Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

У вересні 2015 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «ІнтерМікро Дельта Інк» про стягнення заборгованості по заробітній платі і середнього заробітку за час затримки розрахунку, а також про виплату вихідної допомоги, посилаючись на те, що згідно наказу №60-к від 13.09.2012 вона була прийнята на роботу в ВАТ «Дніпрошина» на посаді менеджера по організації консультаційних послуг.Згідно наказу №225к від 12.03.2015 позивача переведено в ПАТ «ІнтерМікро Дельта Інк» в управління маркетингу на посаду фахівця-аналітика з дослідження ринку продукції.13.07.2015 позивача було звільнено з займаної посади на підставі ч.1 ст. 40 КЗпП України, відповідно до наказу №748к від 09.07.2015 про скорочення штату працівників.На день звільнення позивачу не виплачена заробітна плата за період з 01.04.2015 по 13.07.2015, не виплачено вихідну допомогу у розмірі середньо-місячного заробітку. У зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за період з квітня 2015 по 13 липня 2015 у розмірі 9661,97 грн.;суму середнього заробітку за період затримки розрахунку починаючи з дати звільнення від 13.07.2015 у розмірі 7853,76 грн.; вихідну допомогу у розмірі середньо місячного заробітку у розмірі 3517,08 грн., а всього 21032,81 грн. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву у якій зазначила що просить розглядати справу за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач згідно з наказом №60-к від 13.09.2012 перебувала у трудових відносинах з ВАТ «Дніпрошина» на посаді менеджера по організації консультаційних послуг. Згідно наказу №225-к від 12.03.2015 позивача переведено в ПАТ «ІнтерМікро Дельта Інк» в управління маркетингу на посаду фахівця-аналітика з дослідження ринку продукції. 13.07.2015 позивача було звільнено з займаної посади на підставі ч.1 ст. 40 КЗпП України, відповідно до наказу №748-к від 09.07.2015 про скорочення штату працівників. Заборгованість підприємства перед позивачем по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі на час розгляду справи складає 9661,97 грн. за місяці: квітень 2015 року (1150 грн.32 грн. - частина заробітної плати, яка залишилася відповідачем невиплаченою), травень 2015 року (3622,05 грн.), червень 2015 року (3417,02 грн.), липень 2015 року (за фактично відпрацьованих 9 днів - 1472,58 грн., відповідно такого розрахунку 163 вирахувана середньоденна заробітна плата (сума нарахованої заробітної плати за два останні місяці 7036,07 грн. поділена на кількість відпрацьованих днів 43 дні) помножена на кількість відпрацьованих 9 днів). Наявність такої заборгованості відповідачем не спростована, а тому підлягає стягненню в повному обсязі в розмірі 9661,97 грн. Що стосується позовних вимог позивача в частині стягнення компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні встановлено, що розрахункові суми позивачем в день звільнення не отримані, а тому у відповідності до ч.1 ст.117 КЗпП України відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.20 своєї постанови №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Як вбачається із матеріалів справи, позивач звільнилася 05 грудня2014 року, повний розрахунок не проведено. Виходячи з положень п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року (з послідуючими змінами), про те, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках чинних законодавством, календарних днів. Таким чином, середній заробіток за час затримки, який відповідач повинен сплатити позивачу складає 7853 грн. 76 коп. (7036,07 грн. - фактична заробітна плата за останні два місяці роботи : 43 дні (кількість фактично відпрацьованих робочих днів за два останні місяці роботи) = 163 грн. 62 коп. (розмір середньоденної заробітної плати) х 48 днів (кількість днів затримки з 06 грудня 2014 року по 29 квітня 2015 року включно при наявності п'ятиденного робочого тижня) . Відповідно до статті 44 Кодексу законів про працю робітник має право на виплату вихідної допомоги в розмірі не менше середнього місячного заробітку у разі звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, в т. ч. ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (п.1 ст.40 КЗпП). Згідно виписки з наказу про звільнення від 09.07.2015 року №748-к позивача скорочено в зв'язку із скороченням штату (ч.1 ст. 40 КЗпП України). Так, відповідно до абз.2 п.2 Порядку для розрахунку вихідної допомоги враховуються виплати за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню. Так, розмір вихідної допомоги складає 3517,08 грн.. Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved