Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

У вересні 2015 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить позбавити батьківських прав відповідача відносно їх сина [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що відповідач [PERSON] є батьком їх спільної дитини - сина [PERSON], [INFO]. До початку 2011 року відповідач рідко намагався спілкуватися з сином, а з вересня 2011 року він взагалі припинив побачення з сином, хоча вона ніколи відповідачу не чинила ніяких перепон у його участі у вихованні дитини. В той же час, оскільки відповідач, як батько їх спільної дитини, не бажав добровільно надавати належну матеріальну допомогу на утримання сина, вона ще в 2010 році звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів, але і після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, відповідач постійно ухилявся від офіційного працевлаштування та надання матеріальної допомоги на сина, внаслідок чого з 2010 року станом на 8 червня 2015 року його заборгованість по аліментам склала 42 127 гривень 13 копійок. Відповідач не піклується про стан здоров'я дитини, не цікавиться проблемами та успіхами у навчанні і житті, спорті, взагалі не виявляє бажання бачити дитину. Вказані обставини свідчать про ухилення відповідача від виконання ним батьківських обов'язків на протязі багатьох років свідомого життя дитини, небажання працювати, надавати матеріальну допомогу на сина, піклуватися про нього, приймати участь у його вихованні та дбати за його розвиток і майбутнє, що відповідно до ст. 164 СК України є достатніми підставами для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Відповідач [PERSON] надав суду заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позову про позбавлення його батьківських прав, посилаючись на те, що позивач своїми діями створила умови, які створюють перешкоди у спілкуванні з сином. Його вина, як батька, полягає в тому, що він не вжив заходів про усунення перешкод у спілкуванні з сином, які створювала позивач. Заборгованість по аліментам виникла внаслідок того, що у нього не було постійного місця роботи, але на даний час він офіційно працевлаштований та має намір з часом погасити заборгованість, тому що він усвідомлює, що зобов'язаний матеріально підтримувати свого сина(а.с. 60-61 ). У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на те, що відповідач не виконує обов'язки щодо виховання та утримання сина [PERSON], [INFO]. За весь період навчання дитини у дитячому садку він відвідав його декілька раз. З 1 вересня 2013 року їх син навчається у Славутицькій ЗОШ 1-111 ступенів №1, проте відповідач не цікавиться його успіхами та проблемами у школі, не відвідує батьківські збори. З вересня 2013 року і по теперішній час син займається в Комплексно-дитячо-юнацькій спортивній школі на відділенні дзюдо. За цей період супроводження дитини у заняттях спортом здійснювалося тільки нею та її другим чоловіком [PERSON], якого син [PERSON] називає батьком. З 2008 року син знаходиться під медичним наглядом в амбулаторії «Київська» ДЗ СМСЧ № 5 МОЗ України, де відповідач ніколи не поцікавився станом здоров'я дитини. Між її другим чоловіком та сином від першого шлюбу [PERSON] склалися довірливі та родинні стосунки. Дитина відноситься до нього як до свого батька, а чоловік сприймає її дитину як свою рідну. Представник позивача - адвокат Прокопенко О.П. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання обов'язків по вихованню дитини, не піклується про його здоров'я, моральний та духовний розвиток, тому повинен бути позбавлений батьківських прав. Відповідач [PERSON] позов не визнав. Суду пояснив, що після розірвання шлюбу з позивачем, син залишився проживати з нею. Він після розірвання шлюбу спілкувався з сином, ходив до дитячого садочку, забирав його до себе додому, але після того, як позивач почала влаштовувати своє сімейне життя, то своїми діями створила перешкоди у спілкуванні з сином. Його вина полягає в тому, що він не звернуся із заявою до органу опіки та піклування для усунення перешкод зі сторони позивача у спілкуванні з сином, проте, він не хотів травмувати свого сина, оскільки позивач налаштовувала його проти нього. Заборгованість по аліментам виникла наслідок того, що у нього не було постійного місця роботи. На даний час він офіційно працевлаштований та має намір поступово сплатити заборгованість по алімертам. Він не хоче, щоб його позбавляли батьківських прав, оскільки він любить сина і має намір налагодити спілкування з ним. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав. Суду пояснив, що позивач з 2011 року чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною відповідачу, відповідач не бажає, щоб його позбавляли батьківських прав, оскільки має намір налагодити відносини з сином і продовжувати спілкуватися з ним. Орган опіки та піклування виконкому Славутицької міської ради Київської області при підготовці висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав не вжив заходів щодо повідомлення його про дату та час засідання комісії. Також йому не виносили попередження про недопустимість відхилення від виконання батьківських обов'язків та не попереджали його про можливість позбавлення батьківських прав, не з'ясували дійсні обставини справи, тому даний висновок не може бути взятий до уваги судом. Представник третьої особи Парнюк В.М. позов підтримала, вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] є доцільним і відповідає інтересам дитини, оскільки батько самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Свідок [PERSON] суду показала, що вона спілкується з сім'єю [PERSON], позивача у справі, близько трьох років. Ніколи не бачила, щоб її перший чоловік вітав з днем народження їхнього сина [PERSON] та дарував йому подарунки. Батько [PERSON] не приймає участь у вихованні сина. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є матір'ю відповідача. Після розірвання шлюбу позивач чинила перешкоди у спілкуванні з дитиною як відповідачу, так і їй. ЇЇ помилкою та помилкою її сина, відповідача у справі, є лише те, що вони не зверталися до органу опіки та піклування із заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, бо не хотіли травмувати дитину у такому віці. Проте, як вона, так і її син, люблять дитину і хочуть з нею спілкуватися. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є рідною сестрою відповідача. Відповідач хотів і хоче спілкуватися з дитиною. Він телефонував і просив побачити дитину ще в 2011 році, проте позивач постійно називала причини, по яким вона не може надати для спілкування дитину батькові. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є матір'ю позивача. Після розірвання шлюбу між її дочкою та відповідачем, позивач з дитиною залишились проживати у неї. Відповідач не спілкується з сином, хоча йому перешкоди ніхто не чинив, не приймає участь у його вихованні та не цікавиться його життям. Свідок [PERSON] суду показала, що спілкується з матір'ю позивача з 1990 року. Після розірвання шлюбу позивача з відповідачем вона ніколи не бачила, щоб відповідач проводив час зі своїм сином. Ніколи не бачила, щоб відповідач приходив до сина. Дитина татом називає другого чоловіка позивача, який піклується про нього і займається його вихованням. Свідок [PERSON] суду показав, що позивача знає з 2010 року. З сином весь вільний час проводить другий чоловік позивача [PERSON]. [PERSON] ніколи не бачив поряд з сином. В розмові з [PERSON] він ніколи не згадує свого рідного батька і називає батьком [PERSON]. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою позивача. Вона не пам'ятає, коли відповідач приходив до сина і гуляв з ним. Вихованням дитини займається другий чоловік позивача, якого дитина називає батьком. Свідок [PERSON] суду показав, що він є чоловіком позивача, з якою вони знайомі з 2010 року, стали проживати разом з 2011 року, а зареєстрували шлюб в 2012 році. Відповідач не цікавиться життям сина, не спілкується з ним, не приймає участі у його вихованні. Він повністю займається вихованням і утриманням [PERSON]. Якщо відповідача позбавлять батьківських прав, то він хоче його усиновити. Малолітній свідок [PERSON] суду пояснив, що вважає своїм батьком [PERSON]. Рідного батька [PERSON] він пам'ятає лише, коли ходив у дитячий садок. Спілкуватися з ним не хоче, але чому не хоче, пояснити не може. Суд, заслухавши пояснення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, думку прокурора Ласкаржевської Ю.В., яка просила відмовити у задоволенні позову за безпідставністю вимог, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, зареєстрованому 21 квітня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, Україна, актовий запис № 33, що підтверджено свідоцтвом про одруження, копія якого долучена до матеріалів справи( а.с. 9). Під час шлюбу у позивача та відповідача народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с. 11). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, про що 07 липня 2010 року зроблено актовий запис № 58 у відділі реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, Україна (а.с. 10). 26 жовтня 2012 року [PERSON]., позивач у справі, та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області, Україна, актовий запис № 154, що підтверджено свідоцтвом про одруження, копія якого долучена до матеріалів справи ( а.с.12). З акту обстеження житлових умов проживання № 01-19/66 від 05.08.2015 року у квартирі № 109 буд. № 1 Київського кв-лу м. Славутича Київської області, встановлено, що малолітній [PERSON], [INFO], проживає у вказаній квартирі разом із своєю матір'ю [PERSON], вітчимом [PERSON], братом [PERSON], [INFO], бабусею [PERSON]. В квартирі санітарно-гігієнічні умови проживання на час обстеження відповідають загальноприйнятим нормам: чисто, охайно, прибрано. Квартира достатньо облаштована необхідними меблями, побутовою технікою. Малолітній [PERSON] проживає в кімнаті, разом із матір'ю, вітчимом та молодшим братом, має окреме спальне місце, робочий куточок облаштований в іншій кімнаті. Дитина забезпечена сезонним одягом, взуттям, продуктами харчування. До служби у справах дітей та сім'ї виконавчого комітету Славутицької міської ради не надходили заяви, повідомлення від [PERSON] щодо вчинення перепон матір'ю [PERSON] у спілкуванні з сином [PERSON] (а.