overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, вказуючи на те що 29.06.2007 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно з яким відповідачу був наданий кредит в сумі 5000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,80%. Відповідач належним чином не виконав умови договору, в результаті чого має заборгованість в сумі 9063,03 грн. Прохав стягнути з відповідача заборгованість в сумі 9063,03 грн. та сплачені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надіславши на адресу суду лист, в якому прохав розглянути справу за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, в результаті чого, відповідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно з ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ст. 611 Цивільного Кодексу України передбачено сплату неустойки, як правовий наслідок порушення зобов'язань, встановлених договором. Згідно з кредитним договором від 29.06.2007 року [PERSON] був наданий кредит в сумі 5000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,8%. Згідно з представленим розрахунком сума заборгованості складає 9063,03 грн. На підставі вище викладеного, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що є власником 1/5 частини квартири [ADDRESS], яка належить їй на праві приватної власності на житло від 21 січня 1994 року. Інша частина зазначеної квартири по 1/5 частини належить в рівних частинах її дітям - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та колишньому чоловіку - [PERSON] Крім того в квартирі зареєстровані всі троє синів, які з 2012 року за вказаною адресою не проживають і теперішнє їх місцезнаходження не відомо. Відповідачі жодного разу не з'явились в зазначеній квартирі, будь - який зв'язок з ними втрачений, вона повинна самостійно нести витрати по утриманню квартири. При цьому оформити субсидію по сплаті комунальних послуг не має можливості, оскільки відповідачі залишаються зареєстровані в квартирі. Позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала їх на задоволенні. Відповідачі до судового засідання не з'явились, надали до суду заяву з проханням справу розглянути за їх відсутністю, проти задоволення позову не заперечували. Вислухав пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог, оскільки вони обґрунтовані та доведені матеріалами по справі. Так у судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло позивач є власником 1/5 частини квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.6-8). Позивач разом із відповідачами прописані у зазначеній квартирі разом, що підтверджується довідкою (а.с.9). Відповідно до акту відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживають з 2012 року і по теперішній час (а.с.11). Згідно ст.ст. 71,72 Житлового кодексу України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності понад шість місяців у місці проживання. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв'язку з чим підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сімя розпалася. Сторони перестали підтримувати подружні відносини та з серпня 2014 року проживають окремо. Оскільки, подружні відносини неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просив шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги. Відповідачка, будучи належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявилася без поважних для суду причин. Суд зі згоди представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 17 серпня 2009 року. Шлюб перший, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В даний час сторони не проживають разом, позивач не бажає зберегти сімю та наполягає на розірвання шлюбу, під час наданого судом терміну примирення між сторонами не сталось. У відповідності до ч.1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам позивача, а тому шлюб має бути розірваний. На підставі ст.ст. 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що знаходиться в шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 27 липня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Шахтарського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 152. Сумісне життя не склалося в зв'язку з різними поглядами на життя, внаслідок чого виникали постійні суперечки. Шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, сторони разом не проживають, неповнолітніх дітей від шлюбу не має. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, заявлені вимоги підтримав повністю, не заперечував проти заочного розгляду справи. Представник позивача за довіреністю у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити. Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з'явилася з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за її відсутності суду не надала, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. Вислухав пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. В судовому засіданні було встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, не підтримують їх, збереження шлюбу та примирення сторін не можливе, майнового спору у сторін не має, неповнолітніх дітей від шлюбу також.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 14 грудня 2012 року уклав шлюб з відповідачкою. Від шлюбу спільних дітей не мають. Позивач просить шлюб розірвати, оскільки шлюбні відносини не склались, на даний час проживають як сусіди, спільне господарство не ведуть, вважає подальше збереження шлюбу не можливим. У судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідачка також надала суду заяву в якій просила шлюб розірвати. Суд, проаналізувавши обставини справи, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню. До такого висновку суд приходе на підставі наступного. Матеріалами справи встановлено та підтверджено, Сторони перебувають у шлюбі, який укладено 14 грудня 2012 року Саксаганським відділом ДРАЦС Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 561. Вказане підтверджено копією свідоцтва про шлюбу (а.с. 7). Від шлюбу подружжя повнолітніх дітей не має. Судом встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведуть, мешкають окремо. Підставою розпаду сім`ї стало те, що подружжя втратило почуття любові та поваги один до одного, сім'я розпалась остаточно, намірів зберегти шлюб у сторін не має. Враховуючи обставину, що сторони довгий час подружні стосунки не підтримували і підтримувати їх у подальшому позивач не має наміру, а відносини між ними фактично стали недружелюбними, суд приходить до висновку про те, що сім'ю зберегти немає можливості, тому шлюб за вимогою позивача розриває. У відповідності до ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

у березні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача в порядку регресу витрат, понесених в зв'язку зі сплатою страхового відшкодування, в сумі 32 709,15 грн., з яких 31 944,15 грн. - витрати, пов'язані із проведенням виплати страхового відшкодування, 765,00 грн. - витрати за послуги аварійного комісара, та судових витрат у справі. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 05 травня 2013 року на вул. Ад. Ушакова в м. Києві з вини водія автомобіля «Фольксваген» державний номерний [NUMBER] [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, що підтверджується постановою Голосіївського районного суду м.Києва від 29 травня 2013 року. Транспортний засіб одного з учасників ДТП, а саме: автомобіль «Міцубіші» державний номерний знак [NUMBER], на момент дорожньо-транспортної пригоди був застрахований, в той час як автомобіль відповідача не являвся таким. 06 листопада 2013 року,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив ухвалити рішення, та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку [ADDRESS] Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] (далі - Позивач) на праві приватної власності належить житловий будинок за [ADDRESS] Київської області, де він зареєстрований та проживає разом зі своє дружиною - [PERSON]. За цією ж адресою у будинку зареєстрований [PERSON] (далі- Відповідач) з 16 січня 1998 року. Проте, з часу реєстрації відповідач за вищевказаною адресою не проживає, його особистих речей в будинку також немає. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити з наведених у ньому підстав. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, повідомлявся судом належним чином, в тому числі і через оголошення в пресу. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України), у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 21 квітня 1990 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем в Палаці одруження виконавчого комітету міської ради народних депутатів м. Маріуполя, актовий запис № 1117. Від шлюбу мають двох синів - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Вказала, що з 2013 року вони однією сім'єю не проживають, оскільки погляди на сімейні відносини розійшлись, у зв'язку із чим сім'я розпалась. Просила її шлюб із відповідачем розірвати, адже сім'ю зберегти неможливо. Після розірвання шлюбу бажала залишити прізвище «[PERSON]». Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала заяву про можливість слухання справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, просила розірвати її шлюб із відповідачем та залишити прізвище «[PERSON]». Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву про можливість слухання справи за його відсутністю, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, родина розпалася, підстав для її збереження немає, і подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернувся до суду із зазначеними вимогами мотивуючи їх тим, що 18 червня 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір строкового банківського вкладу у сумі 9 100 Євро строком на 3 місяці під 10,5 процентів річних. Разом з тим, на дату подання позовної заяви відповідач кошти позивачу не повернув. У зв»язку з чим позивач просить суд стягнути з позивача на його користь 9 100 Євро. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 18 червня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 1950293 строкового банківського вкладу (депозиту) на суму 9 100 Євро строком до 18 вересня 2014 року під 10,5 процентів річних. Як вбачається з матеріалів справи, в період з 18 червня 2014 року по 12 травня 2015 року позивач отримував готівку з депозиту та залишок коштів станом на 12 травня 2014 року складає 2 593,81 Євро. 05 лютого 2015 року Правлінням Національного банку України було прийнято постанову № 83 «Про віднесення ПАТ «КОМЕРЦІЙЕИЙ БАНК «НАДРА» до категорії неплатоспроможних» та виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.02.2015 № 26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КОМЕРЦІЙЕИЙ БАНК «НАДРА», згідно з яким з 06.02.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КОМЕРЦІЙЕИЙ БАНК «НАДРА». Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 85 від 23 квітня 2015 року продовжено здійснення тимчасової адміністрації та повноваження уповноваженої особи Фонду до 05 червня 2015 року включно. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах. Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом. У зв»язку з чим, подальша виплата коштів з поточного рахунку позивача регулюється ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та оскільки, в ПАТ «КОМЕРЦІЙЕИЙ БАНК «НАДРА» введено тимчасову адміністрацію, вимоги позивача про стягнення коштів з відповідача порушують порядок задоволення вимог кредиторів та можуть стати підставою для подвійного стягнення грошових коштів. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернувся до суду із зазначеними вимогами, мотивуючи їх тим, що йому на праві власності належить 1/2 частина квартири [ADDRESS], які він отримав у спадок за законом після смерті своєї матері [PERSON] При цьому 1/2 частина квартира належала його вітчиму [PERSON], яку після смерті останнього у порядку спадкування ніхто не прийняв. Посилаючись на те, що з 23 лютого 1983 року позивач добросовісно, відкрито та безперервно володів 1/2 частиною вищевказаного майна, просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на вказану частину квартири. У судове засідання позивач та його представник не з'явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача у судове засідання на з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить 1/2 частина квартири [ADDRESS], які він отримав у спадок за законом після смерті своєї матері [PERSON], що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 24 грудня 2014 року державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Федунів О.М. та зареєстрованого в реєстрі за №7-524 (а.с. 9). Крім того вказана обставина підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 10). Як вбачається з матеріалів справи, 1/2 частина квартири належала [PERSON], який був вітчимом позивача. [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] його дружина [PERSON] та мати позивача втупила у відкрите володіння даною частиною квартири, яке тривало до її смерті [INFO]. Після смерті [PERSON] позивач, який є спадкоємцем [PERSON] за законом, продовжив володіння 1/2 частиною квартири [ADDRESS] та догляд за нею. Відповідно до відповіді Шостої Київської державної нотаріальної контори, згідно алфавітних книг обліку спадкових справ та книг реєстрації спадкових справ, спадкова справа до майна [PERSON], який помер [INFO], нотаріальною конторою не заводилась. Згідно правила ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Таким чином, оскільки судом встановлено, що позивач після смерті [PERSON] відкрито безперервно володів спірною частиною квартири визначений законом період часу, заявлені вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що знаходиться в шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 29 грудня 2007 року Донецьким міським відділом РАЦС Головного управління юстиції в Донецькій області, актовий запис № 1940. Від шлюбу сторони дітей не мають. Спільне життя подружжя не склалося, шлюбні відносини припинилися з січня 2014 року. Основна причина розпаду сім'ї це різниця характерів, відсутність між ними взаєморозуміння і довір'я. Позивач вважає, що збереження сім'ї неможливо, оскільки обидві сторони створили нові родини. Позивач у судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу у її відсутність, розірвати шлюб між нею та відповідачем. Відповідач у судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу у його відсутність, заявлені вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. В судовому засіданні було встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, не підтримують їх, збереження шлюбу та примирення сторін неможливе. Враховуючи діючі положення законодавства щодо шлюбу та сім'ї, фактичні обставини справи, а також, той факт, що судом не встановлено обставин, які б свідчили про спільне бажання сторін зберегти сім'ю, відновити шлюбні відносини, в основі яких би полягали почуття взаємної любові та поваги, спільні інтереси, суд приходить до висновку, що за таких умов можливо розірвати шлюб між сторонами по справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернувся до суду із позовною заявою та вказав, що перебуває у шлюбі з відповідачкою, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деражнянського районного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 69 від 06.08.2011 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне проживання та фактичні шлюбні відносини між подружжям припинено з грудня 2014 року, спільного господарства з того часу не ведуть. За таких обставин шлюб між позивачкою та відповідачем носить лише формальний характер, між подружжям виникають часті непорозуміння, що негативно відображається на їх сімейних стосунках. В судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову, в подальшому подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, в подальшому подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «Мазур». Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 6 серпня 2011 року. За час спільного проживання у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Спільне життя подружжя не склалось через відсутність взаєморозуміння в сім'ї, через що постійно виникали сварки та конфліктні ситуації, з грудня 2014 року спільно не проживають. Ухвалою суду від 3 квітня 2015 року сторонам надавався термін для примирення на чотири місяці, однак з пояснень сторін вбачається, що примирення між ними досягнуто не було. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї буде суперечити їх інтересам. На підставі викладеного,

Outcome: approved