Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про поділ спільного майна подружжя. Позов обґрунтований тим, що 24 квітня 2012 року позивач уклав шлюб з відповідачем. Від шлюбу дітей у сторін немає. Спільне майно між сторонами не склалося, а збереження шлюбу стало неможливим, подружні стосунки сторони не підтримують. За час шлюбу позивач та відповідач придбали за 53 000 грн трактор Т-25 та причіп до нього, які на цей час знаходяться у користуванні позивача. З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 9.04.2015, посилаючись на те, що придбані у шлюбі трактор та причіп є спільною сумісною власністю подружжя, позивач просить виділити йому в порядку поділу майна подружжя, трактор колісний реєстраційний номер [NUMBER], марка Т-25, 1992 року випуску, заводський [NUMBER], двигун № [NUMBER], та причіп реєстраційний номер [NUMBER], марка ПТ-2.5, 1992 року випуску, заводський [NUMBER]. Стягнути з нього на користь відповідача 26 500 грн компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. Зазначили, зокрема, що у березні 2013 року за 53 000 грн позивач та відповідач придбали трактор Т-25 та причіп до нього. На даний час сторони подружніх стосунків не підтримують та проживають окремо. Трактором з причепом, які є спільною сумісною власністю подружжя користується позивач, він бажає, щоб це майно було поділено, шляхом виділення його у власність позивача, а з останнього на користь відповідача стягнути 26 500 грн компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно. Відповідач у судове засідання не з'явилася, проте до суду надійшла заява, у якій відповідач визнає уточнені позовні вимоги щодо виділу позивачу у власність трактора з причепом, взамін на виплату їй позивачем компенсації в сумі 26 500 грн. Справу просить розглянути у її відсутність. Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. 24 квітня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] (а.с. 4). Станом на день розгляду справи шлюб між сторонами не розірвано, спільних дітей сторони не мають. Згідно свідоцтв про реєстрацію машини Серія [NUMBER] та Серія [NUMBER], 26 березня 2013 року відповідач стала власником трактору колісного реєстраційний номер [NUMBER], марка Т-25, 1992 року випуску, заводський [NUMBER], двигун № [NUMBER] та причепу реєстраційний номер [NUMBER], марка ПТ-2.5, 1992 року випуску, заводський [NUMBER], позивач зазначений у свідоцтвах, як особа, що має право керувати транспортним засобом (а.с. 7). Позивач, бажаючи одержати у власність зазначені вище трактор та причіп до нього, посилаючись на неподільність спільного з відповідачем майна, просить поділити його шляхом виділення трактору та причепу йому, а відповідачу позивач згоден сплатити грошову компенсацію у розмірі 26 500 грн, що є половиною від вартості майна. Установленим судом обставинам відповідають майнові правовідносини подружжя, які регулюються Сімейним кодексом України (далі - СК України). Стаття 57 СК України передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно із ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. З огляду на викладене, суд вважає, що придбані у березні 2013 року трактор причепом є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, тобто позивача та відповідача. Ця обставина у судовому засіданні визнана позивачем, а у заяві від 9.04.2015 підтверджена відповідачем. Частиною 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно частин 1 та 2 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У пункті 22 постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз'яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини ч. 4 ст. 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Оскільки визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд приймає визнання позову відповідачем. Отже, з урахуванням зазначеного вище, зважаючи на те, що трактор з причепом є спільною сумісною власністю подружжя, позивач та відповідач погодили вартість майна, що підлягає поділу, а позивач погодилась на компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити повністю. Пунктом 6 ч. 1 ст. 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач є інвалідом ІІ групи, що вбачається із довідки до акта огляду МСЕК Серія 10 ААВ № 538040 (а.с. 1), а тому на підставі пункту 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Частиною 1 та підпунктом 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, ставка судового збору встановлюються у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Отже, виходячи із ціни позову та зважаючи на повне задоволення позовних вимог, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 530 грн.

Outcome: approved