Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

У березні 2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, в якій просив: -визнати протиправними дії ДП «ВО ПМЗ імені О.М. Макарова» щодо відмови у зарахуванні періоду роботи у Державному підприємстві «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» з 03 жовтня 1990 року по 03 серпня 1999 року на посаді муляра у бригаді мулярів та в спеціалізованих ланках мулярів комплексних бригад, який дає право на призначення пільгової пенсії з наданням відповідної уточнюючої довідки про стаж роботи у важких та шкідливих умовах праці, що дає право на пільгову пенсію; -зобов`язати відповідача надати [PERSON] , уточнюючу довідку про стаж роботи у важких та шкідливих умовах праці, що дає право на пільгову пенсію за період з 03 жовтня 1990 року по 03 серпня 1999 року (8 років 10 місяців 0 днів) на посаді муляра у бригаді мулярів та в спеціалізованих ланках мулярів комплексних бригад, який дає право на призначення пільгової пенсії, згідно додатком 5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 637 (від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній»). В обґрунтування позову, позивач зазначав, що він, [PERSON] , працював у Державному підприємстві «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім.О.М. Макарова» з 06 травня 1988 року по 27 квітня 2010 року. У зазначений період, з 03 жовтня 1990 року по 03 серпня 1999 року, [PERSON] працював муляром в відділі 159, який постійно працював в бригадах мулярів і в спеціалізованих ланках мулярів комплексних бригад, був зайнятий повний робочий день, що дає йому право на пенсію на пільгових умовах відповідно до пункту «а» розділу XXVII Списку №2 затвердженого Постановою Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26.01.1991 року та постановою Кабінету Міністрів України №162 від 11.03.1994 року. Позивач звернувся до відповідача з проханням надати Довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії, відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідач надав запитувану Довідку № 14-1 від 10 лютого 2020 року, проте, в даній довідці було зазначено, що за період з 03.10.1990 року по 10 березня 1994 року період по пільговому стажу роботи складає лише 8 місяців, відповідно до уточнюючої довідки до Довідки № 14 від 10.02.2020 року позивачу зараховано лише період: 1991 рік - лютий, грудень; 1992 рік - січень, лютий, березень, грудень; 1993 рік - січень, лютий. Також відповідач надав запитувану Довідку № 14-2 від 10 лютого 2020 року, проте, в даній довідці було зазначено, що за період з 11.03.1994 року по 02 серпня 1999 року відсутній період по пільговому стажу роботи в шкідливих і важких умовах праці. На запитання позивача, йому усно повідомили, що надати іншу довідку вони не можуть, так як прізвище позивача помилково не було внесено до розпорядження № 5 від 22.01.1994 року в склад бригади мулярів (бригадир [PERSON] ) УБ та Б (УСиС 159), в якій позивач дійсно працював муляром з 03.10.1990 року по 02 серпня 1999 року, тож відсутнє документальне підтвердження роботи позивача в спеціалізованих ланках мулярів комплексних бригад. Таким чином, не зважаючи що [PERSON] дійсно працював у шкідливих умовах праці, необхідну довідку позивачу не нададуть, так як у противному випадку по виданій ними довідці УПФ проведе у відповідача перевірку та відповідач буде притягнутий до відповідальності. Позивачу зараховано 8 місяців до пільгових умов праці, так як у особових рахунках за ці місяці в графі 217 стоять виплати, а в інших особових рахунках зазначена графа відсутня. З такою позицією відповідача позивач погодитися не може, вважає відмову у видачі Довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії з урахування усього періоду роботи по пільговому стажу роботи в шкідливих і важких умовах праці, а саме з 03.10.1990 року по 02 серпня 1999 року, незаконною та такою, що порушує його конституційні права, внаслідок неправомірних дій відповідача, [PERSON] не має змогу вирішити питання стосовно оформлення пенсії, чим порушено право на належний та гарантований державою рівень пенсійного та соціального забезпечення. Ухвалою суду від 22.04.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, справа розглянута без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 22.04.2020 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. З урахуванням вимог ст.ст.19,274,276,277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались. Відповідач у встановлений судом строк не надав суду відзив на позовну заяву, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з наступним. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] , працював у Державному підприємстві «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім.О.М. Макарова» з 06 травня 1988 року по 27 квітня 2010 року (а.с.12-16). Згідно Довідки № 14-1 від 10.02.2020 року виданої відповідачем, зазначено, що за період з 03.10.1990 року по 10 березня 1994 року період по пільговому стажу роботи складає 8 місяців, відповідно до уточнюючої / довідки до Довідки № 14 від 10.02.2020 року [PERSON] зараховано період: 1991 рік - лютий, грудень; 1992 рік - січень, лютий, березень, грудень; 1993 рік - січень, лютий (а.с.21,22). Також відповідач надав Довідку № 14-2 від 10 лютого 2020 року, відповідно до якої, за період з 11.03.1994 року по 02 серпня 1999 року відсутній період по пільговому стажу роботи в шкідливих і важких умовах праці (а.с.24). Таким чином до пільгового стажу роботи в шкідливих і важких умовах праці, відповідачем згідно наданих довідок враховано 8 місяців роботи. В свою чергу, судом встановлено наступне. Відповідно до записів у трудовій книжці позивача, копії виписки з розпорядження від 26.03.1990 року про прийом на роботу, копії розпорядження від 03.10.1990 №4570 про переведення, копії розпорядження від 23.09.1991 року №199 про підвищення розряду, копії розпорядження від 01.12.1993 року №269 про підвищення розряду, копії розпорядження від 10.08.1999 року №1434 про переведення, [PERSON] з 03 жовтня 1990 року по 03 серпня 1999 року працював муляром в відділі (управлінні будівництва та будіндустрії) №159 (а.