Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

У березні 2017 року ПАТ «МЕГАБАНК»» звернулося до суду з позовом до [PERSON], у якому просило розірвати укладений між сторонами кредитний договір №53-308-824-2-16-Г (з ануїтетними платежами) від 30.05.2016 та стягнути з відповідача на його користь заборгованість за даним кредитним договором в розмірі 110 801,66 грн, а саме: - залишок кредиту - 67 217,27 грн; - залишок нарахованих та несплачених процентів - 1 134,39 грн; - залишок нарахованої та несплаченої комісії - 8 700 грн - штраф - 33 750 грн. Позов обґрунтований тим, що прийняті на себе зобов'язання за вищевказаним кредитним договором відповідач безпідставно не виконав, платежі на погашення заборгованості за період з 01.10.2016 по 29.01.2017 ним сплачені не були, досудові вимоги щодо сплати простроченої заборгованості відповідачем не виконані. Оскільки відповідачем були порушені умови кредитного договору щодо строків та умов сплати ануїтетних платежів та комісій, позивач має право вимагати дострокового розірвання договору, повернення відсотків, комісій за фактичний строк користування, незалежно від настання строку повернення кредиту. Рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 19.10.2017 позов ПАТ «МЕГАБАНК» задоволено частково; розірвано кредитний договір №53-308-824-2-16-Г (з ануїтетними платежами) від 30 травня 2016 року укладений між ПАТ «МЕГАБАНК» та [PERSON]; стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «МЕГАБАНК» заборгованість за кредитним договором №53-308-824-2-16-Г (з ануїтетними платежами) від 30 травня 2016 року у розмірі 102 101,66 грн, з яких: 67 217,27 грн - залишок кредиту; 1 134,39 грн - залишок нарахованих та несплачених процентів; 33 750 грн - штраф та судовий збір в сумі 3 129,07 грн, а всього - 105 230,73грн; в задоволенні позову в іншій частині відмовлено. Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції [PERSON] та ПАТ «МЕГАБАНК» звернулися з апеляційними скаргами. У своїй апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення з нього коштів в розмірі 102 101,16 грн та судового збору в розмірі 3 129,73 грн та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні вказаних позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне і не всебічне з'ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Заявник стверджує, що жоден з розрахунків банку не відповідає заявленому в позовній заяві, про що свідчить наявний у матеріалах справи висновок експерта, тобто заявлена сума заборгованості не була не лише підтверджена висновком експертизи, а й взагалі не могла бути визначена експертом. Наголошує, що суд не усунув протиріч між заявленими вимогами та висновками експертизи. Заявник вказує, що не було з'ясовано, чи були зараховані та в рахунок яких платежів сплачені ним в січні 2017 року кошти в сумі 1 300 грн. Заявник зазначає, що йому не зрозуміло, а судом не зазначено, чому сума судового збору за розгляд даної справи визначена саме у розмірі 3 262,03 грн, оскільки у відповідності до закону судовий збір повинен був становити 1 662,02 грн (за позовну заяву майнового характеру - 1,5 % ціни позову в сумі 110 801,66 грн). У своїй апеляційній скарзі та в запереченнях на апеляційну скаргу [PERSON] ПАТ «МЕГАБАНК» просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позову про стягнення з [PERSON] 8 700 грн комісії за кредитним договором та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині, в іншій частині рішення суду залишити без змін. Вважає рішення суду в оскаржуваній частині необґрунтованим та ухваленим при неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права. Заявник вказує, що [PERSON] підписав Інформаційний лист банку та додаток до нього, в якому вказана сума погашення боргу, процентів, а також сума щомісячної комісії - 2 175,00 грн та інше і був повідомлений про всі умови договору, розміри всіх платежів та погодився з ними, підписавши вже потім сам кредитний договір. Заявник наголошує, що кредитний договір не містить умов про зміни у витратах, а у п. 4.4 кредитного договору, яким передбачено нарахування комісії, визначено зобов'язання позичальника сплачувати за обслуговування кредитної заборгованості комісійну винагороду у розмірі 2,9% від суми кредиту. Зазначений розмір є незмінний протягом усієї дії договору та затверджений сторонами у графіку платежів, згідно з яким боржник повинен сплачувати щомісяця фіксовану суму (суму ануїтетного платежу та суму щомісячної комісійної винагороди), відповідно до п. 4.5 кредитного договору. Заявник зазначає, що відповідач не звертався до суду із зустрічним позовом про визнання недійсним п. 4.4 кредитного договору і на дату винесення оскаржуваного рішення жодний пункт договору не визнаний недійсним. Також, заявник звертає увагу на те, що в судовому засіданні по даній справі відповідач визнав позовні вимоги в частині стягнення з нього комісії, що суд не прийняв до уваги. У запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ «МЕГАБАНК» [PERSON] вважає її такою, що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства. Рішення суду в частині задоволення позову про розірвання кредитного договору сторонами не оскаржується. Вислухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача [PERSON], який підтримав свою апеляційну скаргу, апеляційну скаргу ПАТ «МЕГАБАНК» просив відхилити, рішення суду першої інстанції просив скасувати, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ПАТ «МЕГАБАНК» підлягає задоволенню, а апеляційна скарга [PERSON] - частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив прийняті на себе зобов'язання, ним не були сплачені платежі для погашення кредитної заборгованості за період з 01.10.2016 по 29.01.2017, а тому зважаючи на умови кредитного договору стягненню з останнього підлягають залишок по тілу кредиту в сумі 67 217,27 грн, залишок нарахованих і несплачених відсотків у сумі 1 134,39 грн, та штраф у сумі 33 750 грн. Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення залишку нарахованої та несплаченої комісії в розмірі 8 700 грн, районний суд виходив з того, що при укладанні договору відповідачу не було повідомлено про суть послуг, за які стягується комісія, не надано рішення про встановлення вартості таких послуг, сама вартість послуг становить 2,9% від суми кредиту, що об'єктивно становить значну частку витрат у порівнянні з відсотковою ставкою у 5%. Апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту, відсотках та штрафу, оскільки такий висновок ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства. Однак погодитись з висновком районного суду про відмову у задоволенні позову в частині стягнення залишку нарахованої та несплаченої комісії в розмірі 8 700 грн не може апеляційний суд, через недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, і як наслідок, порушення норм матеріального та процесуального права, що відповідно до п. 2, 4 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині і ухвалення нового рішення. По справі встановлено, що 30.05.2016 між [PERSON] та ПАТ «МЕГАБАНК» (далі по тексту - банк) був укладений договорів №53-308-824-2-16-Г (з ануїтетними платежами) (далі по тексту - кредитний договір), за умовами якого банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, шляхом видачі з каси банку готівкою, в сумі 75 000,00 грн зі сплатою процентів у розмірі 5 % річних, на строк з 30.05.2016 до 29.05.2019 (а.с. 7-9). Перед підписанням кредитного договору [PERSON] було підписано Інформаційний лист банку та додаток до нього, в якому вказана сума погашення боргу, процентів, сума щомісячної комісії, супутні витрати (т. 1 а.с. 159-160). Видача суми позичкових коштів згідно кредитного договору підтверджується квитанцією ПАТ «МЕГАБАНК» на видачу готівки від 30.05.2016 (т. 1 а.с. 10) Згідно з пунктами 1.1, 1.4, 1.5, 1.7 кредитного договору позичальник зобов'язується на умовах, передбачених договором, повернути кредит, сплатити проценти у розмірі 5% річних за користування кредитом, комісійні винагороди та виконати всі інші зобов'язання згідно з договором. Повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється щомісячними ануїтетними платежами, передбаченими договором. Визначення сукупної вартості кредиту (з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань позичальника, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту) та реальної процентної ставки, а також графік платежів наведено у Додатку №1 До цього договору, який є невід'ємною його частиною. Цей договір є договором приєднання до Правил обслуговування клієнтів у ПАТ «МЕГАБАНК» (далі - Правила). Нарахування процентів за користування кредитом проводиться з 1-го по останній календарний день звітного місяця, виходячи із фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році та процентної ставки передбаченої Договором. При цьому день видачі та день повернення Кредиту вважається одним днем (п. 4.1 кредитного договору). Погашення кредитної заборгованості та сплату процентів за договором позичальник здійснює ануїтетними платежами щомісяця не пізніше останнього робочого дня звітного місяця. За обслуговування кредитної заборгованості позичальник сплачує комісійну винагороду в розмірі 2,9% від суми кредиту, щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця. Розмір щомісячного платежу, який включає суму ануїтетного платежу (крім першого та останнього) та суму щомісячної комісійної винагороди, складає 4 426,07 грн (п.п. 4.2, 4.4, 4.5 кредитного договору). Відповідно до п. 4.8 кредитного договору за користування кредитом понад строку, вказаного у п. 1.2, кредитодавець нараховує, а позичальник сплачує проценти в розмірі 0,1 процента річних. У разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів, кредитодавець обліковує заборгованість за кредитом в повному обсязі на відповідному рахунку простроченої заборгованості. При цьому правовідносини сторін за цим договором не втрачають своєї чинності та діють протягом строку дії договору. З цього моменту кредитодавець припиняє нарахування щомісячної комісійної винагороди, процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі, встановленому в п. 4.8 цього договору, а за невиконання прийнятих на себе зобов'язань щодо сплати ануїтетних платежів та комісійних винагород позичальник сплачує штраф у розмірі, передбаченому п. 6.3 цього договору (п. 4.10 кредитного договору). Пунктом 6.3 кредитного договору, сторони погодили, що у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 календарних днів, позичальник сплачує кредитодавцю штраф в розмірі 45% від суми кредиту (75 000 х 45% = 33 750 грн). Пунктами 5.4, 5.6, 5.7 кредитного договору передбачено, що сторони погоджують та своїм підписом позичальник підтверджує, що цей договір з усіма додатками та Правила являють у сукупності для сторін один єдиний договір, у зв'язку з чим істотні умови, які є обов'язковими для договору відповідно до чинного законодавства України, можуть міститися як у тексті договору, чи додатках до нього, так і у Правилах. Своїм підписом позичальник підтверджує, що з правилами, які розміщені на офіційному сайті банку www.megabank.net та/або у відділеннях банку, а також умовами договору ознайомлений і згоден. Шрифт тексту, що застосований у Правилах, договорі та додатках до нього, жодним чином не ускладнюють його читання та розуміння змісту та суті цих документів. Своїм підписом позичальник підтверджує, що укладання цього договору відповідає його інтересам, внутрішній волі та волевиявленню, а також підтверджує відсутність будь-якої умови чи обставини, які б позичальник вважав незрозумілими, обтяжливими для нього та такими, що порушують та позбавляють його прав, які він звичайно мав до укладання цього договору. Договір укладений в двох примірниках, у кожної із сторони знаходиться по одному його примірнику (п. 7.2 кредитного договору). Про отримання одного оригіналу цього договору в ньому міститься розписка [PERSON] Сторонами узгоджено та підписано Додаток №1 до кредитного договору №53-308-824-2-16-Г від 30.05.2016, в якому міститься розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки та графік платежів (а.с.8). Так, згідно розрахунку: сума кредиту - 75 000 грн, термін користування кредитом 36 місяців, процентна ставка за кредитом 5% річних від залишку заборгованості, перевірка та реєстрація в ДРОРМ 100 грн., договір страхування 1 500 грн на рік, ануїтетний платіж становить 4 426,07 грн, за виключенням першого платежу в розмірі 2 195,83 грн, та останнього платежу в розмірі 4 401,32 грн, в суму щомісячного платежу входить незмінна комісія в розмірі 2 175 грн, метод визначення днів для нарахування процентів - факт/360. У справі за клопотанням відповідача було проведено судово-економічну експертизу, згідно висновку експерта №2558-2562/17-24 від 21.09.2017 (а.с. 12-44 т.2) при умові врахування бухгалтерського обліку ПАТ « МЕГАБАНК», застосування формули, наведеній в довідці ПАТ «МЕГАБАНК» № 85-13/743 від 28.07.2017, підтверджується уточнений розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 53-308-824-2-16- Г від 30.05.2016 року, складений у відповідності умов підписаного між вказаними сторонами кредитного договору. В межах компетенції експерта економіста провести детальний розрахунок заборгованості, [PERSON] за кредитним договором № 53-308-824-2-16-Г від 30.05.2016 року станом на 22.02.2017 при умові даних бухгалтерського обліку та застосування формули, передбаченої Порядком погашення кредитної заборгованості ануїтетними платежами, затвердженому Рішенням Правління ПАТ «МЕГАБАНК» (протокол № 20 від 15.06.2015 р.) не видається за можливе. В зв'язку з відсутністю в повному обсязі документів щодо погашення кредиту, не видається за можливе підтвердити або спростувати, що наявний у матеріалах справи уточнений розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 53-308-824-2-16-Г від 30.05.2016 року перед ПАТ «МЕГАБАНК» відповідає умовам укладеного між вказаними сторонами кредитного договору. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов'язанні строк (термін) його виконання (ст.ст.526, 527, 530 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання, згідно положень статті 625 ЦК України. Статтею 525 ЦК України встановлено заборону односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, відповідач зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За приписом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У відповідності до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. По справі встановлено та не оспорено сторонами, що відповідачем за період з 01.10.2016 по 29.01.2017 не були сплачені ануїтетні платежі, тобто боржником допущено прострочення понад 90 календарних днів. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наданий банком розрахунок заборгованості, який відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору, на наявність особистого підпису позивача на інформаційному листі, додатку до нього, на кредитному договорі та додатку до кредитного договору, що свідчить про те, що він погодився на всі умови, які зазначені у кредитному договорі та певний час їх виконував, сплачуючи суми на погашення кредиту, районний суд обґрунтовано стягнув з відповідача заборгованість за кредитним договором від 30 травня 2016 року у розмірі 102 101,66 грн, з яких: 67 217,27 грн - залишок кредиту; 1 134,39 грн - залишок нарахованих та несплачених процентів; 33 750 грн - штраф. Посилання [PERSON] в його апеляційній скарзі на те, що сума заборгованості не була не лише підтверджена висновком експертизи, а й взагалі не могла бути визначена експертом не можуть бути підставою для скасування рішення суду зважаючи на таке. Відповідно до ч. 6 ст. 147 ЦПК України, висновок експерта для суду не є обов'язковим та оцінюється судом за правилами, встановленими ст. 212 цього Кодексу. Згідно з ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Таким чином, висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 21 вересня 2017 року, не може бути взятий до уваги, оскільки підтвердити або спростувати, що наявний у матеріалах справи уточнений розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором, експерту не видалось за можливе у зв'язку з відсутністю в повному обсязі документів щодо погашення кредиту, що не є підставою для спростування розрахунку заборгованості та відмови у задоволенні позову. За відсутності доказів на підтвердження сплати 1300 грн. в січні 2017 року, апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги [PERSON] з приводу незрозумілості у питанні зарахування та спрямування таких коштів. Переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ПАТ «МЕГАБАНК» про стягнення з [PERSON] 8 700 грн заборгованості за комісією по кредитному договору апеляційний суд виходить з наступного. Статтею 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегульовувати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 203 ЦК України встановлено вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Згідно з ч. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Загальні підстави визнання недійсним правочину і настання відповідних правових наслідків встановлені статтями 215, 216 ЦК України. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За положеннями ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору. Таким чином, відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «МЕГАБАНК» в частині стягнення комісії у розмірі 8700 грн та посилаючись на несправедливість умов укладеного між сторонами кредитного договору щодо встановлення такої, районний суд не врахував, що ці положення договору не є оспореними відповідачем у встановленому законом порядку. Зважаючи на те, що при укладенні кредитного договору сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов кредитного договору, особистий підпис позивача свідчить про те, що він погодився на всі умови, які зазначені у кредитному договорі і певний час їх виконував сплачуючи періодичні платежі, [PERSON] з вимогами про визнання кредитного договору чи його окремих пунктів недійсними до суду не звертався, суд першої інстанції не мав правових підстав для відмови у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за комісією. Посилання суду першої інстанції на висновки, виловлені у постанові ВСУ від 16.11.2016 № 6-1746цс16 є помилковими, оскільки вказані висновки зроблені ВСУ під час розгляду справи у спорі про визнання кредитного договору частково недійсним. За таких обставин, рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 19.10.2017 в частині відмови в задоволенні позову ПАТ «МЕГАБАНК» про стягнення з [PERSON] залишку нарахованої та несплаченої комісії в сумі 8 700 грн на підставі п. 2 ч.1 ст. 309 ЦПК, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову в цій частині. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Оскільки позовні вимоги ПАТ «МЕГАБАНК» підлягають задоволенню на суму 110 801,66 грн., у матеріалах справи наявні належні докази понесення позивачем у суді першої інстанції витрат по сплаті судового збору, відповідно з [PERSON] на користь ПАТ «МЕГАБАНК» підлягає стягненню судовий збір за вимогу майнового характеру у розмірі 1662,03 грн. (1,5% х 110 801,66 грн., відповідно до п.п 1 п.1 ч.2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір») замість стягнутих 1 529,07 грн., а сума стягнутого судом першої інстанції судового збору підлягає збільшенню з 3129,07 грн до 3262,03 грн (1600 грн за вимогу немайнового характеру + 1662,03 грн за вимогу майнового характеру). Так як судом першої інстанції визначалась загальна сума стягнення у розмірі 105230,73 грн, то з урахуванням того, що позов ПАТ «МЕГАБАНК» задоволений повністю, то загальна сума до стягнення підлягає збільшенню до 114063,69 грн (110801,66 грн + 3262,03 грн). Оскільки апеляційна скарга ПАТ «МЕГАБАНК» підлягає задоволенню, у матеріалах справи наявні належні докази понесення позивачем витрат по сплаті судового збору за апеляційний розгляд справи, то відповідно з [PERSON] на користь ПАТ «МЕГАБАНК» підлягає стягненню 1760 грн у відшкодування судових витрат (1600 грн (судовий збір за оскарження майнової вимоги щодо стягнення заборгованості за комісією в сумі 8 700 грн) х 110%).

Outcome: partial