Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розподіл спільного майна подружжя. В направленому на адресу суду позові позивач зазначив, що з 26 квітня 2011 року по 28 травня 2016 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою по справі. 17 січня 2012 року в період перебування у шлюбі ними спільно придбано житловий будинок з господарськими будівлями та дві земельні ділянки, які знаходяться за адресою: вулиця Вишнева, 15, селище Велика Багачка Великобагачанського району Полтавської області, що підтверджується відповідними договорами купівлі-продажу, які посвідчені державним нотаріусом та зареєстровані в реєстрі, право власності було зареєстровано за відповідачем [PERSON]. Після розірвання шлюбу позивач не може знайти компромісу щодо проживання у спільному будинковолодінні, яке відповідачка має на меті продати. Зважаючи на те, що житловий будинок з господарськими будівлями, а також земельні ділянки придбані у період зареєстрованого шлюбу і є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, позивач просить суд реально здійснити розподіл даного спільного майна подружжя. 06 вересня 2016 року відповідно до ухвали суду накладено заборону відчуження житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований за адресою: вулиця Вишнева, 15, селище Велика Багачка Великобагачанського району Полтавської області (том 1 а.с. 16, 17). У вересні 2016 року відповідач [PERSON], користуючись своїми процесуальними правами, звернулася в суд із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання майна особистою власністю, який відповідно до ухвали від 26 вересня 2016 року прийнято до сумісного розгляду з первісним позовом (том 1 а.с. 40, 41, 63, 64). 05 лютого 2018 року, після відновлення провадження по справі, після проведення за ухвалою суду від 01 березня 2017 року судово-будівельної експертизи (том 1 а.с. 116, 117, 118), позивачем уточнено позовні вимоги (том 2 а.с. 58-60) з урахуванням результатів проведеної експертизи, а саме: 1) виділити позивачеві у власність в житловому будинку літ. «А-1» приміщення: частина коридору 1-2 площею 1,4 кв.м, житлова кімната 1-3 площею 8,0 кв.м, житлова кімната 1-4 площею 14,1 кв.м, загальна площа складає 23,5 кв.м, по іншим будівлям та спорудам: сарай літ «Б», як позначено на плані варіанту №\~1 до висновку судової будівельно-технічної експертизи №\~49, виконаної 20 жовтня 2017 року судовим експертом [PERSON], позначеної на плані червоним кольором (том 1 а.с. 160-178); 2) дві земельні ділянки поділити в рівних частинах без їх реального поділу. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представники підтримали свої позовні вимоги, зазначені в позовній заяві та в уточнюючій позовній заяві, в повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись в своїх поясненнях на обставини, викладені у позові. Позивач, як і представники позивача, в своїх поясненнях зазначали, що житловий будинок з господарським будівлями та дві земельні ділянки придбані під час шлюбу за спільні кошти в інтересах подружжя, а тому немає підстав для задоволення зустрічного позову про визнання майна особистою власністю. Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнали, заперечували проти їх задоволення посилалися на обставини зазначені у письмових заявах, які долучено до матеріалів справи, також зазначали, що житловий будинок з господарським будівлями за адресою: вулиця Вишнева, 15, селище Велика Багачка Великобагачанського району Полтавської області та дві земельні ділянки, хоча і були придбані в період перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем, але придбані за особисті кошти, які були особистою власністю відповідача за первісним позовом, які [PERSON] отримала від свого колишнього чоловіка [PERSON], як кошти, що складали її частку від реалізації спільного майна за попереднім шлюбом, а тому просили суд відмовити позивачеві за первісним позовом у повному обсязі та задовольнити вимоги позивача за зустрічним позовом, визнавши зазначене майно особистою власністю позивача за зустрічним позовом. Суд, заслухавши позивача по первісному позову [PERSON], представників позивача по первісному позову, представників відповідача по первісному позову, показання свідків сторони позивача по первісному позову [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], показання свідка сторони відповідача по первісному позову [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши докази у їх сукупності, приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити, з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 26 квітня 2011 року по 28 травня 2016 року, шлюб припинено в наслідок набрання чинності рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 06.05.2016 року про розірвання шлюбу (том 1 а.с. 6), після розірвання шлюбу прізвище відповідачки «Куртініна» (том 1 а.с. 6). В період зареєстрованого шлюбу, а саме 17 січня 2012 року, відповідач [PERSON] набув у власність житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: вулиця Вишнева, 15, селище Велика Багачка Великобагачанського району Полтавської області, на підставі договору купівлі-продажу від 17 січня 2012 року серія ВРП №\~295123 (том 1 а.с. 49, том 2 а.с. 85-114). Право власності зареєстрована за відповідачем [PERSON] 09.02.2012 року (том 1 а.с. 15). Відповідно до пункту 3 договору купівлі-продажу продаж вчинено за 40400,00 (сорок тисяч чотириста) гривень, продавці отримали суму коштів в рівних частинах до підписання цього договору. В період зареєстрованого шлюбу, а саме 17 січня 2012 року, відповідач [PERSON] набув у власність дві земельні ділянки, які знаходяться за адресою: вулиця Вишнева, 15, селище Велика Багачка Великобагачанського району Полтавської області, на підставі договору купівлі-продажу від 17 січня 2012 року серія ВРП №\~295124 (том 1 а.с. 50, том 2 а.с. 85-114), а саме: 1)\~земельна ділянка для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями, загальною площею 0,15 гектара, кадастровий номер 5320255100:30:002:0064; 2)\~земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,0346 гектара, яка знаходиться за адресою: вулиця Вишнева, 15, селище Велика Багачка Великобагачанського району Полтавської області, кадастровий номер 5320255100:30:002:0065. Право власності зареєстрована за відповідачем [PERSON] 09.02.2012 року (том 1 а.с. 15). Відповідно до пункту 3 договору купівлі-продажу продаж вчинено за 16500,00 (шістнадцять тисяч пятсот) гривень, продавці отримали суму коштів в рівних частинах до підписання цього договору. Позивач та відповідач за первісним позовом проживали під час шлюбу за адресою: вулиця Вишнева, 15, селище Велика Багачка Великобагачанського району Полтавської області, вели спільне господарство, як подружжя, здійснювали покращення спірного житлового будинку та господарських споруд та ремонтні роботи, дані обставини підтверджуються показаннями допитаних свідків та не заперечуються сторонами по справі. За загальним правилом ст.\~60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина й чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, відповідно до ч. 1 ст.\~69 СК України. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, як зазначено в ч. 1 ст.\~70 СК України. Майно, яке належить до особистої приватної власності дружини, чоловіка, визначено в ст.\~57 СК України. Виходячи з аналізу наведених вище норм законодавства, обовязок довести ті обставини, що майно, придбане в шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладено на останнього. Спірне майно учасниками справи набуто в період перебування в шлюбі, а той факт, що воно зареєстровано на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на частку в такому майні. Конструкція норми ст.\~60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі №6-843цс17. Сторони по справі не висували вимог про визнання договорів чи окремих частин договорів купівлі-продажу від 17 січня 2012 року, відповідно до яких придбано спірне майно, недійсними, а тому враховуючи позовні вимоги по первісному та зустрічному позову, предметом доказування у даній справи були обставини, що вказували на приналежність спірного майна виключно одному з подружжя чи віднесення майна до категорії спільної сумісної власності подружжя. Стороною відповідача по первісному позову не доведено, що зазначені обєкти спірного майна придбані за кошти, які належить до особистої приватної власності [PERSON]. При цьому суд спирається на зміст договорів купівлі-продажу від 17 січня 2012 року серія ВРП №\~295123, від 17 січня 2012 року серія ВРП №\~295124 (том 1 а.с. 49, 50), які містять пункт 13, в якому зазначено, що покупцеві [PERSON] при підписанні договору розяснено положення ст.\~ст.\~57, 60, 61, 65 Сімейного кодексу України, а також на долучену до договорів заяву позивача по первісному позову [PERSON] від 17 січня 2012 року про те, що він надає дозвіл на підписання даних договорів, які укладаються його дружиною [PERSON] в інтересах сімї (том 2 а.с.99). Зміст договорів, які були підписані особисто відповідачкою по справі [PERSON] не містить жодних відомостей про те, що зазначене майно було придбано за її особисті кошти чи з іншою метою, тобто не в інтересах сімї. Посилання представника відповідача на погану юридичну обізнаність відповідача по первісному позову [PERSON] при підписанні договорів суд не приймає, з огляду на проаналізований зміст договорів, а також на належне розяснення їй її прав та обовязків при підписанні договорів, що стороною відповідача по первісному позову не заперечується. Твердження сторони відповідача по первісному позову про те, що відповідачка [PERSON] використала при придбанні спірного майна особисті кошти, які вона отримала від [PERSON] в сумі 75000,00 (сімдесят п'ять тисяч) гривень, що складає її частку від продажу спільного нерухомого майна, що належало подружжю, на підтвердження чого було надано відповідну розписку про отримання коштів від 21 грудня 2011 року та показання свідка [PERSON], суд не приймає з огляду на наступне. По-перше, зміст договорів купівлі-продажу спірного майна не містить жодних доповнень, які вказують, що майно придбане за особисті кошти відповідача по справі, як вже зазначалося вище. По-друге, розписка в розумінні ст. 1047 ЦК України, посвідчує тільки факт передання позикодавцем визначеної грошової суму, а тому жодним чином не підтверджує набуття права на вказану суму грошових коштів, в даному випадку відповідачкою по первісному позову [PERSON] По-третє, суду не надано будь-яких доказів, зважаючи на ст. 69 СК України, та посилання, як сторони відповідача по первісному позову, як і свідка [PERSON], які зазначали, що це частка від реалізації спільного нерухомого майна подружжя, на яке мала право [PERSON] після розірвання шлюбу, будь-яких належним чином посвідчених договорів до суду не надано, які б вказували на виникнення такого права на зазначену вище грошову суму у [PERSON] Твердження сторони відповідача по первісному позову, що відповідачка [PERSON] використала при придбанні спірного майна особисті кошти, на підтвердження чого надано відповідну виписку із рахунку клієнта 26300609796140980 за період з 19.08.2000 по 19.09.2016 року (том 1 а.с. 48), суд до уваги не приймає з огляду на наступне: по-перше, як зазначалося вище, зміст договорів купівлі-продажу спірного майна не містить жодних доповнень, які вказують, що майно придбане за особисті кошти відповідача по справі; по-друге, кошти на рахунок банківської установи в сумі 58000,00 (пятдесят вісім тисяч) гривень внесено 23 грудня 2011 року, а знято 13 січня 2012 року, баланс до внесення даної суми коштів на 23 грудня 2011 року становить 0 (нуль) гривень, тобто дані дії вчинялися відповідачкою під час перебування у шлюбі з позивачем, а тому дані кошти не розглядаються судом, як особисті кошти [PERSON]. Твердження сторони по первісному позову про те, що відповідачка [PERSON] використала при придбанні спірного майна особисті кошти, на підтвердження чого зазначалося, що позивач [PERSON] не мав самостійного заробітку (доходу), не відповідає дійсності та судом не приймається, дане твердження спростовується відомостями, які містяться в трудовій книжці позивача (том\~1 а.с. 224-226). Щодо надання до суду стороною відповідача по первісному позову постанови Великобагачанського районного суду Полтавської області від 04 листопада 2013 року, справа №\~525/1344/13-п, відповідно до якої позивача по первісному позову [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у виді громадських робіт строком на 50 годин (том 1 а.с. 58, 59), то дана постанова жодним чином на впливає на приналежність спірного майна одному з подружжя, як і надані до суду відповідні переводи грошових коштів на різні грошові суми (том 1 а.с. 53-57). Суд приймає до уваги відомості про те, що мати позивача [PERSON] особисто передавала своєму сину [PERSON] грошові кошти в сумі 32000,00 (тридцять дві тисячі) гривень, які вона отримала від ТОВ «Великобагачанський комбікормовий завод» відповідно до договору позики від 25 травня 2011 року, що підтверджується як її показаннями в суді так і відповідними письмовими доказами, що оглянуто в судовому засіданні (том 1 а.с. 96, 97). Вказані відомості не впливають на розмір частки майна, що належить виділити позивачеві, але вказують на його участь у придбанні спірного майна в інтересах подружжя та спростовують твердження сторони відповідача по первісному позову про те, що спірне майно придбано виключно на грошові кошти належні відповідачу по первісному позову [PERSON] Надані стороною позивача по первісному позову письмові докази, що вказуються на правовідносини як позивача [PERSON] так і відповідачки [PERSON] з приводу підписання ними в період з 2011 року по 2016 рік відповідних кредитних договорів з різними фінансовими установами, суд сприймає як належне їм право, а сам факт підписання даних договорів таким, що не впливає як на перелік спільного майна подружжя так і на належну їм частку у цьому майні (том 1 а.с. 98, 99, 193, 194-220). Показання свідків сторони позивача, які були заслухані в судовому засіданні, суд сприймає, як підтвердження того, що під час шлюбу позивач та відповідачка проживали як подружжя за адресою: вулиця Вишнева, 15, селище Велика Багачка Великобагачанського району Полтавської області, вели спільне господарство, житловий будинок з господарським будівлями придбали в інтересах сімї, який в свою чергу за час спільного проживання здійснювали покращення спірного житлового будинку та господарських споруд та ремонтні роботи. За таких обставин, суд приходить до висновку, що житловий будинок з господарським будівлями та дві земельні ділянки за адресою: вулиця Вишнева, 15, селище Велика Багачка Великобагачанського району Полтавської області, є спільною власністю [PERSON] та [PERSON], оскільки придбані під час їх перебування у шлюбі та за спільні кошти. При цьому, викладене повною мірою узгоджується із правовою позицією висловленою Верховним Судом України у постанові від 07 вересня 2016 року, у справі № 6-801цс16. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача за первісним позовом [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. У справі проведена судова будівельно-технічна експертиза (том 1 а.с. 160-178), відповідно до якої експертом запропоновано варіанти поділу спірного житлового будинку з господарськими будівлями, запропонувати варіанти розподілу земельних ділянок не виявилося можливим з причин зазначених в експертному висновку. Дослідивши висновок експерта № 49 від 20 жовтня 2017 року, суд встановив, що запропонований експертом варіант №\~1 поділу житлового будинку з господарськими спорудами відповідає положенням ст. 70 СК України та ст. 372 ЦК України щодо рівності часток подружжя у спільному майні та не порушує прав та інтересів сторін. Таким чином, житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: вулиця Вишнева, 15, селище Велика Багачка Великобагачанського району Полтавської області, підлягає поділу в натурі, у відповідності до варіанту №\~1 висновку №\~49 судової будівельно-технічної експертизи, виконаної 20 жовтня 2017 року судовим експертом [PERSON]. Виділенню у власність [PERSON] підлягає в житловому будинку літ. «А-1» приміщення: частина коридору 1-2 площею 1,4 кв.м, житлова кімната 1-3 площею 8,0 кв.м, житлова кімната 1-4 площею 14,1 кв.м, загальна площа складає 23,5 кв.м, по іншим будівлям та спорудам: сарай літ «Б», як позначено на плані варіанту №\~1 до висновку судової будівельно-технічної експертизи №\~49, виконаної 20 жовтня 2017 року судовим експертом [PERSON], позначеної на плані червоним кольором. Виділенню у власність [PERSON] підлягає в житловому будинку літ. «А-1» приміщення: частину коридору 1-2 площею 3,7 кв.м, житлова кімната 1-5 площею 11,7 кв.м, передпокій 1-6 площею 11,6 кв.м, загальна площа складає 27 кв.м, добудову літ. «а», що складається з кухні 1-1 площею 11,5 кв.м, ганок, як позначено на плані варіанту №\~1 до висновку судової будівельно-технічної експертизи №\~49, виконаної 20 жовтня 2017 року судовим експертом [PERSON], позначеної на плані синім кольором. З метою виконання розподілу слід здійснити такі переобладнання в житловому будинку: 1)\~закласти дверний отвір із кімнати 1-3 площею 8,0 кв.м в коридор 1-2 площею 5,1 кв.м; 2) улаштувати перегородку в коридорі 1-2 площею 5,1 кв.м, розділивши дане приміщення на два площею 3,7 кв.м та 1,4 кв.м; 3) розібрати дверний отвір із частиною перегородки між частиною коридору 1-2 площею 1,4 кв.м та кімнатою 1-4 площею 14,1 кв.м. Обєднане приміщення використовувати як житлову кімнату; 4) кімнату 1-3 площею 8,0 кв.м використовувати як кухню; 5) до частини, що виділяється першому співвласнику добудувати тамбур; 6) обладнати виділені частини будинку самостійним опаленням та електропостачанням; 7) провести реконструкцію системи газопостачання та водопостачання з встановленням лічильників в межах виділених частин, залишивши підземну частину мережі в спільному користуванні; 8) розділити приміщення горища згідно варіанту розподілу будинку з улаштуванням другого виходу, без улаштування перегородки. Враховуючи, що за такого поділу частка [PERSON] у грошовому виразі на 10800,00 гривень більша за частку [PERSON], то така різниця підлягає відшкодуванню. Щодо двох земельних ділянок, які на час проведення експертизи, не запропоновано варіантів розподілу. При поділі майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, у разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової компенсації на депозитний рахунок суду (ч.\~ч.\~4,\~5\~ст.\~71\~СК України). За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України. Тобто, для припинення права особи на частку у спільному майні, необхідно встановити наявність будь якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, за умови що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Протягом розгляду справи по суті, ані позивач за первісним позовом, ні відповідач за цим же позовом попереднє внесення вартості відповідних часток неподільного майна на депозитний рахунок суду не здійснювали. Відповідач та позивач своєї згоди на присудження грошової компенсації вартості часток спірного майна не надали. При викладених обставинах суд має керуватися розясненнями, які містяться у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, за якими у разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Зважаючи на вище наведене, у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд розподіляє судові витрати. При цьому суд зазначає, що до заяви сторони позивача від 16.02.2018 року (том 2 а.с. 77) не долучено жодного доказу на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, як того вимагає ст. 137 ЦПК України, а тому суд не вбачає підстав для стягнення на користь позивача за первісним позовом витрат на правничу допомогу в сумі 10000,00 (десять тисяч) гривень. На користь позивача за первісним позовом суд стягує судовий збір сплачений позивачем за подання позовної заяви та витрати за проведення судової експертизи (том 1 а.с. 1, 2, 37, 150), розрахунок: 275,60 гривень + 551,20 гривень + 551,20 гривень + 2000,00 гривень = 3378,00 гривень.

Outcome: approved