Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

У березні 2021 року позивач звернувся до суду із позовом до Київської міської прокуратури, згідно вимог якого просить суд стягнути з Державного бюджету України на його користь майнову шкоду в розмірі 142 408,56 грн, 280 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 1000000,00 грн моральної шкоди, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 28.11.2019 його затримано за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України. З 29.11.2019 судом постановлено ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно [PERSON] , дія якого продовжувалась до 28.04.2020. Однак, 27.04.2020 у вказаному кримінальному провадженні прийнято рішення в порядку ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного [PERSON] ([PERSON]) у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, прийнято відповідну постанову та в порядку ст. 205 КПК України звільнено з-під варти. Вважає, що закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю в діях особи складу кримінального правопорушення свідчать про вчинення незаконних дій органами, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, та є достатньою підставою для відшкодування особі шкоди, завданої такими діями, та додаткового встановлення судом не потребують. Зазначає, що є підстави для відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на практику Європейського Суду з прав людини, Конвенцію про захист прав людини, а також на ст. 1176 ЦК України та Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду». Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.03.2021 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.06.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Відповідачем Київською обласною прокуратурою у відзиві позов не визнано, зазначено, що позивачем не надано та матеріали справи не містять належних доказів завдання моральної шкоди, а заявлений розмір відшкодування такої шкоди є не співмірним з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Вказано, що позивачем не надано суду розрахунків витрат, що підтверджують конкретний обсяг наданих адвокатами позивача послуг, їх безпосередній зміст та детальний опис, доказів здійснення витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Суд, розглянувши справу у судовому засіданні, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів у матеріалах справи, оцінивши їх у сукупності, встановив наступні обставини та прийшов наступних висновків. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 13.11.2019 Департаментом процесуального керівництва в особливо важливих кримінальних провадженнях Генеральної прокуратури України розпочато досудове розслідування у кримінальних провадженнях №42019000000002402 та №42019000000002403 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.2 ст.199 КК України. 15.11.2019 вищевказані кримінальні провадження об`єднано та продовжено досудове розслідування за №42019000000002402. 28.11.2019 слідчим слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві затримано громадянина Республіки Камерун [PERSON] за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України. У подальшому, 28.11.2019 затриманому повідомлено про підозру у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, відповідно до якої [PERSON] вчинив закінчений замах на заволодінням майном [PERSON] та [PERSON] , шляхом зловживання довірою, вчинене в особливо великих розмірах. 29.11.2019 слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва постановлено ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно [PERSON] . Відповідно до ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 25.03.2020, дію запобіжного заходу в межах строку досудового розслідування продовжено до 28.04.2020 включно. 27.04.2020 старшим групи прокурорів у вказаному кримінальному провадженні - заступником начальника третього відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення в суді управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури міста Києва Сотніченко B.C. прийнято рішення в порядку ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження щодо підозрюваного [PERSON] ([PERSON]) у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України та в порядку ст. 205 КПК України звільнено з-під варти. Відповідно до положенням ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист у суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Пунктом 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Частиною 2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги (стаття 3 вказаного Закону). Статтею 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Пункт 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відповідно до ч. 2-3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 2 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода може полягати у: 1) фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У разі закриття кримінального провадження у справі щодо підозрюваного за відсутністю складу кримінального правопорушення, особа має право на відшкодування витрат на правову допомогу, понесених під час незаконного кримінального обвинувачення. Отже, у зв`язку із закриттям кримінального провадження через відсутність в діях [PERSON] ознак кримінального провадження, останній має право на відшкодування понесених витрат на правову допомогу. Так, 19.12.2019 [PERSON] та Адвокатське бюро «Приходько та партнери» уклали договір про надання правової допомоги № 08/12-19. На підставі даного договору Адвокатське бюро «Приходько та партнери» здійснювало захист [PERSON] у кримінальному провадженні № 41219000000002402. 