Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-21 00:00:00

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення на його користь суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що 17 січня 2014 року відповідно до кредитного договору ПАТ «ОТП Банк» надало останній кредит в сумі 27950 гривень на строк до 17 січня 2017 року. 22 грудня 2014 року за договором факторингу право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до позивача. Протягом дії кредитного договору відповідачка систематично не виконувала належним чином договірні зобов'язання в частині своєчасного погашення кредиту, у зв'язку з чим, станом на 19 серпня 2015 року допустила прострочену заборгованість по кредиту в сумі 33658 гривень 97 копійок, в тому числі заборгованість по кредиту - 26592 гривень 67 копійок, заборгованість по процентах за користуванням кредитом - 1959 гривень 31 копійка та несплачена комісія в сумі 5106 гривень 99 копійок. Оскільки, відповідачка у добровільному порядку борг не повертає, просив стягнути з неї в примусовому порядку кредитну заборгованість та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з'явився, направивши на адресу суду заяву, в якій просив задовольнити позовні вимоги та розглянути справу у його відсутності. Відповідачка позов визнала та пояснила суду, що дійсно в 2014 році отримала від ПАТ «ОТП Банк» кредит в сумі 27950, з яких на руки отримала 25000 гривень, однак прострочила обов'язкові платежі, внаслідок чого допустила кредитну заборгованість, яку визнає в повному обсязі та готова по частинах повернути банку з пенсії. Суд, вислухавши пояснення відповідачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України та ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернувся до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що відповідачка відповідно до укладеного кредитного договору № 2007751948 від 17 січня 2014 року отримала від ПАТ «ОТП Банк» кредит на суму 27950 гривень в строк до 17 січня 2017 року зі сплатою комісії визначної графіком платежів та відсотків за користування кредитом у розмірі 9,99 % на рік. Пунктом 1.4 вказаного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний щомісячно повертати частини кредитних коштів та сплатити проценти за користування кредитними коштами. Відповідно до п. 1.5.4 договору в разі порушення позичальником строків внесення платежів, банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором. 22 грудня 2014 року своє право вимоги ПАТ «ОТП Банк» за договором факторингу № 22/12/14/1-1 передало позивачу. Приймаючи до уваги, що зобов'язання між сторонами не припинено з підстав, передбачених законом (ст. 598 ЦК України), оскільки воно не виконано відповідачкою належним чином, то суд вважає, що правовідносини між сторонами за кредитним договором не припинились, а тому позивач, до якого перейшло право вимоги за договором факторингу, вправі вимагати від відповідачки виконання грошового зобов'язання за вказаним кредитним договором. В порушення умов договору, станом на 19 серпня 2015 року відповідачка допустила прострочену заборгованість по кредиту в сумі 33658 гривень 97 копійок, в тому числі заборгованість по кредиту - 26592 гривень 67 копійок, заборгованість по процентах за користуванням кредитом - 1959 гривень 31 копійка та несплачена комісія в сумі 5106 гривень 99 копійок, що підтверджується розрахунком банку, який сторонами не оспорюється. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У зв'язку з тим, що відповідачка не виконує умови договору кредиту і не повернула борг позивачу, позов визнала в повному обсязі, визнання нею позову не суперечить обставинам справи та закону, не порушує права та інтереси інших осіб, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, у зв'язку із чим позов підлягає задоволенню. Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути понесені останнім судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору. На підставі ст.ст. 512-514, 516, 526, 599, 610, 611, 612, 614, 1049, 1054 ЦК України, суд

Outcome: approved