Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради та згідно уточненої позовної заяви просила: -визнати за [PERSON] право користування жилим приміщенням у квартирі № 2, по вул. Разумовській, у місті Одесі. -зобовязати Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради укласти з [PERSON] договір найму на квартиру [ADDRESS]. При цьому посилаючись на те, що [PERSON], [INFO] був наймачем квартири №2, по вул. Разумовській у місті Одесі, у якій проживав та був зареєстрований. [PERSON] зареєстрована з 2006 року в квартирі № 1, по вул. Разумовській в місті Одесі. [PERSON] та [PERSON], як сусіди мали дуже близькі дружні відносини, фактично проживали однією сімєю. 30.09.2006 року у [PERSON] народилися діти: [PERSON] та [PERSON]. У квартирі № 1, по вул. Разумовській у місті Одесі, окрім [PERSON] проживали та зареєстровані: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Оскільки квартира № 1 однокімнатна, житлова площа складає 16,71 кв. м., проживати в ній у шістьох не було можливості. [PERSON] у 2006 році вселив у займане жиле приміщення [PERSON] як члена сімї і вона відповідно до ч.2 ст.65 ЖК України набула рівне з [PERSON] право користування жилим приміщенням у квартирі № 2, по вул. Разумовській у місті Одесі. [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю, вели сумісне господарство, вели єдиний бюджет тощо. У 2014 році [PERSON] переїхав на інше постійне місце проживання та по теперішній час на спірній житловій площі не зявлявся, обовязки по утриманню квартири не виконував, вселитися не намагався, будь-яких претензій до спірного житлового приміщення не мав. З часу вселення в спірну квартиру, а саме з 2006 року по теперішній час [PERSON] проживає там постійно і користується жилим приміщенням, несе всі витрати, повязані з оплатою комунальних послуг та виконує інші зобовязання, що випливають із договору найму жилого приміщення. Позивач зазначила, що позбавлена в повній мірі виконувати свої обовязки по утриманню житлової площі та обмежена в реалізації свого права щодо неї, оскільки з позивачем не укладено договір найму, а основний наймач вибув з квартири, у звязку з чим була змушена звернутися до суду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила суд його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд у їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Ознайомившись з матеріалами справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Статтею 15 ЦК України передбачено, право кожної особи на захист свого цивільного права та інтересу, у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідно до копії довідки (виписки з домової книги про склад сімї та реєстрації) [PERSON], 1945 р. н., проживає та зареєстрований у [INFO]. У даному домі мешкає з 21.04.1989 року. Відповідно бухгалтерської інформації на сьогоднішній день квартира № 2 у буд. № 44 не приватизована. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 1987 р. н. та зареєстрована з 15.09.2006 року в квартирі № 1, по вул. Разумовській в місті Одесі. Також, у вищевказаній квартирі зареєстровані [PERSON] з 27.02.2001 року, [PERSON] з 14.06.1990 року, [PERSON] ЬЗ 16.11.2007 року, [PERSON] з 16.11.2017 року та [PERSON] з 18.06.2002 року. Позивач стверджувала, що оскільки квартира № 1 однокімнатна, житлова площа складає 16,71 кв. м., проживати в ній у шістьох не було можливості та вона з дітьми потребувала поліпшення житлових умов. [PERSON] у 2006 році вселив у займане жиле приміщення [PERSON] як члена сімї і вона відповідно до ч.2 ст.65 ЖК України набула рівне з [PERSON] право користування жилим приміщенням у квартирі № 2, по вул. Разумовській у місті Одесі. Відповідно до ст. 65 ЖК України, наймач вправі у встановленому законом порядку вселити в наймане житлове приміщення свого подружжя, дітей батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення в якості членів сімї наймача, набувають рівне з останніми членами сімї право користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем і проживаючими з ним членами його сімї не було іншої згоди про порядок користування жилим приміщенням. Позивач стверджує, що вона з [PERSON] проживали однією сімєю, вели сумісне господарство, мали єдиний бюджет, сумісно придбавали предмети вжитку, продукти, робили поточні ремонти в квартирі. Згодом [PERSON] переїхав на інше постійне місце проживання та по теперішній час на спірній житловій площі не зявлявся, обовязки по утриманню квартири не виконував, вселитися не намагався, будь-яких претензій до спірного житлового приміщення не мав та не має до теперішнього часу. Вищевказане підтверджується заявами [PERSON] та [PERSON], які посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], від 16 серпня 2017 року № 911 та № 912, згідно яких, громадянка [PERSON] зареєстрована за адресою [INFO], з 2006 року проживає в [INFO] з дозволу [PERSON]. У квартирі [ADDRESS] знаходяться особисті речі [PERSON] та її дітей, холодильник, телевізор, ліжка, пральна машинка тощо. Громадянин [PERSON], колишній наймач квартири [ADDRESS] з 2006 року у вказаній квартирі не проживає, його особистих речей в квартирі не має, жлдних перепон у проживанні або користуванні квартирою йому не чинилося. Всі оплати за комунальні послуги за квартиру [ADDRESS] здійснюються [PERSON] [PERSON] № 01-17/827 від 18.08.2017 року, виданого КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради», на квартиру № 2, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, по вул. Разумовській станом на 31.12.2012 року відсутня технічна документація та реєстрація права власності. Також, Листом № 445/01-09 від 04.09.2017 року КП «Міське агенство з приватизації житла» повідомило, що згідно бази компютерних даних міськагенством свідоцтво про право власності на квартиру № 2 за адресою: м. Одеса, вул. Разумовська, 44 не видавалось. [PERSON] наданих письмових заперечень, відповідач вважає, що громадянка [PERSON] не має законних підстав на квартиру [ADDRESS], оскільки вказана квартира є комунальною власністю і належить територіальній громаді м. Одеси та єдиним квартиронаймачем зареєстрованим у спірній квартирі є [PERSON] Позивач разом зі своїми неповнолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] постійно проживають у квартирі за адресою: кв. 2, по вул. Разумовській, буд. № 44, у місті Одесі. Факт проживання позивача в спірному приміщенні не заперечувався та був підтверджений в судовому засіданні представником відповідача. [PERSON] ч. 1. ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. В силу п. 4 ст. 3 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-ІУ від 11.12.2003року (далі Закон), місце проживання є адміністративна-територіальна одиниця, на території якої особа проживає понад шість місяців на рік. Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.2 ст.2 того ж Закону, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до ч.1\~ст.61 ЖК України, користування жилим приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. У ході розгляду справи представником позивача доведено, що з часу вселення [PERSON] у квартиру між сторонами фактично склалися відносини найму щодо спірного житла, а саме позивач з сім'єю користується передбаченими для наймача спірного житла правами та виконує встановлені для наймачів житла зобов'язання (постійно проживає і користується жилим приміщенням, несе всі витрати, повязані з оплатою комунальних послуг тощо). Частина 1 ст.63 ЖК України визначає, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Квартира № 2, по вул. Разумовській, будинок № 44, у місті Одесі є окремою квартирою та відповідає вимогам ст. 63 ЖК України Підпунктами 2.7(а) Положення «Про Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради», затвердженого рішенням Одеської міської ради від 13.02.2014 року №4584-VI (Додаток №3) визначено, що у галузі обліку та розподілу житла райадміністрація вирішує житлові питання, у тому числі щодо видачі ордерів, укладання договорів найму при розподілі неприватизованого житла на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради; внесення змін до договорів найму (зокрема, у разі зміни основного квартиронаймача або зміни складу членів сімї квартиронаймача); приведення договорів найму у відповідність до законодавства (зокрема, щодо дотримання форми договору); розподілу службового житла тощо; Відповідно ч. 2 ст. 61 Житлового кодексу Української РСР, договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер). Відповідно ст. 58 Житлового кодексу Української РСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Встановлені судом факти та оцінка представлених доказів в їх сукупності надають підстави вважати, що [PERSON], проживаючи в квартирі кв. 2, по вул. Разумовській, буд. № 44, у місті Одесі з 2006 року, правомірно набула право користування жилим приміщенням, а як наслідок набув всі права та обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. На підставі викладеного, враховуючи наявні у райадміністрації повноваження, суд дійшов висновку, що пред'явлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають судовому захисту шляхом визнання за позивачем права користування кв. 2, по вул. Разумовській, буд. № 44, у місті Одесі та зобов'язання відповідача, укласти договір найму з позивачем. [PERSON] з ч.ч.1, 3 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). У силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: approved