Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернулася з позовними вимогами до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що 09 червня 2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] був вчинений виконавчий напис № 1823 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, укладеним між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», б/н від 03 жовтня 2007 року в розмірі 47588 грн. 12 коп. за період з 03 жовтня 2007 року по 31 березня 2016 року. Посилаючись на те, що нотаріус [PERSON], вчиняючи вказаний напис не пересвідчився у безспірності заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» за відповідним договором, крім того не врахував пропуск банком строку позовної давності - позивач просила суд визнати зазначений виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню; стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору. Представник позивача в повному обсязі підтримав позовні вимоги позивача та, посилаючись на те, що заборгованість спірна; нотаріусом стягується заборгованість з 03 жовтня 2007 року більше ніж за три роки; комісія, пеня вирахувана банком за три роки; відомостей про отримання позичальником вимоги відсутні. Особливу увагу просила звернути на той факт, що останній раз [PERSON] вносила на рахунок банку велику сумму, близько 4500 грн. у 2012 році, після цього позивач жодного разу не вносила будь-яких сум на рахунок банку, а кредиткою не користувалася, тому як її термін дії закінчився, а нову карту позивач в банку не отримувала. Тому усі операції, які відображені у розрахунку банку після 2012 року не здійснювалися позивачем. Крім того, суму в розмірі 10000 грн. [PERSON] не вносила, тому як не мала таких коштів. Позов просила задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що [PERSON] була активним користувачем кредитної картки, що вбачається з розрахунку заборгованості. Однак останнім часом [PERSON] перестала виконувати обовязки за договором, що послугувало причиною звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. Так банком на підтвердження безспірності заборгованості, нотаріусу були надані усі необхідні документи. Згідно поданого банком розрахунку заборгованості останнім днем погашення за наданим кредитом є 13 вересня 2013 року, а тому трирічний строк звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису не пропущений. Що стосується посилання представника позивача на пропущення банком строку давності на вимоги щодо стягнення комісії та пені, то вони є безпідставними, тому як відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг строк давності був збільшений, а тому усі вимоги банком заявлені своєчасно. Посилання сторони позивача на пропуск банком строку позовної давності, оскільки укладеним між сторонами договором строк виконання зобов'язання співпадає зі строком дії картки, - є помилковим, [PERSON] після спливу строку дії картки у 2011 році, отримала нову, а тому строк дії договору не закінчився. Нотаріусу Умови та Правила надання банківських послуг, де збільшений строк позовної давності, разом з договором б/н від 03 жовтня 20107 року не надавався. Відомостей про те, що [PERSON] отримала письмову вимогу не має, однак це не є перешкодою для вчинення виконавчого напису нотаріусом. Просив відмовити в задоволенні позову [PERSON], а в разі задоволення вимог щодо визнання виконавчого напису недійсним, ухвали рішення по суті вимог банку про стягнення заборгованості. Третя особа в судове засідання не зявився, направивши на адресу суду належним чином завірену копію нотаріальної справи з вчинення виконавчого напису, та заявою про розгляд справи за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків, а саме: Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, що розяснювалося сторонам у справі в ході судового розгляду. Судом встановлено, що 03 жовтня 2007 року між [PERSON] та ЗАК КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір, який складається з заяви позичальника на отримання кредиту й Умов та Правил надання банківських послуг, з якими позичальник була ознайомлена, що підтверджується її підписом. На підставі даного договору банк надав, а [PERSON] отримала кредитну картку з лімітом у розмірі 500 грн. та відсотковою ставкою 3 % на місяць, з терміном дії договору, який співпадає з терміном дії картки. 09 червня 2016 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] був вчинений виконавчий напис № 1823 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, укладеним між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», б/н від 03 жовтня 2007 року в розмірі 47588 грн. 12 коп. за період з 03 жовтня 2007 року по 31 березня 2016 року. Даний виконавчий напис був вчинений на підставі наданого ПАТ КБ «Приватбанк» копії договору б/н від 03 жовтня 2007 рок, оформленого у вигляді заяви, розрахунку заборгованості за договором станом на 31 березня 2016 року, письмової вимоги банку без вихідного номеру та дати про усунення порушень за кредитним договором, направлену цінним листом на адресу позичальника [PERSON] 23 травня 2016 року (а.с. 56-67). Заява ПАТ КБ «ПриватБанк» за вих. № б/н від 30 травня 2016 року про вчинення виконавчого напису про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, укладеним між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», б/н від 03 жовтня 2007 року в розмірі 47588 грн. 12 коп. також містить в собі стро, за який провадиться стягнення, - 3102 дні, а саме з 03 жовтня 2007 року по 31 березня 2016 року (а.с. 57). Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Вчиняючи, 09 червня 2016 року, виконавчий напис, нотаріус не звернув уваги на те, що з дня виникнення права вимоги банку минуло більше трьох років, оскільки строк дії кредитного договору встановлений до строку дії платіжної картки, яка видана [PERSON] 03 жовтня 2007 року. Згідно виконавчого напису з [PERSON] стягується заборгованість за період з 03 жовтня 2007 року по 31 березня 2016 року що перевищує строк у три роки. Частиною 4 пункту 283 Інструкції передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Згідно пункту 284 зазначеної Інструкції нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Пунктом 283 Інструкції встановлено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, має бути зазначено: відомості про найменування і адресу стягувача та боржника; дата та місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код в ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Пунктом 286 Інструкції передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29 червня 1999 року N 1172 для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Банком відомостей про те, що гр.[PERSON] надавалася картка після закінчення її терміну дії, а ні нотаріусу, а ні суду не надано. Згідно офіційного Інтернет ресурсу ПАТ КБ «ПриватБанк» за [PERSON] значиться картка 4149********4576, тобто картка, яка була видана позивачу 03 жовтня 2007 року, а тому посилання представника відповідача на те, що позивач після закінчення терміну дії цієї картки у 2011 році отримала нову є безпідставними. Згідно розрахунку заборгованості також вбачається, що сума пені вирахувана за період, що перевищує встановлений ст.. 258 ЦК України річний строк, а відомостей про те, що відповідно до вимог ст. 259 ЦК України позовна давність була збільшена за домовленістю сторін а ні нотаріусу, а ні суду не надано. Відповідно до ч.1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Однак, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] не врахував те, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням строків позовної давності, які встановлені у ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Отже, картка діє в межах визначеного нею строку. За договором, яким визначено погашення кредиту щомісячними платежами та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки і повинен обчислюватися з урахуванням строку зберігання картки. Не можуть юути прийняті до уваги посилання представника позивача на те, що останні платіж гр..[PERSON] був внесений 13 вересня 2013 року в сумі 13,25 грн., тому як позивачем в позову і представником позивача в судовому засіданні зазначено, що останній раз [PERSON] вносила грошові кошти банку за цим договором у 2012 році, після цього жодного платежу [PERSON] не здійснювала та не користувалася цим рахунком, вважаючи його погашеним та закритим. Банком, окрім роздруківки, на підтвердження внесення [PERSON] коштів після 2012 року, не надано, а тому виходячи з вимог ст..ст. 11, 60 ЦПК України не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача, що останній платіж по погашенню кредитних коштів позивачем було здійснено 13 вересня 2013 року. Відповідно до умов договору строк дії кредитного ліміту дорівнює строку дії платіжної карти, в судовому засіданні сторонами зазначено, що він скінчився у 2011 році, відомостей про те, що [PERSON] видавалася нова картка а ні нотаріусу, а ні суду не надано.Таким чином, виходячи з вище викладеного, на час звернення позивача до нотаріальної контори сплив строк позовної давності. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила - ч.1 ст.261 ЦК України. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). З урахуванням того, що на час винесення оскаржуваного виконавчого напису, ПАТ КБ «ПриватБанк» не було надано, а нотаріусом не було досліджено будь-яких документів, які свідчили б про зміну встановленого ст.ст.256, 257, 257 ЦК України строку позовної давності, приймаючи до уваги, що останній платіж позичальником було здійснено у 2012 році, а із заявою до нотаріуса ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулися 09 червня 2016 року, виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог ст.88 Закону України «Про нотаріат», у звязку з чим є всі підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved