Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

У вересні 2018 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач, разом - сторони), про поділ спільного сумісного майна подружжя. Позов обґрунтований такими обставинами. Під час шлюбу сторін за спільні кошти подружжя було придбано трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , правовстановлюючі документи на яку оформлені на відповідача. На сьогоднішній день шлюб між сторонами розірваний. Посилаючись на те, що квартира є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, позивач просить здійснити поділ квартири шляхом визнання за нею права власності на Ѕ її частину. Ухвалою від 02.01.2019 суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання на 25.02.2019 (а.с. 13-14). 25.02.2019 суд відклав підготовче засідання на 08.07.2019 (а.с. 22). 04.04.2019 суд постановив ухвалу про забезпечення доказів (а.с. 28-29). Ухвалою від 08.07.2019 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 04.09.2019 (а.с. 39). Представник позивача [PERSON] подала заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності (а.с. 43). Відповідач про розгляд справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем його проживання, проте до суду не з`явився, відзив на позов від відповідача не надійшов. Зважаючи на неявку відповідача в судове засідання та неподання відзиву на позов, суд відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на неявку сторін суд розглянув справу без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 02.07.1994 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб (а.с. 4). В період шлюбу сторони набули у власність трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 71,50 кв.м., житловою площею 41,60 кв.м. Право власності на вищевказану квартиру зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10.08.2004, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козярик Н.С., запис у реєстрі № 4153 (а.с. 31, 37). Позивач надавала нотаріальну згоду на купівлю відповідачем квартири зазначивши у відповідній заяві, що квартира набувається на ім`я чоловіка за їх спільні кошти, набуті ними під час перебування у зареєстрованому шлюбі (а.с. 32). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва шлюб сторін розірвано (а.с. 7). Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, яка знайшла своє вираження у статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), відповідно до положень якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже зважаючи на те, що квартира була придбана у період зареєстрованого шлюбу сторін і за спільні кошти подружжя, суд визнає її об`єктом права спільної сумісної власності. Відповідно до частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Оскільки сторони не домовилися про поділ майна за взаємною згодою, що передбачено частиною 2 цієї статті, даний спір повинен вирішуватися судом. Способи та порядок поділу майна подружжя визначені статтею 71 цього Кодексу, згідно приписів якої майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (частина 4 статті 71 СК України). За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 70 СК України, при поділі майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом. Позивач не погоджується на отримання грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності і просить поділити спільне сумісне майно шляхом визначення ідеальних часток кожного з подружжя у праві власності на квартиру, при цьому жодних заперечень проти позову та альтернативного порядку поділу майна відповідач не запропонував. Отже на підставі досліджених судом доказів і оцінки наведених позивачем аргументів суд дійшов висновку про обґрунтованість і доведеність вимог [PERSON] та задовольняє їх в повному обсязі. З огляду на результат розгляду справи суд на підставі положень статей 141, 142 ЦПК України покладає на відповідача в повному обсязі сплачений позивачем судовий збір в розмірі 8 810 грн. (а.с. 3а, 3б) та документально підтверджені витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 2 500 грн. (а.с. 3в) На підставі викладеного,

Outcome: approved