АС/4752628 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 08 жовтня 2015 року. ПрАТ «СК «Провідна» виплатило страхове відшкодування у розмірі 47980 гривень. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням у розмірі 127619 гривень 76 копійок та витрати за проведення висновку в сумі 3000 гривень. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 22 березня 2017 року відкрито провадження у справі. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 03 липня 2018 року до участі у справі залучено співвідповідача - ТОВ М`ясопереробний завод «Баварія». Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23 травня 2019 року позовну заяву залишено без розгляду. Постановою Київського апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 23 травня 2019 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2020 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити, не заперечували проти ухвалення в справі заочного рішення. Зазначили, що просять стягнути кошти з [PERSON] , оскільки він самовільно використав автомобіль марки «Іveco», державний реєстраційний номер [NUMBER] , не виконуючи при цьому трудових обов`язків. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Представник відповідача - ТОВ М`ясопереробний завод «Баварія» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. У матеріалах справи містяться пояснення представника ТОВ М`ясопереробний завод «Баварія» (а.с. 90), з яких вбачається, що [PERSON] , був призначений на посаду водія-експедитора з 29 березня 2016 року та звільнений з займаної посади 21 вересня 2016 року. Автомобіль марки «Іveco», державний реєстраційний номер [NUMBER] не був наданий [PERSON] в експлуатацію під час виконання ним своїх посадових обов`язків. За [PERSON] був закріплений автомобіль марки «Сітроен» державний реєстраційний номер [NUMBER] . 21 липня 2016 року [PERSON] самовільно, без попередження та не маючи на це законних підстав, використав автомобіль марки «Іveco», державний реєстраційний номер [NUMBER] , у власних цілях та потрапив у дорожньо-транспортну пригоду на ньому. У зв`язку з тим, що [PERSON] не перебуває з підприємством у трудових відносинах, залучення ТОВ М`ясопереробний завод «Баварія» до участі у справі в якості співвідповідача є безпідставним. Просить розгляду справу у відсутність представника товариства. Суд за згодою сторони позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 21 липня 2016 року о 16 годині 15 хвилин в м. Києві по просп. Відрадному, 40 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів - автомобіля марки «Іveco», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля марки «Volkswagen Transporter», державний реєстраційний номер [NUMBER] . У результаті зіткнення був пошкоджений автомобіль марки «Volkswagen Transporter», державний реєстраційний номер [NUMBER] , власником якого є [PERSON] (а.с. 4). Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 18 серпня 2016 року [PERSON] визнано винним у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді (а.с. 3). Згідно Висновку № ЕД-1707-2-352.16 від 26 серпня 2016 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Volkswagen Transporter», державний реєстраційний номер [NUMBER] , становить 175599 гривень 76 копійок (а.с. 5-7). На спростування зазначеного звіту стороною відповідачів суду не надано жодного належного доказу. 04 липня 2018 року Великою Палатою Верховного Суду України прийнято постанову, в якій зазначені наступні правові висновки. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу України). Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Відповідно до п. 22.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц дійшла правового висновку про те, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому потерпілий реалізує право на отримання відшкодування шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно з частинами 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «Провідна» згідно полісу № АС/4752628 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 08 жовтня 2015 року (а.с. 22). З полісу вбачається, що страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну складає 50000 гривень. ПрАТ «СК «Провідна» з вирахуванням суми франшизи виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 47980 гривень (а.с. 20, 21). Позивач у судовому засіданні просила стягнути кошти на відшкодування майнової шкоди з [PERSON] у зв`язку з тим, що останній, перебуваючи на посаді водія-експедитора в ТОВ М`ясопереробний завод «Баварія» у момент дорожньо-транспортної пригоди не виконував трудових обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. З матеріалів справи вбачається, що автомобіль марки «Іveco», державний реєстраційний номер [NUMBER] не був наданий [PERSON] в експлуатацію під час виконання ним своїх посадових обов`язків. За [PERSON] був закріплений автомобіль марки «Сітроен» державний реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується договором про експлуатацію автомобіля ТОВ М`ясопереробний завод «Баварія» від 29 березня 2016 року (а.с. 93). 21 липня 2016 року [PERSON] самовільно, без попередження та не маючи на це законних підстав, використав автомобіль марки «Іveco», державний реєстраційний номер [NUMBER] , у власних цілях та потрапив у дорожньо-транспортну пригоду на ньому. Наказом ТОВ М`ясопереробний завод «Баварія» від 21 вересня 2016 року [PERSON] звільнено з посади водія-експедитора за власним бажанням (а.с. 92). ТОВ М`ясопереробний завод «Баварія» не є належним відповідачем у справі, оскільки [PERSON] хоч і перебував на момент дорожньо-транспортної пригоди у трудових відносинах з товариством, проте пошкоджений автомобіль марки «Іveco», державний реєстраційний номер [NUMBER] , за [PERSON] не був закріплений, останній використав його у власних цілях. За таких обставин, вимоги заявлені до ТОВ М`ясопереробний завод «Баварія» задоволенню не підлягають. Оскільки дорожньо-транспортна пригода сталась з вини [PERSON] не під час виконання ним трудових обов`язків, стягненню з нього на користь позивача підлягає 127619 гривень 76 копійок на відшкодування майнової шкоди (175599,76 - 47980 = 127619,76). Позивачем на підтвердження оплати витрат за проведення висновку в сумі 3000 гривень наданий суду фіскальний чек від 28 липня 2016 року, рахунок № ED-1707-2-352.16 від 28 липня 2016 року та акт № ED-1707-2-352.16 від 26 серпня 2016 року (а.с. 18, 19), а тому суд вважає, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 3000 гривень підлягає задоволенню. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позову та на підставі статті 141 ЦПК України стягненню з [PERSON] на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 1306 гривень 20 копійок.

Outcome: partial