Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

у вересні 2016 року позивачка звернулася до суду з даним позовом вказуючи, що 20 вересня 2014 року померла її мати [PERSON]. Після смерті матері відкрилась спадщина, яка складається із земельних ділянок, розташованих на території Зорянської сільської ради Саратського району. У встановлений законом строк для прийняття спадщини позивачка подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Після спливу шести місяців отримала свідоцтво про право на спадщину на одну земельну ділянку, яка належала покійній. У видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/61 частку земельної ділянки та 1/110 частку земельної ділянки, де мати є співвласником земельних ділянок нотаріус відмовив, оскільки на вказані частки земельних ділянок покійній не видавався державний акт на ії ім'я, тому вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину. Позивачка просила визнати за нею право власності у порядку спадкування на 1/61 частку земельної ділянки від загальної площі 150,1803 га, масив 22 (державний акт серії ЯА № 274519) та 1/110 частку земельної ділянки від загальної площі 21,9790 га, масив 62 (державний акт серії ЯА № 274523), які розташовані на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У дане судове засідання позивачка, її представник не прибули. Представник подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки, позов підтримав, просив його задовольнити. Представник Зорянської сільської ради Саратського району, Одеської області подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Третя особа [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив його задовольнити. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статею 392 ЦК України визначено, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.ст. 1216,1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтями 1261, 1268, 1269 ЦК України визначено, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Позивачка [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 6). Як вбачається з копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла 20 вересня 2014 року (а.с. 5). Довідкою Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області підтверджено, що [PERSON] на день смерті постійно мешкала з дочкою [PERSON] (а.с.15). Відповідно до копій державних актів на право власності на земельні ділянки: серії ЯА № 274519, серії ЯА № 274523, виданих на ім'я [PERSON], [PERSON] мала частку та була співвласником земельної ділянки площею 150,1803, масив 22, та земельної ділянки площею 27,9790, масив 62, які розташовані на території Зорянської сільської ради Саратського району Одеської області та призначенні для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 9-10,13-15). Спадкова справа після смерті [PERSON] була відкрита приватним нотаріусом Саратського районного нотаріального округу. [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,530 га, яка була призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належала [PERSON] (а.с.12). Нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на дві частки земельних ділянок спадкодавця [PERSON] (а.с. 17). Судом встановлено, що позивачка як спадкоємець за законом першої черги не відмовлялась від прийняття спадщини після смерті матері, частково оформила спадщину у нотаріуса, не отримала свідоцтво про право на спадщину на дві частки земельних ділянок [PERSON] з поважних причин, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню, за позивачкою слід визнати право власності на спадкове майно покійної.

Outcome: approved