Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

У березні 2014 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] в обґрунтування якого послався на те, що 20.12.2012 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, що складається із Заяви, Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт, Умов і правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифами банку, згідно якого відповідач отримав строковий кредит у розмірі 10 898,19 (десять тисяч вісімсот дев'яносто вісім) гривень 19 копійок на строк 24 місяці з 20.12.2012 року по 31.12.2014 року на споживчі цілі, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку та зобов'язався погашати заборгованість по кредиту, проценти за його використання у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а також здійснювати інші платежі та комісії на умовах визначених цим договором. На підставі того, що [PERSON] порушив умови кредитного договору і не виконує свої зобов'язання по кредитному договору, у нього станом на 11.02.2014 року існує прострочена заборгованість в розмірі 18 260,16 гривень, яку він у добровільному порядку не сплачує, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача Бибик Д.П., не з'явився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення на підставі існуючих у справі доказів не заперечує /а. с. 48/. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином /а. с. 40, 47/, про причини не явки не повідомив. Заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. За зазначених вище обставин, суд зі згоди представника позивача, вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються вимоги закону за позикою. Згідно частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишився, та сплати належних йому процентів. Судом установлено, що 20.12.2012 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н, що відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України є договором приєднання і складається із Заяви, Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт, Умов і правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифами банку /а. с. 5, 6-29/. Згідно п. .2.1. Генеральної угоди [PERSON] зобов'язався щомісячно починаючи з « 1» по « 25» число кожного місяця, здійснювати погашення заборгованості за кредитом в розмірі 545,35 гривень (щомісячний платіж). Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтями 610 і 611 ЦК України передбачається, що порушенням зобов'язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 2.1.1.5.5. Умов і правил надання банківських послуг позичальник зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, проценти за його використання, а також оплачувати комісії на умовах визначених цим Договором. Пунктом 2.2. Генеральної угоди передбачено, що у випадку порушення позичальником строку погашення заборгованості вказаного в цій Генеральній угоді, Умовах і правилах, більше чим на 31 день, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 6203,69 гривень. Однак, зазначені вище умови кредитного договору [PERSON] не виконує, у зв'язку з чим в нього виникла прострочена заборгованість, яка згідно наданого позивачем розрахунку станом на 11.02.2014 року складає у загальному розмірі 18 260,16 гривень, із яких: заборгованість за кредитом - 9229,88 гривень; заборгованість по процентам за користування кредитом - 1480,87 гривень; штраф згідно п. 2.2. Генеральної угоди - 6203,69 гривень; а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 гривень; штраф (процентна складова) - 845.72 гривень /а. с. 4/. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не надав суду жодних доказів, які спростовують доводи викладені позивачем у позовній заяві. Таким чином, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, виходячи з установленого в судовому засіданні неналежного виконання відповідачем зобов'язань по кредитному договору № б/н від 20 грудня 2012 року, суд прийшов до висновку, що пред'явлені позовні вимоги ґрунтуються на законі й договірних відносинах між сторонами, які прописані в кредитному договорі і є такими, що підлягають задоволенню. Згідно платіжного доручення № BOTM8B0H9K від 18.02.2014 року вбачається, що позивач сплатив судовий збір в розмірі 243,60 гривень /а. с. 35/. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved