Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

У вересні 2016р. [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], посилаючись на те, що їм на праві власності на підставі свідоцтва про право власності та свідоцтв про право на спадщину за законом належить квартира [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] зазначала, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний. Позивачка [PERSON] зазначала, що з відповідачем [PERSON] вона перебуває у зареєстрованому шлюбі. Позивачі стверджували, що відповідач [PERSON] з 20 вересня 1989року зареєстрований в квартирі [ADDRESS], але в ній не проживає, оскільки у 1997році вибув на постійне місце проживання у США. Відповідач [PERSON] з 21 лютого 1990року зареєстрований в квартирі [ADDRESS], але в ній не проживає, оскільки у 2000році також вибув на постійне місце проживання у США. Зазначали, що відповідачі бажають, проте не мають змоги добровільно знятися з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS], оскільки проживають за кордоном. Вказували, що реєстрація відповідачів в квартирі [ADDRESS], яка належить їм на праві спільної часткової власності порушує їх права, як власників квартири у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном. Посилаючись на вказані обставини, позивачки просили суд винести рішення, яким визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловою площею у квартирі [ADDRESS], з терміну їх вибуття, [PERSON] з 1997року та [PERSON] - з 2000року. Позивачі та їх представник, діюча на підставі довіреності в судове засідання не з'явилися, надали до суду заяви про підтримання позовних вимог та слухання справи за їх відсутністю, не заперечували проти розгляду справи в порядку заочного провадження у зв'язку з неявкою відповідачів у судові засіданні (а.с.71,72). Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України (а.с.53-56). Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням ними про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Цивільним Кодексом України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Встановлено, що позивачам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності від 21 березня 2016року, свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 березня 2016року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 березня 2016року належить, відповідно, ? та ? частини квартири [ADDRESS] (а.с.5,6,7,10,57-58). Встановлено, що [PERSON] належить 1/4 частина вказаної квартири, а [PERSON] -3/4 частини. З матеріалів справи вбачається, що раніше зазначена квартира належала на праві власності на праві власності на підставі довідки ЖБК «Іллічівський -20» про виплату паю №2 від 29 березня 1996року [PERSON], колишньому чоловіку позивачці [PERSON], який помер [INFO] (а.с.8). Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] зареєстрований за адресою:[ADDRESS] з 20 вересня 1989року, а [PERSON] - з 21 лютого 1990року (а.с.). Факт не проживання відповідачів у квартирі [ADDRESS] підтверджується актом про не проживання від 06 вересня 2016року(а.с.59). З 1997 року [PERSON], та з 2000року [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживають, житловою площею не користуються, але залишаються зареєстрованими за зазначеною вище адресою. Суд критично оцінює надані позивачками не засвідчені належним чином копії документів з перекладом, як такі, що не є належними та допустимими доказами у справі (а.с.14,15,16,18-19,27-32, 34-45,64-69,73-87). Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. У судовому засіданні встановлено, що відповідачі більш ніж 15 років у квартирі [ADDRESS] не проживають. За таких обставин, суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи відповідачі втратили право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Таким чином, рішення суду, яке набрало законної сили є підставою для зняття відповідачів з реєстраційного обліку місця проживання. Що стосується вимог позивачів про визнання відповідачів такими , що втратили право користування спірною квартирою за минулий час, то зазначені вимоги не підлягають задоволенню, оскільки не передбачені чинним законодавством. На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідачами до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутніми у судових засіданнях відповідачі також розпорядилися на власний розсуд. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 551,20грн., які сплачені позивачами при зверненні до суду (а.с.1). На підставі ст. ст.15, 16, 391 України,

Outcome: partial