Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

У березні 2015 року кредитна спілка «Карат» (далі - КС «Карат») звернулась до суду з вказаним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 47 587 гривень 68 копійок за кредитним договором № 18789 від 19.08.2013 року та за договором поруки № 18789 від 19.08.2013 року (а.с. 3-5). Представник позивача в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить суд позовні вимоги задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, [PERSON], [PERSON], [PERSON] надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають повністю. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України. Перевіривши і дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених ст. 11 ЦК України, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Як вбачається з позовної заяви, предметом позову є відповідальність за порушення виконання за кредитним договором № 18789 від 19.08.2013 року та за договором поруки № 18789 від 19.08.2013 року. Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша кредитна установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як встановлено ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Матеріалами справи встановлено, що 19 серпня 2013 року між КС «КАРАТ», з однієї сторони, і членом спілки гр. [PERSON], з другої сторони, був укладений договір кредиту № 18789 від 19.08.2013 року та із гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] договір поруки № 18789 від 19.08.2013 року на суму 50 000,00 грн на строк 24 місяці із платою за користування 60% річних від суми кредиту, з щомісячною сплатою рівними частками. Відповідач [PERSON] частково сплачувала кредит та припинила виконання своїх зобов'язань. Сума заборгованості по тілу кредиту станом на 11 березня 2015 року складає 39 002,00 грн, несплачені відсотки складають 8 585,68 грн (а.с. 6-29, 31-33). Розмір заборгованості, який надав позивач в своїх розрахунках до позовної заяви, сумнівів щодо його правильності не викликає та відповідачами не спростований (а.с. 30). Таким чином позов кредитної спілки «Карат» підлягає задоволенню. Судовий збір в сумі 475 грн 88 коп, які документально підтверджуються, стягується з відповідачів на рахунок позивача у частковому відношенні (а.с. 2).

Outcome: approved