с. 26). Відповідно довідки ТОВ ВКФ «Промкомплект» [PERSON] знаходилася у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 13 листопада 2012 року по 01 вересня 2015 року ( а.с.20). Відповідно довідки про отримання допомоги № 3405 від 05.08.2015 року позивач [PERSON] перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Славутицької міської ради та їй відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу сім'ям з дітьми» з 01.10.2012 року по 30.09.2016 року призначено допомогу при народженні дитини в розмірі 955, 21 гривень (а.с.17). Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії КИО-1 № 0411501 [PERSON] є інвалідом другої групи з 01 грудня 2014 року, захворювання пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС. Інвалідність встановлена на строк до 01 грудня 2017 року( а.с.30). Як зазначено у довідці УПФУ в м.Славутичі Київської області, [PERSON] перебуває на обліку в УПФУ в м.Славутичі Київської області як одержувач пенсії по інвалідності, розмір якої становить 1414,01 гривень(а.с. 18). Згідно характеристики з місця роботи, [PERSON] працює в ТОВ ВКФ «Промкомплект» на посаді інженера з якості з 1 вересня 2015 року. За період роботи зарекомендувала себе з позитивної сторони (а.с.19). Як вбачається з педагогічної характеристики дошкільного навчального закладу (ясла-садок) «Центр розвитку дитини» м.Славутича, який відвідував [PERSON], [INFO], фізичний розвиток дитини відповідає віку. [PERSON] завжди охайний, доглянутий, доброзичливий, має велику кількість сучасних розвивальних ігор та іграшок, проживає у неповній сім'ї, з матір'ю та вітчимом, батьки розлучені. Батько [PERSON] - [PERSON] в ДНЗ «Центр розвитку дитини» декілька разів приходив за хлопчиком в 2010-2011 році. Зі слів мами [PERSON] -[PERSON], вихованням дитини рідний батько не займається (а.с.13). Відповідно до характеристики ЗОСШ № 1 м.Славутича на учня 2-Б класу [PERSON], він навчається в школі з 01.09.2013 року, характеризується позитивно, зокрема, має відмінний фізичний розвиток, веде здоровий спосіб життя, дуже рухливий, відвертий у спілкуванні, до школи ходить охайно одягнений. Має середній та достатній рівень навчальних досягнень. Матір [PERSON] надає належну увагу вихованню сина, цікавиться шкільним життям, відвідує батьківські збори. За час навчання батько, [PERSON], школу не відвідував, з класним керівником та вчителями не спілкувався ( а.с.14). Як зазначено у довідці спортивного клубу дзюдо «Атом» м.Славутича № 58 від 04.06.2015 року, [PERSON] є учнем КДЮСШ м.Славутича, відділення дзюдо з вересня 2013 року. За період навчання на навчально-тренувальні заняття з дзюдо батьківські збори, змагання дитини супроводжували мати [PERSON] та вітчим [PERSON]. Протягом цього часу батько дитини [PERSON] не був присутній на місці проведення занять, змагань, а також на батьківських зборах (а.с.15 ). Згідно довідки лікаря загальної практики амбулаторії «Київська» [PERSON], [INFO], знаходиться під наглядом в амбулаторії «Київська» з 2008 року. На прийом до лікаря приходить з мамою, періодично з бабусею, а останні два роки з вітчимом [PERSON]. Батько дитини [PERSON] з дитиною жодного разу не відвідував амбулаторію «Київська»(а.с. 16). Відповідно до побутової характеристики, відповідач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] і характеризується позитивно за місцем проживання( а.с.97). Згідно характеристики з місця роботи [PERSON] працює в ТОВ «ДІОРО» на посаді монтажника 4-го розряду з 16 квітня 2015 року. За період роботи зарекомендував себе з позитивної сторони (а.с.118). Як зазначено у довідці Славутицького МВ ГУ МВС України в Київській області, відповідач [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності на протязі 2010-2015 років: 13.02.2011 року за ст. 122 КУпАП (порушення ПДР); 10.03.2012 року за ст. 124 КУпАП (порушення ПДР), 20.06.2012 року за ст. 124 КУпАП (порушення ПДР), 17.01.2013 року за ст. 127 КУпАП (порушення ПДР), 05.04.2013 року за ст. 122 КУпАП (порушення ПДР) (а.с. 27). Відповідно до довідки-розрахунку відділу державної виконавчої служби Славутицького міського управління юстиції в Київській області по виконавчому листу № 2-151/10 від 26.02.2010 року, виданого Славутицьким міським судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини, станом на 09.12.2015 року заборгованість з аліментів складає 48 323,9 гривень (а.с. 113-114). З наданих відповідачем квитанцій про переказ грошових коштів видно, що [PERSON] переказував грошові кошти [PERSON] у лютому 2011 року - 250 гривень, у квітні 2011 року - 300 гривень, у лютому 2013 року - 250 гривень, у квітні 2013 року - 250 гривень, у серпні 2013 року - 400 гривень, у жовтні 2013 року - 700 гривень, у січні 2014 року - 400 гривень, у травні 2014 року 300 гривень, у липні 2014 року - 300 гривень, у листопаді 2015 року - 400 гривень (а.с. 56-58, 112). 9 грудня 2012 року представником відповідача була подана заява до ВДВС Славутицького міського управління юстиції про направлення виконавчих документів до ТОВ «ДІОРО», тобто за місцем роботи відповідача, для стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] (а.с. 120). Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не цікавиться долею сина, не піклується про його здоров'я, фізичний, моральний та духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не дбає про нього, не сплачує аліменти, не забезпечує матеріально, тому позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] є доцільним і відповідає інтересам дитини(а.с. 124). Враховуючи положення ст. ст. 8-11 ЦПК України, при вирішенні спору в межах заявлених вимог та відповідно до встановлених обставин справи на підставі доказів сторін суд застосовує закони України, міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Як зазначено у ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-12 від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч.1 ст. 7 цієї Конвенції дитина реєструється зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до вимог ч.1 ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України, даних у п. п. 15, 16 постанови № З від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу до осіб, які умисно не виконують батьківських обов'язків, а тому повинні бути вагомі підстави для вжиття саме цього заходу. Як зазначено у ч. 4, ч. 5 та ч. 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, що стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до вимог ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно ч.1 ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток(ч.2). Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя(ч.3). Батьки зобов'язані поважати дитину(ч.4). Пасивна поведінка відповідача, яка проявилась в тому, що він не відвідував дитячий садок, школу, в якій навчається його син [PERSON], і не брав участі у навчальному процесі, у його вихованні, догляді за дитиною і її лікуванням, обумовлена тим, що дитина після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, постійно проживала з матір'ю, матір одружилась і створила свою сім'ю та своєю поведінкою не сприяла спілкуванню сина з батьком, внаслідок чого син уникав спілкування з батьком. Разом з тим, судом встановлено, що відповідач періодично надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, звертався до органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області із заявою щодо визначення способу участі у вихованні малолітньої дитини [PERSON], [INFO](а.с. 122). Як видно з педагогічної характеристики дошкільного навчального закладу (ясла-садок) «Центр розвитку дитини» м.Славутича, батько [PERSON] - [PERSON] в ДНЗ «Центр розвитку дитини» декілька разів приходив за хлопчиком в 2010-2011 році, тобто саме до того періоду, коли позивач створила сім'ю та почала проживати з [PERSON], що свідчить про участь відповідача у вихованні дитини. Наявність у відповідача заборгованості по аліментам пояснюється тим, що в нього не було постійного місця роботи і він не мав засобів до існування. Виходячи з цього, позивачем не надано достатніх доказів того, що відповідач умисно ухиляється від участі у вихованні дитини. Крім того, позивач не обґрунтувала і належним чином не підтвердила доказами, що відповідач оспорюваними діями істотно порушив права дитини чи негативно впливав на дитину і це зашкодило інтересам дитини. Як видно з наданої суду характеристики з місця роботи відповідача, він працевлаштувався на постійне місце роботи, за яким характеризується позитивно, не зловживає спиртними напоями, про що свідчить копія сертифіката про проходження профілактичного наркологічного огляду(а.с. 121), має постійне місце проживання та позитивно характеризується за місцем проживання. Наявність факту притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не впливає на позитивну оцінку відповідача в цілому. Враховуючи, що під час розгляду справи не встановлено підстав для позбавлення батьківських прав відповідача, передбачених ст. 164 СК України, то суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області про те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків і позбавлення його батьківських прав буде відповідати інтересам дитини. Суд критично оцінює позицію малолітньої дитини [PERSON] про те, що він не хоче спілкуватися із своїм батьком, оскільки причин такої поведінки він пояснити не зміг, тому не виключається, що така його позиція є результатом впливу позивача, яка зацікавлена у позбавленні відповідача батьківських прав. Бажання відповідача брати участь у вихованні та утриманні дитини сприятиме реалізації права дитини на спілкування з батьком. За таких обставин підстав для задоволення позову немає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed