Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову вказано, що з 25.08.2017 р. позивачка перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON] . Наразі подружні відносини між сторонами припинені, вони перестали вести спільне господарство. Основна причина розпаду сім`ї це різниця характерів, відсутність довіри та взаєморозуміння. Сторони проживають окремо один від одного. З вересня 2019 року відповідач не проживає разом з позивачкою в [ADDRESS] . Де він зараз проживає позивачці не відомо. Ухвалою суду 30.03.2020 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху та надано строк на усунення виявлених недоліків. Ухвалою суду від 16.04.2020 року провадження по справі відкрито та визначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду 18.05.2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 17 червня 2020 року позивачка та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явились. [PERSON] надав до суду заяву з проханням справу розглянути без їх участі в судовому засіданні, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного ухвалення рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи сповіщався шляхом надання відповідного оголошення, причини неявки суду не відомі. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені фактичні обставини, що 25.08.2017 року в Управлінні Гемлік країни Турція, громадянин Туреччини [PERSON] , [INFO] , та громадянка України [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб. [INFO] у подружжя народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], зареєстроване Управлінням Гемліка, Туреччина та Довідкою Генерального консульства України в Стамбулі від 16.09.2019 року № 61318/17-536-1534 якою повідомляється, що [PERSON] є громадянином України. Відповідно до ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право», припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право», правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Згідно зі ст. 3 ЗУ «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» п. 1 іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Вищевикладене означає, що розірвання шлюбу в Україні не залежить від громадянства подружжя і буде здійснюватися на підставах і в порядку, передбачених Гл. 11 Сімейного кодексу України, оскільки останнім спільним місцем проживання подружжя є село Шабо Білгород-Дністровського, що підтверджується Актом обстеження побутових умов від 08.04.2020 року складеним комісією Шабівської сільської ради про те, що [PERSON] , чоловік [PERSON] , проживав по [ADDRESS] року по вересень 2019 року. Крім того, на утриманні позивачки є малолітній син - [PERSON] , [INFO] , з яким вона продовжує проживати в [ADDRESS] . Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. На час розгляду справи майнові вимоги, будь-кого з сторін, суду не пред`явлені. Відповідно до вищезазначеного суд вважає, що майнового спору між сторонами немає, примирення між ними неможливе Згідно зі ст. ст. 110, 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач та відповідач наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди позивачки на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв`язку з чим, є неможливим. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений нею судовий збір у розмірі 840,90 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved