Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

У березні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Оптимус Груп» про визнання договору недійсним та стягнення коштів. Позовні вимоги мотивовані тим, що 19 серпня 2014 року з кредитної картки позивача VISA № [NUMBER] були перераховані кошти у розмірі 26 271 грн. на рахунок № [NUMBER] та в розмірі 13 135 грн. 50 коп. на рахунок № [NUMBER], на загальну суму 39 206 грн. 50 коп. ТОВ «Оптимус Груп». Вказані транзакції були здійснення помилково без наміру замовлення та/або отримання якихось товарів, робіт та послу від відповідача. Згодом позивач дізнався, що вказані кошти були списані на підставі укладеного сторонами договору, хоча жодних договорів позивач з відповідачем не укладав. На звернення позивача з приводу повернення кошів відповідач ніяким чином не відреагував. Тому, позивач звернувся з цим позовом та просив визнати недійсним договір про надання послуг з доступу до фінансово-інформаційної системи та стягнути з відповідача на його користь сплачені кошти у розмірі 39 406 грн. 50 коп. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги. Представник відповідача до судового засіданні повторно не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час, день та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Тому, суд розглянув справу у відсутність представника відповідача, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що 19 серпня 2014 року з кредитної картки позивача [PERSON] VISA № [NUMBER] були перераховані кошти у розмірі 26 271 грн. на рахунок № [NUMBER] та в розмірі 13 135 грн. 50 коп. на рахунок № [NUMBER], на загальну суму 39 206 грн. 50 коп. ТОВ «Оптимус Груп» (а.с. 9). Дізнавшись про вказане позивач звернувся за допомогою Інтернет ресурсу до відповідача із заявою про пояснення причини списання таких коштів та їх повернення (а.с. 7). Із веб-сайту відповідача ТОВ «Оптимус Груп» позивач дізнався про те, що вказані кошти з його картки були списані на виконання договору про надання інформаційних послуг з доступу до фінансово-інформаційної системи (публічну оферту), умови якої позивачу не було відомі. З наданого суду договору публічної оферти, котрий позивачем не підписаний (а.с. 53-64) вбачається, що вказаний договір є договором про надання послуг, оскільки згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Крім того, вказаний договір за своєю природою є публічним договором та договором приєднання відповідно до положень ст. 633, 634 КПК України. Разом з тим, відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з п. 7.1 договір укладається шляхом акцепта, тобто згодою клієнта з умовами договору. Акцептом є: - заповнення клієнтом реєстраційної форми для відкриття особового рахунку (реєстраційна форма перебуває у вільному доступі в мережі Інтернет за адресою support@optimus-gr.com.ua); - оплата клієнтом суми згідно виставленого рахунку. Будь-яких даних щодо укладення позивачем договору шляхом акцепта сторонами не надано. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ст. 215 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Оскільки при укладанні вказаного договору порушено ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України, то договір оферти підлягає визнанню недійсним. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Оскільки суд дійшов висновку про визнання договору оферти недійсним, то стягнуті з позивача кошти підлягають поверненню відповідачем. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 1 102 грн. 42 коп. стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved