Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення боргу, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь 11 175,20 грн, погашеної суми кредитної заборгованості згідно договору поруки від 26 лютого 2009 року та договору кредиту № 199 від 26 лютого 2009 року та сплачений при зверненні до суду судовий збір. В обґрунтування позову зазначила, що 26 лютого 2009 року між кредитною спілкою «Мрія» (далі - КС «Мрія») та відповідачем укладено договір кредиту № 199. Згідно умов кредитного договору відповідач отримала кредит в розмірі 4500 грн, який зобов'язувалась повернути до 26 лютого 2010 року. Для забезпечення виконання зобов'язання між позивачем та КС «Мрія» укладено договір поруки від 26 лютого 2009 року. Однак, позивач своїх зобов'язань за кредитним договором не виконувала та у неї утворилась заборгованість перед кредитором. Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 27 липня 2010 року солідарно з позивача та відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором № 199 від 26 лютого 2009 року в сумі 12 494,25 грн та судові витрати в сумі 259,44 грн, а всього 12 753,25 грн. Просить стягнути з [PERSON] на свою користь борг в сумі 11 175,20 грн та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені у ньому. Відповідач у судовому засіданні позов визнала, не заперечувала проти його задоволення та стягнення з неї на користь позивача заборгованості в сумі 11 175,20 грн та 640 грн судового збору. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності до того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч. 6 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини ч. 4 ст. 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. За таких обставин суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в попередньому судовому засіданні, відповідно до вимог ст. 174 ЦПК України. Суд встановив факт укладення між відповідачем та КС «Мрія» кредитного договору № 199 від 26 лютого 2009 року (а.с. 8). Для забезпечення виконання відповідачем зобов'язань перед кредитною спілкою «Мрія» укладеного договір поруки від 26 лютого 2009 року, згідно якого у разі невиконання боржником своїх зобов'язань перед кредитною спілкою боржник та поручитель відповідатимуть перед спілкою як солідарні відповідачі (а.с. 9). [PERSON] неналежним чином виконувала свої зобов'язання перед КС «Мрія», внаслідок чого рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області віл 27 липня 2010 року у справі № 2-378/2010 з неї та позивача на користь КС «Мрія» солідарно стягнуто заборгованість за в сумі 12 753,25 грн (а.с. 10-12). З постанови про закінчення виконавчого провадження № 209304415 від 23 грудня 2015 року вбачається, що з позивача, як поручителя, стягнуто боргу в сумі 11 175,20 грн (а.с. 13). При зверненні в суд позивачем сплачено судовий збір в сумі 640 грн. (а.с.1). Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини щодо позикових зобов'язань, які регулюються нормами Конституції, Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Тобто, за змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про стягнення боргу. Згідно ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи у випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем). Відповідно до ч. ч. 1. 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно ч. 2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні в тому числі ті, що забезпечували його виконання. Отже, суд доходить висновку про задоволення позову в повному обсязі. Також, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду в сумі 640 грн, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved