Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

У вересні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що за рішенням суду від 23 грудня 2011 року з відповідача стягнуто заборгованість в розмірі 95 640 грн. До цього часу рішення суду невиконано. Вказав, що за наявності судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин та не звільняє боржника від відповідальності за не виконання грошового зобов'язання. Він є правонаступником по даному зобов'язанні та на підставі ст. 625 ЦК України відповідач має відшкодувати йому борг за період з 06 січня 2009 року по 04 вересня 2017 року з врахуванням індексу інфляції в розмірі 171 625,53 грн. та три відсотки річних 24 855,92 грн. Просив суд стягнути з [PERSON] на його користь кошти: три відсотки річних в розмірі 24 855,92 грн.; та інфляційні втрати в розмірі 171 625,53 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання; судові витрати покласти на відповідача. У судове засідання позивач не з'явився. Подав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. У судове засідання відповідач не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 грудня 2011 року задоволено позов [PERSON] та стягнуто з [PERSON] суму боргу в розмірі 95 640 грн. та судові витрати. За рішення суду, яке набрало законної сили, видано виконавчий лист, який пред'явлений для примусового виконання до ВДВС Києво-Святошинського РУЮ Київської області та постановою державного виконавця від 19 квітня 2012 року відкрито виконавче провадження. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], видане виконавчим комітетом Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 лютого 2016 року замінено стягувача [PERSON] на його правонаступника - [PERSON]. Постановою державного виконавця Києво-Святошинського ВДВС від 09 грудня 2016 року замінено стягувача у виконавчому провадженні [PERSON] на його правонаступника - [PERSON]. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів та інших правочинів; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інших юридичних фактів. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. З положень ст. 625 ЦК України вбачається, що сфера її дії не обмежена лише договірними зобов'язаннями. Дана норма встановлює правові наслідки невиконання грошового зобов'язання, за яким одна сторона має сплатити іншій певну суму коштів. Так, відповідно до частини 2 зазначеної статті, у разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Дана позиція відображена у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 1 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, за результатами розгляду якої Верховним Судом України було зроблено відповідний правовий висновок. Схожа позиція відображена й в ряді інших постанов Верховного Суду України, зокрема у постанові від 5 грудня 2011 року № 3-125гс11. Постановою державного виконавця відділу ДВС Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області від 19 квітня 2012 року відкрито виконавче провадження №32230511 по примусовому виконання виконавчого листа та направлено копію постанови боржнику для виконання. З наявних в справі документів встановлено, що станом на 04 вересня 2017 року рішення суду не виконано в повному обсязі, розмір боргу становить 95 640 грн. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що таке зобов'язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов'язанням. Боржник зазначене грошове зобов'язання не виконав, відтак у відповідності до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України має відшкодувати позивачу його інфляційні втрати та сплатити 3 % річних. Позивач у своєму позові розрахував та просив стягнути на його користь інфляційні втрати та 3 % річних за невиконання грошового зобов'язання з 06 січня 2009 року по 04 вересня 2017 року, а саме станом на 04 вересня 2017 року, з розрахунку основного боргу в розмірі 95 640 грн.: три відсотки річних в розмірі 24 855,92 грн. та інфляційні втрати в розмірі 171 625,53 грн. Дані розрахунки були перевірені судом, та приходить до висновку про їх відповідність та обґрунтованість. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи наведене, з відповідача слід стягнути витрати пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 1964,81 грн., що підтверджується квитанцією від 05 вересня 2017 року. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову.

Outcome: approved