Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

У березні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом в якому просить здійснити поділ спільного майна, набутого в період шлюбу з відповідачем, та визнати за нею право власності на 1/2 часку квартири за адресою: [ADDRESS] , та на 1/2 частку офісу за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21.12.2007 між сторонами було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12.12.2008. У період шлюбу за спільні кошти подружжям було придбано вищевказане майно. Так як з відповідачем домовленість про поділ вказаного майна не досягнута, звернулася до суду з вказаним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 13.05.2019 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 21.11.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання, призначене на 02.03.2020 на 16:00 годину, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач надав до суду письмову заяву в якій позовні вимоги визнав та проти їх задоволення не заперечує. Згідно вимог\~статті 247\~ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини 5\~статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд,\~дослідивши матеріали\~справи і\~оцінивши наявні\~в ній докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21.12.2007 між сторонами зареєстрований шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1103 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12.12.2018 шлюб між сторонами було розірвано. Під час шлюбу, [PERSON] була придбана двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири від 22.11.2016, зареєстрованим в реєстрі за № 910, та нежитлове приміщення, загальною площею 28 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим 28.03.2014, серія та номер: 19701974. Право власності відповідача на зазначену квартиру та нежитлове приміщення внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності. За статтею 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно (за винятком виключеного з цивільного обороту), в тому числі і об`єкти нерухомості. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. За правилами частини 1 статті 70 СК України частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 57 СК України визначено виключний перелік видів особистої приватної власності одного з подружжя та підстави її набуття. До такого виду, поряд з іншим, належить майно, набуте одним із подружжя за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Якщо річ, що є особистою приватною власністю одного з подружжя, дає дохід, він є власником цього доходу (статті 58 СК України). Отже сімейне законодавство встановлює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя,що не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. Відповідно до частин першої, четвертої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. При цьому презумпція права спільної сумісної власності майна подружжя покладає тягар доказування статусу особистого майна на особу, яка на ці обставини посилається. Згідно з правилами статей 79, 80 ЦПК України достовірними та достатніми є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи та які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність тих обставин, які входять до предмета доказування. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, а саме факту придбання спірного майна в період шлюбу за спільні кошти подружжя, відповідно таке майно вважається їх спільною власністю, частки сторін в якому є рівними. За встановлених обставин, оцінивши в сукупності наявні у справі докази та враховуючи межі судового розгляду, встановлені частиною першою\~статті 13 ЦПК України, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у спосіб вказаний позивачем. У зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України з державного бюджету позивачу підлягає поверненню 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при зверненні до суду з позовом. Інші 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору, відповідно до статті 141 ЦПК України підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Outcome: approved