Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про визначення місця проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] разом з матір`ю. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21.04.2007 року сторони уклали шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . Позивач разом з дітьми зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проте через створення перешкод у користуванні вказаним житлом з боку відповідача, вимушена проживати разом з дітьми у будинку своїх батьків. При розірванні шлюбу відповідач не заперечував, щоб діти проживали разом з матір`ю, проте згодом почав наполягати на проживанні дітей разом з ним. Позивач усвідомлює свою відповідальність за виховання та піклування дітей, створення належних соціально - побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку дітей. Позивач постійно піклується про дітей, матеріально забезпечує усім необхідним, створює умови для повноцінного розвитку, цікавиться їх життям та приймає безпосередню участь у ньому. Відповідач не працює, з 25.01.2021 року знявся з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Станом на 01.03.2021 року відповідач має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 12 142,53 грн. Крім того, 06.10.2020 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя було розглянуто обвинувальний акт за обвинуваченням відповідача за ч. 1 ст. 286 КК України, провадження у справі закрито у зв`язку з примиренням винного з потерпілою на підставі ст. 46 КК України. Позивач офіційно працевлаштована, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі, просили задовольнити. Позивач пояснив, що після розлучення діти залишилися проживати разом з матір`ю, проте згодом відповідач почав висувати вимоги щодо проживання дітей разом з ним. Тому позивач бажає визначити місце проживання дітей з нею, оскільки врегулювати вказане питання з відповідачем у позасудовому порядку не виявилось можливим. Відповідач у судовому засіданні позов визнав повністю. Пояснив, що між сторонами дійсно виник конфлікт щодо місця проживання дітей, проте наразі він погоджується визначити місце проживання дітей разом з матір`ю. Представник третьої особи у судовому засіданні просив позов задовольнити, позиція органу опіки та піклування щодо спору викладена у висновку органу опіки та піклування від 03.09.2021 року. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі між собою. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя №334/5044/19 від 09.10.2019 року шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які після розлучення проживають разом з матір`ю. Згідно копії довідки голови органу самоорганізації населення №38 від 04.02.2021 року [PERSON] дійсно проживає (без реєстрації) за адресою: [ADDRESS] . За вище вказаною адерсою проживають: син [PERSON] та дочка [PERSON] (без реєстрації), батько [PERSON] , мати [PERSON] , брат [PERSON] . Згідно копії довідки про реєстрацію місця проживання Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 29.10.2020 року, зареєстрованим місцем проживання [PERSON] та [PERSON] є адреса: [ADDRESS] . Згідно копії листа Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико - санітарної допомоги №9» Шевченко Д. О., та [PERSON] спостерігаються в педіатричній амбулаторії №8. До Центру на прийом до лікаря - педіатра дільничого для проведення щеплень, здачі лабораторних аналізів та в разі хвороби з дітьми звертається мати [PERSON] . Згідно копії довідки РСЦ МВС в Запорізькій області від 26.03.2020 року [PERSON] з 20.09.2018 року по теперішній час працює в регіональному сервісному центрі МВС в Запорізькій області на посаді адміністратора територіального сервісного центру №2341 РЦС МВС в Запорізькій області. Позивач та відповідач позитивно характеризується за місцем роботи та за місцем проживання, що підтверджується відповідними характеристиками. Відповідно до копії свідоцтва про зміну імені [PERSON] змінила прізвище « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] » [INFO] . Згідно копії довідки від 11.05.2021 року № 11 ТОВ «АНТ АКТИВ» [PERSON] працював з 11.01.2021 року по 05.05.2021 року на посаді менеджера (управителя) виробництва. Згідно копії довідки Запорізької початкової школи «Еврика» від 08.06.2021 року [PERSON] щоп`ятниці забирає доньку [PERSON] із дошкільного підрозділу ЗПШ «Еврика», проявляє зацікавленість до дитини в умовах закладу освіти. Розпорядженням Голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району №347/г від 07.06.2021 року було встановлено порядок участі у вихованні та спілкуванні [PERSON] з малолітніми [PERSON] , [PERSON] . Суд не приймає до уваги письмові докази, які не стосуються до предмету позову. Частиною 4 ст.19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст.19 СК України). Згідно висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району від 03.09.2021 року орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Спеціалістами відділу було здійснено обстеження умов проживання сторін, кожним з них створені належні умови для проживання дітей. На засіданні комісії 02.09.2021 року батько [PERSON] повідомив, що не заперечує, щоб малолітні діти проживали разом з матір`ю. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Вказана правова позиція висловлена у Постанові КЦС ВС від 17.02.2021 у справі № 182/2954/17 (№ в ЄДРСР 98548288). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Відповідно до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.2 ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в принаймні в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Відповідно до ст.6 СК України, малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 4 Конвенції про контакт з дітьми (15.05.2003 року), ратифікованої Україною 20.09.2006 року, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. А згідно ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Тобто, саме на батьків покладено обов`язок встановити та підтримувати контакт з дітьми та участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. Статтею 23 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року), ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має вести повноцінне і достойне життя в умовах, які забезпечують її гідність, сприяють почуттю впевненості в собі і полегшують її активну участь у житті суспільства. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, беручі до уваги висновок органу опіки та піклування, позицію сторін у справі висловлену у судовому засдіанні, суд дійшов висновку доцільним визначити місце проживання малолітніх дітей разом з матір`ю, оскільки саме таке рішення відповідатиме інтересам дітей. За таких обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved