Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, який згодом уточнила, та зазначила, що 28.01.2015р. рішенням Краматорського міського суду Донецької області з [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24.07.2014р. до досягнення повноліття найстаршою дитиною донькою [PERSON], тобто до 11.08.2016р. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] має великий заробіток, вихованням дітей не займається, в будинку, де вона мешкає з дітьми, він навмисно вимкнув світло, газ, не допомагає дитині в придбанні необхідних для навчання і життя речей, систематично їздить відпочивати на курорти, в тому числі і за кордон, просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти та утримання дитини [PERSON], 24.06.2002р.н., у розмірі 50% його заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 12.08.2016р. та до досягнення дитиною повноліття, тобто до 24.06.2020р. У судовому засіданні позивач [PERSON] свої уточнені позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Додатково пояснила суду, що відповідач [PERSON] не бажає добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання сина [PERSON], у звязку з чим з нього взагалі необхідно утримувати 75% від його доходу. Крім того пояснила суду, що ніде не працює, так як їй необхідно зустрічати сина зі школи та годувати його. Представник позивача адвокат [PERSON] уточнені позовні вимоги [PERSON] підтримав та наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме у розмірі аліментів ? від усіх видів його доходу (заробітку), надав суду письмові заперечення у яких зазначив, що починаючи з 01.09.2016р. згідно його заяви до головного бухгалтера ПАТ «СКМЗ» від 05.09.2016р. з його заробітної плати утримувалися аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], 24.06.2002р.н. Крім того, позивачка разом із сином мешкають у будинку, який належить йому на праві власності, та користується земельною ділянкою, у звязку з чим зобовязана підтримувати будинок в належному стані. Також вказав, що починаючи з листопада 2011 року позивачка навмисно ніде не працює, оскільки у звязку з тим, що вона напала на його дружину, завдала їй тілесних ушкоджень, була засуджена умовно за ч.1 ст.122 КК України, та за рішенням суду повинна сплатити його дружині 2175 грн. Отже вважає, що [PERSON] ухиляється від своїх батьківських обовязків, а його матеріальний стан за період з 2015р. по теперішній час значно погіршився. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані докази, прийшов до наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Так, судом встановлено, що рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 28.01.2015р. стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання двох дітей [PERSON], 11.08.1998р.н. та [PERSON], 24.06.2002р.н., у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 24.07.2014р. та до досягнення повноліття найстаршою дитиною донькою [PERSON], тобто до 11.08.2016р. Якщо після досягнення повноліття донькою [PERSON] ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на іншу дитину, аліменти стягуються за вирахуванням тієї частки що припадала на дитину, яка досягла повноліття. (а.с.3) Таким чином, починаючи з 01.09.2016р. з [PERSON] утримуються аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі ? частки його заробітку (доходу), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Так, судом встановлено, що [PERSON] ніде не працює, на обліку у центрі зайнятості не перебуває, спроб працевлаштуватися не здійснює, а відповідач 18.10.2016р. звільнений з ПАТ «СКМЗ», де за період з квітня 2016р. по вересень 2016р. отримав дохід 35058 грн. 64 коп., з якого сплатив аліментів 12\~440 грн. 87 коп. (а.с.27) Крім того, з довідки №65 від 14.12.2016р. суд вбачає, що на теперішній час [PERSON] працює в ТОВ «Укрохрансервис» на посаді охоронця та його заробітна плата становить 1\~640 грн. на місяць. (а.с.70) Отже, суд приходить до висновку, що за період з січня 2015р. по цей час матеріальний стан відповідача [PERSON] значно погіршився. Доказів на підтвердження факту погіршення стану здоровя [PERSON] та позивачки в період з січня 2015 р. суду не надано. Суд не приймає до уваги фототаблицю та товарні чеки надані позивачкою на підтвердження своїх вимог, так як вони не стосуються предмету спору та не мають жодного доказового значення по справі. Позивачкою не були заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дітей у розумінні ст. 185 СК України. З ухвали Краматорського міського суду Донецької області від 24.03.2009р. судом також встановлено, що [PERSON] відмовилася від стягнення з [PERSON] на свою користь аліментів на утримання доньки [PERSON] та сина [PERSON], в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (а.с.80) Враховуючи викладене суд не знаходить підстав за для задоволення позовних вимог. На підставі ст. 192 СК України та

Outcome: dismissed