Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

У вересні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 31 серпня 2002 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] у Київському районному у місті Донецьку відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 487. Прізвище дружини після реєстрації [PERSON]. У шлюбі народилася дитина [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу продовжить проживати з матір'ю. Зазначив, що із-за різних поглядів на шлюб та несумісність характерів він припинив шлюбні та сімейні відносини, ведення спільного господарства з відповідачем з 2015 року. Відносини між ним та відповідачем зіпсовані остаточно, збереження шлюбу та примирення неможливе. Поновлювати шлюбні стосунки з відповідачем не збирається, спільне проживання та збереження сімї неможливе, у звязку з чим вимушений був звернутися до суду з вищевказаною позовною заявою. Позивач в судове засідання не зявився, 13.10.2017 року через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив шлюб розірвати, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про розгляд справи був повідомлений належним чином,\~ відповідно до ст. 76 ЦПК України шляхом оголошення\~ в газеті\~ «Урядовий Курєр»\~ від 07 жовтня 2017 року №189 (6058), оскільки проживає та зареєстрована на тимчасово окупованій території, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності та постановити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 224-226 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування на їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу. З матеріалів справи судом встановлено, що 31 серпня 2002 року Київським районним у місті Донецьку відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, був зареєстрований шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], про що зроблено відповідний актовий запис № 487. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON]. Зазначене підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-КИ № 383625, виданим повторно Індустріальним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. У шлюбі народилася спільна дитина [PERSON], [INFO], про що зроблено відповідний актовий запис № 905, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-НО № 303557, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м. Донецька, у якому батьками зазначено позивача та відповідача. Відповідно до ст. 120 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з серпня 2015 року, позивач не бажає поновлювати шлюбні відносини, таким чином, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам сім`ї, а тому надання сторонам строку для примирення суд вважає недоцільним. Причиною розпаду сімї є різниця характерів, відсутність між позивачем та відповідачем взаєморозуміння і довіри, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства та виховання дитини, втрата почуттів взаємної любові та поваги. При постановленні рішення суд враховує те, що сімейно-шлюбні відносини припинені з 2015 року, позивач наполягав на розірванні шлюбу, зберігати шлюб з відповідачем [PERSON] не бажає, спір про місце проживання дитини відсутній, тому суд приходить до висновку, що сімя сторін розпалася остаточно та не може бути відновлена. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що має суттєве значення. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Outcome: approved