Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради (далі - відповідач), в якому просила суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини тривалістю один календарний місяць, яка відкрилась після смерті [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] року померла мати позивача [PERSON]. Після смерті померлої залишилась Ѕ частина квартири у [ADDRESS] загальною площею 62 кв.м. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 4 березня 1998 року [PERSON] належала ј частина квартири, проте, фактично вона успадкувала ще одну ј частину цієї ж квартири, яка належала її чоловіку та батьку позивача [PERSON], який помер [INFO] року. Заповіту [PERSON] не залишила. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги (ні батьки, ні чоловік [PERSON] не пережили, інших дітей покійна не мала). Позивач вже багато років страждає на хвороби серця, а довга хвороба матері, її інфаркт та післяінфарктний стан, а потім смерть настільки підірвали здоров»я позивача, що у неї загострилась гіпертонічна хвороба III ступеню, 11.06.2018 року сталась транзитарна ішемічна атака, загострився діфозний кардіосклероз. Такий стан позивача вимагав постільного режиму. Лікар рекомендував їй госпіталізацію у неврологічне відділення, проте, позивач лікувалась дома - з 11 червня 2018 року по кінець серпня 2018 року вона була майже прикута до ліжка. Тому позивач не змогла у встановлений строк звернутись із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини. На думку позивача, причина пропуску позивачем вказаного строку є поважною. 6 вересня 2018 року позивач звернулась до нотаріуса з приводу прийняття спадщини. У зв'язку з порушенням шестимісячного строку та не надання доказів на підтвердження постійного місця проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено. Саме тому вона звертається до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, у поданому відзиві просив розглянути справу за відсутності представника та вказав, що при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч.ч. 1, 3 ст. 211 ЦК України). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 жовтня 2018 року відкрито провадження по цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 28.11.2018 року витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Глушко Л.В. копії спадкової справи після смерті [PERSON], що померла [INFO] року. Протокольною ухвалою суду від 07.02.2019 року до матеріалів справи долучено копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], що померла [INFO] року та відзив на позовну заяву. Крім того, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, вислухавши представника позивача та її представника, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Судом встановлені та підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами наступні факти. [INFO] року померла мати позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 7). При цьому, ступінь споріднення між померлою та позивачем як між матір»ю та дочкою підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] від 06.05.1966 року (а.с.8), яка після укладення шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, яке видано 31.08.1996 року (а.с. 9). Як вбачається з матеріалів справи, то за спадкодавицею було зареєстровано право власності на ј частину квартири [ADDRESS] (а.с.10). Згідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За умовами ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той ж подружжя, що його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Вимогами статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Враховуючи встановлені судом обставини судом прийшов до висновку, що у позивача виникли цивільно-правові відносини щодо спадкування за законом на майно після смерті її матері [PERSON] Згідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно до статті 1271 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, окрім позивача [PERSON] із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався. У той же час, Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.09.2018 року приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Глушко Л.В. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв»язку з пропущенням 6-ти місячного строку на подання заяви про прийняття спадщини. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначила про поважність причин пропуску строку на звернення із заявою про прийняття спадщини, оскільки вона багато років страждала на хворобу серця, а довго хвороба матері і її подальша смерть лише погрішили здоров'я позивача. Як вбачається із медичної довідки від 12.06.2018 року, у позивача загострилась гіпертонічна хвороба III ступеню, 11.06.2018 року сталась транзитарна ішемічна атака, загострився діфозний кардіосклероз. Лікар рекомендував госпіталізацію у неврологічне відділення. Як вказує позивач, вона лікувалась вдома з 11 червня 2018 року по кінець серпня 2018 року і була майже прикута до ліжка. Тому, не змогла у встановлений строк звернутись із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Згідно частини 3 статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 Постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Прецендента практика ЄСПЛ містить принцип «належного урядування». Цей принцип,як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskalv. Poland), п. 73). Стаття 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний в практиці Європейського суду, отримане (хоча і не оформлений належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу. Враховуючи наведені обставини, поважність причин пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини та фактично відсутність іншого способу захисту свого права на отримання спадщини та реєстрації права власності на майно після смерті матері, суд прийшов до висновку про можливість поновлення позивачу строку на подання заяви про прийняття спадщини, оскільки це є єдиний можливий спосіб захисту його порушених прав та подальшого оформлення спадкових прав на частину майна померлої матері. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. На підставі викладеного,

Outcome: approved