Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

У березні 2017 року до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська звернулася [PERSON] (далі - [PERSON].) із позовною заявою до [PERSON] (далі - [PERSON].), треті особи: Орган опіки та піклування в особі управління-служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради, Орган опіки та піклування Соборної районної у місті Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав, яку у відповідності до вимог ст. 11-1 ЦПК України було розподілено для розгляду судді [PERSON]., але у зв'язку із закінченням п'ятирічного строку повноважень цієї судді розпорядженням керівника апарату Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2017 року указану цивільну справу призначено до повторного автоматичного розподілу судових справ, внаслідок чого згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 травня 2017 року дану справу передано для розгляду судді Ходаківському М.П. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що вона та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], яка з 2014 року за спільним рішенням сторін мешкає разом із матір'ю. З вказаного часу відповідач не цікавиться життям доньки, не спілкується із нею, не приймає участі у її вихованні та лише кілька разів бачив дитину, у зв'язку із чим [PERSON] не знає свого батька. Позивач разом із своєю матір'ю, з якою вони з дитиною проживають з травня 2014 року, створили всі належні умови для повноцінного виховання та розвитку [PERSON]. Позивач зазначає, що під час вагітності відповідач застосовував до неї фізичне насилля, а під час спільного проживання [PERSON] не мав постійної роботи, постійно провокував та влаштовував сварки, після яких уходив з дому; відповідач витратив значну суму грошових коштів, які після весілля зберігалися у родині для потреб дитини після її народження. [PERSON] також притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп'яніння. У зв'язку із зазначеним [PERSON] просила позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO]; стягнути із відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору у розмірі 640,00 грн. Позивач надала суду заяву, в якій позовні вимогі підтримала, просила їх задовольнити; просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином за адресою його місця реєстрації, причини неявки не повідомив. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Верховний Суд України у постанові від 01 лютого 2017 року у справі № 6-1957цс16, яка є обов'язковою для усіх суб'єктів правозастосування та судів, вказав на те, що розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Представниками Органу опіки та піклування в особі управління-служби у справах дітей Шевченківської районної у м. Дніпрі ради та Органу опіки та піклування Соборної районної у м. Дніпро ради до суду надано заяви про розгляд даної цивільної справи без їхньої участі. Ураховуючи, що відповідач належним чином повідомлявся про призначені у справі судові засідання, судом визнано за можливе розглянути справу за його відсутності та відсутності представників третіх осіб і ухвалити заочне рішення суду за правилами ст. 169, ст. 224 ЦПК України. Згідно з приписами ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, батьками малолітньої [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 04 вересня 2014 року, яке набрало законної сили 15 вересня 2014 року, було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15-16). При ухваленні даного рішення судом було встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинено у січні 2014 року, спільного господарства не ведеться. Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 15 лютого 2017 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання їхньої доньки [PERSON] (а.с. 117). При розгляді даного спору судом було встановлено, що відповідно до довідки Єдиного абонентського відділу №2 КП «Міські комунальні платежі» № 1858 від 19 січня 2017 року, виданої на ім'я [PERSON], донька [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. Положеннями ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У зв'язку із зазначеним, вказані обставини, встановлені зазначеними судовими рішеннями, не потребують доведення у даному судовому процесі. Згідно із актом обстеження житлово-побутових умов проживання, складеного 19 квітня 2017 року комісією управління-службою у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради, позивач із донькою проживають за адресою: [ADDRESS], у двокімнатній квартирі, у якій одна кімната повністю облаштована для потреб дитини, [PERSON] відвідує ДНЗ № 203, між позивачем та донькою добрі стосунки, дитина спокійна, вільно спілкується із дорослими (а.с. 64). З матеріалів справи також вбачається, що управлінням-службою у справах дітей Шевченківської районної у місті Дніпрі ради, а також управлінням-службою у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради неодноразово здійснювалися заходи щодо спілкування із [PERSON], які виявилися невдалими, оскільки останнього не було розшукано за адресою його реєстрації (а.с. 66, 107, 109). Відповідно до висновку виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Дніпрі ради № 13/15-303 від 17 жовтня 2017 року управлінням-службою у справах дітей здійснено усі вичерпні заходи щодо проведення профілактичної бесіди з батьком дитини [PERSON] щодо належного виховання та утримання доньки, але це не стало можливим. Відповідач не спілкується із дитиною, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню донькою загально визначених норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. У зв'язку із зазначеним Шевченківська районна у місті Дніпрі ради як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с. 105-106). Звертаючись до суду із даним позовом, позивач посилалася на те, що у зв'язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків з виховання та утримання своєї доньки: не здійснює за нею належного догляду і контролю, не забезпечує її повноцінного харчування, не піклується про її фізичний та духовний розвиток та не бажає цього робити, тому [PERSON] слід позбавити батьківських прав. Суд зазначає, що відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Положеннями вищевказаної статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей. Батьківські права є в той же час і обов'язками батьків по вихованню дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов'язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З матеріалів справи судом не встановлено жодних намагань відповідача виховувати доньку та матеріально її забезпечувати, піклуватися про її фізичний стан і духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Ураховуючи викладене, суд вважає, що наявні підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь поизвача судовий збір у розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved