Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

У вересні 2016р. ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа без заявлення самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту №06/374-632-92 від 20.10.2006р., що виникла станом на 22.06.2016р. в сумі 4656 доларів США 61 цент, що еквіалентно становить 115914,93 грн., з яких 3295 доларів США заборгованості за кредитом, що еквіалентно становить 82020,98 грн., 842 доларів США 79 центів заборгованості за відсотками, що еквіалентно становить 20979,2 грн., 246 доларів США 40 центів сума пені за несвоєчасне повернення кредиту, що еквіалентно становить 6133,53 грн., 272 доларів США 42 центи суми пені за несвоєчасне повернення відсотків, що еквіалентно становить 6781,23 грн. В обґрунтування позову посилалось на те, що 20.10.2006р. між Банком та [PERSON] було укладено договір кредиту №06/374-632-92, згідно якого останньому було надано 7000 доларів США кредиту зі сплатою 13 % річних з терміном повернення 15.10.2021р. і в якості забезпечення данного зобов»язання, з [PERSON] було укладено договір іпотеки, згідно якого остання передала в іпотеку банку трьохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Також, 20.10.2006р. в якості забезпечення зобов»язання [PERSON] перед Банком, з [PERSON] було укладено договір поруки. Позичальник [PERSON] свої зобов»язання не виконує належним чином і станом на 22.06.2016р. має зоборгованість в сумі 4656 доларів США 61 цент, що еквіалентно становить 115914,93 грн., з яких 3295 доларів США заборгованості за кредитом, що еквіалентно становить 82020,98 грн., 842 доларів США 79 центів заборгованості за відсотками, що еквіалентно становить 20979,2 грн., 246 доларів США 40 центів сума пені за несвоєчасне повернення кредиту, що еквіалентно становить 6133,53 грн., 272 доларів США 42 центи суми пені за несвоєчасне повернення відсотків, що еквіалентно становить 6781,23 грн. В судовому засіданні [PERSON] звернувсь з зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про розірвання договору кредиту №06/374-632-92 від 20.10.2006р.; розірвання договору поруки №880/8151ПФО273 від 20.10.2006р., укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] і [PERSON]; розірвання іпотечного договору укладеного 23.10.2006р. між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] і [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Старокостянтинівського райнотокругу [PERSON] за р.№4184; визнання припиненим у ПАТ «Укрсоцбанк» права іпотеки за укладеним із [PERSON] та [PERSON] іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Старокостянтинівського райнотокругу [PERSON] за р.№4184 на трьохкімнатну кв.№18 по вул.Миру,17 в м.Старокостянтинові, належну [PERSON] В обґрунтування позову посилавсь на те, що договір іпотеки підлягає розірванню, так як Банк у 2008 році в односторонньому порядку збільшив процентну ставку за користування кредитом з 13% на 15 % і після такої істотної зміни до умов основного договору, Банк не уклав додаткової угоди по Іпотечному договору, не були такі зміни посвідчені і нотаріально, що є порушенням ст.19 ЗУ «Про іпотеку». Також, слід розірвати договір кредиту, оскільки курс долара зріс у 2008 році вдвічі, а з 2014 року і взагалі більше, а ніж у пятеро, а при укладенні договору кредиту, він на таке не розраховував і не міг передбачити. Банком помилково нараховані відсотки і штрафні санкції в доларах. Договір поруки є похідним від договору кредиту, а поручителем не надавалась згода на істотну зміну умов договору - збільшення процентної ставки в кінці 2008 року та не підписаний як ним так і дружиною. В судовому засіданні [PERSON] звернулась з зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON], третя особа без заявлення самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] про визнання недійсним договору поруки №880/8151ПФО273 від 20.10.2006р., укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] і [PERSON] В обґрунтування позову посилалось на те, що даний договір вона не підписувала, а підпис на договорі від її імені виконано іншою особою. В судовому засіданні [PERSON] звернулась з зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про розірвання іпотечного договору укладеного 23.10.2006р. між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] і [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Старокостянтинівського райнотокругу [PERSON] за р.№4184; визнання припиненим у ПАТ «Укрсоцбанк» права іпотеки за укладеним із [PERSON] та [PERSON] іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Старокостянтинівського райнотокругу [PERSON] за р.