Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком №3А по вул. Південна, у м. Полтаві. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що їй [PERSON], на підставі договору купівлі продажу від 20.03.2017 та договору купівлі-продажу від 21.03.2017, укладених з [PERSON], на праві приватної власності належить будинок № 3 А по вул. Півненка в м. Полтава. Як вбачається з пункту 10 кожного з вищевказаних договорів, продавець [PERSON] зобовязалася забезпечити зняття з реєстраційного обліку ycix зареєстрованих ociб за адресою відчужуваного нерухомого майна в термін до 20.04.2017. Згідно довідки про склад ciмi від 29.08.2018 № 5088 виданої КП «Житлово-експлуатаційною організацією № 2» Полтавської міської ради в будинку № 3 А по вул. Півненка в м.Полтава зареєстрований гр.[PERSON], [INFO] (чоловік колишньої власниці будинку).Однак, після прийняття нею у власність будинку № 3 А по вул. Півненка в м. Полтава, [PERSON] не є членом її ciмi, не проживає в житловому приміщенні понад один рік не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має i взагалі будинком не цікавиться.З огляду на викладене, просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком №3А, що знаходиться за адресою: вул. Півненка у м. Полтаві. Позивач у судове засідання не з»явилася, але надала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити позов, а слухання справи проводити без її участі. Відповідач у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується даними поштових повідомлень та оголошеннями на сайті суду, про причини неявки суду не повідомили. Відзиву на позовну заяву або будь-яких клопотань із зазначенням поважності причин неприбуття в судові засідання відповідачем до суду не подано. Третя особа [PERSON] до суду не з»явилася, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до вимог\~ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~ \~ \~ \~23.04.2019 року судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду даної цивільної справи. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником будинку №3А по вул. Півненка в м. Полтава, на підставі договору купівлі-продажу від 20.03.2017 року та договору купівлі-продажу від 21.03.2017 року (а.с.6-9). Відповідно до довідки КП ЖЕО №2 №5088 від 29.08.2018 року виданій [PERSON], вона дійсно зареєстрована в [INFO], та зареєстрований гр. [PERSON], [INFO] (а.с.10). Відповідно до положень статті 150 Житлового кодексу України, які узгоджуються зі змістом статті 383 Цивільного кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на pіч (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших oci6. Положеннямичастини 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321\~Цивільного кодексу\~України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41\~Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Реєстрація відповідача у будинку позивача порушує її права як власника житла на вільне користування своєю приватною власністю. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, згідно статті 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Верховний Суд України у своїй постанові від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11 зазначив, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом одну з таким вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Відповідно до частини першої статті 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання, згідно статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначається житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає. Виходячи зі змісту статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання особи є фіксацією фактичного місця її проживання. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи викладене, а також те, що відповідач зареєстрований у [INFO], за цією адресою не проживає, що створює перешкоди в користуванні будинком його власнику [PERSON], та обмежує її у праві вільно розпорядитись власністю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання відповідача такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved