Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

У березні 2018 року до суду надійшов позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 114339,37 грн. за кредитним договором №\~б/н від 11.02.2011 р., яка складається з наступного: 3488,14 грн. заборгованість за кредитом; 105996,62 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 4854,61 заборгованість за пенею та комісією, а також судові витрати в розмірі 1762,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 11.02.2011 р. [PERSON] отримала кредит у розмірі 3800,00 грн. у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок. Зазначає, що позивач свої зобовязання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 11.01.2018 р. має заборгованість 114339,37 грн. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позов від 17.04.2018 р. у якому вона просить залишити позов без задоволення. Свої заперечення обґрунтовує тим, що 11.02.2011 р. вона дійсно подала анкету-заяву про бажання отримати на своє імя зарплатну картку та їй було випущено картку «Універсальна» Contract. Деякий час вона користувалась карткою, але після звільнення 28.11.2011 р. потреба у картці минула. Вона звернулась до позивача з вимогою закрити вказаний рахунок та деактивувати картку. Після перевірки рахунку їй повідомили, що заборгованості немає та рахунок закрито. З серпня 2011 року вона карткою не користувалась, про заборгованість не знала. Із сумами розрахунку не погоджується, вважає їх надуманими. Вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності. Також просить урахувати наявність на утриманні неповнолітньої доньки, яка є інвалідом, а також скрутне фінансове становище. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав у повному обсязі, надав пояснення аналогічні тим, що у ньому містяться. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала частково, а саме тіло кредиту у сумі 3488,14 грн., в іншій частині позову заперечувала. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Відповідно до умов укладеного кредитного договору № б/н від 11.02.2011 р. [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.\~2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затв. наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 р. та Тарифами банку, складають між сторонами договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією iз сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік. Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невідємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг і п. 1.1.2.3 Правил користування платіжною карткою. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно п. 2.1.1.12.3 Умов та правил надання банківських послуг поповнення картрахунку здійснюється шляхом внесення коштів в готівковій або безготівковій формі і зарахування їх банком на картрахунок держателя, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Як видно з довідки про умови кредитування, сторонами узгоджено умови щодо сплати позичальником пені у разі несвоєчасного погашення кредиту. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. У звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором банком нараховано [PERSON] станом на 11.01.2018 р. має заборгованість 114339,37 грн., яка складається з наступного: 3488,14 грн. заборгованість за кредитом; 105996,62 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 4854,61 заборгованість за пенею та комісією. Статтею 526\~ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст.\~1054\~ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики. На підставі ч. 1 ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст.\~1056-1\~ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст.ст. 610, 612\~ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно з ч. 1 ст.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Оскільки [PERSON] не сплатила заборгованості по тілу кредиту, суд вважає позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідач не надала суду належних доказів повної чи часткової сплати заборгованості, не спростувала наданий позивачем розрахунок, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. Перевіривши розрахунок відсотків, суд вважає його частково арифметично помилковим з огляду на наступне. Так, загальна сума відсотків за користування кредитними коштами складається з суми відсотків, нарахованих з залишків поточної та простроченої заборгованості за кредитом. Відповідач у період дії кредитного договору користувався кредитними коштами, інколи здійснював погашення заборгованості. З 12.08.2014 р. у відповідача перед банком обліковується заборгованість у розмірі 3488,14 грн. на яку нараховуються відсотки, при цьому на цей час у відповідача існувала заборгованість за відсотками у сумі 1809,05 грн. Розмір відсотків має розраховуватись по формулі: сума заборгованості за кредитом з якої нараховуються проценти х розмір процентної ставки / 360 (кількість днів у календарному році) / 100 х кількість днів прострочення. До 31.08.2014 р. діяла відсоткова ставка 30,00 %, з 01.09.2014 р. по 31.03.2015 р. 34,80 %. У подальшому позивач підвищив відсоткову ставку з 01.04.2015 р. до 43,20 %, на що вказує розрахунок заборгованості. Про підвищення відсоткових ставок відповідач повідомлялась у встановлений договором спосіб. Кількість днів прострочення з 12.08.2014 р. до 01.09.2014 р. складає 21 день. Отже, розрахунок має бути наступним: 3488,14 грн. х 20,40 % / 360 / 100 х 21 день = 41,51 грн. Кількість днів прострочення з 02.09.2014 р. до 31.03.2015 р. складає 212 днів. Отже, розрахунок має бути наступним: 3488,14 грн. х 34,80 % / 360 / 100 х 212 днів = 714,84 грн. Кількість днів прострочення з 01.04.2015 р. до 11.01.2018 р. складає 1017 днів. Отже, розрахунок має бути наступним: 3488,14 грн. х 43,20 % / 360 / 100 х 1017 днів = 4256,93 грн. Загальна сума відсотків, яка підлягає стягненню складає 6822,33 грн. = заборгованість за відсотками до 12.08.2014 р. у розмірі 1809,05 грн. + заборгованість за відсотками з 12.08.2014 р. до 01.09.2014 р. у розмірі 41,51 грн. + заборгованість за відсотками з 02.09.2014 р. до 31.03.2015 р. у розмірі 714,84 грн. + заборгованість за відсотками з 01.04.2015 р. до 11.01.2018 р. у розмірі 4256,93 грн. Щодо стягнення пені, суд виходить з наступного. Як вбачається з розрахунку заборгованості, пеня нарахована наростаючим підсумком до січня 2018 року, загальна сума пені склала 4854,61 грн. До суду з позовом про стягнення пені банк звернувся 15.03.2018 р. З загальної суми нарахованої банком пені, 3854,61 грн. обчислено поза межами строку скороченої позовної давності. Таким чином, стягненню підлягає пеня в сумі 1000,00 грн. Будь-яких причин, які свідчать про поважність пропуску позивачем строку позовної давності, передбаченого ст. 258 ЦК України стосовно вимог про стягнення пені, позивач не навів. Відмова у вимогах у звязку з пропуском позовної давності є самостійною підставою, яка може бути застосована лише в частині обґрунтованих вимог. У разі, якщо заявлені вимоги безпідставні по суті, то суд має відмовляти у задоволенні таких вимог у звязку з їх необґрунтованістю. Оскільки до вимог щодо стягнення пені застосовується річний строк позовної давності, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача пеню в межах річного строку позовної давності, тобто в розмірі 1000,00 грн. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позовної заяви судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial