Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей. Позовні вимоги мотивує тим, що 29 серпня 2009 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від подружнього життя мають двох неповнолітніх дітей. З відповідачем проживає окремо, добровільно матеріальної допомоги на тримання дітей відповідач не надає. Позивач зазначає, що сама утримує та виховує двох малолітніх дітей, коштів від її заробітку недостатньо для належного матеріального забезпечення дітей. Спільного бюджету не мають, подружніх стосунків не підтримують. Позивачка вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливі. Позивач у судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених у ньому, просила суд його задовольнити. Відповідач позов визнав. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 серпня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області зроблено відповідний актовий запис за № 233 (а.с.8). Згідно зі Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 14 грудня 2010 року виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області, [INFO] у сторін народився син - [PERSON]. Згідно зі Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 26 грудня 2012 року виданого виконавчим комітетом Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського райну Київської області, [INFO] у сторін народився син - [PERSON]. Частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних відносин. Спору про поділ майна подружжя не має. Спору щодо визначення місця проживання дітей у сторін немає. Як вбачається з пояснень, сторони не підтримують шлюбних відносин, примирення не бажають, заперечують проти подальшого збереження шлюбу. Суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, подальше спільне життя подружжя буде суперечити їхнім інтересам, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу та задоволення позову в цій частині. Згідно частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу Згідно із частиною першою статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи зазначене, позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення аліментів на дитину є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи зазначене, відповідно до статей 105, 110, 112, 114, 180, 182-184 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved