Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

У березні\~2020\~року [PERSON] \~звернувся до\~Дзержинського районного\~суду м.\~Харкова з\~позовом про\~відшкодування матеріальної\~та моральної\~шкоди,\~завданих внаслідок\~залиття та\~з урахувань\~уточнень просить\~суд:\~стягнути з\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~КП «Харківські\~теплові мережі»,\~Комунального підприємства\~«Жилкомсервіс» на\~користь позивача\~матеріальну шкоду\~ 37224,00\~грн.,\~моральну шкоду\~ 30000,00\~грн.,\~витрати пов`язані\~із залученням\~спеціаліста для\~проведення оціночних\~робіт у\~розмірі \~2000,00\~грн.\~та судові\~витрати.\~Свої позовні\~вимоги обґрунтовує\~тим,\~що він\~є власником\~квартири [ADDRESS] на\~підставі договору\~купівлі-продажу\~№ Н2-249\~від 23.12.1998\~року.\~22\~та 23\~липня 2019\~року його\~квартиру було\~в черговий\~раз затоплено\~з вищерозташованої\~квартири [ADDRESS] .\~Відповідач 1\~з 06.09.16\~року по\~09.09.19\~року був\~власником квартири\~ [ADDRESS] ,\~яка знаходиться\~поверхом вище.\~23.07.2019\~року через\~залиття квартири\~мешканцям вищерозташованої\~квартири,\~шкода була\~нанесена не\~тільки в\~санвузлах,\~а й\~по всій\~квартирі,\~що призвело\~до замикання\~електропроводки,\~замокання,\~здуття і\~розшарування меблів,\~підлоги,\~деформації стелі.\~Така значна\~шкода була\~заподіяна майну\~не тільки\~внаслідок неякісного\~проведення ремонту\~мешканцями квартири\~ [ADDRESS] ,\~а ще\~й через\~їх поведінку.\~Мешканці квартири\~ [ADDRESS] \~відмовились відшкодовувати\~заподіяну ними\~шкоду,\~домовитися з\~ними шляхом\~діалогу не\~вдалося. Згідно зі звітом про визначення вартості матеріального збитку від 03.10.19 року, завданого в результаті залиття квартири відповідачами, матеріальний збиток становить 37224 грн. Враховуючи розміри завданої шкоди, витрачені сили, нерви та час на розшукування власника квартири, звернення в поліцію з цього приводу, на пошук адвоката, на пошук фахівця-оцінювача, пошук майстрів для відновлення стану квартири і т.д. позивач оцінює свої моральні страждання у 30000 грн. Просить суд позов задовольнити. Від представника відповідачів [PERSON] , [PERSON] адвоката Світличної Я. О. до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого сторона відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову. У 2019 році відповідач 2 неодноразово пропонував позивачеві під час проведення ремонтів в квартирах замінити шматок металевої труби, яка йде в міжквартирному перекритті. Позивач не погоджувався, казав, що йому все одно, він не буде нічого робити. Відповідач 1 навіть пропонував замінити той шматок труби за свій рахунок, але позивач безвідповідально поставився до ситуації, категорично відмовився. Відповідачі вважають, що вони не мають відповідати за безвідповідальні дії позивача. Залиття квартири позивача відбулося не з вини відповідачів чи їх безвідповідальності, а виключно через дії самого позивача. Залиття не було з квартири відповідачів, джерелом залиття було протікання в міжквартирному шматку труби, який позивач категорично не бажав замінити. Позивач не визначив та не обґрунтував розміру грошового відшкодування моральної шкоди та не надав жодних доказів, які б свідчили про протиправність дій відповідачів та існування причинного зв`язку між діями та будь-якими наслідками. Просить суд у задоволенні позову відмовити. Від відповідача Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до суду також надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] з огляду на те, що КП «Харківські теплові мережі» не є управителем ані житлового будинку по [ADDRESS] , ані будь-якого іншого будинку в м. Харкові. Виходячи із суті позовних вимог КП «Харківські теплові мережі» не є належним відповідачем по справі, так як не є управителем будинку. Саме власник квартири та балансоутримувач будинку КП «Жилкомсервіс» несе відповідальність за утримання внутрішньо будинкових систем. Залиття квартири позивача сталося внаслідок проведення неякісного ремонту мешканцями квартири [ADDRESS] та їх недобросовісної поведінки. Причиною залиття є самовільне перепланування кухні та ванної кімнати, а також сантехнічна розвідка труб, що було здійснено мешканцями квартири [ADDRESS] . Мешканцями було здійснено самовільне перепланування