с.17-20). Відповідно до Наказу №348 від 25.05.1992 року Реорганізовано відділ № 159 в госпрозрахункове управління будівництва та будіндустрії ВО «ПМЗ» (УСиС-159 - мовою оригіналу) за залишеним за ним номеру 159 (а.с.26). Згідно особової картки позивача № 1964, [PERSON] в період з 03 жовтня 1990 року по 03 серпня 1999 року працював муляром в УСиС 159 ВО «ПМЗ» (а.с.32). Відповідно до розрахункових листків за період з жовтня 1990 року по серпень 1999 року включно заробітна плата [PERSON] нараховувалась за роботу в цеху № [NUMBER] , відсутні відпустки за власний рахунок або простої (а.с.33-79). Також, відповідно до службової записки начальника Будівельного управління №409/15 від 30.01.2020 року встановлено, що позивач дійсно працював в УБ та Б (УСиС 159) муляром з 03.10.1990 року по 02 серпня 1999 року, однак при складані розпорядження №5 від 22.01.1994 року, його помилково не включили до складу цієї бригади, тож відсутнє документальне підтвердження роботи позивача в спеціалізованих ланках мулярів комплексних бригад (а.с.25). Згідно наказу №363 від 30.09.1999 року затверджено перелік професій та посад підрозділів, робота на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умова згідно Списків № 1 та № 2. Згідно Списку професій і посад УСиС 159 ВО «ПМЗ», який дає право на пільгову пенсію за Списком № 2 від 30.09.1999 року - п. 6 - [PERSON] , який постійно працює в бригаді мулярів та в спеціалізованих ланках мулярів комплексних бригад (а.с.27-28). Окрім того, відповідно до Наказу №173 від 27.04.2005 року, в додаток до Наказу від 01.11.1995 року затвердженого раніше помилково не враховані професії, які пройшли атестацію на право отримання пільг та компенсацій, помилка сталася внаслідок неправильного оформлення списків професій цеховими комісіями та дані списки не були представлені в ПДДАКп на затвердження. Відповідно до доданого до наказу Переліку професій і посад робота на яких дає право на пільгову пенсію згідно Списку № 2 від 21.04.2005 року - п. 12 - [PERSON] , який постійно працює в бригаді мулярів та в спеціалізованих ланках мулярів комплексних бригад - цех № [NUMBER] (а.с.29-31). Тобто, з встановлених судом обставин, вбачається, що [PERSON] протягом періоду з 03.10.1990 року по 03.08.1999 року дійсно працював муляром в відділі 159, в бригадах мулярів і в спеціалізованих ланках мулярів комплексних бригад, був зайнятий повний робочий день. Відповідно до рішення Конституційного Суду України № З-рп/2012 від 25 січня 2012 року «Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї». Відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», на пільгових умовах право на пенсію за віком незалежно від місця останньої роботи мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються зі зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи - чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам. Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 «Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», затвердженого наказом Мінпраці та соцполітики №383 (далі Порядок №383) встановлено, що при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому, до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року. Відповідно до пункту 4.2 Порядку №383 результати атестації (як уперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, упродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінились докорінні умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Згідно з пунктом 4.3 Порядку №383 у разі підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць) до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи зі шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку. Пунктом 10 Порядку №383 установлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку з оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку з наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та в разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637 («Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженого постановою КМУ № 637 від 12.08.1993 року). Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з «Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці», затвердженого постановою КМУ № 442 від 01.08.1992 року (далі Порядок № 442) та Методичними рекомендаціями. Відповідно до зазначених нормативних актів, основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах. Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації. Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці. За змістом пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо. При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць. Велика Палата Верховного Суду - в своїй постанові по справі № 520/15025/16-а від 19 лютого 2020 року - наголошує, що відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. Частинами першою та другою статті 153 КЗпП України установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до частини першої статті 7 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ «Про охорону праці» працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього - поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років. Сукупність правових норм, про які йшлося вище, дозволяє дійти висновку, що атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» - «за результатами атестації робочих місць» як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведения атестації, та відповідно, надмірний тягар, на працівника (позивача у цій справі). Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності. Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Отже, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Таким чином, можна зробити висновок, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1. При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці. Отже, суд приходить до висновку, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому, контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі №520/15025/16-а, де також погодилася з висновками Верховного Суду України, викладених у постанові від 16 вересня 2014 року у справі № 21-307а 14, згідно яких, якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку № 442 проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації. Як було встановлено судом, внаслідок протиправних дій, зокрема численних помилок, допущених посадовими особами відповідача, які ним визнані в службових документах, [PERSON] документально не було включено до складу бригади мулярів, окрім того, під час проведення атестації робочих місць в Наказі № 512 від 01.11.1995 року помилково не враховано професію, яку займав позивач протягом 03.10.1990 03.08.1999 року, а також не внесено відповідні відомості про результати атестації робочих місць до карти умов праці та лише 27.04.2005 року відповідачем було внесено зміни до зазначеного наказу та здійснено доповнення списків, зокрема внесено до Списку №2, робота на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, посаду муляра який постійно працює в бригаді мулярів та в спеціалізованих ланках мулярів комплексних бригад, (на той час позивач з 03 серпня 1999 року уже був переведений на посаду завідуючим центрального складу «УСИС» (робота не є в шкідливих умовах праці), а тому [PERSON] вкотре помилково не внесли до відповідних виправлених списків. Відповідно до статті 49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Пунктом 10 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 . Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Тобто уточнююча довідка надається підприємством у разі відсутності в трудовій книжці особи відомостей про стаж роботи, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, яка підтверджує саме спеціальний стаж роботи та її характер, а не право особи на пільгову пенсію. Дана довідка призначена для подальшого її надання особою, що оформлює пенсію, відповідним органам Пенсійного фонду України, які у свою чергу визначають наявність підстав і права особи на пенсію на пільгових умовах. Окрім того, відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі № 754/14898/15-а, підставою для призначення пенсії на пільгових умовах є відповідний стаж роботи, а не дотримання всіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Суд приходить до висновку, що позивач виконував увесь час з 03 жовтня 1990 року по 03 серпня 1999 року (8 років 10 місяців 0 днів) роботи у шкідливих умовах праці, в спеціалізованій ланці мулярів комплексних бригад цеху № [NUMBER] , був зайнятий повний робочий день, що дає йому право на пенсію на пільгових умовах відповідно до пункту «а» розділу XXVII Списку № 2 затвердженого Постановою Кабінету Міністрів СРСР № 10 від 26.01.1991 року та постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994 року, а тому відповідач зобов`язаний врахувати відповідні періоди та надати позивачу відповідну уточнюючу довідку за весь період праці на такій посаді. Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Згідно п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. № 637 та доповнення до нього, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію, для підтвердження спеціального трудового стажу органи, що призначають пенсію, приймають уточнюючі довідки підприємств і організацій, які надаються на підставі первинних документів за час виконання робіт. Відповідно до п. 8.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої постановою Державного комітету праці СРСР від 20.06.1974 року № 162 (далі - Інструкція) вказано, що контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок проводиться в порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР и ВЦСПС від 06.09.1973 року № 656 «Про трудові книжки працівників і службовців». Згідно п.18 вищезазначеної постанови відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберіганні і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність. Записи в трудовій книжці позивача скріплені печаткою підприємств та підписом уповноваженої особи. Право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відповідно до принципу верховенства права з урахуванням судової практики та рішень Європейського Суду з прав людини, правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на виплату пенсії засновані на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Як свідчить позиція Суду ЄС у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office), якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, в даному випадку, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки їх схвалення дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки. Суд, беручи до уваги встановлені обставини справи, факт наявності порушень прав позивача в діях відповідача, щодо обрахунку стражу роботи та віднесення посади, яку займав позивач до відповідних списків, відсутність заперечень цього та їх визнання в службових документах відповідача, оцінивши належність, допустимість та достатність наданих доказів, суд приходить до висновку про те, що вимоги про визнання дій відповідача протиправними не призведуть до ефективного захисту прав позивача, оскільки неправомірність дій відповідача була встановлена в рішенні суду та не потребує окремого зазначення в резолютивній частині рішення, а тому в задоволенні позовних вимог в зазначеній частині суд відмовляє. В свою чергу, з урахуванням предмету та підстави позову, суд дійшов висновку, що ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права позивача, характеру його порушення, наслідкам, спричиненим цим порушенням, а також таким, що буде знаходитися в межах заявлених позивачем вимог, буде зобов`язання відповідача надати [PERSON] , уточнюючу довідку про стаж роботи у важких та шкідливих умовах праці що дає право на пільгову пенсію за період з 03 жовтня 1990 року по 03 серпня 1999 року (8 років 10 місяців 0 днів) на посаді муляра у бригаді мулярів та в спеціалізованих ланках мулярів комплексних бригад, який дає право на призначення пільгової пенсії, що в свою чергу, приводить суд до висновку про необхідність часткового задоволення позову. Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги задоволенні частково, у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial