Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

у вересні 2017 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, з послідуючим збільшенням позовних вимог (а.с.30), посилаючись на те, що 21.07.2017 р. між ним та відповідачем було укладено договір №0220/1 про залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу (фінансовий лізинг), за яким він сплатив авансовий платіж за автомобіль в сумі 39990 грн та протягом трьох днів мав отримати автомобіль. Договір укладений поза місцем реєстрації відповідача, а відтак поза його офісним приміщенням. Оскільки транспортний засіб не був доставлений на його адресу, а на телефонні дзвінки ТОВ «Технодрім» не відповідав, позивач вирішив розірвати даний договір та повернути сплачений аванс, про що 25.07.2017 р. направив до ТОВ «Технодрім» заяву з вимогою про повернення сплачених коштів. Уважає що сплачені ним кошти на користь відповідача підлягають поверненню на підставі ч.ч. 3,4 ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів, згідно ч.9 зазначеної норми матеріального права споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей. Відповідач отримавши його заяву повідомив, що договір розірвано і з оплачених ним коштів підлягає поверненню сума 3990 грн. Авансові кошти сплачені позивачем відповідачем не повернуті, а тому позивач просить стягнути з відповідача сплачені за договором залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу (фінансовий лізинг) № 0220/1 від 21.07.2017 р. кошти в сумі 39990 грн та неустойку за 103 дні в сумі 41189,70 грн, всього 81179,70 грн у звязку з розірванням вказаного договору, укладеного поза торговельним або офісним приміщенням відповідача. У грудні 2017 р. надійшла зустрічна позовна заява, яка 12.01.2018 ухвалою суду прийнята до спільного розгляду з первісним позовом (а.с.54,55, 105). Зустрічний позов обґрунтований тим, що 21.07.2017 р. між ТОВ «Технодрім» та [PERSON] був укладений договір № 0220/1 про залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу. Даний договір був укладений відповідно до вимог цивільного законодавства, дотримано всі вимоги чинності правочину та законодавства, що регулює діяльність у сфері фінансового лізингу. Під час укладення договору, [PERSON] було запропоновано нотаріально посвідчити його, але останній від цього відмовився та його відмову оформлено документально, а тому просить визнати дійсним договір залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу №0220/1 від 21.07.2017 р. Ухвалою суду від 22.03.2018 року (а.с.133) зустрічний позов ТОВ «Технодрім» залишено без розгляду у звязку з повторною неявкою представника відповідача в судове засідання на підставі п.3 частини 1 статті 257 ЦПК України. 19.12.2017 р. від представника відповідача надійшли заперечення на позов (а.с.67-70), в яких відповідач просить відмовити повністю у задоволенні позовних вимог [PERSON] та покликається на те, що укладений договір оформлений у письмовій формі, особисто підписаний позивачем та уповноваженою особою відповідача, а тому було дотримано вимоги ст.ст.202,203 ЦК України щодо чинності правочину. Між сторонами укладено договір фінансового непрямого лізингу, який містить детальний опис отримання транспортного засобу та порядок сплати необхідних платежів. Укладаючи договір сторони погодились, що вартість предмета лізингу становить 399900,00 грн. Позивачем [PERSON] 27.07.2017 р. було сплачено 39990, 00 грн., з яких відповідно до п.6.1 Договору та додатку до нього зараховано комісію за організацію угоди у розмірі 39990,00 грн. Отже, позивачем сплачено комісію за організацію угоди та частину авансового платежу, а авансовий платіж і комісія за передачу предмета лізингу, в розмірі 3% від вартості предмета лізингу не було сплачено, а відповідно до п.1.7. договору обчислення строку передачі предмета лізингу розпочинається після сплати позивачем 3 складових, які чітко визначені у договорі. Позивач мав повну інформацію про послуги відповідача та порядок їх надання та сплату коштів за договором. Крім цього, відповідач вважає, що договір укладено в офісному приміщенні, що не заборонено законом та розірвання договору не повязане з виною виконавця, а з небажанням позивача виконувати взяті на себе зобовязання, а Закон України «Про захист прав споживачів» дозволяє споживачу розірвати договір протягом 14 днів в разі укладення договору поза торгівельним чи офісним приміщенням, але при цьому закон не конкретизує поняття офісного приміщення, не визначає, що має бути місце реєстрації юридичної особи чи її представництва, а визначає приміщення - придатне для торгівлі чи надання послуг. Так як надання послуги здійснювалося в офісному приміщенні, а не на вулиці, у звязку з чим вимоги позивача щодо розірвання договору є безпідставними. Послуга надана позивачу, тобто комісія за перевірку та організацію договору, послугу залучення фінансових активів була повністю надана та спожита в процесі її надання, а тому неможливо ї повернути. Разом з цим, зазначено, що позивачу надана була не проста послуга, а фінансова послуга, а тому спеціальним законом, який регулює питання при розірванні договірних відносин є Закон України «Про фінансовий лізинг», а не Закон України «Про захист прав споживачів», який є загальним. 