19.12.2019 [PERSON] та Адвокатське бюро «Приходько та партнери» уклали Додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги № 08/12-19 від 19.12.2019, в якій передбачили порядок здійснення оплати за надання професійної правничої допомоги. Відповідно до п. 2 Додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги № 08/12-19 від 19.12.2019, вартість послуг Адвокатського бюро розраховується, виходячи з погодинної ставки, встановленої Адвокатським бюро для адвокатів Адвокатського бюро, та часу, витраченого на виконання завдання Клієнта. Відповідно до п. 3 Додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги № 08/12-19 від 19.12.2019, Адвокатське бюро встановлює для кожного адвоката погодинну ставку, на основі якої здійснюється розрахунок гонорару Адвокатського бюро. Розмір погодинної ставки адвокатів становить: - для керуючого партнера - 5500 грн. за 1 год. - для іншого адвоката - 2500 грн. за 1 год. Відповідно до п. 2 Додаткової угоди до договору про надання правової допомоги № 08/12-19 від 19.12.2019, сума гонорару за цією Додатковою угодою сплачується Клієнтом на підставі підписаного сторонами акту здачі-приймання робіт, виконаних відповідно до Договору про надання правової допомоги № 08/12-19 від 19.12.2019. 25.04.2020 на виконання умов Додаткової угоди до договору про надання правової допомоги № 08/12-19 від 19.12.2019 Адвокатським бюро «Приходько та партнери» та [PERSON] було підписано Акт здачі-приймання робіт, виконаних відповідно до Договору про надання правової допомоги № 08/12-19 від 19.12.2019. Відповідно до Акту здачі-приймання робіт, виконаних відповідно до Договору про надання правової допомоги № 08/12-19 від 19.12.2019, загальний час, витрачений адвокатами Адвокатського бюро на надання професійної правничої допомоги Клієнту у кримінальному провадженні № 41219000000002402 відповідно до Договору про надання правової допомоги № 08/12-19 від 19.12.2019, становить 92,8 годин. Загальна сума, що підлягає оплаті за професійну правничу допомогу адвокатів Адвокатського бюро, становить 280 000 (двісті вісімдесят тисяч) гривень. Додатково, 27.04.2020 [PERSON] та Адвокатське бюро «Приходько та партнери» уклали Додаткову угоду № 2 до договору про надання правової допомоги № 08/12-19 від 19.12.2019. Даною угодою [PERSON] зобов`язується здійснити оплату юридичних послуг в розмірі 280 000 грн. Даною угодою [PERSON] уповноважив Адвокатське бюро «Приходько та партнери» стягнути шкоду в порядку та на умовах передбаченому Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». [PERSON] доручив Адвокатському бюро «Приходько та партнери» отримати відшкодовану шкоду на розрахунковий рахунок Адвокатського бюро. [PERSON] сплатив Адвокатському бюро «Приходько та партнери» гонорар в розмірі 280 000 (двісті вісімдесят тисяч) гривень, що підтверджується квитанцією № ПН55591, долученої до позовної заяви, де вказано призначення платежу «За надан./правов. допом. відпов. до додаткової угоди № 2 до договору № 08/12-19 від 19.12.2019 від [PERSON]». У зв`язку з цим, у позивача наявне право на відшкодування понесених витрат на правову допомогу в розмірі 280 000,00 грн. відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Крім того, [PERSON] з 31.10.2017 по 31.12.2020 навчався у Харківському національному університеті радіоелектроніки. За вищезазначений період навчання [PERSON] сплатив 5133,69 дол. США, що підтверджується відповіддю від 01.09.2020 № 04/17-663 університету на адвокатський запит від 17.08.2020 № 07/08-20. 31.12.2019 [PERSON] був відрахований із університету у зв`язку із завершенням строку навчання, як такий, що повністю виконав навчальний план, але не атестований у зв`язку з неявкою на засідання екзаменаційної комісії. У зв`язку із затриманням [PERSON] за підозрою у вчинені злочину, останній не мав фізичної можливості з`явитися на засідання екзаменаційної комісії та здати іспит. Враховуючи той факт, що кримінальне провадження щодо [PERSON] було закрито за відсутністю в його діях складу злочину, що свідчить про незаконність дій органу досудового розслідування та суду, студенту [PERSON] завдано майнову шкоду в розмірі вартості навчання в Харківському національному університеті радіоелектроніки, оскільки саме через незаконні дії органів влади студент не мав можливості з`явитися на засідання екзаменаційної комісії та здати іспит, що стало причиною відрахування із університету. Сума майнової шкоди станом на час подачі позову в перерахунку на національну валюту відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 142 408, 56 грн. Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, позивач вказує, що дії органу досудового розслідування, прокуратури та суду, щодо незаконного обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, завдали останньому моральної шкоди у формі душевних стражданнях та приниження його честі та гідності. Завдання [PERSON] моральної шкоди обумовлено наступними факторами: публічне обвинувачення його у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого 4.2 ст.15,4.4 ст.190 КК України; незаконне тривале кримінальне переслідування його; позбавлення його волі; перебування [PERSON] у ДУ «Київському слідчому ізоляторі»; відрахування [PERSON] із Харківського національного університету радіоелектроніки. Так, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). В пункті 5 вказаної постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV (Станков) v. BULGARIA (Болгарії) § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є правом суду із урахуванням ст. 23 ЦК України та Постанови пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Таким чином, законом визначений мінімальний розмір моральної шкоди, яка відшкодовується, та не встановлено максимальний граничний розмір такої шкоди. Початок перебігу строку перебування під слідством суд рахує з моменту його фактичного затримання за підозрою - з 28.11.2019 по 27.04.2020, отже, загальний строк перебування позивача під слідством та судом складає 5 місяців. Таким чином, з врахуванням зазначеного, суд прийшов висновку, що позивачем було вірно визначено розмір майнової шкоди, яка безумовно підлягає відшкодуванню, оскільки позивачем доведені обставини на які він посилається, а іншого в спростування не було надано суду. Водночас, заявлений позивачем розмір моральної шкоди суд вважає надмірним, оскільки, при визначені розміру моральної шкоди суд має керуватися принципами поміркованості, розумності, справедливості, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, враховувати строк перебування позивача під слідством та судом. Згідно статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, оцінивши доводи сторін, перевіривши обставини справи в сукупності з наявними у справі доказами, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Outcome: partial