Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства (далі ВАТ) «Броварський шиноремонтний завод» про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю та повернення майна. В обгрунтування своїх вимог зазначав, що 15 травня 2003 року між сторонами був укладений договір купівлі продажу приміщення складу для легкових автопокришок. Між сторонами продовжувалися договірні стосунки про спільну діяльність. Вказував, що його не допускають на даний час до приміщення складу, де знаходиться його майно: пилорама стрічкова 1 комплект, верстат торцевий, два верстати фугальні, два верстати обрізні, верстат заточний, трансформатор у звязку з чим він і звернувся до суду з позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимги та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] заперечувала проти позовних вимог, вказуючи, що на території заводу відсутнє будь яке майно позивача. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимгог Відповідно до статей 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В обґрунтування позовних вимог щодо усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю та повернення майна [PERSON] посилався на договір про спільну діяльність від 25 квітня 2005 року між ВАТ «Броварський шиноремонтний завод» та ПП [PERSON], протокол погодження розрахунків згідно укладених договорів від 13 вересня 2005 року, на договір про спільну діяльність між ВАТ «Тепло Кон» та ПП [PERSON], договір простого товариства від 01 липня 2007 року. При цьому зазначав, що з часу придбання приміщення складу для легкових автопокришок, він завіз туди своє майно, а саме обладнання, вказане у позовній заяві та на підставі вказаних угод працював там. Проте жодний з наведених доказів не містить відомостей щодо наявності на території ВАТ «Броварський шиноремонтний завод» будь якого обладнання, власником якого є позивач, та перерахованого у позовних вимогах [PERSON] Крім того, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Господарського суду Київської області від 24 травня 2013 року фізичній особі підприємцю [PERSON] було відмовлено у задоволенні позовних вимог до ВАТ «Броварський шиноремонтний завод» про визнання дійсним договору від 15 травня 2003 року купівлі продажу приміщення складу для легкових автопокришок загальною площею 1146,6 кв.м, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Бровари, бул Незалежності, 24, та про визнання за права ПП [PERSON] права власності на зазначений склад. Надана суду заява [PERSON]І від 19 травня 2003 року, про надання йому дозволу на вїзд на територію заводу техніки, яка буде завозити будівельні матеріали та обладнання в цех склад автопокришок з переліком майна, не може бути доказом безпосередньо завезення вказаного майна на територію заводу. Показання свідка [PERSON], який вчинив резолюцію на вищезазначеній заяві, суд також не може розцінити як доказ ввезення та перебування спірного майна на території відповідача, оскільки сам свідок показав, що дійсно він підписував вказану заяву, проте як саме позивач завозив майно, він не бачив, кому належало майно йому не відомо. Свідки [PERSON] та [PERSON] дали пояснення тільки щодо тієї обставини, що вони на території заводу замовляли пиломатеріали та там був позивач і якесь обладнання, але хто його власник і що це саме за обладнання, їм не відомо. Свідки ж [PERSON] та [PERSON] показали, що на території заводу відсутнє обладнання [PERSON] Не надано [PERSON] суду жодного доказу про придбання ним спірного обладнання, специфікації або ж технічної документації на вказане майно, тощо. Зважаючи на все вищевикладене та те, що позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на обґрунтування його позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed