Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] та згідно уточнених позовних вимог просила визнати за нею право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими спорами за адресою: с. Борисів, вул. Шевченка, 30 а Ізяславського району Хмельницької області. В обґрунтування позову зазначає, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб розірвано 12 листопада 1998 року. Від шлюбу подружжя має двох дочок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Подружжя проживало у спірному будинку, який було придбано 14 листопада 1987 року. Вказане домоволодіння належить колгоспному двору, головою якого був [PERSON] Членами колгоспного двору станом на 1991 рік являлись також позивач та діти сторін. Відповідач не визнає право власності позивача на частину спірного домоволодіння, чинить перешкоди у спільному користування нерухомим майном, а тому позивач і звернувся до суду з вказаним позовом. Треті особи із самостійними вимогами на предмет спору [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з аналогічними позовними вимогами, заявленими з тих же підстав. Позивач [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON] та їх спільний представник [PERSON] під час розгляду справи позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] під час розгляду справи заперечили проти позовів, посилаючись на їх необґрунтованість. Також вказали на наявність підстав для відмови у позовах у звязку з пропуском строків позовної давності. Суд, заслухавши пояснення сторін, третіх осіб та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позови [PERSON], [PERSON] та [PERSON] слід задовольнити з наступних підстав. Судом обєктивно встановлено, що сторони з 04 серпня 1985 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 09 жовтня 1998 року. Від шлюбу подружжя мало двох дочок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. 25 вересня 2006 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на «Коночук». Зазначені обставини підтверджуються свідоцтвом про укладення шлюбу серія I-БВ № 407907, виданим Борисівською сільською радою 04 серпня 1985 року, рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 09 жовтня 1998 року, свідоцтвом про розірванням шлюбу серія I-БВ № 259393, виданим Ізяславським відділом реєстрації актів громадянського стану 12 листопада 1998 року, свідоцтвом про народження серія II-БВ № 416673, виданим Борисівською сільською радою 09 серпня 1986 року, свідоцтвом про народження серія III-БВ № 258376, виданим тією ж сільською радою 18 жовтня 1988 року, свідоцтвом про шлюб серія I-БВ № 023368, виданим тією ж сільською радою 25 вересня 2006 року. Згідно із ч. 1 ст. 120, ст. 123 ЦК УРСР\~1963 року (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України\~\~від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але\~\~не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР\~від 25 травня 1990 року № 69. За змістом цих Вказівок суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім'ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Отже, можливість застосування судами норм ст.ст.\~120,\~123 ЦК УРСР\~1963 року залежить від з'ясування питання про правильність віднесення будинку до суспільної групи господарств колгоспний двір. Такого самого по суті правового висновку дійшла Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 18 листопада 2015 року у справі № 6-350цс15. Судом встановлено, що спірне нерухоме майно було придбане [PERSON] за договором купівлі-продажу будинку від 14 листопада 1987 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Борисівської сільської ради Ізяславського району [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 35. Як вбачається з трудової книжки колгоспника серія УКР № 1099913, виданої [PERSON] 22 грудня 1988 року, станом на час придбання спірного нерухомого майна, а також станом на 15 квітня 1991 рокувідповідач був членом колгоспу «Полісся» с. Борисів Ізяславського району. Таким чином, будинковолодіння № 30 а (раніше 30) по вул. Шевченка в с. Борисів Ізяславського району Хмельницької області в цілому належало колгоспному двору, головою якого являвся [PERSON], що також підтверджується свідоцтвом про право власності на жилий будинок, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Ізяславської районної ради народних депутатів № 136 від 17 жовтня 1991 року. Наведені обставини та приписи закону свідчать про те, що спірні правовідносини мають врегульовуватись саме нормами матеріального права, які стосуються питань власності колгоспного двору, а тому доводи відповідача щодо необхідності застосування до даних правовідносин норм сімейного права є помилковими. З довідок Борисівськоїсільської ради Ізяславського району від 30 травня 2016 року № 381 та від 03 жовтня 2016 року №№ 844, 845 встановлено, що станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору, розташованого в с. Борисів Ізяславського району Хмельницької областіпо вул. Шевченка, 30 а (раніше 30), буди позивач [PERSON], відповідач [PERSON], а також їхні діти треті особи [PERSON] та [PERSON] Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що право на рівні частки у вищезгаданому майні колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 мали сторони та треті особи у даній справі. Не заслуговують на увагу твердження відповідача про втрату [PERSON], [PERSON] та [PERSON] права на частку в спірному майні з тих підстав, що останні не сплачували комунальні послуги за користування житлом протягом останніх років, оскільки такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд саме до 15 квітня 1991 не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Також суд відхиляє доводи [PERSON] з приводу наявності акта від 05 листопада 1998 року, за яким було здійснено поділ майна сторін на добровільних засадах, оскільки даний акт не має юридичного значення з урахуванням встановленого правового статусу спірного домоволодіння як колгоспного двору. Про порушення своїх майнових прав позивач та треті особи з самостійними вимогами дізналися нещодавно у звязку з виникненням неприязних відносин із відповідачем та спору з приводу користуванням нерухомим майном. Тому, строк звернення до суду [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не пропущено. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовів та визнання за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] права власності на 1/4 частину спірного будинковолодіння за кожною. На підставі викладеного,

Outcome: approved