Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], третя особа Відділ реєстрації місця проживання у Фрунзенському районі м. Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради, в якому, з урахуванням уточнень, просила визнати [PERSON] що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] та позбавити відповідача права користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою. В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що вона є власницею квартири [ADDRESS]. Разом з нею проживав та був зареєстрований її син [PERSON] З травня 2014 року [PERSON] не проживає з позивачем. З того часу [PERSON] комунальні послуги та всі витрати, повязані з утриманням квартири, сплачує самостійно, [PERSON] її не відвідує, де він на теперішній час мешкає позивач не знає. [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала суду заяву, у якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Представник Відділу реєстрації місця проживання у Фрунзенському районі м. Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду заяву, у якій просив розглядати справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Відповідно до\~ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне. Згідно довідки ЖК «Електротехнік» № 198 від 30.08.2016 року та договору купівлі продажу від 03.11.2000 року, єдиним власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від серії АВМ № 928759 від 03.11.2000 р., посвідченого ПН ХМНО [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 3928. На теперішній час у спірній квартирі зареєстровані: [PERSON], [INFO], - мати, [PERSON], [INFO] син. Фактично проживає у квартирі тільки [PERSON], яка відвідує збори кооперативу, приймає участь у організаційних моментах будинку. (а.с. 5, 9) Сплачує комунальні послуги за квартиру [ADDRESS] Н.В., що підтверджується копіями квитанцій про сплату комунальних послг. (а.с. 15-20). Як вбачається з акту опиту громадян ЖК «Електротехнік» № 198 від 30.08.2016 року, [PERSON] не мешкає за адресою: [ADDRESS], з кінця весни початку літнього періоду 2014 року. (а.с. 21) Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України\~\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 150 Житлового кодексу УРСР\~\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно\~до ч. 2 ст. 405 КПК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] з 2014 року, тобто більше року. Відповідачем не надано суду доказів про існування між ним і власником квартири будь-яких домовленостей щодо збереження за нею права користування житловим приміщенням у спірній квартирі понад строки, визначені ст. 405 ЦК України. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позовна вимога\~про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням\~заявлена законно і обґрунтовано, тому підлягає задоволенню. Згідно ч. 1\~ ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved