Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

У вересні 2017 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 22.04.2010 року по 08.04.2015 року. Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 08.04.2015 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. З часу розірвання шлюбу і по теперішній час відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не цікавиться життям та здоров'ям дітей, не приймає участі у їх вихованні, навчанні, не піклується про моральний та фізичний розвиток, не приймає участі в їх матеріальному забезпеченні. Діти знаходяться на повному утриманні позивача. До того ж, у зв'язку з вказаною поведінкою відповідача та його ставлення до дітей, у неї виникають складнощі щодо вивозу дітей за межі України на відпочинок та оздоровлення. На підставі викладеного, просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. А також просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення ними повноліття. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала та просила задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду нотаріально посвідчену заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти позбавлення його батьківських прав та стягнення з нього аліментів на утримання дітей, піклуватись та турбуватись про [PERSON] та [PERSON] не бажає. Представники третіх осіб - Служби у справах дітей Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області, Служби по справам дітей Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради, у судове засідання не з'явились, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, проте зазначили, що надати висновок про доцільність задоволення вимог про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], не виявилось можливим, обидві сторони спору за місцем своєї реєстрації не проживають. Просили винести рішення на розсуд суду, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 квітня 2010 року по 08 квітня 2015 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08.04.2015 року шлюб між ними розірвано. [INFO] народився [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження від 18.06.2010 року РАГС Валенсії, Іспанія, батьком якого зазначений [PERSON], матір'ю - [PERSON]. Копія вказаного свідоцтва з апостилем надана з перекладом на українську мову. Вказаний факт також підтверджений довідкою генерального консульства України в Барселоні № 536/1-190 від 21.06.2010 року про реєстрацію [PERSON], [INFO], громадянином України. [INFO] народилася [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження від 25.02.2015 року РАГС Валенсії, Іспанія, батьком якої зазначений [PERSON], матір'ю - [PERSON]. Копія вказаного свідоцтва з апостилем надана з перекладом на українську мову. Вказаний факт також підтверджений довідкою генерального консульства України в Барселоні № 536/1-58 від 25.03.2015 року про реєстрацію [PERSON], [INFO], громадянкою України. Відповідно до копії паспорту [NUMBER], виданого 14.10.2004 року Іллічівським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. За цією ж адресою зареєстровані і її неповнолітні діти, що підтверджується довідками Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради про реєстрацію місця проживання [PERSON] (довідка № 06-120-0210 від 21.07.2017 року) та [PERSON] (довідка № 06-125-0211 від 21.07.2017 року). Згідно наданої суду заяви про визнання позову відповідачем серії НМТ 114669 від 23.10.2017 року, яка нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Вінічук Н.В., зареєстрована в реєстрі за № 1472, [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, вихованням та утриманням дітей не займається, їх життям не цікавиться, з його боку відсутня будь-яка турбота про них, про їх розвиток, проживає окремо від них. Вказані факти підтверджені в судовому засіданні та повністю були визнанні відповідачем поданою ним нотаріальною заявою, що суд вважає встановленими обставинами та такими, що не підлягають додатковому доказуванню, оскільки відповідно до положень частини 1 статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За таких підстав, з урахуванням всіх встановлених обставин, суд приходить до висновку, що така поведінка [PERSON] щодо приймання участі у житті та вихованні дітей свідчить про його небажання виконувати батьківські обов'язки щодо малолітніх дітей, [PERSON] та [PERSON], а тому суд вбачає підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно з частиною 4 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст. 183 СК України). З урахуванням зазначених норм відповідач зобов'язаний утримувати своїх дітей незалежно від позбавлення його батьківських прав та сплачувати визначені судом аліменти. Приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved