Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що 26 травня 2008 року сторони уклали кредитний договір, за умовами якого позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 1100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач зобовязалася повернути банку кредит протягом строку дії платіжної картки та сплатити проценти за користування кредитними коштами. [PERSON] не виконала обовязків за кредитним договором, внаслідок чого станом на 13 березня 2018 року виникла заборгованість, яка складається з 3774 грн. 38 коп. неповернутого кредиту, 1588 грн. 31 коп. процентів, 37663 грн. 14 коп. пені, 250 грн. штрафу (фіксована частина), 2151 грн. 29 коп. штрафу (процентна складова). У звязку з цим АТ КБ «Приватбанк» просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь 45427 грн. 12 коп. заборгованості за кредитним договором та судові витрати в сумі 1762 грн. 00 коп. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] заперечила проти задоволення позову, пояснила, що заборгованість за кредитним договором виникла не з її вини, а внаслідок обману з боку невстановлених осіб, які, використавши реквізити належного їй карткового рахунку, шахрайським способом заволоділи грошовими коштами в сумі 3600 грн. Відзив на позов не подала. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення частково. Як встановлено судом, 26 травня 2008 року сторони уклали договір про надання банківських послуг, за умовами якого АТ КБ «Приватбанк» надало відповідачеві кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з базовою ставкою 36 % річних. При цьому банк видав [PERSON] платіжну картку для обслуговування карткового рахунку та перерахував кредитні кошти на вказаний рахунок. АТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] уклали кредитний договір шляхом приєднання останньої до запропонованих відповідачем [PERSON] та [PERSON] надання банківських послуг (далі - [PERSON] та [PERSON]), які разом із заявою від 26 травня 2008 року, Памяткою клієнта і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг. Укладаючи цей договір, сторони визначили право банку АТ КБ «Приватбанк» змінювати тарифи та інші умови обслуговування рахунку (п. 1.1.3.2.4 [PERSON] та [PERSON]). 29 березня 2013 року АТ КБ «Приватбанк» встановило [PERSON] кредитний ліміт у розмірі 4200 грн., що підтверджується випискою по кредитному рахунку, відкритому на імя останньої. Відповідач зобов'язалася погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором (п. 2.1.1.5.5 [PERSON] та [PERSON]). АТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] визначили, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на такий же строк. У разі порушення позичальником зобов'язань з погашення заборгованості перед банком протягом 90 днів з моменту виникнення таких порушень останній вправі змінити умови кредиту, встановити термін повернення кредиту на 91 день з моменту порушення зобов'язання та вимагати від позичальника повернення кредиту, сплати винагороди, комісії та відсотків за його використання, виконання інших зобов'язань за кредитом в повному обсязі (п.п. 1.1.7.11, 2.1.1.4.6 [PERSON] та [PERSON]). За несвоєчасну оплату послуг, передбачених кредитним договором, відповідач зобов'язалася сплатити АТ КБ «Приватбанк» пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості, але не вище подвійної дисконтної ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення (п. 1.1.5.25 [PERSON] та [PERSON]). Однак відповідач не виконувала належним чином зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого станом на 13 березня 2018 року її заборгованість за цим договором становить: 3774 грн. 38 коп. неповернутого кредиту, 1588 грн. 31 коп. процентів, 37663 грн. 14 коп. пені, 250 грн. штрафу (фіксована частина), 2151 грн. 29 коп. штрафу (процентна складова), а всього - 45427 грн. 12 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості, наявним у матеріалах справи. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Як передбачено ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Оцінивши в сукупності надані докази, суд приходить до висновку, що [PERSON] не виконала грошового зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла вищевказана заборгованість. Відповідач не спростувала цю заборгованість належними та допустимими доказами. Твердження [PERSON] про те, що заборгованість за кредитним договором виникла не з її вини, не ґрунтуються на законі та фактичних обставинах справи. Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Аналіз положень ст. 614 ЦК України дає підстави для висновку, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов'язання, чинне законодавство покладає на неї обов'язок довести відсутність своєї вини. Боржник звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли він доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов'язання. З виписки по кредитному рахунку, відкритому на імя [PERSON], а також квитанцій № Р24А7896376А8388512 та № Р24А7895319А7603202 вбачається, що 04 вересня 2015 року з карткового рахунку відповідача знято частину кредитних коштів двома платежами, а саме: 2080 грн. 00 коп. та 1664 грн. 00 коп., а загалом 3774 грн. 00 коп. [PERSON] них 3600 грн. 00 коп. перераховано банком на інший банківський рахунок, а 144 грн. 00 коп. (4% від знятої суми) утримано як комісію. При цьому транзакції з перерахування коштів були проведені успішно (коректно), тобто з використанням персональних даних клієнта та даних платіжної картки. У ході судового розгляду справи [PERSON] визнала, що внаслідок обману з боку невстановлених осіб вона всупереч п. 2.1.1.9.5 [PERSON] та [PERSON] повідомила зловмисникам пароль доступу до рахунку, що призвело до несанкціонованого списання коштів з кредитного рахунку відповідача. Про вказані обставини [PERSON] повідомила органи поліції. 05 вересня 2015 року відомості про вчинені щодо неї дії внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015100040013485 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, що підтверджується повідомленням слідчого Печерського управління поліції Головного управління поліції в місті Києві [PERSON] На даний час досудове розслідування вищезазначеного кримінального провадження не завершене. Ця обставина визнається учасниками справи, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. На думку суду, реєстрація кримінального провадження та проведення досудового розслідування за фактом заволодіння шахрайським способом коштами з карткового рахунку [PERSON] не вказує на відсутність вини останньої щодо неналежного виконання зобов'язання за кредитним договором. Згідно з п.п. 1.1.5.5, 1.1.5.6 [PERSON] та [PERSON] банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправленому в SMS - повідомленні ПіН - коді, Ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, пароля (ніку) MobileBanking або проведених клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв'язку під час використання цих каналів. Банк не несе відповідальність за наслідки виконання доручень, виданих неуповноваженими особами, і у тих випадках, коли з використанням передбачених банківськими правилами і договором процедур банк не міг установити факт видачі розпорядження неуповноваженими особами. Натомість, така відповідальність покладається на клієнта, зокрема клієнт несе відповідальність у повному обсязі за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви клієнта про блокування картки /рахунку/ на рух коштів, номера мобільного телефону на надання банківських послуг. Клієнт відповідає за усі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах банку, через пристрої самообслуговування, систему MobileBanking, систему Приват24 з використанням передбачених цими Умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації ( п.п. 1.1.5.13, 1.1.5.14 [PERSON] та [PERSON]). За таких обставин, суд вважає, що підстави для звільнення [PERSON] від виконання зобов'язання за кредитним договором відсутні. Посилання відповідача на те, що мають місце підстави для звільнення її від сплати заборгованості за кредитним договором, не відповідають фактичним обставинам справи, нормам чинного законодавства та умовам цього договору. Пунктом 2.1.1.7.6 [PERSON] та [PERSON] визначено, що при порушенні клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів клієнт зобовязаний сплатити банку штраф, розмір якого встановлено тарифами банку. У випадку виникнення прострочених зобовязань на суму від 100 грн. клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів (п. 2.1.1.12.6.1 [PERSON] та [PERSON]). Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Згідно з ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. У звязку з наведеним вище, суд вважає, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Отже, за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобовязань, визначених договором, стягненню з [PERSON] підлягає штраф, передбачений п. 2.1.1.7.6 [PERSON] та [PERSON]. Передбачена п. 2.1.1.12.6.1 [PERSON] та [PERSON] пеня за прострочення зобовязань стягненню не підлягає, оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення суперечить вимогам закону. З огляду на викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором від 26 травня 2008 року у розмірі 7763 грн. 98 коп., яка складається з: 3774,38 грн. заборгованість за кредитом; 1588,31 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом; 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 2151,29 грн. штраф (процентна складова). На підставі п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат слід провести пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (17,09 %). Відтак, з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягають стягненню судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 301 грн. 14 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial