overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

У вересні 2015 року ТзДВ «Полтаватрансбуд» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: м. Полтава вул. Старий Поділ, 4-А. У позові вказано, що позивач є балансоутримувачем гуртожитку по вул. Старий Поділ, 4-А, м. Полтава (попередня адреса вул. Старий Поділ, 4, м. Полтава). Позивач вказує на той факт, що 15 липня 2011 року було здійснено реєстрацію постійного місця проживання [PERSON] . Але відповідач у гуртожитку більше ніж шість місяців поспіль не проживає. Зважаючи на те, що з лютого 2015 року відповідач у гуртожитку не проживає, позивач просив суд задовольнити позовні вимоги. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про день і час розгляду справи через оголошення в газеті «Зоря Полтавщини» у редакції випуску 22 вересня 2015 року. Заважаючи на викладені обставини, суд приходить до висновку про можливість розглянути справу за відсутності відповідача. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що позивач є балансоутримувачем гуртожитку, який розташований по вул. Старий Поділ, 4-А, м. Полтава. Як вбачається з форми А [PERSON] з 15 липня 2011 року зареєстрована за адресою: [INFO]. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] за вказаною адресою не проживає з лютого 2015 року, її особистих речей у гуртожитку не має, що підтверджується актами обстеження. Відповідно до ч. 1 ст. 71 та ст. 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом 6 місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Зважаючи на викладені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач по справі не проживає за адресою: [INFO] (попередня адреса вул. Старий Поділ, 4, м. Полтава) без поважних причин понад 6 місяців, тому вона втратив право користування вказаним приміщенням, а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

У вересні 2015 р. ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вищезазначеними вимогами, якими просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 13266,28 грн. і понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1218,00 грн. В судове засіданні представник позивача не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримку позовних вимог, а також погодження на заочний розгляд справи. Відповідачка у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. 24 липня 2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Умовами і правилах надання банківських послуг передбачена відповідальність позичальника, зокрема: стягнення пені в розмірі 0,1 % від заборгованості (п. 1.1.5.25). Також при порушені Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань більш, ніж на 30 днів, Позичальник зобовязався сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості (п. 1.1.5.32). Як передбачено ч. 2 ст.1050 ЦК, якщо договором установлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати належних йому процентів. Статтею 611 ч. 1 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до довідки банку про заборгованість відповідача, станом на 31 липня 2015 р. загальна заборгованість по кредитному договору перед банком становить 13266,28 грн. В дану суму входить: заборгованість по кредиту 4482,01 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 6041,89 грн., 1634,46 грн. комісії та пені, штраф 500,00 грн. (фіксована частина), 607,92 грн. штраф(процентна складова) (а.с.6-7). Враховуючи наведене, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем зобовязань за кредитним договором, правомірність і правильність нарахування банком предявлених грошових вимог, а тому, відповідно до ст. ст. 525-526, 530, 551, 611, 615, 625, 1046-1050, 1054, 1055 ЦК України вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню повністю, а саме в сумі: 13266,28 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати у розмірі 1218,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

У вересні 2015 р. ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вищезазначеними вимогами, якими просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 21460,88 грн. і понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1218,00 грн. В судове засіданні представник позивача не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримку позовних вимог, а також погодження на заочний розгляд справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. Відповідно до заяви позичальника від 19 липня 2007р., [PERSON] був наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Розділом 8 Умовами і правилами надання банківських послуг визначено відповідальність позичальника, зокрема: стягнення штрафу за порушення платежів по будь-якому з грошових зобовязань у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Як передбачено ч. 2 ст.1050 ЦК, якщо договором установлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати належних йому процентів. Статтею 611 ч. 1 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 09 липня 2012 р. з [PERSON] стягнута заборгованість за кредитним договором від 19 липня 2007 року, яка складається з 5164,97 грн. заборгованості по кредиту, 3095,96 грн. процентів, 250,00 грн. штрафу, в всього на загальну суму 8510,93 грн. Відповідно до довідки банку про заборгованість відповідача, станом на 30 червня 2015 р. загальна заборгованість [PERSON] по кредитному договору перед банком становить 28711,77 грн., яка складається заборгованості по кредиту 5164,97 грн., 23546,80 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом. Від даної суми позивач віднімає суму в розмірі 8510,93 грн., яка стягнута за вказаним рішенням суду, та додає суму штрафів 250,00 грн. (фіксована частина) та 1010,04 грн. (процентна складова). Таким чином, сума заборгованості складає 21460,88 грн. (а.с.9-12). Враховуючи наведене, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем зобовязань за кредитним договором, правомірність і правильність нарахування банком предявлених грошових вимог, а тому, відповідно до ст. ст. 525-526, 530, 551, 611, 615, 625, 1046-1050, 1054, 1055 ЦК України вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню повністю, а саме в сумі: 21460,88 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати у розмірі 1218,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

У вересні 2015 р. ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вищезазначеними вимогами, якими просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 22570,66 грн. і понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1218,00 грн. В судове засіданні представник позивача не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримку позовних вимог, а також погодження на заочний розгляд справи. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. 09 червня 2011 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 13000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Умовами і правилах надання банківських послуг передбачена відповідальність позичальника, зокрема: стягнення пені в розмірі 0,1 % від заборгованості (п. 1.1.5.25). Також при порушені Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань більш, ніж на 30 днів, Позичальник зобов'язався сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості (п. 1.1.5.32). Як передбачено ч. 2 ст.1050 ЦК, якщо договором установлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати належних йому процентів. Статтею 611 ч. 1 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до довідки банку про заборгованість відповідача, станом на 31 липня 2015 р. загальна заборгованість по кредитному договору перед банком становить 22570,66 грн. В дану суму входить: заборгованість по кредиту - 12282,05 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом - 7938,59 грн., 799,04 грн. комісії та пені, штраф - 500,00 грн. (фіксована частина), 1050,98 грн. - штраф(процентна складова) (а.с.6-7). Враховуючи наведене, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем зобов'язань за кредитним договором, правомірність і правильність нарахування банком пред'явлених грошових вимог, а тому, відповідно до ст. ст. 525-526, 530, 551, 611, 615, 625, 1046-1050, 1054, 1055 ЦК України вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню повністю, а саме в сумі: 22570,66 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати у розмірі 1218,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

У вересні 2015 р. ПАТ «Миколаївобленерго» звернулося до суду з позовом, яким просило стягнути на свою користь з відповідача борг за недораховану електроенергію в розмірі 5\~487,11 грн. і судовий збір 1218,00грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримку позову в повному обсязі і згоду на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не зявився про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. 09 червня 2015 р. трьома представниками ПАТ «Миколаївобленерго» складено Акт № М 0997, яким у квартирі [ADDRESS] зафіксований факт самовільного підключення споживача до мережі після припинення електропостачання (а.с. 4). 07 серпня 2015 р. відбулося засідання комісії ПАТ «Миколаївобленерго», рішенням якої за результатами розгляду зазначеного Акту споживачі визнана причетними до порушення Правил користування електричною енергією для населення, (затверджених постановою КМ України N1357 від 26 липня 1999 р., далі за текстом - ПКЕЕН) і нарахований обсяг необлікованої електроенергії у 7168 кВт./год. вартістю 5\~487,11 грн. (а.с. 5). Споживач на розгляд Акту не зявилась. Частиною 4 ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» передбачено, що споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною енергією для населення, які затверджуються КМ України Відповідно до пункту 48 ПКЕЕН, споживач несе відповідальність згідно із законодавством за розкрадання електричної енергії у разі самовільного підключення до електромереж і споживання електричної енергії без приладів обліку; Згідно абзацу 4 пункту 53 ПКЕЕН, розмір завданих енергопостачальнику збитків розраховується відповідно до оформленого акта про виявлення порушення за добовою величиною розрахункового споживання електричної енергії за кількістю днів з дня останнього контрольного зняття представником енергопостачальника показань чи технічної перевірки приладу обліку до моменту усунення порушення за тарифами (цінами) для населення, що діяли у період, за який нараховується розмір збитків, але не більше терміну позовної давності. Відповідачка є споживачами електроенергії, що надає ПАТ «Миколаївобленерго» на адресу: [ADDRESS], (а.с. 13, 19). Вина відповідача у порушення ПКЕЕН підтверджена Актом № М 0997 від 09 червня 2015 р., схемою до акту, поясненням представниками електропостачальника з приводу складання Акту (а.с.4,5,7,8). Таким чином, суд приходить до переконання про обґрунтованість позову. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір 1218,00грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

У вересні 2015 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначала, що 23 06. 2007 р. зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який постійно проживає з нею та знаходиться тільки на її утриманні, оскільки відповідач будь-яку матеріальну допомогу на утримання сина не надає. Позивач, посилаючись на те, що у неї та відповідача різні погляди на подружнє життя, на нерозуміння одне одного, що на теперішній час разом не проживають і відповідач має іншу сімю, просила шлюб розірвати, дитину залишити проживати з нею, а з відповідача стягнути на утримання сина аліменти у розмірі ? частини всіх видів доходу відповідача. У судовому засіданні позивач свою вимогу підтримала. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи сповіщений належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Представник третьої особи органу опіки та піклування Овідіопольської РДА позов частині визначення місця проживання дитини підтримала та не заперечувала, щоб суд визначив місце проживання дитини з позивачем. Зі згоди позивача та представника третьої особи суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та думку представника третьої особи, дослідив письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 того ж Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.180 того ж Кодексу батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони практично сумісне проживання припинили. Збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Овідіопольської РДА доцільно визначити місцем проживання малолітнього [PERSON] з матірю [PERSON] (а.с.74-75). Відповідач будь-яку матеріальну допомогу на утримання дитини позивачці не надає. З вказаних підстав позов і підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

У вересні 2015р. позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить встановити, що він є батьком дитини - [PERSON], [INFO], та внести зміни в актовий запис про народження останнього, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що він є дійсним батьком дитини, яка народилася у громадянки Республіки Молдови [PERSON]; відповідач [PERSON] не є батьком хлопчика, проте був ним записаний при реєстрації народження, оскільки шлюб з [PERSON] ще не був розірваний. У судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач орган ДРАЦС свого представника до суду не направив, надав письмові пояснення, в яких зазначив, що є неналежним відповідачем по справі, просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, причин неявки суду не повідомив. Третя особа [PERSON], представник третьої особи Служби у справах дітей адміністрації Заводського району ММР до суду не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись, причин неявки суду не повідомили. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що згідно актового запису про народження №1504 від 22.07.2015р., складеного міським відділом РАЦС ММУЮ, [INFO] народився [PERSON], батьками якого зазначені: мати - [PERSON], батько - [PERSON]. За твердженнями позивача [PERSON] він є дійсним батьком дитини [PERSON] Вказане підтверджується висновком експерта Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 25.12.2015року №1074р, за яким [PERSON], народжений [PERSON] може бути біологічним сином [PERSON], ймовірність даної події складає 99,99999997%. Згідно ст.122 СК України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу, походить від подружжя; жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до державного органу РАЦС спільну заяву про невизнання колишнього чоловіка батьком дитини, яка може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір'ю дитини заяви про визнання батьківства. Згідно ст.129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини, перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Згідно ст.128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. За встановлених обставин справи та наведених правових норм, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити, визнати, що батьком [PERSON] є позивач [PERSON] У зв'язку із встановленням батьківства позивача підлягають зміні відомості в актовому записі про народження дитини, у тому числі, виключення з відомостей про батька даних відповідача [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

У вересні 2015р. позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що відповідно укладеного договору від 14.01.2007р. відповідач [PERSON] 14.01.2007р. отримав кредит у розмірі 2979 грн. 09 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам „Розстрочка складає між ним та Банком Договір, про що свідчіть підпис відповідача у заяві. Згідно Умов кредитного договору, договір складається з Заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам. Відповідно до Умов Договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати, згідно Умов Договору. Відповідно до умов Договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 17.09.2015р. має заборгованість перед Банком у сумі 33320 грн. 04 коп., яка складається з наступного: 2637 грн. 20 коп. заборгованість за кредитом; 11429 грн. 83 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 819 грн. 28 коп. комісія за користування кредитом; 18433 грн. 73 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобов*язань за договором. Від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 17007 грн. 32 коп., яку було стягнуто з відповідача на користь позивача судовим наказом Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13.11.2009 р. Різниця становить 16312 грн. 72 коп., а також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 815 грн. 64 коп. штраф (процентна складова). Таким чином, заборгованість до стягнення становить 17628 грн. 36 коп. Позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача зазначену заборгованість та судові витрати. До судового засідання представник позивача не зявився, надавши суду заяву, у якій просить суд розглянути справу у відсутності представника позивача та задовольнити позов, при цьому погоджується на ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив.

Outcome: approved