12.01.2018 р. до суду надійшли заперечення та пояснення позивача [PERSON] на зустрічну позовну заяву (а.с.89-95) в якій позивач зазначає, що відповідно до цивільно-процесуальних норм, підставою для подання зустрічного позову є перш за все його взаємна повязаність із первісним позовом та доцільність їх сумісного розгляду судом, а як вбачається з первісного позову є правовідносини, які виникли у звязку з розірванням договору, в той час предметом зустрічного позову є визнання договору дійсним, але дійсність договору позивачем у первісному позові не оспорюється, у звязку з чим, не може бути предметом розгляду справи. Уважає що матеріалами справи підтверджено факт укладення спірного договору поза офісним приміщенням відповідача, право на розірвання договору надається лізингоодержувачу не лише договором а і законом, у т.ч. про захист прав споживачів. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити, пояснивши, що [PERSON] мав намір придбати трактор, оскільки займається сільським господарством та з цією метою за оголошенням в Інтернеті поїхав за указаною адресою, в договорі предметом правочину указано автомобіль, але як пояснили працівники відповідача це так треба, після того, як її довіритель не отримав транспортного засобу, звернувся до відповідача з листом про розірвання договору, та кошти йому не повернули, коли він поїхав до офісу, там уже працівники ТОВ «Технодрім» були відсутні. Проти задовлення зустрічного позову заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не зявився без поважних причин вдруге, хоча належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за місцезнаходженням юридичної особи та за адресою, указаної в заявах відповідача та спірному договорі, а відтак суд уважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача. Суд, заслухавши представника позивача та дослідивши надані сторонами письмові докази, прийшов до такого висновку. Судом установлено, що 21 липня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Технодрім» (лізингодавцем) та [PERSON] (лізингоодержувачем) укладений договір залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу (фінансовий лізинг) № 0220/1, предметом якого є залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу з метою подальшої його передачі для користування [PERSON] (лізингоодержувачу) на підставі уколеного договору прямого фінансового лізингу, а саме транспортний засіб «Lada Larqus (п.1.1 Договору), вартістю 399900,00 грн (п.5.2 Договору) (а.с. 4,5). Відповідно до п. 1.7 предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом терміну, який становить не більше 30 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: комісію за організацію угоди; авансового платежу; комісії про передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п.6.4. даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п.6.5. даного договору. За умовами договору (п.п. 3.1.1., 3.1.2), лізингодавець зобовязаний придбати для лізингоодержувача та передати лізингоодержувачу Предмет лізингу на умовах даного договору, а лізингоодержувач зобовязується його прийняти та сплачувати лізингові та інші платежі (п.п. 3.3.2, 3.3.3). Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє протягом 12 календарних місяців, в частині залучення фінансових активів, але в будь-якому випадку до повного виконання зобовязань сторонами за даним Договором (п.2.1). Строк прямого лізингу починається з моменту передачі предмета лізингу та підписання договору прямого фінансового лізингу та діє від 12 до 60 календарних місяців, відповідно до погодженого сторонами Додатку №1 до договору (п. 2.2). Відповідно до п.4.1. лізингодавець передає у користування предмет лізингу лізингоодержувачу не пізніше 30 робочих днів, а в разі відсутності визначеної моделі та комплектації на території України у офісних постачальників не пізніше 90 робочих днів, з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: комісії за організацію угоди; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, оплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених в п.6.4. даного договору, з урахуванням умов викладених у п.1.7 даного договору та витрат відповідно до п.3.3.2, 7.5 та п.10.3 даного договору. За умовами договору, а саме п.6.1, 6.2 та 6.3 даного договору лізингоодержувач повинен сплатити на користь лізингодавця комісію за організацію угоди, що являє собою погоджений відсоток від вартості предмета лізингу у розмірі 10 % після укладення договору. Розмір даної комісії зазначається у додатку №1 до договору та є обовязковим лізинговим платежем та має бути сплачений до моменту отримання предмета лізингу. Авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 50 % від вартості предмета лізингу зазначеного у договорі та у додатку №1 до нього. Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж, на умовах викладених у даному договорі, впродовж 12 (але не більше) місяців з моменту підписання даного договору(а.с.5). Як свідчить квитанція № 0.0.812133065.1 від 21.07.2017 [PERSON] перерахував 39990,00 грн на користь ТОВ «Технодрім», призначення платежу комісія за організацію угоди про залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу (фінансового лізингу) №0220/1 від 21.07.2017 р. (а.с.10). Відповідно до п.12.1.3. в разі розірвання договору лізингоодержувачем до придбання лізингодавцем транспортного засобу лізингоодержувачу повертаються всі авансові платежі, комісія за передачу предмета лізингу та 10 % від комісії за організацію угоди (а.с.7). Як убачається з матеріалів справи, заяву позивач [PERSON] (лізингоодержувач) про розірвання договору лізингу направив до відповідача ТОВ «Технодрім» (лізингодавеві) 25.07.2017 р., яке вручене ТОВ «Технодрім» 27.07.2017 р. про що свідчить поштове повідомлення про отримання (а.с.11). Листом від 17.08.2017 р. № 28 директора ТОВ «Технодрім» [PERSON] адресованим [PERSON] розяснено, що по умовах укладеного між ними договору [PERSON] у даному випадку має бути повернено 10 % від комісії за організацію угоди в розмірі 3990 грн., оскільки [PERSON] було сплачено кошти в розмірі 39990, 00 грн., які зараховані як комісія за організацію угоди та повідомлено, що на підставі заяви лізингоодержувача [PERSON] договір №0220/1 від 21.07.2017 р. вважається розірваний з 01.08.2017 р., а для повернення вищевказаних коштів Петрику потрібно надати повні банківські реквізити з відміткою банку (виписку банку) (а.с.12). Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до частин першої та другої статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Тобто за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу або договору поставки. За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування. Частинами першою та третьою статті 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом. Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України. За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то згідно з частиною другою статті 799 ЦК України договір підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню. Судом установлено, що договір залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу (фінансовий лізинг) № 0220/1 укладений 21 липня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Технодрім» (лізингодавцем) та [PERSON] (лізингоодержувачем), нотаріально посвідчено не було. Згідно зі статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Нікчемний договір не породжує тих прав і обовязків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Положення статті 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути предявлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи (ч.5 ст.216 ЦК України). Згідно ч.2 статті 5 ЦПК України у випадках, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За правовим висновком Верховного Суду України у справі за № 6-648цс16 нікчемний договір не породжує тих прав і обовязків, настання яких бажали сторони, й визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Положення статті 216 ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку, що договір фінансового лізингу, укладений між [PERSON] і ТОВ «Технодрім» 21.07. 2017 є нікчемним і визнання такого договору недійсним судом не вимагається, а оскільки на виконання умов вказаного договору позивач сплатив відповідачу 39990,00 грн, предмет лізингу у користування не отримав, тому в порядку застосування наслідків нікчемності слід стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Технодрім» на користь [PERSON] сплачені ним за договором залучення фінансових активів для придбання транспортного засобу (фінансовий лізинг) №0220/1 від 21.07.2017 грошові кошти в сумі 39990,00 грн та позов в цій частині задовольнити. Розглядаючи доводи позивача щодо стягнення неустойки у виді пені у звязку з розірванням спірного договору, суд зазначає що за змістом статті 220 ЦК України нікчемний договір не породжує тих прав і обовязків, настання яких бажали сторони, відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а тому в іншій частині позову слід відмовити. Судові витрати підлягають частковому відшкодуванню у порядку ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial