Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Броварський районний відділ управління Державної міграційної служби України у Київській області, про визнання останніх такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS]. У даному будинку окрім нього зареєстровані: [PERSON] - дружина позивача, та дві його дочки - [PERSON], та [PERSON]. Як зазначає позивач, відповідачі із 2011 року у його будинку не проживають, їх речі відсутні, будь-яких перешкод відповідачам у користуванні будинком позивач не чинить. Позивач вважає, що так як відповідачі фактично не проживають у будинку, не несуть експлуатаційних витрат, то повинні бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, так як їх реєстрація в будинку порушує права позивача як власника. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та просив їх задовольнити, надав пояснення відповідні до фабули позовної заяви. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. Причини неявки суду не відомі. Однак, у судовому засіданні, яке відбулося 05 листопада 2015 року, [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечила у повному обсязі, посилаючись на те, що позивач постійно застосовував до неї фізичну силу, зловживав спиртними напоями, тому вона змушена була піти проживати до своєї матері, тому що жити з позивачем було нестерпно. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. Причини неявки не відомі. У судовому засідання 05 листопада 2015 року пояснила, що її батько, тобто позивач, у 2012 році вигнав її з будинку і з того часу вона там не проживає. На даний час проживає у свого чоловіка. Просила відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечила у повному обсязі та просила відмовити у їх задоволенні. При цьому, пояснила, що проживає у чоловіка, але хотіла б проживати у спірному будинку, однак з 08 грудня 2012 року батько вигнав її. З того часу відповідач не живе у будинку. Представник третьої особи у судове засідання не з'явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання надала листа, в якому просила здійснювати розгляд справи за її відсутності. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до наступного. Із матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19 червня 2002 року, виданого Броварською районною державною нотаріальною конторою, та договору дарування частини житлового будинку від 18 червня 2008 року, позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 8-9). Згідно довідки № 690, виданої 25 вересня 2015 року Руднянською сільською радою Броварського району Київської області, у вищевказаному житловому будинку зареєстровані: [PERSON] - голова сім'ї, [PERSON] - дружина, [PERSON] - дочка, та [PERSON] - дочка (а.с. 13). Зі змісту акта обстеження житлово-побутових умов, складеного 11 вересня 2015 року членами комісії Руднянської сільської ради Броварського району Київської області, вбачається, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] у будинку [ADDRESS] з 2011 року не проживають (а.с. 12). Відповідно до даних довідок адресно-довідкового відділу ГУ ДМС, УДМС України в Київській області від 27.10.2015 року [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 26, 28). Зі змісту довідки адресно-довідкового відділу ГУ ДМС, УДМС України в Київській області від 27.10.2015 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 27). Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Із пояснень відповідачів у судовому засіданні встановлено, що вони добровільно покинули місце своєї реєстрації і не бажають проживати у будинку позивача разом з ним. Жодних доказів вчинення їм перешкод позивачем у користуванні будинком відповідачами не надано. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів, які свідчать про відсутність без поважних причин [PERSON] та [PERSON] понад один рік у будинку [ADDRESS], тому позовні вимоги у частині визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування вказаним будинком підлягають задоволенню. Разом з тим, вимога позивача щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS], задоволенню не підлягають, оскільки згідно змісту довідки адресно-довідкового відділу ГУ ДМС, УДМС України в Київській області від 27.10.2015 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. За таких обставин, відповідач [PERSON] ніяким чином не порушує права позивача як власника будинку, тому така вимога є безпідставною. На підставі викладеного, та

Outcome: partial