Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

У вересні 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті 8 лютого 2002 року його діда [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими спорудами по вул. Кірова, 6, в с. Шевченко Вітовського (раніше Жовтневого) району Миколаївської області, а також на земельну частку (пай), розміром 2,86 умовних кадастрових гектарів, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах Котляревської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області. В обґрунтування своїх вимог вказував, що після смерті діда залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке він не взмозі оформити в нотаріальному порядку, через непідтвердження факту прийняття спадщини та ненадання правовстановлюючих документів на спадкове майно: сертифікат на земельну частку (пай) був втрачений, а договір, за яким був куплений будинок, не зареєстрований в належному державному органі. Посилаючись на те, що він прийняв спадщину, так як був неповнолітнім і перебував на утриманні у спадкодавця, що передбачено ст. 531 ЦК України 1963 року, але через зазначені обставини не може оформити її в нотаріальному порядку, хоча наданими копіями сертифікату на земельну частку (пай), технічного паспорту БТІ, договору купівлі-продажу підтверджується право власності померлого на це майно, тому просив винести рішення про визнання за ним права власності на нього в порядку спадкування за законом. В судове засідання сторони не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від позивача на адресу суду надійшла заява з проханням справу розглядати без його участі, а позов задовольнити. Від представника відповідача до суду надійшла заяви про визнання позову та прохання розглянути справу без їх участі. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 8 лютого 2002 року в с. Шевченко Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області помер громадянин [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на житловий будинок за адресою: Миколаївська область, Жовтневий (Вітовський) район, с. Шевченко, вул. Кірова, 6 (тепер вул. Центральна); та на земельну ділянку частку (пай), розміром 2,86 умовних кадастрових гектарів, яка знаходилася в КСП «Южний» в межах Котляревської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, яка йому належала відповідно до сертифікату серії МК № 0170548, виданого Жовтневою районною державною адміністрацією Миколаївської області 1 серпня 1997 року. Будинок він отримав у власність від [PERSON] відповідно до укладеного між ними письмового договору купівлі-продажу від 26 січня 1967 року, посвідченого виконкомом Котляревської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області. На час смерті [PERSON] діяли положення ЦК України 1963 року, положення якого вирізняли тільки дві черги спадкоємців (ст. 529 та ст. 530), однак онуки, яким є позивач, до спадкоємців будь-яких із цих черг не відносилися. В той же час, відповідно до положень ст. 531 ЦК України 1963 року до спадкоємців за законом відносилися непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті, які спадкували нарівні зі спадкоємцями тієї черги, яка закликалася до спадкоємства. На час смерті [PERSON] позивачу було 15-ть років, він фактично проживав разом з померлим та перебував на його утриманні не менше одного року, що підтверджується довідкою сільської ради (а.с. 29). Спадкоємців першої чи другої черги після смерті [PERSON], які б прийняли спадщину судом не встановлено. Таким чином позивач є єдиним спадкоємцем за законом за положеннями ст. 531 ЦК України 1963 року. Однак, під час оформлення спадщини після смерті [PERSON] він отримав розяснення від нотаріуса про неможливість її оформлення в такому порядку, оскільки не представив належним чином оформлені оригінали правовстановлюючих документів, які б підтверджували зареєстроване належним чином право власності на майно та на майнові права. За пунктами 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивачки до суду із даним позовом. Так, сертифікат про право на земельну частку (пай) серії МК № 0170548 був втрачений за невідомих обставин, про що вже позивачем надано обяву в друкованих засобах масової інформації. Договір купівлі-продажу будинку після його оформлення не був зареєстрований в належному державному органі. З матеріалів справи вбачається, що у позивача відсутня можливість отримати правовстановлюючий документ на земельну частку (пай) (його копію дублікат) через через відсутність дублікату (копії) сертифікату про право власності на земельну частку (пай) та відсутністю законодавчого врегулювання на видачу його копії. В той же час належність йому земельної частки (паю) підтверджується його копією, а також довідкою відділу Держгеокадастру у Жовтневому районі Миколаївської області від 23 грудня 2016 року (а.с. 30). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Це свідчать про те, що [PERSON] за його життя на праві приватної власності належали як будинок, так і земельна частка. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, зі збереженням її цільового призначення. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що будинок та земельна частка належали [PERSON] і дане майно та майнові права після його смерті входять до складу спадщини і в порядку спадкування повинні відійти спадкоємцям, тобто позивачу в справі як спадкоємицю, який був на утриманні спадкодавця та відноситься до спадкоємців першої черги за законом, який прийняв спадщину. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, він не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved