Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-07 00:00:00

У березні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути з відповідача [PERSON] на відшкодування завданої матеріальної шкоди - суму в розмірі 24 500,0 грн. та на відшкодування завданої моральної шкоди - суму в розмірі 1 500,0 грн. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначає, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Позивач зазначила, що з вини відповідачки, яка проживає у кв. № 45 , 13.10.205 р. відбулося залиття вищезазначеної квартири, чим було пошкоджено житлову кімнату, коридор, кухню та ванну кімнату, внаслідок чого позивачу нанесено матеріальні збитки. Враховуючи те, що залиття квартири сталося з вини відповідачки, яка відмовляється у добровільному порядку відшкодовувати завдану шкоду, розмір якої становить 24 500,00 грн. Діями відповідача позивачу також заподіяно моральну шкоду, яка виразилась у переживаннях та негативних емоціях з приводу пошкодження її майна, неможливості ним користуватис, порушення звичного способу життя та необхідно сті доклдадання додаткових зусиль для його нормалазації. Моральну шкоду позивач оцінює у 1 500,0 грн. Провадження у справі відкрито ухвалою від 22.04.2016 року (суддя Трегубенко Л.О.). В червні 2016 р. представником відповідача подані заперечення, в яких сторона відповідача зазначає, що 13.10.2015 року відбулося залиття квартири позивача, що було зафіксовано в акті № 10/43,39-з від 19.10.2015 року ТОВ «ЖБК «Управдом». Відповідачка не була присутня під час складання акту, була позбавлена можливості оцінити дійсні матеріальні збитки та провести розрахунки за пошкоджене майно. Вказує, що відповідачкою було запропоновано позивачці, за власний рахунок провести оцінку , скласти кошторис та здійснити ремонт пошкоджених приміщень. Однак позивачка відмовилась, а на адресу відповідачки надійшов лист з пропозицією ліквідувати пошкодження та в разі відмови, 01.11.2015 року позивачкою буде проведено ремонт самостійно, з подальшим стягненням витрачених коштів з відповідачки. Чоловік відповідачки, [PERSON] , 31.10.2015 року прийшов до квартири позивачки, де під час огляду вищезазначеної квартири було встановлено, що ремонт проведений, а сліди залиття відсутні. Вважає, що на проведення ремонтних робіт позивачем була витрачена невстановлена сума коштів, так як для визначення реальних збитків не було проведено незалежної оцінки, не складено будівельний кошторис, а до позову додані незалежно оформлені, недопустимі докази, що не дозволяють встановити фактичні обставини справи, зокрема - суму матеріальної шкоди. На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу від 09.11.2017 року матеріали вищевказаної справи передані в провадження судді Ларіонової Н.М. Відповідно до п.9 ч.1 розділу ХІІІ «Перехідні положення ЦПК України (2017 р.) розгляд даної справи підлягає за нормами ЦПК України (2017 р.), чинного з 15.12.2017 р. Справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, надала пояснення аналогічні викладеним в позові. Представники відповідачки проти позову заперечив, просив відмовити позивачу в задоволенні позову з підстав наведених в запереченнях. Суд, заслухавши пояснення позивачки та представника відповідачки, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.12.2014 року. Згідно Акту про залиття № 10/43,39-з від 19.10.2015 року, у складі начальника ЖЕД ТОВ «ЖБК «Управдом» - [PERSON] , майстра ЖЕТ ТОВ «ЖБК «Управдом» - [PERSON] , встановлено, що внаслідок залиття квартири № 43 , пошкоджено житлову кімнату площею 12,6 кв.м. - замокання стін, пошкоджена гіпсокартонна стеля; коридор - кухня площею 23,2 кв.м. - пошкоджена гіпсокартонна стеля, замокання стін; санвузол площею 6,9 кв.м. - замокання стін, пошкоджена гіпсокартонна стеля. Причиною залиття зазначено - виток теплоносія з квартири № 45 , пошкоджена система опалення. Відповідно до ч.4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Згідно із ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з розрахунком на оплату матеріалів [PERSON] сплачено 4443,82 грн., що підтверджується розрахунком на оплату замовлення № 4139 від 23.10.2015 року. Відповідно до розписки від [PERSON] від 19.11.2015 року, [PERSON] за ремонтні роботи сплачено 18 920,00 грн. Вартість витрат по ремонту проведеного за власний кошт позивача ставить 24 500,00 грн., з яких: оплата матеріалів у розмірі 4443,82 грн., оплата за електроенергію ( оренда дуйки) в розмірі 1136,16 грн. та оплата за проведені ремонтні роботи в розмірі 18 920,00 грн. Згідно з ч.2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридично підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідачка, взагалі заперечуючи факт завдання нею шкоди позивачу, зазначає, що позивачем до проведення ремонтних робіт , не було замовлено незалежної оцінки, в процесі якої експертом було б проведено фото фіксацію всіх пошкоджень, складено акт, в якому було б описано вид і розмір пошкоджень. У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. На спросутвання наданих стороною позивача доказів стороною відповідача не було надано доказів. У суду не має підстав ставити під сумнів, докази надані позивачем, а тому суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача, оскільки вони не підтверджені матеріалами справи. За таких обставин, позов підлягає задоволенню, оскільки суд вважає доведеною ту обставину, що затоплення квартири позивача сталося з вини відповідача, а розмір завданих залиттям квартири збитків становить 24 500,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позов в частині відшкодування завданої матеріальної шкоди підлягає задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю відшкодовується особою, що її заподіяла, за наявності її вини. У відповідності до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На відміну від ст.57 ч.2 ЦПК України (2004 р.), що діяла на час звернення позивача до суду та передбачала пояснення сторін як джерело доказів, ст.76 ч.2 ЦПК України (2017 р.), що діє на час рохзгляду справи, джерелом доказів є: письмові, речові та електронні докази; висновки експертів; показання свідків. На підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди позивачем не надано інших доказів, а відтак суд доходить висновку про відмову в задоволенні вимог в цій частині, оскільки вони є безпідставними та не підтвердженими в ході судового розгляду. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, за вищевказаним позовом позивачем сплачено судовий збір на загальну суму 1 929,2 грн. (260,0 грн. - квитанція ві 03.03.2016 р., 1 378,0 грн. - квитанція від 18.04.2016 р., 291,2 грн. - квитанція від 18.04.2016 р.). Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов до всиновку про задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,2 грн. (з урахуванням мінімального розміру, встановленого за ставкою 2016 р.). Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, то сплачений судовий збір за ці вимоги в розмірі 1 378,0 грн. (за ухвалою судді Трегубенко Л.О. від 04.04.2016 р. про залишення позову без руху) не підлягають стягненню. На підставі викладеного, ст.ст.22, 23, 319, 1166, 1167 ЦК України,

Outcome: approved