Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - відповідач) про повернення депозитних кошті та нарахованих процентів. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що 16 червня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір-заяву № 335816/47079/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 7 місяців в іноземній валюті. На виконання умов договору, позивачем було внесено вклад у банк у розмірі 34576,00 доларів США, під процентну ставку 12,10% річних. 04 лютого 2015 року позивачем було укладено чотири договори про відступлення права вимоги за договором № 335816/47079/7-14. Таким чином, після укладення договорів про відступлення права вимоги від 04.02.2015 року позивач має право вимагати від відповідача частину вкладу за договором № 335816/47079/7-14 у розмірі 6915,20 доларів США та проценти, нараховані на всю суму вкладу за договором № 335816/47079/7-14. Позивач неодноразово звертався до відповідача із вимогами про повернення вкладу (депозиту) із нарахованими відсотками. Проте, відповідачем кошти повернуті не були, більш того відповідач відмовився повертати грошові кошти позивачу, посилаючись на Постанову НБУ від 01.12.2012 року № 758. Позивач просив суд зобов`язати відповідача видати готівкою одноразовою операцією через касу належні позивачу кошти у валюті вкладу у розмірі 9785,36 доларів США, що складається з: 6915,20 доларів США - частина вкладу за договором, 2785,31 доларів США - проценти по вкладу, 81,85 доларів США - 3% річних. У процесі розгляду справи позивачем було збільшено розмір позовних вимог до 10048, 42 доларів США, що складається з: 6915,20 доларів США - частина вкладу за договором, 2998,51 доларів США - проценти по вкладу, 134,71 доларів США - 3% річних. В судовому засіданні представники позивача, представники третіх осіб підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити їх в повному обсязі. У судовому засіданні представником відповідача подано заперечення по справі, відповідно до яких, у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи, 16 червня 2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір-заява № 335816/47079/7-14 про банківський строковий вклад (депозитний) «Пенсійний» на 7 місяців в іноземній валюті, відповідно до умов якого, вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в іноземній валюті на вкладний рахунок [NUMBER] у сумі 34576,00 доларів США на строк з 16 червня 2014 року по 16 січня 2015 року. За час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного п. 1 договору-заяви, банк нараховує і виплачує вкладнику проценти за ставкою 12,10% річних. Як вбачається з матеріалів справи, позивач 08 грудня 2014 року зверталася до Філії «Центрального регіонального управління» АТ «Банк «Фінанси та кредит» з заявою про відміну функції авто пролонгації по депозитному договору № 335816/47079/7-14 від 16 червня 2014 року на суму 34576,00 доларів США (а.с.17). 16.01.2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою, де просив суму вкладу та проценти, які нараховані та підлягають виплаті у сумі 36333, 71 доларів США (а.с.18). Відповідно до матеріалів справи, 20.01.2015 року позивач звернувся з запитом на інформацію. Згідно матеріалів справи, листом від 03.02.2015 року № 285, позивачу було повідомлено, що 03.12.2014 року набула чинності Постанова Правління Національного банку України від 01.12.2014 року, відповідно до якої, банки зобов`язані обмежити видачу готівкових коштів у національній валюті через каси та банкомати в межах до 150000 грн. на добу на одного клієнта, а також уповноважені банки зобов`язані обмежити видачу готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом НБУ. 04 лютого 2015 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги відповідно до якого, первісний кредитор передає новому кредиторові, а новий кредитор приймає право вимоги до відповідача, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за договором-заявою № 335816/47079/7-14 про банківський строковий вклад (депозитний) «Пенсійний» на 7 місяців в іноземній валюті від 16 червня 2014 року, укладений між позивачем та відповідачем. За цим договором новий кредитор одержує право вимагати від боржника належного виконання зобов`язань за основним договором щодо повернення частини вкладу у розмірі 6915,20 доларів США, що на момент укладення даного договору за курсом НБУ становить 115691,30 грн. та процентів, нарахованих на всю суму вкладу за основним договором. 04 лютого 2015 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги відповідно до якого, первісний кредитор передає новому кредиторові, а новий кредитор приймає право вимоги до відповідача, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за договором-заявою № 335816/47079/7-14 про банківський строковий вклад (депозитний) «Пенсійний» на 7 місяців в іноземній валюті від 16 червня 2014 року, укладений між позивачем та відповідачем. За цим договором новий кредитор одержує право вимагати від боржника належного виконання зобов`язань за основним договором щодо повернення частини вкладу у розмірі 6915,20 доларів США, що на момент укладення даного договору за курсом НБУ становить 115691,30 грн. та процентів, нарахованих на всю суму вкладу за основним договором. 04 лютого 2015 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги відповідно до якого, первісний кредитор передає новому кредиторові, а новий кредитор приймає право вимоги до відповідача, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за договором-заявою № 335816/47079/7-14 про банківський строковий вклад (депозитний) «Пенсійний» на 7 місяців в іноземній валюті від 16 червня 2014 року, укладений між позивачем та відповідачем. За цим договором новий кредитор одержує право вимагати від боржника належного виконання зобов`язань за основним договором щодо повернення частини вкладу у розмірі 6915,20 доларів США, що на момент укладення даного договору за курсом НБУ становить 115691,30 грн. та процентів, нарахованих на всю суму вкладу за основним договором. 04 лютого 2015 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги відповідно до якого, первісний кредитор передає новому кредиторові, а новий кредитор приймає право вимоги до відповідача, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за договором-заявою № 335816/47079/7-14 про банківський строковий вклад (депозитний) «Пенсійний» на 7 місяців в іноземній валюті від 16 червня 2014 року, укладений між позивачем та відповідачем. За цим договором новий кредитор одержує право вимагати від боржника належного виконання зобов`язань за основним договором щодо повернення частини вкладу у розмірі 6915,20 доларів США, що на момент укладення даного договору за курсом НБУ становить 115691,30 грн. та процентів, нарахованих на всю суму вкладу за основним договором. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч. 1 ст. 1058 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону, з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Судом було встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та кредит», згідно з яким з 18 вересня 2015 року до 17 грудня 2015 року включно запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора АТ «Банк «Фінанси та кредит». Відповідно до ст. 57 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклади фізичних осіб у Державному ощадному банку України гарантуються державою, а на вклади фізичних осіб у комерційних банках поширюється дія Закону України «Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», який, зокрема, визначає порядок відшкодування вкладів вкладникам банків-учасників (тимчасових учасників) Фонду. Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами. Оцінюючи належність та допустимість кожного доказу, та з урахуванням того, що на час ухвалення рішення по справі у відповідача запроваджено тимчасову адміністрацію, що унеможливлює задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed