Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до Дарницького районного суду м. Києва із заявою в порядку окремого провадження про розірвання шлюбу. В обґрунтування заяви зазначили, що перебувають у шлюбі з 28 липня 2012 року, однак сімейне життя не склалось, шлюбно-сімейні відносини сторони не підтримують, примирення між подружжям неможливе. Подружжя досягло взаємної згоди щодо розірвання шлюбу, участі у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу та умови матеріального забезпечення дітей. Вказані обставини передбачено договором про участь у вихованні та утриманні дітей від 11 березня 2021 року Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 березня 2021 року заяву було передано для розгляду судді Якусику О.В. Ухвалою суду від 2 квітня 2021 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 12 травня 2021 року. У судове засідання заявники не з`явилися, до суду заявник подали заяви, в яких просять проводити розгляд справи за їх відсутності, вимоги заяви про розірвання шлюбу підтримали. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстровано 28 липня 2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №850. За час перебування у шлюбі у них народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Як вказують заявники, подружнє життя між ними не склалось у зв`язку із тим, що під час спільного подружнього життя виявилася несумісність їх характерів, що призвело до втрати любові та поваги один до одного, ці обставини перешкоджають подальшому існуванню подружжя як повноцінного союзу жінки та чоловіка, тривалий час подружжя шлюбно-сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, та переконані, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе та суперечить їх спільним інтересам. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до частини третьої статті 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Згідно статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка (частини 3, 4 статті 56 СК України). Водночас, відповідно до статті 109 Сімейного кодексу України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. При цьому, згідно зі роз`ясненнями, які містяться у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб», розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (стаття 109 СК України), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Частиною третьою статті 109 Сімейного кодексу України зазначено, що суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Заявники досягли взаємної згоди щодо розірвання шлюбу, а також досягли згоди щодо участі у вихованні та утриманні спільних дітей, уклавши договір про участь у вихованні та утриманні дітей від 11 березня 2021 року. Суд вважає обґрунтованими причини, що спонукали заявників на розірвання шлюбу, подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї стали неможливими і суперечить їх інтересам, що в силу частини другої статті 112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу. Згідно з частиною 2 статті 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (абзац 2 частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Заявник [PERSON] не просила суд про відновлення їй дошлюбного прізвища. На підставі статей 110-112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved