Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON], звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, яку заявою від 26.12.2017 року уточнив та просив встановити факт постійного проживання [PERSON] разом з [PERSON], [INFO], на час відкриття спадщини, а саме на день її смерті [INFO] року за адресою:[ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що він є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті матері, так як проживав з нею на момент смерті. Інших спадкоємців після смерті матері [PERSON], які б прийняли спадщину не мається. В останні роки, заявник допомагав матері, сплачував її видатки на лікування, так як вона хворіла на рак і не могла самостійно рухатися, возив її до м. Одеса на операцію. В період з 2011 року по день її смерті, постійно проживав із з нею за однією адресою. Після спливу шестимісячного строку після смерті матері, заявник звернувся з заявою до приватного нотаріуса Гончарової О.С. про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Але приватний нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що заявник пропустив строк для прийняття спадщини, та не проживав постійно із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Представник заявника [PERSON] в судовому засіданні на задоволенні уточнених позовних вимог наполягав. Заінтересована особа представник Ізмаїльської міської Ради у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, розгляд справи залишив на розсуд суду. Вислухавши думку представника позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За ч. 3 ст. 294 ЦПК України. справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил. Встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], померла [INFO] року. За життя [PERSON] зробила заповідальне розпорядження, згідно якого все своє майно заповіла [PERSON] (а.с.18) Згідно довідки КП «Житсервіс» № 1337 від 08.11.2017 року, [PERSON], на час відкриття спадщини проживав разом з матір'ю та доглядав її до смерті (а.с.46). Крім того, з показань свідків [PERSON], [PERSON] вбачається, що [PERSON], на час відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем за однією адресою, а саме за адресою: [ADDRESS], тобто, вважається таким, як прийняв спадщину. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гончаровою О.С. №218/01-16 від 18.07.2017 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що заявник пропустив строк для прийняття спадщини, та не проживав постійно із спадкодавцем на час відкриття спадщини. ( а.с.19). Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Із роз'яснень викладених у. п.п.2,23 Постанови Пленуму ВСК України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року, слідує, що виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. З огляду на те, що в складі спадщини наявне нерухоме майно, у силу вимог ч.1 ст.1299 ЦК України спадкоємці зобов'язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, для цього заявнику необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину. Так як такі документи у заявниці відсутні, то воін звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини, маючи за мету оформлення та видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до п.п.3,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем під час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною 2 статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою. Частиною 2 ст.256 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти , від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено інший порядок їх встановлення. Таким чином, оскільки заявник, як спадкоємець за законом постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини в одному помешканні та протягом шести місяців із часу відкриття спадщини не заявив про свою відмову від спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину. На підставі викладеного,

Outcome: approved