Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом. В позовній заяві позивач вказує, що з відповідачем мають неповнолітню дочку, [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні та вихованні. Для загального розвитку дитини та з метою її оздоровлення, має можливість вивезти дочку на відпочинок за кордон, забезпечуючи відповідний належний рівень оздоровлення та проживання. Для виїзду дитини за кордон потрібна письмова нотаріально посвідчена згода батька дитини. Однак відповідач відмовляється надати дозвіл на виготовлення проїзного документа дочці, [PERSON], для виїзду за кордон та дозвіл для виїзду останньої за кордон. З урахуванням наведеного просить суд надати дозвіл на виїзд малолітньої дочки, [PERSON], [INFO], за межі державного кордону України без згоди на такий виїзд батька, [PERSON], та дозволу на виготовлення проїзного документу для виїзду дитини за кордон. Представник позивача в попереднє судове засідання не з'явився, звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просить ухвалити рішення в попередньому судовому засіданні в його відсутності, позов підтримує. Відповідач, третя особа у попереднє судове засідання не з'явилися, звернулися до суду з письмовими заявами, в яких просять ухвалити рішення в попередньому судовому засіданні в їхній відсутності, позов визнають, заперечень не мають. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони мають неповнолітню дочку, [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні та вихованні. Для загального розвитку дитини та з метою її оздоровлення, має можливість вивезти дочку на відпочинок за кордон, забезпечуючи відповідний належний рівень оздоровлення та проживання. Для виїзду дитини за кордон потрібна письмова нотаріально посвідчена згода батька дитини. Однак відповідач відмовляється надати дозвіл на виготовлення проїзного документа дочці, [PERSON], для виїзду за кордон та дозвіл для виїзду останньої за кордон. Відповідно до ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. За таких обставин, зі змісту позову вбачається, що батько неповнолітньої [PERSON], [PERSON], категорично відмовляється надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дочки за кордон для оздоровлення, при цьому жодних вагомих та обґрунтованих причин не наводить. Згідно ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, виїзд за межі України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231, передбачено, що паспорт/проїзний документ оформляється на підставі заяви батьків, а у разі якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою того з них, з ким проживає дитина. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Також необхідно зазначити, що Конвенцією про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. За змістом статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. З огляду на викладене, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, вимоги позову обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved