Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

У березні 2018 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до голови Житлово-будівельного кооперативу «Ореол 118» [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання права власності на спадщину за заповітом, яку позивач уточнила 11 квітня 2018 року, в якій позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру [ADDRESS], яка складається з: 1 - коридору площею 7 кв.м., 2 - кладової площею 0,5 кв.м., 3, 4, 5, 6 - житлові кімнати площею 16,7 кв.м., 11,1 кв.м., 9,0 кв.м., 8,8 кв.м., 7 - кухня - 5,5 кв.м., 8 - кладова 0,9 кв.м., 9- ванна - 2,2 кв.м., 10 - туалет 1,0 кв.м., І - балкон, загальною площею - 63,5 кв.м., житловою - 45,6 кв.м., після померлої [INFO] року [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що спадкова квартира № 116 в будинку № 13-а розташована в м. Дніпрі, на території Чечелівського району, по вул. Суворова. Загальна площа квартири - 63,5 кв.м., житлова - 45,6 кв.м. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 20.09. 2003 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради на підставі довідки ЖБК № 118 «Ореол» від 12.09.2003 року за № 161 і рішення виконкому № 2091 від 21.10.1999 року вказана квартира належить на праві приватної власності [PERSON]. [PERSON] є рідною дочкою [PERSON] і є її спадкоємцем першої черги за законом. [INFO] року [PERSON] померла. Позивач та [PERSON] являлись сусідами, мешкали в одному під'їзді одного і того ж будинку, підтримували добросусідські відносини. Протягом останнього року її життя позивач надавала їй допомогу, турбувалась і піклувалась за нею, так як вона була людиною похилого віку - 80 річна жінка і за станом здоров'я потребувала сторонньої допомоги. Рідна донька [PERSON] - [PERSON] мешкає у Росії, протягом останніх 14 років вона не турбувалась про матір, зв'язок з нею не підтримувала. За життя, 23 серпня 2016 року [PERSON] зробила заповіт, в якому належну їй квартиру за вказаною адресою заповідала позивачу [PERSON]. Заповіт був посвідчений 23.08.2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром № 1117. У наданий законом строк позивач особисто 19 липня 2017 року подала заяву про прийняття спадщини після померлої [PERSON] до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON], яка зареєструвала відкрила спадкову справу за № 26/2017. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31 січня 2018 року приватний нотаріус ДМНО [PERSON] відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] після померлої [INFO] року [PERSON], оскільки неможливо встановити коло спадкоємців, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і з'ясувати наявність спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, перелік яких визначено у ст.1241 ЦК України. Приватний нотаріус [PERSON] направила запит голові ЖБК № 118 «Ореол» [PERSON] щодо надання довідки місця проживання/реєстрації спадкодавця [PERSON] та склад зареєстрованих з нею осіб станом на день її смерті. Станом на 31.01.2017 року нотаріус не отримала відповідь на запит, у зв'язку з чим відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. У зв'язку з тим, що позивач не має можливості отримати спадщину за допомогою органів нотаріату, вона вимушена звернутись до суду за захистом її спадкових прав, передбачених чинним законодавством. На підставі викладеного позивач звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2018 року було замінено первісного відповідача - голову Житлово-будівельного кооперативу «Ореол 118» [PERSON] на належного відповідача - [PERSON], а також залучено для участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Житлово-будівельний кооператив № 118 «Ореол» (а.с. 62). 29 травня 2018 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнає в повному обсязі з огляду на наступне. З позовної заяви вбачається, що відповідачем у позовній заяві зазначено [PERSON]. Однак, при цьому, позивачем у позовній заяві не обґрунтовано позовних вимог до зазначеного відповідача, а також не зазначено яким чином вказаний відповідач порушив права та інтереси позивача. Ціна позову зазначена 100 000 гривень, але до справи не додано документів про оцінку спірного нерухомого майна. Квартира [ADDRESS] не є спадковим майном після померлої [INFO] року [PERSON]. Свідоцтво про право власності на житло - квартиру [ADDRESS] - від 20.09.2003 року серії САА № 082844 отримано на підставі підроблених документів. Відповідач з позовною заявою про скасування свідоцтва про право власності, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно звернулась до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська (цивільна справа № 204/8332/17) і хоча судом було відмовлено в задоволенні законних вимог [PERSON], справа зараз розглядається Апеляційним судом Дніпропетровської області. Просив відмовити у задоволені позовних вимог. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, наведених в уточненій позовній заяві, та просили позовну заяву задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти позову заперечував та просив суд відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Представник третьої особи Житлово-будівельного кооперативу № 118 «Ореол» в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. У попередніх судових засідання проти позову представники третьої особи заперечували проти задоволення позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА №082844 від 20 вересня 2003 року, виданого Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради на підставі довідки ЖБК № 118 «Ореол» від 12.09.20103 року за № 161 та рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 21.10.1999 року № 2091 [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS] (а.с. 11). Право власності на вищевказану квартиру було зареєстроване у Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» за реєстраційним номером 2727752 24 вересня 2003 року, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 1560997 від 24 вересня 2003 року (а.с. 12). Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], виготовленого станом на 06 серпня 2016 року ФОП [PERSON], загальна площа вказаної квартири, розташованої в житловому будинку літ. А-5, складає 63,5 кв.м., житлова площа - 45,6 кв.м. Вказана квартира складається з: 1 - коридор площею 7 кв.м., 2 - кладова площею 0,5 кв.м., 3 - житлова площею 16,7 кв.м., 4 - житлова площею 11,1 кв.м., 5 - житлова площею 9,0 кв.м., 6 - житлова площею 8,8 кв.м., 7 - кухня площею 5,5 кв.м., 8 - кладова площею 0,9 кв.м., 9 - ванна площею 2,2 кв.м., 10 - туалет площею 1,0 кв.м., І - балкон площею 0,8 кв.м. (а.с. 13-14). 23 серпня 2016 року [PERSON], [INFO], було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1117, згідно якого [PERSON] заповіла належну їй квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] [PERSON], [INFO] (а.с. 72). [INFO] року [PERSON], [INFO], померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 768115, виданим Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 17 липня 2017 року, актовий запис № 1421 (а.с. 74). Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, на належне їй майно, в тому числі і на квартиру [ADDRESS]. У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 19 липня 2017 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою № 39 про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 23 серпня 2016 року, зареєстрованим в реєстрі за № 1117, що залишилась після померлої [INFO] року [PERSON] (а.с. 69). У зв'язку з цим 19 липня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] було заведено спадкову справу № 26/2017 щодо майна померлої [INFO] року [PERSON], копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 68-90). Станом на дату відкриття спадщини після смерті [PERSON] складений нею 23 серпня 2016 року заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1117, був чинним, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 48465362 від 19.07.2017 року (а.с. 77). 22 грудня 2017 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою № 89 про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру, розташовану за адресою: м. Дніпро, вул. Суворова. Буд. 13-А, кв. 116 (а.с. 89). Однак, постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31 січня 2018 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], після померлої [INFO] року [PERSON], оскільки не вбачається можливим встановити коло спадкоємців, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини і з'ясувати наявність спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, перелік яких визначено у статті 1241 ЦК України (а.с. 90). З вказаної постанови вбачається, що підставою для відмови [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину стали наступні обставини. На виконання п. 1.2 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України з метою встановлення кола спадкоємців, які можливо проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, нотаріусом був направлений запит до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради за вих. №87/02-14 від 19.07.2017 року (а.с. 79). На вказаний запит 22 грудня 2017 року за вх. №221/02-14 нотаріусом була отримана відповідь №14/5-2905 від 09.10.2017 року, у якій зазначено, що відповідно даних картотеки з питань реєстрації фізичних осіб, відомості щодо зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS], в розпорядженні Департаменту відсутні (а.с. 81). З огляду на викладене, нотаріусом був направлений запит голові кооперативу № 118 «Ореол» [PERSON] вих. №165/02-14 від 22.12.2017 року про надання довідки про місце проживання/реєстрації спадкодавця [PERSON] та склад зареєстрованих з нею осіб станом на день її смерті (а.с. 88). Але відповідь на запит нотаріуса до 31 січня 2018 року так і не надійшла, що позбавило нотаріуса встановити коло спадкоємців та видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім'я [PERSON]. У зв'язку з викладеним позивач [PERSON], з метою захисту своїх спадкових прав, звернулась до суду з даною позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 ст. 1222 ЦК України, передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Крім того, судом встановлено, що 22 грудня 2017 року до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за законом № 88, що залишилась після померлої [INFO] року [PERSON], звернулась також відповідач [PERSON] (а.с. 83). Відповідач [PERSON], [INFO], є донькою померлої [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії ІІ-УР № 259739, виданим 31 липня 1960 року, актовий запис - № 145 (а.с. 85), свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-КИ № 470636, виданим Відділом РАЦС Жовтневого району м. Дніпропетровська 26 вересня 1981 року, актовий запис - № 1861 (а.с. 86), а також визнавалося сторонами у справі. Сторонами визнавалося, що [PERSON] на час смерті матері - [PERSON] з останньою не проживала та вже тривалий час проживає у Російській Федерації. Сторонами визнавався той факт, що [PERSON] є єдиною дитиною померлої [PERSON], інших дітей та можливих спадкоємців у померлої не було. Слід звернути увагу на те, що цивільним законодавством гарантовано власнику на свій розсуд володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, але водночас і встановлено певні обмеження щодо права розпоряджатися своєю власністю, тобто визначено обмеження волі заповідача, шляхом установлення права окремої категорії осіб на обов'язкову частку у спадщині. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). У відповідності до положень ст. 1261 ЦК України відповідач, як донька померлої [PERSON], відноситься до спадкоємців першої черги. У ст. 6 Сімейного кодексу України зазначено, що малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Згідно офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 1241 ЦК щодо права повнолітніх непрацездатних дітей спадкодавця на обов'язкову частку у спадщині, викладеного в рішенні Конституційного Суду України від 11.02.2014 № 1-рп/2014 (справа № 1-1/2014) зазначено, що перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлений Цивільним кодексом України, є вичерпним і дає підстави віднести цих осіб до членів сім'ї чи найближчих родичів спадкодавця. Конституційний Суд України, розкриваючи зміст поняття «повнолітні непраце\-здатні діти», що використовується в абз.1 ч. 1 ст. 1241 ЦК щодо права на обов'язкову частку у спадщині, ґрунтується на положеннях ч. 3 ст. 75 СК, який відносить до категорії «непрацездатні» інвалідів I, II та III групи, а також пенсійного законодавства та законів України, які регулюють соціальне страхування і визначають поняття «непрацездатний». Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Так, згідно з ч. 4 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 № 966-ХIV, з наступними змінами, до осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані інвалідами в установленому порядку. Абзац 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 за № 1058-IV, з наступними змінами, визначає: непраце\-здатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. У вказаному рішенні КСУ прийшов до висновку та зазначив: «В аспекті конституційного звернення положення ч. 1 ст. 1241 Цивільного кодексу України щодо права повнолітніх непраце\-здатних дітей спадкодавця на обов'язкову частку у спадщині необхідно розуміти так, що таке право мають, зокрема, повнолітні діти спадкодавця, визнані інвалідами в установленому законом порядку, незалежно від групи інвалідності.». Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у редакції від 06.02.2017 року № 1683, що діяла на час відкриття спадщини, (тобто станом на [INFO] року) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років. Абзацом 2 частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у редакції від 06.02.2017 року, було передбачено, що до досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки [INFO] і старші після досягнення ними такого віку: 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року. Як вже зазначалося, відповідач по справі - [PERSON], народилася [INFO], і на день смерті [PERSON] вона не досягла передбаченого законодавством України пенсійного віку, (їй виповнилося 57 повних років), який би надавав їй право на отримання пенсії, а тому не вважалася непрацездатною особою на час відкриття спадщини. Варто також врахувати, що у разі, якщо особа досягла пенсійного віку, але продовжує трудову діяльність, вона не позбавляється права на обов'язкову частку у спадщині. У осіб, які не досягли встановленого чинним законодавством пенсійного віку, але які мають право на отримання пенсії на пільгових підставах, право на обов'язкову частку у спадщині не виникає. Непрацездатність підтверджується: пенсійним посвідченням (у разі коли особа досягла пенсійного віку, встановленого чинним законодавством України) або довідкою МСЕК про надання фізичній особі статусу інваліда будь-якої групи. Однак, доказів того, що відповідач на момент відкриття спадщини мала статус інваліда 1, 2 або 3 групи, матеріали справи не містять. За таких обставин очевидним є те, що відповідач [PERSON] не має права на обов'язкову частку у спадщині згідно зі ст. 1241 ЦК України, оскільки на момент відкриття спадщини вона не досягла пенсійного віку встановленого Законом та вважалася працездатною особою (на час смерті спадкодавця відповідачу виповнилося повних 57 років). Заперечуючи проти позову, представник позивача посилався на те, що на теперішній час відповідач оскаржує та просить скасувати свідоцтво про право власності на спірну квартиру, на підставі якого право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON]. Вказане свідоцтво відповідач вважає підробленим. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2018 року (справа № 204/8332/17), яке на теперішній час не набрало законної сили, у задоволенні позовних вимог [PERSON] про скасування свідоцтва про право власності, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно було відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 травня 2018 року було відкрито провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на вищевказане рішення (а.с. 117). Однак, суд звертає увагу, що на теперішній час свідоцтво про право власності на нерухоме майно, на підставі якого право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON], є чинним, у судовому порядку недійсним не визнано, будь-яких доказів щодо скасування зазначеного свідоцтва або визнання його недійсним матеріали справи не містять, у зв'язку з чим посилання сторони позивача в цій частині суд до уваги не бере. А усі доводи сторони відповідача щодо наявності підстав для визнання свідоцтва недійсним та його скасування ґрунтуються лише на особистих поясненнях та припущеннях. Також слід зазначити, що судом були враховані приписи п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України щодо обов'язку суду зупинити провадження у випадку об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства. При цьому, суд не може посилатися на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. При розгляді даної справи будь-якої об'єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення цивільної справи № 204/8332/17 не існувало, оскільки зібрані докази по даній справі дозволяли суду встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, та розглянути справу по суті з метою своєчасного та ефективного захисту прав позивача. Також, ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2018 року (справа № 204/8332/17, провадження № 2-з/204/4/18) заяву представника позивача [PERSON] - [PERSON] про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Житлово-будівельного кооперативу № 118 «Ореол», третя особа - Центр надання адміністративних послуг Дніпропетровської міської ради «Правобережний» про скасування свідоцтва про право власності, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно було задоволено та заборонено вчиняти будь-які дії стосовно квартири [ADDRESS], яка належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 111-112). Суд зазначає, що наявність ухвали про забезпечення позову, (яка носить тимчасовий характер та буде діяти до набрання рішенням суду по справі законної сили), зі змісту якої вбачається наявність заборони вчинення будь-яких дій стосовно спірного нерухомого майна (квартири), може бути перешкодою виключно для реєстрації права власності на таке майно, та не може бути перепоною для захисту судом спадкових прав спадкоємця у вигляді визнання за нею права власності, враховуючи наявність для цього передбачених законом підстав. Іншими словами, спадкоємець, право власності якого було захищено у судовому порядку шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно, зможе зареєструвати своє право власності на спадкове майно у реєстраційній службі, лише після того, як заходи забезпечення позову будуть скасовані. Як вбачається з постанови приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31 січня 2018 року, якою [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], після померлої [INFO] року [PERSON], з метою встановлення кола спадкоємців, які можливо проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, нотаріусом був направлений запит голові кооперативу № 118 «Ореол» [PERSON] вих. №165/02-14 від 22.12.2017 року про надання довідки про місце проживання/реєстрації спадкодавця [PERSON] та склад зареєстрованих з нею осіб станом на день її смерті. Однак, відповідь на вказаний на запит нотаріуса так і не надійшла, що позбавило нотаріуса можливості встановити коло спадкоємців та видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім'я [PERSON], що і стало підставою для звернення позивача до суду з даною позовною заявою. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2018 року було (справа № 204/1422/18, провадження № 2-з/204/24/18) забезпечено докази до подання позовної заяви [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, шляхом витребування у голови житлово-будівельного кооперативу № 118 «Ореол» [PERSON] довідки про місце проживання померлої [PERSON], про склад її сім'ї та зареєстрованих з нею осіб в квартирі [ADDRESS] (а.с. 18-19). Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2018 року апеляційну скаргу голови правління Житлово-будівельного кооперативу № 118 «Ореол» було залишено без задоволення, а ухвалу та додаткову ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2018 року було залишено без змін (а.с. 126-127). Судом встановлено, що Житлово-будівельний кооператив № 118 «Ореол» не видає позивачу довідку про місце проживання померлої [PERSON], про склад її сім'ї та зареєстрованих з нею осіб в квартирі [ADDRESS]. У зв'язку з цим, постановою головного державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Титовим С.І. від 18 травня 2018 року за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, було накладено на Житлово-будівельний кооператив № 118 «Ореол» штраф у розмірі 5 100,00 грн. (а.с. 125). Крім того, постановою головного державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Титовим С.І. від 18 червня 2018 року за умисне невиконання вимог виконавчого документу було накладено на житлово-будівельний кооператив № 118 «Ореол» штраф у розмірі 10 200,00 грн. (а.с. 123). Також, у зв'язку з умисним невиконанням головою житлово-будівельного кооперативу № 118 «Ореол» [PERSON] ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 204/1422/18 про витребування довідки про місце проживання померлої [PERSON], про склад її сім'ї та зареєстрованих з нею осіб в квартирі [ADDRESS] за вих. 1150 від 20 червня 2018 року Чечелівським відділом державної виконавчої служби міста Дніпра головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області до Чечелівського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області було направлено повідомлення про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 382 КК України (а.с. 118-121). Витребувані судом докази третя особа - житлово-будівельний кооператив № 118 «Ореол» так і не надав та не повідомив суд про причини неподання доказів або про неможливість надати докази. За таких обставин, суд приходить до висновку, що третьою особою без поважних причин не надано докази, витребувані судом. Відповідно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з'ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Оскільки третьою особою - Житлово-будівельним кооперативом № 118 «Ореол» без поважних причин не надано суду докази, що витребовувались судом та не повідомлено причини неподання доказів, суд, з урахуванням обставин справи та враховуючи, що витребувані докази є необхідними для встановлення місця проживання померлої [PERSON], складу її сім'ї та зареєстрованих з нею осіб в квартирі [ADDRESS], вважає за можливе визнати встановленою обставину для з'ясування якої вони витребовувались, на якій наполягає позивач по справі, а саме те, що [PERSON] на час відкриття спадщини проживала у [ADDRESS] одна та інші особи у вказаній квартирі на час відкриття спадщини з нею не проживали. Крім того, вказаний факт визнавався сторонами по справі, оскілки єдина донька [PERSON] - [PERSON] тривалий час проживає у іншій державі. Вказані обставини підтверджуються також довідкою № 87 від 05 серпня 2016 року, виданої Житлово-будівельним кооперативом № 118 «Ореол», з якої вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрованою на той час була лише [PERSON] (а.с. 45). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за заповітом відповідно до ст. 1217 цього ж Кодексу. Згідно з п.п. 1, 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спорів у зв'язку зі спадкуванням за заповітом суд повинен застосовувати правила глави 85 ЦК та враховувати, що заповідач, зокрема, має право: призначити своїми спадкоємцями фізичних осіб, незалежно від наявності в нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (частина перша статті 1235 ЦК); без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом, крім тих, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Враховуючи, що єдиним спадкоємцем за заповітом [PERSON], померлої [INFO] року, є позивач [PERSON], яка у встановлений законом строк прийняла спадщину, а відповідач [PERSON] не є спадкоємцем за заповітом та не має права на обов'язкову частку у спадщині згідно зі ст. 1241 ЦК України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Оскільки, позивач в іншій спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом, захистити своє порушене право не може, то суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1223, 1233, 1241, 1261, 1268 ЦК України та

Outcome: approved