№4184 на трьохкімнатну кв.№18 по вул.Миру,17 в м.Старокостянтинові, належну [PERSON] В обґрунтування позову посилалась на те, що її ніхто не повідомляв про зміну процентної ставки і додаткової угоди до Іпотечного договору не було укладено, що є порушенням умов даного договору, а також не були такі зміни посвідчені нотаріально, що є порушенням ст.19 ЗУ «Про іпотеку». Ухвалами Старокостянтинівського райсуду від 12 грудня 2016р. зустрічний позов [PERSON]В, [PERSON], [PERSON] обєднано в одне провадження з первісним позовом ПАТ «Укрсоцбанк». Протокольною ухвалою Старокостянтинівського райсуду від 30 січня 2017р. у зустрічному позові [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк» залучено третьою особою без заявлення самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Старокостянтинівського райнотокругу [PERSON] В судовому засіданні представник позивача-відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» підтримав заявлений позов, просив його задовольнити, з вищенаведених підстав. Зустрічні позови [PERSON]В, [PERSON], [PERSON] не визнав, заперечив проти їх задоволення, так як вважає їх необґрунтованими. В судовому засіданні представник позивача-відповідача [PERSON] предявлений Банком позов не визнала, заперечила проти його задоволення, зустрічний позов [PERSON] просила задовольнити, з вищенаведених підстав. В судовому засіданні позивач-відповідач [PERSON] предявлений до неї позов не визнала, заперечила проти його задоволення, свій зустрічний позов просила задовольнити, з вищенаведених підстав. В судовому засіданні позивач-відповідач [PERSON] заперечила проти задоволення первісного позову, а свій зустрічний позов просила задовольнити, з вищенаведених підстав. Третя особа без заявлення самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] - приватний нотаріус Старокостянтинівського райнотокругу [PERSON] в судове засідання не з»явилась, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином і від неї не надійшло заяви про відкладення розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши докази у справі, прийшов до висновку, що позов ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON], [PERSON], третя особа без заявлення самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] підлягає задоволенню частково; слід задовольнити зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON], третя особа без заявленя самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON]; слід відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк» та слід відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк» третя особа без заявлення самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватний нотаріус Старокостянтинівського райнотокругу [PERSON], з наступних підстав. Відповідно до ст.1054 ЦК України: за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.525 ЦК України: одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, судом встановлено, що 20.10.2006р. між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту №06/374-632-92, згідно якого останньому було надано 7000 доларів США кредиту зі сплатою 13% річних з терміном повернення - 15.10.2021р., що підтверджується даними договору кредиту №06/374-632-92 від 20.10.2006р. (а.с.4-6) та сторонами не оспорюється. 20.10.2006р. в якості забезпечення виконання позичальником [PERSON] зобовязання за договором кредиту №06/374-632-92 від 20.10.2006р., між [PERSON], [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір поруки (а.с.7). В якості забезпечення виконання позичальником [PERSON] зобовязання за договором кредиту №06/374-632-92 від 20.10.2006р. [PERSON] передала в іпотеку іпотекодержателю - ПАТ «Укрсоцбанк» трьохкімнатну кв.№18 по вул.Миру,17 в м.Старокостянтинові, належну їй на праві приватної власності, що підтверджується даними іпотечного договору від 23.10.2006р.,посвідченого приватним нотаріусом Старокостянтинівського райнотокругу [PERSON] за р.№418 (а.с.8-9) та сторонами не оспорюється. Позичальник [PERSON] свої зобовязання за договором кредиту №06/374-632-92 від 20.10.2006р. не виконує належним чином і станом на 22.06.2016р. має заборгованість в сумі 4137,79 доларів США, з яких 3295 доларів США - заборгованості за кредитом, 842 доларів США 79 центів заборгованості за відсотками, а також 6133,53 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 6781,23 грн. пені за несвоєчасне повернення відсотків. Вказані обставини підтверджуються поясненнями представника позивача ПАТ «Укрсоцбанк», даними договором кредиту №06/374-632-92 від 20.10.2006р. (а.с.4-6), даними розрахунку заборгованості за договором кредиту №06/374-632-92 від 20.10.2006р. (а.с.12-15). Тому з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ «Укрсоцбанк» слід стягнути заборгованість за договором кредиту №06/374-632-92 від 20.10.2006р., що виникла станом на 22.06.2016р. в сумі 4137,79 доларів США, 6133,53 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 6781,23 грн. пені за несвоєчасне повернення відсотків, та відповідно до положень ст.141 ЦПК України - 1738,72 грн. судових витрат. Як вбачається з договору поруки, 20.10.2006р. було укладено даний Договір між [PERSON], [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк», в якості забезпечення виконання позичальником [PERSON] зобовязання за договором кредиту №06/374-632-92 від 20.10.2006р. (а.с.7). Відповідно до положень ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з системного аналізу вказаних норм ЦК України вбачається, що оспорювання особою підпису в договорі та встановлення обставин про те, що він не підписаний особою, яка зазначена в договорі є підставою для визнання цього договору недійсним за ст.ст. 203, 215 ЦК України, як підписання договору особою, яка не має на це повноважень, та відсутність волевиявлення особи. Разом з тим, в судовому засіданні [PERSON] стверджувала, що не підписувала договір поруки від 20.10.2006р., що був укладений між [PERSON], від імені [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк», в якості забезпечення виконання позичальником [PERSON] зобовязання за договором кредиту №06/374-632-92 від 20.10.2006р. Як вбачається з висновку судово-почеркознавчої експертизи №139п від 05.10.2017р. підпис на оригіналі договору поруки від 20.10.2006р., що був укладений між [PERSON], від імені [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк», в якості забезпечення виконання позичальником [PERSON] зобовязання за договором кредиту №06/374-632-92 від 20.10.2006р., виконаний не [PERSON], а іншою особою (а.с.192-195). За вищевказаних обставин, суд прийшов до висновку про обґрунтованість зустрічних позовних вимог [PERSON] та необхідність їх задоволення. Також, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] на користь позивача [PERSON]В підлягає стягненню, з кожного, по 2159,72 грн. судових витрат (/551,2 грн. судового збору-а.с.53 + 2250,24 грн. за проведення експертизи-а.с.185 + 1500 грн. за надання правової допомоги-а.с.220/ : 2). Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк» про розірвання договору кредиту №06/374-632-92 від 20.10.2006р.; розірвання договору поруки №880/8151ПФО273 від 20.10.2006р., укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] і [PERSON]; розірвання іпотечного договору, укладеного 23.10.2006р. між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] і [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Старокостянтинівського райнотокругу [PERSON], та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до ПАТ «Укрсоцбанк» про розірвання іпотечного договору, укладеного 23.10.2006р. між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] і [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Старокостянтинівського райнотокругу [PERSON] за р.№4184; визнання припиненим у ПАТ «Укрсоцбанк» права іпотеки за укладеним із [PERSON] та [PERSON] іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Старокостянтинівського райнотокругу [PERSON] за р.№4184 на трьохкімнатну кв.№18 по вул.Миру,17 в м.Старокостянтинові, належну [PERSON], суд виходив з наступних підстав. Відповідно до положень ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій та згідно з ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Однак ні в позовній заяві позивач, ні в судовому засіданні представник позивача [PERSON], а також позивач [PERSON] не обґрунтували та не довели суду наявність обставин, які б давали підстави для розірвання, вищевказаних договорів та задоволення їх зустрічних позовів. Натомість посилання позивачів [PERSON] та [PERSON] на ті обставини, що договір іпотеки підлягає розірванню, так як Банк у 2008 році в односторонньому порядку збільшив процентну ставку за користування кредитом з 13% на 15 % і після такої істотної зміни до умов основного договору, Банк не уклав додаткової угоди по Іпотечному договору, не були такі зміни посвідчені і нотаріально, що є порушенням ст.19 ЗУ «Про іпотеку» а договір кредиту слід розірвати, оскільки курс долара зріс у 2008 році вдвічі, а з 2014 року і взагалі більше, а ніж у пятеро. Договір поруки є похідним від договору кредиту, а поручителем не надавалась згода на істотну зміну умов договору - збільшення процентної ставки в кінці 2008 року та не підписаний як ним так і дружиною, як на обґрунтування свого позову не заслуговують на увагу, з наступного. Так, умовами кредитного договору від 20.10.2006р., щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право Банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника (п.2.6 Договору), а п.1.1., 2.6.1 2.6.3 Договору прямо передбачено збільшення розміру відсоткової ставки. Листом від 16.10.2008р. №18-39/36 Банк повідомив в установленому законом порядку, [PERSON] про підвищення розміру процентної ставки по договору і позичальник погодився з даним та став сплачувати відсоткову ставку за кредитом у новому розмірі. Також, збільшення Банком з 20.10.2008р. розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку до 15 % було прийнято до набрання чинності Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», тобто до 9\~січня 2009\~року, а отже є правомірним. Відповідно до ст.652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобовязання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою ст. 652 ЦК України, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Судом встановлено, що у момент укладення договору кредиту його сторони не лише не керувалися тим, що курс української гривні до долара США протягом строку дії договору залишатиметься стабільним, а навпаки допускали можливість його падіння, чи підняття, а тому включили в договір умову, яка передбачає здійснення платежів в сумі, визначеній по 39 доларів США кожного місяця (п.1.1.1.), що вказує на ті обставини, що кредитор ПАТ «Укрсоцбанк» залежно від курсу гривні до долара США на день платежу намагався уникнути ризику, повязаного з можливим зміною курсу української гривні, а позичальник [PERSON] взяв на себе такий ризик. Тому суд прийшов до висновку, що настання світової фінансової кризи та в звязку з цим зміна курсу гривні до долара США не є істотною зміною обставин, якими сторони кредитного договору керувалися при його укладенні, оскільки економічна криза носить загальний характер та стосується обох договірних сторін, відтак, це саме по собі не може бути підставою для зміни або розірвання договору в судовому порядку. Також, Законом України «Про іпотеку» визначено, що іпотека має похідний характер від сновного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору, а отже, іпотека не може існувати самостійно без зобовязання. Згідно ст.11 Закону України «Про іпотеку» чітко визначено, що майновий поручитель несе відповідальніть перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов»зання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Так, частною пятою ст.3 Закону України «Про іпотеку» встановлюється похідний характер іпотеки від основного зобов'язання, а отже, передбачається першочергове встановлення основного зобов'язання, тобто повинне бути й першочергове внесення змін саме до основного зобов'язання. Тобто обсяг відповідальності майнового поручителя обмежений вартістю майна, переданого ним в іпотеку. У звязку із чим збільшення обсягу відповідальності майнового поручителя неможливе. Також, збільшення основного зобов'язання або процентів за ним у розумінні Закону України «Про іпотеку» має наслідком виникнення нового основного зобов'язання, якщо в договорі, яким визначається це зобов'язання, не встановлені критерії такого збільшення. Зазначене вбачається з аналізу норм ч. 4 ст. З та ч. 2 ст. 7 цього Закону, відповідно до яких іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню в грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання. При цьому навіть окреме застереження в іпотечному договорі щодо згоди на майбутні зміни обсягів зобов'язання, за відсутності зазначених вище критеріїв, не усуває невизначеності обсягів майбутньої відповідальності іпотекодавця та не є вимогою, яка може виникнути в майбутньому, виконання якої забезпечується іпотекою, оскільки порядок та інші необхідні умови такої вимоги на майбутнє повинні бути конкретизовані на момент укладення договору іпотеки. Натомість іпотека припиняється у разі, зокрема, припинення основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору (ст.17 Закону України «Про іпотеку»). Оскільки зобов'язання [PERSON] за кредитним договором від 20.10.2006р. не припинилися, право вимоги Банку про повернення кредиту і сплату процентів залишалося дійсним і підлягає судовому захисту, тому відсутні і підстави для розірвання чи припинення іпотечного договору від 23.10.2006р. На підставі викладеного,

Outcome: partial