Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що перебуває із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбного життя мають двох дітей. Однак, на протязі останніх місяців сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. З січня 2018 року подружжя проживає окремо один від одного, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх відносин. Відповідач нехтує сімейними цінностями, постійно погрожує позивачу фізичною розправою, погрожує забрати дітей, з його ініціативи постійно виникають сварки. Також, [PERSON] веде шкідливий спосіб життя, вживає алкоголь та тяжкі тютюнові і наркотичні вироби, що приводить до психічних нападів. Відповідач не відмовляється від вживання вищенаведених речовин, не розуміє та не хоче розуміти сутності проблем, що виникають внаслідок їх вживання. [PERSON] не вважає за необхідне змінювати свою поведінку та спосіб життя, відмовляється від допомоги рідних та лікарів. Він не контролює свої дії, що призводить до постійного насилля та сварки в сімї. Внаслідок такої поведінки відповідача, свідком яких є спільні діти, позивач змушена була звертатися до поліції. Позивача постійно перебуває у напрузі та хвилюється за своє життя та за життя дітей. За таких обставин, спільне проживання із відповідачем є неможливим, суперечить інтересам позивача, а тому збереження шлюбу є не доцільним. До того ж, за останні три місяці перебування у фактичних шлюбних відносинах, відповідач зовсім не надавав ніякої допомоги на утримання дітей та позивача. Протягом вказаного терміну позивач і діти перебувають на утриманні матері позивача. За весь час шлюбу відповідач належно не забезпечував сімю, тому позивач змушена була постійно позичати кошти в інших людей, у своїх батьків. Перебуваючи у декретній відпустці по догляду за молодшим сином до досягнення останнім трирічного віку, позивач не має змоги працювати. За таких обставин, позивач вважає, що відповідач має надавати допомогу сімї. З огляду на викладені обставини, [PERSON] просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем, а також стягувати із відповідача на її користь аліменти на утримання двох спільних синів, у розмірі 2/4 частин від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з дня предявлення даного позову і до досягнення дітьми повноліття. Також, просить стягувати із відповідача аліменти на своє утримання у розмірі ј частини від усіх видів заробітку, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення найменшою дитиною трирічного віку. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання (а.с. 20). Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 32). У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання надала заяву, в якій просила здійснювати розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не відомі. За змістом п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням цієї статті. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 09 листопада 2015 року Виконавчим комітетом Плосківської сільської ради Броварського району Київської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ОК № 190565 (а.с. 10). Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на «Ковальчук». Від спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], 05 січня 2018 року, що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей, батьком яких записаний [PERSON], матірю [PERSON] (а.с. 11-12). Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлено одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З огляду на викладене, та врахувавши те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що позов у частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди є неможливим та буде суперечити інтересам позивача. Щодо стягнення аліментів суд зазначає наступне. Як передбачено ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Також, ч. 4 ст. 84 СК України передбачено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. У відповідності до статті 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. ч. 1,2,3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду із відповідним позовом (п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року). За змістом ст. ст. 181,182 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина.\~При визначені\~розміру аліментів\~суд,\~враховує:\~1)\~стан здоров'я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров'я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших\~дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4)\~інші обставини,\~що мають\~істотне значення. Розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно із ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 2 та3 статті 183 Сімейного кодексу України визначено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Як передбачено ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно із ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про стягнення аліментів. У відповідності Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2019\~рік» прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1\~січня 2019\~року -\~1626\~гривень,\~з 1\~липня -\~1699\~гривень,\~з 1\~грудня -\~1779\~гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Матеріалами справи встановлено, що домовленість про сплату аліментів на дитину між сторонами відсутня. Таким чином, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги стан здоров'я та матеріальне становище дітей, враховуючи те, що відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, докази того, що на його утриманні є інші особи до матеріалів справи не додано, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, шляхом стягнення із відповідача аліментів у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати предявлення позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі ј частки від усіх видів його заробітку (доходу). Обґрунтовуючи такі вимоги, позивач посилається на те, що вона не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною, яка проживає з нею та повністю перебуває на її утримання. Коштів позивача не вистачає для задоволення своїх потреб та забезпечення нормального розвитку дітей. Аналізуючи норми чинного законодавства, які регулюють дані правовідносини, зокрема ст. 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на своє утримання незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Враховуючи положення вищевказаної статті, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дружини підлягають задоволенню. Проте, на думку суду, розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, має становити 1/6 частку усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дати предявлення позову до суду і до досягнення дитиною трирічного віку. На підставі викладеного, та

Outcome: partial