Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернувся до Ладижинського міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] та [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Ладижинський міський сектор Управління ДМС у Вінницькій області Державної міграційної служби України про усунення перешкод у користуванні власністю. Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 29.12.2014 рішенням Ладижинськго міського суду було визнано недійсним договір дарування двокімнатної квартири №2 в будинку по вул. Наконечного, 149 в м. Ладижин Вінницької області, укладений 23.07.2012 між ним та [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Тростянецького нотаріального округу Вінницької області [PERSON] Скасовано державну реєстрацію права власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру №2 в будинку по вул. Наконечного, 149 в м. Ладижин Вінницької області, яка належить [PERSON] та [PERSON] на праві власності за договором дарування частини квартири від 23.07.2012 року укладеного між ним та [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Тростянецього нотаріального округу Вінницької області [PERSON], зареєстрований у реєстрі за №886. 21.02.2015 в реєстраційній службі по м. Ладижин Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області ним було отримано свідоцтво ЕЕР №773239 та ЕЕР №7732398 про реєстрацію права власності. На момент предявлення позову до суду відповідачі рішення суду не виконують, продовжують проживати та чинять йому перешкоди в реалізації права власності щодо даної квартири. У звязку з цим змушений звернутися до захистом порушених прав до суду. Враховуючи зазначене, просить усунути перешкоди у користуванні належним йому майном - квартирою № 2 в будинку № 149 по вул.. Наконечного в м. Ладижині Вінницької області шляхом позбавлення [PERSON] та [PERSON] права користування даним житлом та зняти їх з реєстрації за місцем проживання за вищевказаною адресою. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, письмово позовні вимоги підтримали повністю, просили справу розглянути у їх відсутність. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, заяви про відкладення розгляду справи, або розгляду справи у їх відсутності до суду не направили. Відповідно до ч.4 ст.169, ч. 1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Вивчивши та дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що\~29.12.2014 рішенням Ладижинського міського суду було визнано недійсним договір дарування двокімнатної квартири №2 в будинку по вул. Наконечного, 149 в м. Ладижин Вінницької області, укладений 23.07.2012 між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Тростянецького нотаріального округу Вінницької області [PERSON] Скасовано державну реєстрацію права власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру №2 в будинку по вул. Наконечного, 149 в м. Ладижин Вінницької області, яка належить [PERSON] та [PERSON] на праві власності за договором дарування частини квартири від 23.07.2012 року укладеного між ним та [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Тростянецього нотаріального округу Вінницької області [PERSON], зареєстрований у реєстрі за №886. 21.02.2015 в реєстраційній службі по м. Ладижин Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області ним було отримано свідоцтво ЕЕР №773239 та ЕЕР №7732398 про реєстрацію права власності. Згідно довідок\~\~ Ладижинського МС УДМС від 09.04.2015 в квартирі [ADDRESS] [PERSON], [INFO], зареєстрований з 15 серпня 2012 року та [PERSON], [INFO], зареєстрована з 29 серпня 2012 року. Звертаючись до суду з даним позовом [PERSON] зазначав, що відповідачі не вчиняють жодних дій, направлених на скасування реєстрації свого місця проживання за зазначеною адресою, чим порушують його право власності. Відповідно до\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном,\~ст. 319 ЦК України\~зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1\~ст. 383 ЦК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ч. 2\~ст. 386 ЦК України\~власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 9 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», скільки право власності є абсолютним правом, яке включає право\~\~володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України,\~статті 316-319 ЦК), то власник на підставі\~статті 391 ЦК\~не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями\~71,\~72,\~109,\~110,\~116 Житлового кодексу Української РСР\~(далі -\~ЖК УРСР). У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої\~статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Таким чином позивач [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 08.07.2009 є власником двокімнатної квартири № 2, що знаходиться в будинку № 149, розташованому по вул. Наконечного в м. Ладижин Вінницької області. З момент визнання за рішенням суду недійсним договору дарування спірної квартири та скасування державної реєстрації, право власності на дану квартири за відповідачами [PERSON] та [PERSON] є припиненим. Крім того, з моменту припинення права власності, припиняється також правомочність користування квартирою, яка нерозривно пов'язана з власністю. За таких обставин єдиним власником спірної квартири є позивач [PERSON] Враховуючи те, що позивач є єдиним власником спірної квартири, в якій відповідачі залишаються зареєстрованими й на час розгляду справи, тобто після припинення права власності на неї, чим порушує право власності позивача, тому позовна вимога про визнання їх такими, що втратили право користування житлом ґрунтується на вимогах закону. Згідно норм\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом роз'яснювались учасникам процесу положення ст.ст.\~10,\~11,\~57-60,\~61,\~137 ЦПК України\~та наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, при цьому суд приймає до розгляду тільки ті докази, які мають значення по справі. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1\~ст. 3 Цивільного Кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON]\~є цілком обґрунтованими та\~підлягають задоволенню. Крім того, суд вважає, що з відповідачів необхідно солідарно стягнути на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 487,20 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~На підставі викладеного та

Outcome: approved