Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог вказував, що він з 01.02.1982 року по 18.04.2007 року працював на шахті «Суходільська-Східна», яка на час звільнення була відокремленим структурним підрозділом «Шахтоуправління «Суходільське-Східне» ПАТ «Краснодонвугілля» (нині ПрАТ «Краснодонвугілля»), за професіями гірничий майстер, помічник начальника дільниці, старший гірничий майстер, заступник начальника дільниці на підземних роботах, виконуючий обов'язки начальника дільниці на підземних роботах, що підтверджується копією трудової книжки. В період роботи на посаді заступника начальника дільниці на підземних роботах, на яку він був призначений 30.09.1986 року відповідно до наказу №348/к від 30.09.1986 року, за результатами огляду ВТЕК від 04.07.1994 року йому був встановлений ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 20% з 07.06.1994 року по 01.07.1996 року в зв'язку з професійним захворюванням пильовим бронхітом. Висновком ВТЕК від 04.10.1996 року йому повторно був встановлений ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 20% з 01.07.1996 року по 07.06.1998 року. Висновком ВТЕК від 03.11.1998 року йому встановлений ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 25% з 01.11.1998 року по 03.10.2000 року. Останнім висновком ВТЕК від 20.03.2001 року йому був встановлений ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 20% з 01.11.2000 року безстроково. Наказом директора шахти «Суходільска-Східна» виробничого об'єднання «Краснодонвугілля» від 11.07.1994 року № 391, в зв'язку з частковою втратою професійної працездатності, йому були призначені та виплачувалися з 07.06.1994 року щомісячні виплати на відшкодування втрати працездатності в розмірі 20% в сумі 998717 крб. Проте, всупереч вимогам п.28 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, яка діяла до набрання чинності 01 квітня 2001 року Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», вищевказана сума відшкодування не була відкорегована з урахуванням відповідних коефіцієнтів підвищення тарифних ставок та посадових окладів на підприємстві. Внаслідок цього, на момент передачі його особової справи до Фонду страхування від нещасних випадків на виробництві підприємством було невірно визначено йому розмір втраченого внаслідок професійного захворювання заробітку 205 грн., замість 424,13 грн., що потягнуло за собою неправильне нарахування в подальшому Фондом щомісячних сум відшкодування шкоди. Вказані обставини були встановлені рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 2 серпня 2017 року по справі № 541/1795/15-ц за його позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Краснодоні Луганської області, Приватного акціонерного товариства «Краснодонвугілля» про перерахунок страхових виплат та стягнення заборгованості, за участю третіх осіб Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Луганській області, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Миргороді та Миргородському районі Полтавської області, а також ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 4 жовтня 2017 року про розяснення вказаного рішення. Але, при зверненні до відповідача з заявою про здійснення перерахунку щомісячної страхової виплати з 01.01.2018 року, виходячи з суми щомісячних страхових виплат станом на 01.04.2001 року в сумі 424,13 грн., що визначено судовим рішенням, яке набрало законної сили, він отримав відмову з посиланням на відсутність підстав для перерахунку щомісячних страхових виплат. Вважає, що відповідач неправомірно відмовив йому в перерахунку, оскільки такий розмір був встановлений судом апеляційної інстанції при судовому розгляді іншої справи, в якій брали участь особи, щодо яких встановлені ці обставини, тому просить суд зобовязати відповідача провести йому з 01 січня 2018 року перерахунок розміру щомісячних страхових виплат згідно чинного законодавства, виходячи з розміру щомісячної страхової виплати на 01.04.2001 року 424,13 грн. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27.03.2018 року справу за позовом [PERSON] до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області в особі Миргородського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Полтавській області про перерахунок страхових виплат постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, що передбачено статтями 274-279 ЦПК України, встановлено відповідачу строк п'ятнадцять днів з дня вручення вказаної ухвали на подання до суду відзиву на позовну заяву та розяснено право та порядок такого подання. У встановлений судом строк відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує позовні вимоги позивача. Вказує, що при отриманні позивачем з 01 квітня 2001 року щомісячних страхових виплат у Відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м.Краснодоні Луганської області розмір страхової виплати встановлений у розмірі 205,00 грн. і в подальшому перераховувався у звязку із зростанням середньої заробітної плати у галузях національної економіки. Оскільки у позивача при продовженні страхової виплати Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Миргороді та Миргородському районі Полтавської області був відсутній оригінал справи про страхові виплати, сформований Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м.Краснодоні Луганської області, продовження щомісячної страхової виплати здійснено у розмірі, встановленому за відомостями Централізованої інформаційно-аналітичної системи Фонду. Ухвала суду не замінює собою документ, який є підставою для проведення щомісячної страхової виплати, а саме довідку про розмір втраченого заробітку станом на дату передачу особової справи позивача до робочого органу Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, за відсутності якої немає підстав для перегляду щомісячної страхової виплати (а.с.23-24). Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї зі сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 2 серпня 2017 року по справі № 541/1795/15-ц за його позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Краснодоні Луганської області, Приватного акціонерного товариства «Краснодонвугілля» про перерахунок страхових виплат та стягнення заборгованості, за участю третіх осіб Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Луганській області, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Миргороді та Миргородському районі Полтавської області, встановлено, що [PERSON] з 01.02.1982 року по 18.04.2007 року працював на шахті «Суходільська-Східна», яка на час звільнення була відокремленим структурним підрозділом «Шахтоуправління «Суходільське-Східне» ПАТ «Краснодонвугілля» (нині ПрАТ «Краснодонвугілля»), за професіями гірничий майстер, помічник начальника дільниці, старший гірничий майстер, заступник начальника дільниці на підземних роботах, виконуючий обов'язки начальника дільниці на підземних роботах. В період роботи на посаді заступника начальника дільниці на підземних роботах, на яку він був призначений 30.09.1986 року відповідно до наказу №348/к від 30.09.1986 року, за результатами огляду ВТЕК від 04.07.1994 року позивачу був встановлений ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 20% з 07.06.1994 року по 01.07.1996 року в зв'язку з професійним захворюванням пильовим бронхітом. Висновком ВТЕК від 04.10.1996 року йому повторно був встановлений ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 20% з 01.07.1996 року по 07.06.1998 року. Висновком ВТЕК від 03.11.1998 року йому встановлений ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 25% з 01.11.1998 року по 03.10.2000 року. Останнім висновком ВТЕК від 20.03.2001 року позивачу був встановлений ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 20% з 01.11.2000 року безстроково. Наказом директора шахти «Суходільска-Східна» виробничого об'єднання «Краснодонвугілля» від 11.07.1994 року № 391, в зв'язку з частковою втратою професійної працездатності, [PERSON] були призначені та виплачувалися з 07.06.1994 року щомісячні виплати на відшкодування втрати працездатності в розмірі 20% в сумі 998717 крб. (а.с.14-17). Відповідно до прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції дійсній на дату передачі до Фонду особової справи [PERSON]М.), передача документів, що підтверджують право працівника на страхову виплату, інші соціальні послуги внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, а також розміри цієї виплати здійснюється підприємствами Фонду соціального страхування від нещасних випадків по акту. Форма акта, перелік документів, а також строк передачі встановлюються Фондом. Відповідно до\~вимог Закону\~України «Про\~загальнообовязкове державне\~соціальне страхування\~від нещасного\~випадку на\~виробництві та\~професійного захворювання,\~які спричинили\~втрату працездатності»\~Відділенням виконавчої\~дирекції Фонду\~в м.\~Краснодоні Луганської\~області постановою\~від 27\~серпня 2001\~року №\~5570\~з 01.08.2001\~року було\~продовжено щомісячну\~страхову виплату\~втраченого заробітку\~позивачеві виходячи\~з розміру, вказаного ПАТ\~«Краснодонвугілля» 205 грн., та надалі здійснювалось перерахування розміру щомісячних страхових виплат, у випадках, встановлених ст. 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». При цьому вищевказаним рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 02.08.2017 встановлено, що відділення виконавчої дирекції Фонду в м.Краснодоні на підставі виданої роботодавцем невірної довідки про розмір втраченого заробітку здійснювало виплату щомісячного відшкодування шкоди не в повному розмірі (а.с.16). Ухвалою Апеляційного\~суду Полтавської\~області від\~4\~жовтня 2017\~року встановлено,\~що станом\~на 01.04.2001\~року розрахункова\~сума щомісячних\~страхових виплат\~20%\~середньої заробітної\~плати [PERSON],\~становила 424,13\~грн. (а.с.27). Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, тому посилання відповідача на те, що ухвала суду не може бути підставою для проведення щомісячної страхової виплати суд вважає безпідставним. Позивач є внутрішньо-переміщеною особою, що підтверджено копією довідки №1632000150 від 27.10.2014 року (а.с.10). Постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 5\~листопада 2014\~року №\~637\~«Про здійснення\~соціальних виплат\~внутрішньо переміщеним\~особам» установлено, що призначення та продовження виплати усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509. Порядок надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення АТО, встановлено постановою правління Фонду від 11 грудня 2014 року № 20, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12 січня 2015року за № 6/26451. У пункті 1 розділу III цього Порядку зазначено, що особи, які тимчасово переміщені, мають право на продовження раніше призначених та нарахованих страхових виплат у робочому органі виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування). На даний час правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров'я визначає Закон України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування. Відповідно до ч.3 ст.8 цього Закону робочими органами виконавчої дирекції Фонду є її управління в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що створюються за рішенням правління Фонду на підставі затвердженої ним структури органів Фонду. Управління виконавчої дирекції Фонду є юридичними особами, мають самостійні кошториси, печатки із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, а також мають відділення в районах і містах обласного значення. Відділення управлінь виконавчої дирекції Фонду є відокремленими підрозділами робочих органів виконавчої дирекції Фонду, що створюються за рішенням правління Фонду без статусу юридичної особи. Робочі органи виконавчої дирекції Фонду та їх відділення провадять свою діяльність від імені виконавчої дирекції Фонду в межах та порядку, визначених цим Законом, статутом Фонду, типовим положенням про робочі органи виконавчої дирекції Фонду та їх відділення, що затверджується правлінням Фонду, та положенням, затвердженим директором виконавчої дирекції Фонду. 3 січня 2018 року позивач звернувся до відповідача з заявою про проведення перерахунку щомісячних страхових виплат виходячи з розрахункової суми станом на 01.04.2001 року 424,13 грн. (а.с.11), але відповідачем йому було в цьому відмовлено (а.с.12, 13). У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, суд вважає, що позивач довів ті обставини, якими були обгрунтовані позовні вимоги. Відмова відповідача в перерахунку розміру страхових виплат порушує права позивача на їх отримання у розмірі, встановленому законодавством. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд виходить із засад диспозитивності цивільного судочинства відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України. При здійснені розподілу судових витрат між сторонами, суд керується положеннями ст.141 ЦПК України. При зверненні до суду позивач від сплати судового збору звільнений у відповідності до п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». У відповідності до ч.ч.1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому судовий збір у розмірі 704,80 грн., від сплати якого позивач був звільнений в силу закону, підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved