Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] міської ради про визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що після смерті батька [PERSON], який помер 09 червня 2009 року його донька [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться в м. Дніпропетровську, вул. Велика, буд. 12, яке було видано третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 09.02.2010 року та зареєстровано в реєстрі за № 4-302, та свідоцтво про право на спадщину з заповітом на житловий будинок А-1 (шл/бетон), житловою площею 30,7 кв.м., загальною площею 46,4 кв.м. та господарчі будівлі та споруди: Б сарай (шл\\бетон), В- вхід в погреб (шл/блок), Г - гараж (шл/блок), Ж - душ (цегла), З - вбиральня (цегла), 1-5, І - споруди, що знаходяться в м. Дніпропетровську, вул. Велика, буд. 12, яке було видано третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 09.02.2010 року, зареєстровано в реєстрі за № 4-298. Фізичною особою-підприємцем було проведено технічну інвентаризацію спірного домоволодіння, за результатами якої встановлено, що на земельній ділянці вищезазначеного домоволодіння будівництво літ. А2-1 - житлової прибудови, літ. а-1 - прибудови, літ. Д, Е - сараїв та внутрішнє переобладнання в житловому будинку літ А-1 в приміщень 1-4, 1-8 в житлові кімнати відбулося до 05.08.1992р., а також будівництво навісу літ. К та переобладнання частини літньої кухні під сарай літ. И, що відповідно до «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001р. № 127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001р. за № 582/5773( із змінами і доповненнями) не належить до самочинного будівництва. Станом на 18.12.2015 року спірне домоволодіння складається з: літ А-1- житлового будинку(шл/бет. облк. цеглою) житловою площею 54,5 кв м., загальною площею 71,5 кв. м., літ. Б - літньої кухні (шл/бет), літ. В - погребу з шийкою (шл/бетон), літ Г - гаражу (шл/бл), літ. Д - сараю ( шл/бл), літ. Е - сараю (шл/бл), літ. З -вбиральні (цегла), літ. Ж - душу (цегла), літ. И - сараю (шл/бет), літ. К - навісу, № 1-8 -споруд, І мостіння. Даний будинок було збудовано до 1992 року, та відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акті прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», в листі Державного комітету України з будівництва і архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється, що по об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Згідно технічного паспорту, на теперішній час спірне домоволодіння знаходиться на земельній ділянці загальною площею 1204 кв. м. і складається з: житлового будинку літ. А -1, житлової прибудови літ. А1-1, житлової прибудови літ. А2-1, прибудови літ. а-1, житловою площею 54,5 кв. м., загальною площею 71,5 кв. м., ґанку з козирком літ. а, літньої кухні літ. Б, погребу з шийкою літ. В, гаражу літ. Г, сараю літ. Д, сараю літ. Е, душу літ. Ж, вбиральні літ. З, сараю літ. И, навісу літ. К, споруд № 1-8, мостіння І. Вищевказане домоволодіння було побудовано її батьком на земельній ділянці площею 0,1000 та, яка належала йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю, та на земельній ділянці площею 0,0204 га, яка належала йому на підставі державного акту на право постійного користування землею та не належить до самочинного будівництва, знаходяться у володінні та користуванні позивача, вона мешкає в даному домоволодінні, сплачує всі комунальні послуги, іншого житла у неї не має. При цьому, посилалася на ст.ст. 318, 377, 328, 321, 1268, 1216, 1218 ЦК України, ч.2 ст.256 ЦПК України. Враховуючи вищенаведене просила суд: 1. встановити факт належності права власності [PERSON], який помер 09 червня 2009 року на житлову прибудову літ. А1-І, житлову прибудову літ. А2-1, прибудову літ. а-1, ґанок з козирком літ. а, літню кухню літ. Б, погреб з шийкою літ. В, сарай літ. Д, сарай літ. Е, сарай літ. И, навіс літ. К, споруди № 6,7,8, які розташовані на земельній ділянці площею 1204 кв. м. за адресою: по вул. Велика № 12 у місті Дніпропетровську; 2. визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], який помер 09 червня 2009 року на житлову прибудову літ. А1-1, житлову прибудову літ. А2-1, прибудову літ. а-1, ґанок з козирком літ. а, літню кухню літ. Б, погреб з шийкою літ. В, сарай літ. Д, сарай літ. Е, сарай літ. И, навіс літ. К, споруди № 6,7,8, які розташовані на земельній ділянці площею 1204 кв. м. за адресою: по вул. Велика № 12 у місті Дніпропетровську; 3. визнати за [PERSON] право власності в цілому на домоволодіння, яке розташовано на земельній ділянці площею 1204 кв. м. за адресою: по вул. Велика № 12 у місті Дніпропетровську, та складається з: житлового будинку літ. А -1, житлової прибудови літ. А1-1, житлової прибудови літ. А2-1, прибудови літ. а-1, житловою площею 54,5 кв. м., загальною площею 71,5 кв. м., ґанку з козирком літ. а, літньої кухні літ. Б, погребу з шийкою літ. В, гаражу літ. Г, сараю літ. Д, сараю літ. Е, душу літ. Ж, вбиральні літ. З, сараю літ. И, навісу літ. К, споруд № 1-8, мостіння І. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги і просили суд задовольнити у повному обсязі, посилаючись на позовну заяву. Позивач також додатково пояснила, що всі прибудови були побудовані її батьком при його житті. Земельна ділянка на той час відведена у встановленому законом порядку йому не була. Дозволу на будівництво прибудов батько не одержував, проект у встановленому законом порядку не затверджував. Право власності та користування на земельні ділянки він узаконив та зареєстрував у 1999 році. Після того як будівництво прибудов було завершено, він намагався узаконити їх, однак не встиг оскільки помер. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.\~ Згідно ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач по справі, [PERSON], народилася 30 жовтня 1952 року. що підтверджується копією паспорту громадянина України серії АМ № 749535, виданого 18 грудня 2001 року Красногвардійським РВ УМВС України у Дніпропетровській області (а.с. 17). [PERSON] помер 09 червня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 286564, яке видане 16 червня 2009 року відділом реєстрації смерті [PERSON] міського управління юстиції, актовий запис - № 4392 (а.с.37). Відповідно до\~ст. 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому за життя майно. Судом встановлено, що за життя [PERSON], належав на праві приватної власності житловий будинок, розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Велика, б.12, що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок від 17 жовтня 1966 року, яке видано виконавчим комітетом Красногвардійської районної ради депутатів трудящих на підставі рішення № 1144 від 12.10.1966 року (а.с. 85), та зареєстрований у БТІ у реєстрову книгу № 210, за реєстровим № 45 (а.с. 77). Крім того, за життя [PERSON]Я, належала на праві власності земельна ділянка площею 0,1000 гектарів в межах згідно з планом, кадастровий номер 1210100000:07:020:0002, яка розташована на території Красногвардійського району м. Дніпропетровська, вул. Велика, буд.12, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що підтверджується державним актом на право приватної власності на змелю серії ДП Д*№ 022376 код ДЗК: 78020015, який виданий 10 березня 1999 року на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської Ради народних депутатів від 17 грудня 1998 року № 2480. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 022376 (а.с.7). Також, [PERSON] на підставі постійного користування належала земельна ділянка площею 0,0204 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Красногвардійського району м. Дніпропетровська, вул. Велика, буд.12, для ведення особистого підсобного господарства, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею серії ДП Д*№023485 код ДЗК: 78020016, який виданий 24 березня 1999 року на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] міської Ради народних депутатів від 17 грудня 1998 року № 2480. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №023485 (а.с.8). Судом встановлено, зо за життя [PERSON] залишив заповіт на імя [PERSON] Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно заповіту від 22 листопада 1990 року [PERSON] заповів все належне йому майно [PERSON]. Заповіт посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстровано у реєстрі за № 1-5444. 27 липня 2009 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] видано [PERSON] дублікат заповіту замість втраченого, та зареєстровано у реєстрі за № 4-2113 (а.с. 62). Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За правилами ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. З матеріалів спадкової справи № 639/2009 встановлено, що після смерті спадкодавця, 27 липня 2009 року з заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON], в якій зазначила, що померлий [PERSON] за життя залишив на її імя заповіт (посвідчений Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 22.11.1990 року за реєстром № 1-5444), та просила видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на її імя (а.с. 44). Інші спадкоємці відмовилися від належної їм частини спадщини, що підтверджується заявою [PERSON] від 12 серпня 2009 року, зареєстрованої в реєстрі № 4-2354 (а.с. 50), та заявою [PERSON] від 12 серпня 2009 року, зареєстрованої в реєстрі №4-2355 (а.с. 56). Таким чином позивач є такою, що прийняла спадщину у шестимісячний строк встановлений законом. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину у передбачений законом строк, судом не встановлено. Враховуючи наведені обставини судом зазначає, що єдиним спадкоємцем майна, що залишилося після смерті [PERSON], померлого 09 червня 2009 року, який прийняв спадщину є позивач по справі, [PERSON]. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. На виконання вимог Закону, 09 лютого 2010 року Позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а саме: житловий будинок з Господарськими будівлями та спорудами і приватизованою земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Велика. б. 12, що підтверджується заявою № 132 від 09.02.2010 року, копія якої міститься в матеріалах спадкової справи № 639/2009 (а.с. 74). Відповідно до\~ст. 67 Закону України «Про нотаріат»\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. 09 лютого 2010 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] було видано позивачу - [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,1000 га для обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, що знаходиться на території Красногвардійського району м. Дніпропетровська, вул. Велика, буд. 12, кадастровий номер 1210100000:07:020:0002, та зареєстроване в реєстрі за № 4-302 (а.с.6). Право власності на вказану земельну ділянку було зареєстровано позивачем у встановленому законом порядку, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 24 лютого 2016 року № 53879546, згідно якого зазначено, що власником нерухомого майна, а саме земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер 1210100000:07:020:0002, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Велика, 12, є [PERSON] (а.с.9). Крім того, в цей же день - 09 лютого 2010 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] було видано позивачу - [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Дніпропетровську, вул. Велика, буд.12, розташований на земельній ділянці площею 1000 кв.м, кадастровий номер 120100000:07:020:0002, на якій знаходяться: А-1 житловий будинок (шл/бетон), житловою площею 30,7 кв.м., загальною площею 46,4 кв.м. та такі господарчі будівлі та споруди: Б сарай (шл\\бетон), В - вхід в погріб (шл/блок), Г - гараж (шл/блок), Ж - душ (цегла), З - вбиральня (цегла) , 1-5, І споруди, та зареєстроване в реєстрі за № 4-298 (а.с.15). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.03.2010 року № 25557924, який виданий КП «ДМБТІ» ДОР, [PERSON] на праві приватної власності належить 1/1 частки домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Велика, буд.12, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 09.02.2010 року, реєстровий номер 4-298 (а.с.16). Як вбачається з позовної заяви Позивач вказує на той факт, що її батько [PERSON] за свого життя прибудував до житлового будинку, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Велика, буд.12, прибудови, внаслідок чого нерухоме майно збільшилося, та на теперішній час згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок №12 по вул. Велика в м. Дніпропетровську, станом на 18 грудня 2015 року домоволодіння № 12 по вул. Велика в м. Дніпропетровську складається з: літ А-1- житловий будинок, житловою площею 54,5 кв м., загальною площею 71,5 кв. м., літ. А1-1-житлова прибудова, літ. А2-1-житлова прибудова, літ.а-1-прибудова, літ.а - ганок з козирком, літ. Б - літня кухня, літ. В - погріб з шийко, літ Г - гараж, літ. Д,Е,И- сараї, літ. Ж душ, літ.3- вбиральня, літ. К - навіс, № 1-8 - споруд, І споруди, мостіння (а.с.10-12). Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 24722525 від 09.12.2009 року, який виданий КП «ДМБТІ» ДОР, встановлено, що домоволодіння, розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Велика, буд.12, в цілому належало на той час [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 17.10.1966 року (а.с. 76). З вказаного витягу № 24722525 від 09.12.2009 року, який виданий КП «ДМБТІ» ДОР, вбачається, що було здійснено самовільне будівництво, а саме, самовільно побудовано: житлова прибудова літ. А1-1, житловою площею 8,1 кв.м., загальною 12,2 кв.м., прибудова літ. а1-1, площею 12,9 кв.м., сараї літ. Д, Е. В житловому будинку літ. А-1 приміщення 1-4, 1-8, площею 15,7 кв.м. самовільне переобладнане в житлове. Узаконена площа по літ. А-1: загальна 46, 4 кв.м., житлова, - 30,7 кв.м. (надалі спірні прибудови) (а.с 76). Факт самочинного будівництва спірних прибудов підтверджується також копією технічного паспорту реєстровий номер 210-45, виготовленого станом на 16.10.2009 року, в якому зазначені дані про самовільне будівництво на його розміри (а.с 86). За таких обставин, суд вважає встановленим той факт, що на час смерті спадкодавця [PERSON], йому на законних підставах належало та було зареєстроване нерухоме майно, а саме, житловий будинок, розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Велика, б. 12, який складався з: літ. А-1 житловий будинок (шл/бетон), житловою площею 30,7 кв.м., загальною площею 46,4 кв.м. та такі господарчі будівлі та споруди: Б сарай (шл\\бетон), В - вхід в погріб (шл/блок), Г - гараж (шл/блок), Ж - душ (цегла), З - вбиральня (цегла) , 1-5, І споруди, яке і увійшло до спадкової маси. Саме на це майно та саме в такому розмірі та обємі позивачу було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Щодо позовних вимог про встановлення факту належності права власності [PERSON], який помер 09 червня 2009 року на житлову прибудову літ. А1-І, житлову прибудову літ. А2-1, прибудову літ. а-1, ґанок з козирком літ. а, літню кухню літ. Б, погреб з шийкою літ. В, сарай літ. Д, сарай літ. Е, сарай літ. И, навіс літ. К, споруди № 6,7,8, які розташовані на земельній ділянці площею 1204 кв. м. за адресою: по вул. Велика № 12 у місті Дніпропетровську суд зазначає наступне. Відповідно до розяснень наведених у п. 17 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року N 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності. Заяви про встановлення факту володіння будинком на праві власності не підлягають розгляду в порядку окремого провадження, якщо будівництво не було закінчено і будинок не був прийнятий в експлуатацію або його було збудовано самовільно чи зареєстровано за іншою особою. Обраний позивачем спосіб захисту права шляхом встановлення факту належності права власності спадкодавцю зводиться до того, що у вказаній позовній вимозі Позивачем фактично ставиться питання про визнання за померлим спадкодавцем права власності на нерухоме майно, а не про встановлення факту належності права власності. Відповідно до ст. 25\~ЦК\~у момент смерті припиняється цивільна правоздатність фізичної особи, а тому вирішення питання про права та обовязки особи, яка померла, та у зв'язку зі смертю не має цивільної процесуальної правоздатності і дієздатності, не підлягають розгляду у судовому порядку. Враховуючи, що позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження факту втрати спадкодавцем правовстановлюючого документа на житловий будинок та неможливості його відновлення, підстав для задоволення позовних вимог в цій частині не має. Щодо позовних вимог в частині визнання за Позивачем права власності в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON], який помер 09 червня 2009 року, на житлову прибудову літ. А1-1, житлову прибудову літ. А2-1, прибудову літ. а-1, ґанок з козирком літ. а, літню кухню літ. Б, погреб з шийкою літ. В, сарай літ. Д, сарай літ. Е, сарай літ. И, навіс літ. К, споруди № 6,7,8, які розташовані на земельній ділянці площею 1204 кв. м. за адресою: по вул. Велика № 12 у місті Дніпропетровську суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до\~ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як зазначено\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1\~ст. 1222 ЦК України\~спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно\~ст.1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За приписами\~ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за заповітом відповідно до\~ст. 1217 цього ж Кодексу. Як вже зазначалося судом встановлено, що за життя [PERSON] йому на законних підставах належало та було за ним зареєстроване нерухоме майно, а саме, житловий будинок, розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Велика, б. 12, який складався з: літ. А-1 житловий будинок (шл/бетон), житловою площею 30,7 кв.м., загальною площею 46,4 кв.м. та такі господарчі будівлі та споруди: Б сарай (шл\\бетон), В - вхід в погріб (шл/блок), Г - гараж (шл/блок), Ж - душ (цегла), З - вбиральня (цегла) , 1-5, І споруди. Усі інші прибудови, а саме, житлова прибудова літ. А1-1, житлова прибудова літ. А2-1, прибудова літ. а-1, ґанок з козирком літ. а, літню кухню літ. Б, погреб з шийкою літ. В, сарай літ. Д, сарай літ. Е, сарай літ. И, навіс літ. К, споруди № 6,7,8, не були узаконені ані спадкодавцем, ані Позивачем. Доказів, які б підтверджували факт узаконення цих прибудов суду не надано. Судом встановлено, що батько позивача по справі [PERSON] за життя самовільно прибудував до житлового будинку, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Велика, б. 12, декілька прибудов. Позивачем суду не надано належних доказів того, що до дня своєї смерті [PERSON] узаконив побудовані ним прибудови, з огляду на що суд зазначає, що [PERSON] вважається таким, що не набув права власності на побудовані ним спірні прибудови до житлового будинку, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ. вул. Велика, б.12, у порядку, що діяв на час їх побудови. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. На час будівництва прибудов до житлового будинку, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ. вул. Велика, б.12, діяли норми ЦК Української СРСР (в редакції 1963 року). Відповідно до пунктів 1,4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Зокрема, згідно ст. 86 ЦК Української СРСР (в редакції 1963 року) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Оскільки будівництво відбувалось у 1960-1980 роках, до порядку набуття права власності на прибудови слід застосовувати ЦК УРСР (1963 року). У відповідності до ч. 1 ст. 105 ЦК УРСР (1963 року) громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо). Відповідно до вимог п. 3\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 19.09.75 за № 9 «Про практику застосування судами України статті 105 Цивільного кодексу України»\~(що діяла на час будівництва), вирішуючи позови про\~\~право власності на\~\~самовільно споруджені жилі будинки або прибудови, в тому числі пов'язані з купівлею-продажем, міною, даруванням, спадкуванням останніх, а також вимоги про поділ цих будівель між учасниками будівництва і визначення порядку користування приміщеннями в них, про відшкодування витрат, понесених на самовільне будівництво, суди повинні враховувати, що щодо таких жилих будинків і прибудов не виникає прав і обов'язків власника ні в осіб, які їх спорудили, ні в осіб, які уклали щодо них угоди. Самовільно споруджені будинки чи прибудови не можуть бути об'єктом права приватної власності і на них не може бути звернено стягнення за виконавчими документами; вони не можуть бути продані з прилюдних торгів або передані у власність кредиторам. Враховуючи наведене судом встановлено, що усі спірні прибудови до житлового будинку, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Велика, б. 12 є самочинним будівництвом, оскілки на час їх побудови, земельна ділянка на якій вони зведені, не була відведена для цієї мети, а саме будівництво відбувалося без встановленого дозволу та належно затвердженого проекту. З огляду на наведене суд вважає встановленим той факт, що [PERSON] побудувавши спірні прибудови до житлового будинку, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Велика, б. 12 не набув права власності на нього. В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач вказує, що оскільки спірні прибудови були побудовані до 05.08.1992 року вони не вважаються самочинним будівництвом на підставі «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001р. № 127 (далі Інструкція). Проте, суд не приймає до уваги та відхиляє посилання позивача на вказану Інструкцію, оскільки Інструкція визначає порядок та методику проведення технічної інвентаризації збудованих (реконструйованих) будинків, допоміжних будівель та споруд, та жодним чином не регламентує порядок та підстави визнання нерухомого майна самочинним будівництвом. Факт побудови будинку до 05.08.1992 року впливає виключно на порядок реєстрації такого будинку та прийняття його в експлуатацію і не потребує обовязкової наявності акту прийняття будинку в експлуатацію, та при реєстрації будинку для оформлення права власності встановлює певні пільги, а саме, замість надання акта введення будинку в експлуатацію достатнім є наявність висновку про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Позивач в обґрунтування позову посилається на лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» згідно з п. 3.2 якого зазначено, що громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. За умови наявності акта відведення земельної ділянки під забудову, дозволів на забудову, якщо будинок не було введено в експлуатацію, таке будівництво не може визнаватись самочинним, а є незавершеним. Однак, Позивачем не надано суду належних доказів, які б підтверджували, що спірні прибудови були прийняті в експлуатацію, не надано акту відведення земельної ділянки під забудову, дозволу на забудову, та затвердженого проекту або паспорту будівництва. Суд зазначає, що самочинно збудований будинок або прибудова до нього, не створює право власності у спадкодавця, не може входити до складу спадщини, а отже, не дає підстав для виникнення права власності у спадкоємців. Аналогічні норми містяться й у ЦК України 2004 року, згідно ч. 2 ст. 376 якого зазначено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до п. 6 постанови пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці.\~ Як розяснено у п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року\~«Про практику застосування судами\~статті 376 Цивільного кодексу України\~(про правовий режим самочинного будівництва)»\~при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. В судовому засіданні встановлено, що відповідних дозвільних документів на будівництво спірних прибудов до житлового будинку у тому вигляді, в якому він є на даний час, ні у спадкодавця, ні у позивача немає. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі прибудови до житлового будинку та інші споруди, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок або прибудови до нього, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на прибудови до житлового будинку. У відповідності до ч. 3\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.\~ст. 57 - 60 ЦПК України. Проте будь-які докази, які б підтверджували, що спадкодавець [PERSON] набув права власності на спірні прибудови до житлового будинку, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Велика. б. 12, у встановленому законом порядку, який діяв на час побудови цього майна, суду не надано. Приймаючи до уваги той факт, що спадкодавець [PERSON] під час свого життя не набув в установленому законом порядку право власності на спірні прибудови до житлового будинку, суд вважає, що відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на спірні прибудови в порядку спадкування за заповітом, а тому в частині визнання права власності на спірні прибудови слід відмовити. Оскільки позовні вимоги про визнання права власності на житловий будинок (розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Велика. б. 12) в цілому з урахуванням спірних прибудов, є похідними вимогами від вимог про визнання права власності на ці спірні прибудови, у задоволенні яких позивачу відмовлено, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог в цій частині також слід відмовити. Також суд вважає за необхідне розяснити позивачу положення ч. 3 ст. 376 ЦК України згідно яких зазначено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Отже, діюче законодавство передбачає можливість визнання права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила таке будівництво лише у разі виникнення права на земельну ділянку, що обумовлює можливість та право позивача звернутися до суду з позовом про визнання права власності з інших підстав, а саме у порядку визнання права власності на самочинно збудоване майно. Відповідно до\~ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи наведене, судові витрати по справі підлягають віднесення на сторону Позивача.\~\~ На підставі ст.ст. 328, 376, 392, 1216-1218, 1220, 1222, 1223, 1233, 1254, 1268, 1269, 1270, 1272, 1296, 1297 Цивільного кодексу України, ст.ст. 86,105 ЦК УРСР 1963 року, та

Outcome: dismissed