Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Інфрмаційний центр» (далі - відповідач) про стягнення заборгованості із заробітної плати, сум, належних до виплати при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.12.2000 року відповідно до наказу № 192-К позивач була прийнята на роботу до Кримської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на посаду оператора II категорії. З часом позивач працювала у вказаній філії на посадах адміністратора II та І категорій, адміністратора реєстрів І категорії, начальника відділу супроводження реєстрів, заступника директора Кримської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Відповідно до штатного розпису, розмір заробітної плати позивача на останній посаді становив 3800,00 грн. З березня 2014 року відповідачем було припинено фінансування Кримської філії, в тому числі припинено виплату заробітної плати працівникам. В березні та квітні 2014 року позивач виконувала свою роботу, що підтверджується даними табелів обліку робочого часу за вказані місяці. 25.04.2014 року у зв'язку із порушенням відповідачем законодавства про працю (неодноразова невиплата заробітної плати) позивачем була подана заява про звільнення за власним бажанням згідно з п. 3 ст. 38 КЗпП України. 25.04.2014 року позивач була звільнена на підставі наказу № 85-К. Разом з тим розрахунок з позивачем не проведений, грошові кошти у день звільнення позивачеві виплачені не були. Тому позивач просила суд стягнути з відповідача на користь позивача 39400 грн. 57 коп., з яких: заробітна плата - 3281 грн. 82 коп. за квітень 2014 року; винагорода за вислугу років - 328 грн. 18 коп.; компенсація за невикористані відпустки у розмірі - 15505 грн., 81 коп.; вихідна допомога у розмірі - 16757 грн. 52 коп.; заборгованість із заробітної плати на 01.04.2014 року - 3524 грн. 24 коп.; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.04.2014 р. по день ухвалення рішення судом у справі, розрахований за формулою наведеною в позовній заяві (сума на день подання позовної заяви - 39710 грн. 00 коп.). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання, не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечення на позовні вимоги не надав та не просив суд розглядати справу у його відсутність. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані по справі докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом було встановлено, що позивач дійсно працювала у відповідача на посаді заступника директора Кримської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та була звільнена з посади за власним бажанням ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 25.04.2014 року відповідно до наказу відповідача №85-к. Згідно з даними штатного розпису відповідача посадовий оклад позивача за останні два місяці складав 3800,00 грн. Відповідно до даних наказу про звільнення позивача, розрахункового листка за квітень 2014 року, відомостей обліку заробітної плати за квітень 2014 року, належними до виплати позивачеві при звільненні були наступні суми: заробітна плата у розмірі 3281 грн. 82 коп.; винагорода за вислугу років у розмірі 328 грн. 18 коп.; компенсація за невикористані відпустки у розмірі 15505 грн., 81коп.; вихідна допомога у розмірі 16757 грн. 52 коп.; заборгованість із заробітної плати на 01.04.2014 року - 3524 грн. 24 коп. Проте, зазначені грошові кошти позивачеві виплачені не були. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення (ч. 1 ст. 116 КЗпП України). Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору (ч.3 ст. 38 КЗпП України). При припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток (ст. 44 КЗпП України). Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, у випадку розрахунку середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку, за час вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів. Враховуючи робочі дні у лютому, березні 2014 року (40), заробітну плату позивача (3800,00 грн.), середньоденна заробітна плата позивача становить 190,00 грн. Тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість із заробітної плати в розмірі 39400,57 грн., з яких : заробітна плата у розмірі 3281,82 грн.; винагорода за вислугу років у розмірі 328,18 грн.; компенсація за невикористані відпустки у розмірі 15505,81 грн.; вихідна допомога у розмірі 16757,52 грн.; заборгованість із заробітної плати на 01.04.2014 року - 3524,24 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25.04.2014 року по 26.05.2015 року в розмірі 51110,00 грн., а всього підлягає стягненню 90510,57 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 905,11 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved