Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

У 2016 році публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом, зазначаючи, що 15.04.2011 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 5500 грн 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг і правил користування платіжною карткою. Відповідач умови Договору належним чином не виконав, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість, яка станом на 31.03.2016 року складає: 17403,79 грн., з яких: - заборгованість за кредитом - 4846,63 грн.; - заборгованість по процентам - 9952,22 грн.; - заборгованість за пенею та комісією - 1300,00 грн.; - штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; - штраф (процентна складова) - 804,94 грн. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 17403 грн. 79 коп. і судовий збір у розмірі 1378 грн 00 коп. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 71). Відповідач в судове засідання, призначене на 16.11.2017 року, не з`явився, раніше надав заяву та письмові заперечення, згідно яких вимоги позивача не визнає, у задоволенні позовних вимог просив відмовити, пояснюючи це тим, що сума заборгованості розрахована позивачем невірно, просить суд застосувати до вказаних правовідносин строк позовної давності, оскільки у позивача сплинув строк для звернення до суду з вимогою про захист свого начебто порушеного цивільного права (а.с. 63-64). Дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 15.04.2011 року між сторонами по справі був укладений кредитний договір № б/н. Згідно умов Договору Відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 5500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає терміну дії картки. Кредит був наданий у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг і правил користування платіжною карткою (а.с. 6-30). Відповідно до вимог ст. ст. 525-527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, та вимог цього кодексу. Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. В порушення зазначених норм закону та умов Договору, Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 31.03.2016 року заборгованість складає: 17403,79 грн. (а.с. 4-5), з яких: - заборгованість за кредитом - 4846,63 грн.; - заборгованість по процентам - 9952,22 грн.; - заборгованість за пенею та комісією - 1300,00 грн.; - штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; - штраф (процентна складова) - 804,94 грн. Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Разом з цим статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно якої позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно до ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі впливом строку виконання. Як вбачається з наявного в матеріалах справи розрахунку, наданого представником позивача, останній платіж по кредиту згідно кредитного договору № б/н від 15.04.2011 року відповідачем було зроблено 31.03.2016 року (а.с.5), а з позовом до суду позивач за захистом своїх прав звернувся 28.04.2016 року, тобто у межах 3-річного строку, встановленого ст. 257 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі, однак такого договору між сторонами укладено не було, протилежного матеріали справи не містять. Щодо застосування строку позовної давності в один рік до вимог позивача в частині стягнення з відповідача пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, то вказані вимоги відповідача не знайшли свого підтвердження, оскільки представник позивача надав розрахунок заборгованості станом на 31.03.2016 року, згідно якого пеня розрахована за період з 24.03.2015 року по 31.03.2016 року, тобто в межах річного строку позовної давності та складає - 1300,00 грн. Посилання відповідача на безпідставність вимог позивача, суд не бере до уваги і відноситься до них критично, оскільки в судовому засіданні зібрано достатньо доказів про те, що відповідач порушив умови договору, не сплачує суму кредиту та проценти за користування кредитом. Безпідставними та надуманими також суд вважає посилання відповідача стосовно того, що розрахунок по заборгованості є завищеним, оскільки законність даного розрахунку ним у судовому засіданні не доведена, жодних доказів протилежного останній до суду не надав. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає - 17403,79 грн., що складається з заборгованості по кредиту - 4846,63 грн., заборгованості по процентам - 9952,22 грн., заборгованості за пенею та комісією - 1300,00 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 804,94 грн. Оскільки ці обставини повністю підтверджені в судовому засідання, будь-яких заперечень відповідача щодо поважності непогашення кредиту внаслідок непереборної сили або інших підстав не надав, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача по справі в примусовому порядку суму заборгованості в розмірі 17403,79 грн. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, то згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 1378,00 грн. (а.с.38). На підставі викладеного,

Outcome: approved