Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

У вересні 2015 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з даним позовом. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08.01.2015 між ним та відповідачем було укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) №300937/1901/7-15, за яким вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок [NUMBER] в сумі 200000,00грн, із нарахуванням процентів за ставкою 24% річних, на строк з 08.01.2015 по 08.08.2015 на умовах договору та основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб, які розміщені для ознайомлення на офіційному сайті банку. Позивач вказує на те, що він належним чином виконав свої зобов'язання за договором, перерахував банку грошові кошти у вказаній в договорі сумі на депозитний рахунок. Також зазначає, що відповідно до п. 6 та п. 5.2. основних умов, 04.08.2015, 17.08.2015 та 19.08.2015 він звернувся до відповідача з письмовими вимогами про повернення суми вкладу в готівковій формі через касу банку. Однак, вказані вимоги залишені відповідачем без задоволення, що змусило позивача звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив задовольнити. Пояснив, що протягом дії договору Банк належним чином виконував свої зобов'язання в частині сплати відсотків за користування вкладом в період з 08.01.2015 по 08.08.2015. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, заперечень на позов не надавав. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. За ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, 08.01.2015 між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - відповідач/Банк) та [PERSON] (далі - позивач/вкладник) було укладено договір-заяву №300937/1901/7-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 7 міс. в національній валюті, за яким вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок [NUMBER] в сумі 200000,00грн, із нарахуванням процентів за користування вкладом за ставкою 24% річних, на строк з 08.01.2015 по 08.08.2015 у порядку та на умовах, визначених в цьому договорі та в основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Основні умови) (а.с.7). Факт внесення вкладником коштів на вкладний рахунок підтверджується меморіальним ордером №203720731 від 08.01.2015 (а.с.15). Пунктом 6 договору та абз. 2 п. 5.2. Основних умов передбачено, що якщо після закінчення строку розміщення вкладу вкладник не бажає продовжувати дію договору, вкладник зобов'язаний надати Банку відповідну письмову вимогу до моменту закінчення строку такого вкладу. При цьому, вкладник повинен зазначити спосіб повернення вкладу: видача готівкою або перерахування на поточний/картковий рахунок вкладника із зазначенням реквізитів такого рахунку. Як пояснив позивач у судовому засіданні, 04.08.2015 він звернувся до відповідача з письмовими вимогами не продовжувати подальше розміщення вкладу та про повернення 08.08.2015 банківського вкладу у розмірі 200000,00грн., із вказівкою способу повернення вкладу, які були отримані відповідачем, про що свідчить штемпель вхідної кореспонденції за № 1-58/1092 від 04.08.2015 та №1-58/1093 від 04.08.2015 (а.с.16-17). Крім того, після закінчення строку дії договору, 17.08.2015 та 19.08.2015 позивачем, на підставі абз. 4 п.5.2. Основних умов, було направлено Банку вимоги про повернення суми в готівкові формі через касу банку, які були отримані відповідачем, про що свідчить штемпель вхідної кореспонденції за №1-58/1115 від 17.08.21015 та №7651-Г від 19.08.2015 (а.с. 18-19). Однак, вказані вимоги позивача були залишені відповідачем без задоволення. При цьому, позивач у судовому засіданні зауважив, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною (ч. 1 ст. 1060 ЦК України). Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» №4452-VI від 23.02.2012 встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі по тексту - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Пунктом 1 ч. 5 ст. 36 вказаного Закону визначено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Встановлено, що на підставі постанови Правління НБУ від 17 вересня 2015 року № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», згідно з яким з 18 вересня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Відповідно до ст. 57 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклади фізичних осіб банків гарантуються в порядку і розмірах, передбачених законодавством України. Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, і з урахуванням того, що на час ухвалення рішення у справі у відповідача діє тимчасова адміністрація, що унеможливлює задоволення позовних вимог про стягнення суми вкладу, враховуючи вимоги ст. ст. 34, 36 «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому, суд звертає увагу на тому що відповідно до п. 1 ч.6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. З огляду на вище викладене та

Outcome: dismissed