Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

У вересні 2018 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування збитків в порядку регресу, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 18.08.2017 по вул. Дніпровська набережна в м. Києві , сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено транспортний засіб марки «Вольво», д.н.з. [NUMBER] , який отримав механічні пошкодження. Дана пригода сталась з вини відповідача [PERSON] , який керував транспортним засобом «Субару», д.н.з. [NUMBER] . Цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була забезпечена договором - полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних. У зв`язку з тим, що відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП потерпілому було здійснено ПрАТ СК «ВУСО», позивач просив стягнути з відповідача сплачений ним розмір шкоди потерпілому в порядку регресу. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог закону, з заявами чи клопотаннями про неможливість розгляду справи у його відсутність до суду не звертався. За таких підстав, судом, відповідно до положень ст.ст. 223, 280 ЦПК України, визнано за можливе ухвалити у даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням представника позивача. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як передбачає ч. 3, ст. 12 та ч.1, ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Так, судом встановлено, що [PERSON] 18.08.17 приблизно о 22.00 хв., керуючи автомобілем «Субару», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись на перехресті вул. Дніпровська набережна та вул. Чавдар у м. Києві, не виконав вимоги дорожнього знаку «Дати дорогу» та не надав перевагу у русі автомобілю марки «Вольво», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулось зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів, після чого залишив місце ДТП, чим порушив п.п. 2.10 «а», 2.1. додатку 1 ПДР України, тобто вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124, 122-4 КУпАП. Постановою Дарницького районного суду від 15.01.2018 по справі № 753/22866/17 [PERSON] визнано винним у вчиненні вказаних адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, 122-4 КУпАП (а.с. 23). Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно договору добровільного страхування наземного транспорту № 3296077-02-00-00 від 08.06.2017, укладеного між ПрАТ СК «ВУСО» (страховик) та [PERSON] (страхувальник), страховик взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування (а.с. 13-14). Відповідно до страхового акту ПрАТ СК «ВУСО» № 01410-02 по Договору страхування наземного транспорту № 3296077-02-00-00 сума страхового відшкодування, яка підлягає виплаті [PERSON] , власнику автомобіля марки «Вольво», д.н.з. [NUMBER] , при настанні страхового випадку 18.08.2017 о 21:42 по вул. Дніпровська набережна у м . Києві , становить 53336,20 грн., з яких: 41917,00 грн. - вартість запчастин, які придбавались у ПП «[PERSON] .»; 11419,20 грн. - вартість ремонтних робіт, які надавались ФОП [PERSON] (а.с. 27, 28). ПрАТ СК «ВУСО» було виплачено вартість страхового відшкодування у розмірі 53336,20 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 3539 та № 3540 від 15.02.2018 (а.с. 29). Відповідно до договору № 16/07/2018 про відступлення права вимоги від 16.07.2018 та додатку до нього № 1 ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» відступило право вимоги ФОП « [PERSON] » до [PERSON] згідно страхового акту № 01410-02 у розмірі 53336,20 грн. (а.с. 8-12). Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Статтею 979 Цивільного Кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування» при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Статтею 993 Цивільного Кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 512 Цивільного Кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивач виплатив страхове відшкодування за шкоду завдану потерпілій особі внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та до нього перейшло право вимоги до [PERSON] , як до особи відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави Відповідно до ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Враховуючи те, що позивачем не надано суду доказів здійснення витрат щодо надання правничої допомоги, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат з правової допомоги у розмірі 9157,20 грн. задоволенню не підлягають. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем за подання позову до суду у розмірі 704,80 грн., підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: partial