трубопроводу, про що було складено відповідний акт балансоутримувачем будинку «Жилкомсервіс» та саме цими діями завдано матеріальної шкоди позивачу. Позивачем не доведено, яке невиконання чи неналежне виконання обов`язку саме КП «Харківські теплові мережі», як виконавця послуг з теплопостачання, призвело до залиття його квартири, так ним не доведено правомірності позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 30000 грн. Позивач [PERSON] надав до суду пояснення, згідно яких наголосив, що надане стороною відповідача експертне дослідження не відповідає дійсності, адже в жодному акті, складеному представниками комунальних служб не зазначено, що свищ був на сталевій трубі. І в Акті від 24.07.2019 року і в Акті від 08.08.2019 року зазначено, що витік води відбувся у місці з`єднання металевої труби з пластиковою трубою, встановленою власником квартири [ADDRESS] , а не на сталевій трубі, як зазначив експерт. Не зрозуміло, який акт від 24.06.2019 року був наданий відповідачами експерту, якщо викладені у висновку обставини суперечать обставинам, які встановлені актами, складеними комісією у складі представників комунальних служб. До того ж експерту був наданий акт складений у червні, у той час коли залиття відбулося у липні. Крім того, під час огляду експертом місця-причини залиття не було запрошено ані позивача, ані представників комунальних служб, отже нікому невідомо, в тому числі й експерту, чи проводив він дослідження труб в тому стані, якому вони були на час залиття чи у стані зміненому власником квартири [ADDRESS] до здійснення експертом дослідження. Доводи про те, що позивачу відповідачі пропонували замінити труби є неспроможними, оскільки позивач дізнався хто є власником квартири [ADDRESS] лише після події залиття, більш того для з`ясування цього питання позивачу довелося вжити багато зусиль, тому що відповідачі відмовились повідомляти інформацію про власника квартири, позивачу довелося звертатися до поліції та робити запити в органи реєстрації. Є очевидним, що кожна людина, майну якої завдано шкоду неправомірними діями відчуває душевні страждання. У відповідачів взагалі відсутнє почуття відповідальності за свої дії. Вказана стресова ситуація погіршила якість життя позивача, та, безумовно, змінила нормальний життєвий ритм, позивач був змушений вживати зусилля для організації свого життя, витрачати сили, нерви та час на оформлення відповідних документів, з`являтися до відповідних органів, звертатися за наданням юридичної допомоги, звертатися до суду з позовом за захистом своїх порушених прав, витрачати час на розшукування власника квартири, звернення в поліцію з цього приводу, на пошук фахівця-оцінювача, майстрів для відновлення стану квартири. Від відповідача\~Комунального підприємства\~«Жилкомсервіс» до\~суду надійшов\~відзив на\~позовну заяву,\~згідно якого\~відповідач просить\~суд відмовити\~у задоволенні\~позову.\~КП «Жилкомсервіс»\~не може\~бути належним\~відповідачем у\~даній справі,\~а позивачем\~наразі не\~доведено належними\~та допустимими\~доказами протиправної\~поведінки КП\~«Жилкомсервіс»,\~як обов`язкової\~ознаки цивільного\~правопорушення,\~що є\~підставою для\~відшкодування завданої\~шкоди. Надані позивачем\~Акт-1\~та Акт-2\~не відповідають\~вимогам,\~викладеним у\~правилах та\~роз`ясненнях Міністерства\~з питань\~ЖКГ,\~а отже\~не може\~бути належним\~та допустимим\~доказом у\~справі.\~Звіт містить\~суперечливі відомості,\~а тому\~також не\~може бути\~використаний як\~належний та\~допустимий доказ\~у даній\~справі. Внаслідок відсутності порушення з боку КП «Жилкомсервіс» прав позивача, вбачається, що і моральна шкода не була завдана позивачу. Суд, дослідивши доводи сторін, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Як встановлено під час судового розгляду, позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу нерухомості №Н2-249 від 23.12.1998 року (а. с. 5). 23.07.2019 року відбулося залиття квартири [ADDRESS] , що належить позивачу [PERSON] , з вище розташованої квартири [ADDRESS] . Факт даного залиття підтверджено актом обстеження, складеного 24.07.2019 року у складі комісії: начальника дільниці №10 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Чепела В. І., майстром дільниці №10 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Жук І. Н. Зокрема, із даного акту вбачається, що 23.07.2019 року о 11:41 год. за адресою [ADDRESS] , відбулося залиття гарячою водою квартири [ADDRESS] із вищерозташованої квартири по причині: мешканцем квартири [ADDRESS] здійснене перепланування кухні і ванної кімнати, а також сантехнічна розводка труб Х/В, Г/В і каналізації. Мешканцем проведена розводка труб Г/В з порушенням та неякісною зваркою (свищ) металевої труби з пластиковою, що призвело до затоплення квартири [ADDRESS] . В квартирі спостерігається здуття ламінату S=12 м2 (передпокій); у ванній кімнаті стала непридатною натяжна стеля S=6 м2; на момент обстеження у квартирі відсутнє освітлення по причині замикання електропроводки (а. с. 6). Також матеріали справи містять акт обстеження від 08.08.2019 року, з якого вбачається що комісія у складі начальника дільниці №10 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Чепела В. І., інженера дільниці №10 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Козлова В. В., майстра Комунального підприємства «Харківводоканал» Коваль А. С., начальника 2-го теплового району КП «ХТМ» Рахмаїл О. І. провела комісійне обстеження за зверненням квартиронаймача кв. [ADDRESS] щодо питання залиття вищерозташованою квартирою [ADDRESS] . Виходом на місце 08.08.2019 року було встановлено, що 23.07.2019 року о 11:41 год. за адресою [ADDRESS] , відбулося залиття гарячою водою квартири [ADDRESS] із вищерозташованої квартири [ADDRESS] по причині: в квартирі [ADDRESS] стояк г/в виконаний із поліпропіленової труби Д40 по г-подібній зміщеній від стояка (раніше власником квартири [ADDRESS] самостійно була проведена заміна металевої труби на пластикову). З`єднання стояка г/в через перекриття в нищерозташовану квартиру [ADDRESS] виконано шляхом нарізання в міжповерховій плиті різьби в кв. [ADDRESS] на металевій ділянці стояка з його спуском в кв. [ADDRESS] . З`єднання виконано на відстані 10 см від рівня чорної підлоги в глибину плити перекриття. З`єднання металевої частини стояка з поліпропіленовою частиною проведено з використанням латунного кута 1 ј внутрішньої і зовнішньої різьби, на яку встановлена муфта з внутрішньою різьбою 40х1/4. Залиття сталося на різьбовому з`єднанні стояка в результаті тривалої експлуатації, а також при нарізуванні різьби на металі. В результаті залиття в квартирі [ADDRESS] маються сліди залиття: здуття ламінату S=12 м2 (передпокій); у ванній кімнаті стала непридатною натяжна стеля S=6 м2; на момент обстеження у квартирі [ADDRESS] відсутнє освітлення по причині замикання електропроводки; мешканцем кв. [ADDRESS] проведено перепланування сантехнічної розводки труб Г/В у ванній кімнаті (зміщені на 40 см. в кут кімнати) (а. с. 7). У матеріалах справи також наявний акт обстеження від 03.08.2020 року, з якого вбачається що комісія у складі начальника дільниці №10 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Чепела В. І., інженера дільниці №10 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Козлова В. В., майстра дільниці №10 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» Щербак О. А. провела комісійне обстеження за зверненням квартиронаймача кв. [ADDRESS] [PERSON] житлового будинку [ADDRESS] щодо питання залиття вищерозташованою квартирою [ADDRESS] , за висновками якого 31.07.2020 року за адресою [ADDRESS] , відбулося залиття каналізацією із вищерозташованої квартири [ADDRESS] з причини засмічення труби каналізації у ванній кімнаті. Внаслідок залиття в квартирі [ADDRESS] маються сліди залиття: дерев`яні двері у ванну кімнату і туалет здулись, деформувались, погано закриваються; на момент обстеження у ванній кімнаті відсутнє освітлення по причині замикання електропроводки, залиття квартири [ADDRESS] із вищерозташованоої квартири відбувається неодноразово (раніше 23.07.2019 року) (а. с. 93). Вказаний доказ не стосується предмету позовних вимог, адже вказане залиття відбулося уже після подання позову про стягнення завданої шкоди та вочевидь наданий позивачем з метою доведення періодичності нанесення йому шкоди, при цьому збільшення розміру позовних вимог позивачем не заявлялось. Власником квартири [ADDRESS] , станом на момент залиття, тобто 23.07.2019 року, була відповідач [PERSON] , підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу квартири, серія та номер 503, виданий 06.09.2016 року приватним нотаріусом Харківським міським нотаріальним округом Манерко Л. М. Однак, 09.09.2019 року відповідач [PERSON] відчужила належну їй на праві приватної власності квартиру на користь [PERSON] та [PERSON] , яким належить по Ѕ частині квартирі на праві приватної спільної часткової власності, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №197332505 від 23.01.2020 року (а. с. 58-59). За змістом статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до частини другої статті 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572 (зі змінами затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45) власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Відповідно до частин першої-третьої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За змістом положень частини третьої статті 386 Цивільного кодексу України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої цієї статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. У справах про відшкодування шкоди потерпілі подають докази, що підтверджують факт завдання ним шкоди за участю відповідача, розмір такої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, при цьому обов`язок доведення відсутності вини несе відповідач. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Згідно частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Суд дійшов висновку про доведення позивачем на підставі належних та допустимих доказів завдання шкоди його майну внаслідок неправомірних дій відповідача щодо самостійного проведення ремонтних робіт, пов`язаних з неякісною установкою фільтру, а також доведено розмір спричиненої майнової шкоди. Натомість відповідачем не надано доказів, що свідчать про відсутність його вини у завданні такої шкоди, як і не спростовано її розмір. Вказані обставини є підставою для обґрунтованого висновку про покладення на відповідача, власника квартири з якої відбулося залиття, обов`язку з відшкодування шкоди, оскільки власність зобов`язує (статті 319 ЦК України). Посилання сторони відповідачів на те, що акти від 24.07.2019 року та 08.08.2019 року не відповідає вимогам чинного законодавства є безпідставними, виходячи з наступного. Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207 (далі - Правила) передбачено, що в разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил). В додатку №4 до Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Як вбачається з актів від 24.07.2019 року та 08.08.2019 року, вони відповідають вимогам, викладеним у Правилах, в ньому зазначені конкретні причини залиття приміщень та особу, яка допустила таке залиття, наявний висновок про встановлення вини особи, яка вчинила залиття та інші необхідні для такого документа реквізити, а тому ці акти можуть бути належними і допустимими доказами заподіяння відповідачем майнової шкоди. Разом з тим, сам по собі акт є лише одним із доказів, що підтверджує факт заподіяння шкоди і зазначені в ньому обставини відповідачем не спростовані, акт є первинним документом, який засвідчує факт певної події, а тому не може ґрунтуватися на інших документах. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Судовим розглядом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що залиття квартири [ADDRESS] відбулось з вищерозташованої квартири [ADDRESS] , що підтверджено актами обстеження, які не скасовані, ніким не оспорені та є дійсними. Відповідачі не спростували належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз не заявляли та не надали інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу шкоди, хоча це є їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди. Суд критично ставиться до наданого представником відповідачів [PERSON] , [PERSON] адвокатом Світличною Я. О. висновку за результатами експертного будівельно-технічного дослідження №16761, складеного 14.08.2019 року експертами Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, адже в основу вказаного висновку покладено акт про залиття квартири від 24.06.2019 року, при тому, що залиття відбулося 23.07.2019 року, а питання відповідності фактичного планування приміщення ванної кімнати тому, яке зазначено у технічному паспорті не має значення у даній конкретній справі, питання про планування ванної кімнати не сприяє з`ясуванню причини залиття, адже причиною залиття відповідно до актів стало саме перепланування труб у ванній кімнаті, а не перепланування ванної кімнати. Натомість, чи мав місце факт перепланування сантехнічної розводки труб у ванній кімнаті експертом не вирішувалось. Суд наголошує, що власником квартири [ADDRESS] , станом на момент залиття, тобто 23.07.2019 року, була лише відповідач [PERSON] , а тому саме на неї, як на власника майна, покладено обов`язок утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб та обов`язок щодо відшкодування завданої майнової шкоди. Всі інші відповідачі - [PERSON] , Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», Комунальне підприємство «Жилкомсервіс», яких визначив позивач на свій розсуд, є неналежними, та на них не може бути покладено обов`язок відшкодування шкоди, так як шкоду спричинили не вони. Отже, судовим розглядом підтверджено обставини вини відповідача [PERSON] у залитті квартири, а отже остання на підставі статей 22, 23, 386, 1166, 1167, 1192 Цивільного кодексу України, має відшкодувати позивачу матеріальну шкоду, спричинену залиттям, оскільки не довела, що шкода завдана не з її вини. Крім того, судом встановлено, що розмір матеріальної шкоди, завданої відповідачем внаслідок залиття, підтверджений матеріалами справи. Згідно зі звітом фахівця-оцінювача [PERSON] від 03.10.2019 року з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , матеріальний (майновий) збиток, пошкодженого в результаті залиття майна [PERSON] , квартири [ADDRESS] , станом на 03.10.2019 року становить з урахуванням ПДВ 37224, 00 грн. (а. с. 8-55). З приводу відшкодування моральної шкоди, заявленої позивачем, суд зазначає наступне. Право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. У відповідності із частиною 2 статті 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як роз`яснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України. Отже, суд визнає факт заподіяння моральної шкоди діями відповідача [PERSON] позивачу [PERSON] , однак вважає позовні вимоги про стягнення моральної школи у розмірі 30000, 00 грн. надмірними, саме такий розмір моральної шкоди не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні. Беззаперечно, позивачеві, квартиру якого заливало декілька разів гарячою водою, були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм, змусило звертатись до фахівців, які встановлювали причини залиття та розмір матеріального збитку, до фахівців, які надавали правничу допомогу, та врешті решт звертатися до суду, тобто були спричинені певні незручності, а тому враховуючи вимушеність змін у житті позивача, тривале знаходження в стані стресу, зниження якості проживання, небажання відповідача добровільно відшкодувати завдану шкоду, виходячи з вимог розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що в рахунок відшкодування моральної шкоди достатнім і необхідним буде стягнення з [PERSON] моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн. Таким чином, оскільки позивач на виконання свого процесуального обов`язку надав належні і неспростовні докази на підтвердження своєї позиції щодо завдання йому матеріальної та моральної шкоди, підтвердив свої позовні вимоги, та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позову в частині стягнення майнової шкоди у розмірі 37224 грн. 00 коп. та моральної шкоди в розмірі 10000 грн. Відповідно до вимог частини 2 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно зі статтею 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Так, при зверненні до суду позивач [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 840, 80 грн., а тому витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Також матеріали справи містять відомості про оплату позивачем витрат на проведення оцінки розміру матеріального збитку у сумі 2000 грн. (а. с. 56), а тому з огляду на подання до суду документів, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із проведенням оцінки, оформлені у встановленому законом порядку, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення за рахунок відповідача вказаних судових витрат. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок залиття підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial