Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» (далі - ПАТ «Брокбізнесбанк» або банк), в якому просив стягнути з банку пеню у розмірі середньої заробітної плати за несвоєчасну виплату заробітної плати у період з 14.08.2014 по 18.08.2014 в сумі 1911,00 грн., анулювати службову записку [PERSON] №31230сл/019 від 13.03.2014 та зобов'язати банк проводити розрахунок при звільненні саме у день звільнення, скасувати акт та наказ банку про введення простою №131/П від 08.07.21014, а також інші накази вводу простою №118/П від 07.07.2014 року та №130/П від 08.07.2014, за робочий період з 09.07.2014 по 13.08.2014 виплатити недоотриману заробітну плату згідно з посадовим окладом без застосування коефіцієнту 2/3 за простій у розмірі 4850,95 грн., 3439,80 грн. моральної шкоди, різницю у сумі середніх заробітних плат у розмірі 8044,20 грн. за період з 01.08.2014 по 14.09.2015. 05.03.2015 року позивач надав заяву про нові позовні вимоги, в якій просив стягнути з банку середній заробіток за несвоєчасну виплату заробітної плати у розмірі 1911,00 грн., анулювати службову записку [PERSON] №31230сл/019 від 13.03.2014 та зобов'язати банк проводити розрахунок при звільненні саме у день звільнення, недоотримані суми в розмірі облікової ставки НБУ за несвоєчасну сплату банком належних позивачеві сум за час затримки розрахунку у розмірі 47298,24 грн., стягнути середньоденну заробітну плату за період з 19.08.2014 по 05.03.2015 у розмірі 75675,60 грн., скасувати акт та наказ банку про введення простою №131/П від 08.07.21014, а також інші накази вводу простою №118/П від 07.07.2014 та №130/П від 08.07.2014 та виплатити недоотриману заробітну плату у розмірі 4850,95 грн., 3439,80 грн. моральної шкоди, а також різницю у сумі середніх заробітних плату розмірі 8068,80 грн., мотивуючи свої вимоги наступним. Позивач стверджує, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем АТ «Брокбізнесбанк» з 04.02.2014 та працював на посаді провідного фахівця з контролю корпоративного стилю та реклами управління зв'язок з громадськістю. 13.08.2014 позивач був звільнений з займаної посади у зв'язку із ліквідацією підприємства за п.1 ст. 40 КЗпП. Однак на день звільнення відповідач не розрахувався у зв'язку з чим виникла заборгованість з виплати пені. В своїх поясненнях в судовому засіданні представник позивача не заперечував, що на час такого звільнення управління банком здійснювала Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк». Саме тому за клопотанням позивача до участі в справі було залучено в якості співвідповідача у справі таку уповноважену особу. На запитання, до кого саме із відповідачів пред'явлений позов, представник позивача зазначив, що таке клопотання про залучення до участі в справі в якості співвідповідача Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» було заявлено виключно тому, що на це звернув увагу суд касаційної інстанції, коли оскаржувалися рішення у даній справі. В той же час, представник позивача впевнений, що зважаючи на те, що сам банк - ПАТ «Брокбізнезнесбанк» ще не ліквідований як юридична особа і не виключений із відповідного реєстру НБУ, то саме із банку мають відбуватися і ті стягнення, про які заявляє позивач у даній справі. Представник відповідача категорично заперечував проти задоволення позовних вимог, вказуючи на те, що при звільненні позивача розрахунок з ним було проведено в повному обсязі, окрім того зазначав, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб припиняється нарахування відсотків, неустойки, та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку. Окремо, представник відповідача звернув увагу на те, що звільнення відбувалося саме працівником Фонду гарантування вкладів - його уповноваженою особою, відтак належним відповідачем у справі має бути саме така уповноважена особа, цілком погодився із відповідними висновками ВССУ у цій справі. В той же час, просив суд звернути увагу і на те, що з таких обставин відносини виходять з рамка приватних і як правильно, на його думку, зазначив ВССУ, відносяться до сфери публічно-правових. Відтак, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог до банку, а в частині вимог до уповноваженої особи - закрити провадження у справі, роз'яснивши позивачеві про можливість звернення із такими вимогами до суду адміністративної юрисдикції. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судовим розглядом встановлено, що 26.02.2014 Національним банком України було прийнято постанову за № 107 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до категорії неплатоспроможних». 28.02.2014 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення за № 9 про виведення ПАТ «Брокбізнесбанк» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці, з 03 березня 2014 року по 02 червня 2014 року, а 03 червня 2014 року - рішення за № 42 про продовження повноважень уповноваженої особи на тимчасову адміністрацію на строк з 03 червня 2014 року по день отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк». 10.06.2014 Національним банком України було прийнято постанову за № 339 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства ПАТ «Брокбізнесбанк». 11.06.2014 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення за № 45 про початок ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію. Відтак, ПАТ «Брокбізнесбанк» перебуває на стадії ліквідації, яку на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» здійснює уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. У Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців запис про ліквідацію даного банку відсутній, як і відсутній запис Національного банку України у Державному реєстрі банків про ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк». 11.06.2014 уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» було прийнято наказ за № 372 про скорочення з 13 серпня 2014 року посади провідного фахівця у відділі корпоративного стилю та реклами управління зв'язків з громадськістю ПАТ «Брокбізнесбанк». В той же день, [PERSON] було ознайомлено під підпис про наступне вивільнення. У зв'язку з реалізацією процедури ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк» та зменшенням обсягів робіт і введенням простою наказами № 118/П від 07 липня 2014 року та № 130/П, 131/П від 08 липня 2014 року для провідного фахівця у відділі корпоративного стилю та реклами управління зв'язків з громадськістю ПАТ «Брокбізнесбанк» [PERSON] встановлено робочий день з 16.00 до 18.00 та розрахунок заробітної плати за весь період простою проводився в розмірі двох третин встановленого посадового окладу. Наказом від 05 серпня 2014 року [PERSON] був звільнений з займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, з даним наказом [PERSON] був ознайомлений 13 серпня 2014 року. Остаточний розрахунок при звільненні із [PERSON] проведений не був, належні при звільненні кошти в розмірі 18 256 грн. 19 коп. [PERSON] отримав 18 серпня 2014 року. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 07.04.2015 у даній справі відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог до ПАТ «Брокбізнесбанку», при цьому суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості, зазначаючи, що банком не порушено норм законодавства про працю відносно [PERSON], належним відповідачем по даній справі є Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк», правових підстав для задоволення позову не має (а.с.120-121). На час розгляду такої справи і ухвалення даного рішення така уповноважена особа до участі в розгляді справи залучена не була. Апеляційний суд рішенням від 28.05.2015 скасував вищезазначене рішення районного суду та ухвалив нове, позовні вимоги позивача до банку задовольнив частково, при цьому прийшов до висновку, що ПАТ «Брокбізнесбанк» на час розгляду справи має статус юридичної особи, у встановленому законом порядку не ліквідоване, а тому є належним відповідачем по справі, а відтак суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову з тих підстав, що позов пред'явлено не до належного відповідача (а.с.157-165) Оскільки ПАТ «Брокбізнесбанк» при звільненні [PERSON] було порушено вимоги ст. 116 КЗпП України щодо виплати працівнику в день звільнення всіх сум, що належать йому від товариства, апеляційний суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з ПАТ «Брокбізнесбанк» середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 14 серпня 2014 року по 18 серпня 2014 року в розмірі 1 911 грн. Вимоги позивача про анулювання службової записки № 31230сл/019 від 13 березня 2014 року визнані судом апеляційної інстанції необґрунтованими, оскільки серед способів захисту, встановлених КЗпП України, такого способу захисту трудових прав працівника не передбачено, прав позивача не порушено. Апеляційний суд зазначав, що середня заробітна плата за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 1 911 грн., що стягується відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України, не є заробітною платою працівника, а є видом відповідальності роботодавця за порушення прав працівника і вимоги Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» до вказаних виплат не застосовуються, відтак апеляційний суд дійшов висновків, що не підлягають до задоволення вимог про стягнення 47 298 грн. 24 коп. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відтак суд апеляційної інстанції з урахуванням того, що при розгляді справи було встановлено порушення ПАТ «Брокбізнесбанк» положень КЗпП України, за наявності яких наступає відповідальність, встановлена законом, обґрунтованими є висновки апеляційного суду про відшкодування на користь позивача моральної шкоди із визначенням її розміру - 500 грн. Проте, касаційний суд з такими висновками судів повністю не погодився (а.с.135-137) В ухвалі від 16.03.2016 ВССУ зауважив, що як зазначено вище, з 03 березня 2014 в ПАТ «Брокбізнесбанк» запроваджена тимчасова адміністрація, а з 10 червня 2014 розпочата процедура ліквідації. Статтею 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні (ч. 2 ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку (стаття 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 16 вказаного Закону позови, подані проти посадових осіб Фонду, вважаються поданими проти Фонду. Отже, касаційний суд, скасовуючи вищезазначені рішення судів у цій справі та направляючи справу на новий розгляд до суду І інстанції зробив висновок, який є обов'язковим для суду під час такого нового розгляду, що належним відповідачем по даній справі має бути Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк». Апеляційний суд зазначеного не врахував та дійшов до передчасних висновків щодо часткового задоволення позовних вимог до ПАТ «Брокбізнесбанк». Суд першої інстанції обмежився посиланням на те, що ПАТ «Брокбізнесбанк» не є належним позивачем у справі та відмовив у позові з цих підстав, не застосувавши правового механізму, передбаченого ст. 33 ЦПК України, на залучення до участі у справі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» як співвідповідача. Так, судом при новому розгляду були роз'яснені відповідні положення ЦПК України і за клопотанням позивача до участі в справі залучено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк». Вирішуючи справу по суті позовних вимог суд зазначає наступне з урахуванням встановленого складу сторін у справі і тих правовідносин, які між ними склалися. Відповідно до ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Згідно ч.1. ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Таким чином, ПАТ «Брокбізнесбанк» жодним чином не порушувало норми законодавства про працю відносно позивача, вимоги до нього жодним чином не обґрунтовані, оскільки станом на день розгляду справи і на час звернення позивача з даним позовом належним відповідачем по даній справі є Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк», що чітко визначено ВССУ у вищенаведені ухвалі. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову до ПАТ «Брокбізнесбанку» слід відмовити. Щодо позовних вимог до Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк», то суд вважає за необхідне закрити провадження в цій частині, оскільки такі вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. Як наведено судом вище Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні (ч. 2 ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Брокбізнесбанк» - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку (стаття 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб») Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 16 вказаного Закону позови, подані проти посадових осіб Фонду, вважаються поданими проти Фонду. Згідно п.3 ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо цивільних правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Згідно п.1 ч.1 ст.3 КАСУ справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) - це публічно-правовий спір, у якому хоча б однією із сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно п.1 ч.1 ст.17 КАСУ юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Згідно п.1 ч.2 ст.17 КАСУ до компетенції адміністративних судів віднесено, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності. Пунктом 25 Постанови Пленуму ВАСУ від 20.05.2013 №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» згідно ч.1 та ч.2 ст.3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права. Таким чином, спори, які виникають у правовідносинах із Фондом, є публічно-правовими та підлягають розгляду за КАСУ. Позивач не позбавлений права звернутися із такими вимогами до відповідного окружного адміністративного суду. Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України) На підставі викладеного та

Outcome: dismissed