Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] і, посилаючись на статті 11666, 1190 ЦК України, просив стягнути з них солідарно майнову шкоду в сумі 28\~963,20 грн. Ухвалою від 04 травня 2016 року (а.с. 42) до участі у справі як третю особу було залучено виконавчий комітет Кременчуцької міської ради. [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали, пояснили, що 4 березня 2016 року відповідачі заблокували розвантаження залізо-бетонних плит, призначених для будівництва малої архітектурної форми торгівельного павільйону у дворі будинку № 1/22 по вулиці Тараса Бульби (колишня [PERSON]) у м. Кременчуці. Незважаючи на наявність у нього всіх дозвільних документів, відповідачі не дали можливості протягом часу з 8-30 до 14-00 години того ж дня здійснювати будь-які роботи. 12 березня 2016 року на зустрічі з участю представників Кременчуцької міської ради організатори протесту мешканці [PERSON] та [PERSON] прямо заявили, що не допустять будівництва торгівельної точки біля будинку, в якому вони проживають. Позивач зазначав, що в результаті неправомірних дій відповідачів він зазнав збитків в сумі 28\~963,20 грн., з яких 10\~425,60 грн. вартість залізобетонних плит, 2\~500,00 грн. вартість транспортних послуг, 25,00 грн. банківські послуги, 13\~400,00 грн. вартість будівельних робіт, а також витрати на пайову участь в утриманні обєктів благоустрою м. Кременчука. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] позов не визнали; суду пояснили, що 04 березня 2016 року у дворі будинку вони дійсно разом з іншими мешканцями двору висловлювалися проти будівництва торгівельного павільйону, натомість, неправомірних дій не вчиняли. За їх словами розвантаження залізобетонних плит припинили до їхньої появи і на вимогу працівників поліції. Представник третьої особи [PERSON] у вирішенні спору покладався на розсуд суду і зазначав, що спір не стосується прав та інтересів виконкому Кременчуцької міської ради. Свідок з боку позивача [PERSON] суду пояснив, що невідомий йому чоловік буквально «обійняв» стрілу крана-маніпулятора, сказавши, що помре, але не дасть встановити павільйон. Відповідач [PERSON] дуже близько встала до місця, куди мали розвантажити плити, чим також завадила роботі. Свідки з боку відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] повідомили, що і вони серед багатьох інших виходили на вулицю висловити обурення через наміри побудувати павільйон без їхньої на те згоди. Свідки стверджували, що відповідачі приїхали у двір будинку вже після того, як прибула поліція і зупинила роботи. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши надані ними докази, суд встановив такі фактичні обставини справи: Фізична особа-підприємець [PERSON] відповідно до рішення виконкому Кременчуцької міської ради від 11 грудня 2015 року № 755 отримав погодження на розміщення стаціонарної тимчасової споруди торгівельного павільйону для реалізації продовольчих та промислових товарів по вул. Е.Тельмана в районі житлового будинку № 22/1 (а.с. 11). Згідно довідки Управління містобудування та архітектури адреси вул. [PERSON] (попередня назва вул. [PERSON]), № 22/1 та вул. [PERSON] (попередня назва вул. [PERSON]), № 1/22 позначають один житловий будинок (а.с. 70). 04 березня 2016 року залізобетонні плити, які позивач придбав з метою зведення МАФу, краном-маніпулятором були доставлені за зазначеною адресою. Проте, мешканці прилеглих будинків масово виступили проти будівництва, викликали поліцію, журналістів та депутата міської ради. Серед протестуючих мешканців були відповідачі [PERSON] та [PERSON] З відеозапису оператора місцевого ЗМІ, копії якого суду надали обидві сторони, вбачається, зокрема, як відповідач [PERSON] публічно пояснює, чому вона не згодна із встановленням МАФу поряд із вікнами її квартири. Сам позивач в судовому засіданні пояснив, що були й інші, навіть більш «активні» протестувальники, але встановити, хто вони, йому не вдалося. Свої вимоги він висунув до [PERSON] та [PERSON] ще й тому, що ці люди письмово поскаржилися на нього до поліції. За клопотанням позивача суд витребував від Управління патрульної поліції у м. Кременчуці копії протоколів про адміністративні порушення та відеозаписи з нагрудних камер поліцейського екіпажу. Проте, такі докази суду надані не були згідно журналу обліку відомості про складання протоколів за 03.03. та 04.03.2016 року за адресою вул. Тараса Бульби,1/22, відсутні, а відеозаписів немає за закінченням строку їх зберігання (а.с.55-56, 66). Вирішуючи спір суд виходить із такого: Відповідно до частин 1 та 2 статті 1166 Цивільного Кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Частиною 1 статті 1190 Цивільного Кодексу України встановлено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. У відповідності до частини 1 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Наявні у справі докази не підтверджують факт вчинення відповідачами неправомірних дій, які б знаходилися у причинному зв»язку із настанням негативних для позивача наслідків у вигляді завдання йому майнової шкоди. З цих підстав позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного, відповідно до статей 215-218 ЦПК України, -

Outcome: dismissed