Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду із позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на свою користь суму заборгованості за кредитним договором № 0861859601/Т/972108 від 18 липня 2013 року у розмірі 35964 грн., з яких: 17251 грн. - заборгованість за основним боргом; 9 грн. - заборгованість за процентами; 16304 грн. - заборгованість за комісією; 2400 грн. - штрафи, пені, а також судові витрати по справі. Позивач посилається на те, що 18 липня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Актабанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №0861859601/Т/972108. 23 березня 2018 року між ПАТ «Актабанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір про відступлення права вимоги № 2, за умовами якого ПАТ «Актабанк» відступає за плату належні банку, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає права вимоги до позичальників, заставодавців та поручителів за договорами вказаними у реєстрі у додатку №1 до цього договору. Відповідно до вказаного договору позивач набув право грошової вимоги до відповідачки у розмірі 35964 грн. Відповідачка не виконала свого обов`язку по сплаті заборгованості за вказаним кредитним договором, у зв`язку з чим позивач звернутися до суду. Представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій наполягав на задоволенні позовних вимог та просив справу розглянути у його відсутність. Відповідачка до судового засідання не з`явилася, але подала до суду заяву, в якій вказала, що у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» просить відмовити, застосувавши строк позовної давності, оскільки термін кредитного договору закінчився 17.07.2016 року, а позивач пред`явив позов до суду 03.02.2021 року. Крім цього, додала до своєї заяви копію квитанції про часткову сплату боргу за кредитним договором у розмірі 1628 грн. Справу просила розглянути у її відсутність. Приймаючи до уваги заяви сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18 липня 2013 року між ПАТ «Актабанк» та відповідачкою [PERSON] було укладено кредитний договір № 0861859601/Т/972108, згідно якого кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 27000 грн., процентна ставка становить 0.01 % річних, повернення кредиту здійснюється щомісячно за графіком платежів, який визначений у додатку № 1 до договору та є його невід`ємною частиною відповідно до п. 6.6 Договору (а. с. 4-7). ПАТ «Актабанк» виконав взяті на себе зобов`язання, надавши позивачці кредит у розмірі, визначеному договором, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується самою відповідачкою. 23.03.2018 року між ПАТ «Актабанк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір № 2 про відступлення прав вимоги, у відповідності до умов якого, банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у додатку №1 до цього договору (а.с.15-16). Відповідно до витягу з додатку №1 до договору №2 про відступлення права вимоги від 23.03.2018 року, позивач набув права грошової вимоги до відповідачки [PERSON] у розмірі 35964 грн., з яких: 17251 грн. - заборгованість за основним боргом; 9 грн. - заборгованість за процентами; 16304 грн. - заборгованість за комісією; 2400 грн. - штрафи, пені (а.с.17). Відповідачка, як позичальник за даним кредитним договором не надала доказів оскарження або визнання недійсним договору відступлення прав вимоги від ПАТ «Актабанк» до ТОВ «ФК «Європейська агенції з повернення боргів», а тому суд виходить із того, що даний договір є чинними, а ТОВ «ФК «Європейська агенції з повернення боргів» є належним позивачем у справі і має право вимоги до боржника за вказаним кредитним договором. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 525 ЦК України встановлюється, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору. Ст. 638, 639 ЦК України встановлено, якщо сторони досягли домовленості і уклали договір, в якому передбачені певні зобов`язання, то вони мають виконуватись і вважатись такими, що момент домовленості настав. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України - строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки у відповідності з договором. Ч. 4 ст. 631 ЦК України передбачає, що збіг строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав, надав відповідачці кредит. Відповідачка (позичальник) свої зобов`язання за договором кредиту не виконала належним чином, допустила прострочення платежів і заборгованість за кредитним договором. У зв`язку із набуттям права вимоги, позивач має право вимагати від відповідачки виконання умов договору, зокрема повернення кредиту, сплати відсотків та інших платежів передбачених умовами договору в межах переданого йому за договором боргу. Позивач вказує на те, що з моменту отримання права вимоги до відповідачки, а саме з 23.03.2018 року позивачем не здійснювалося нарахування штрафних санкцій за кредитним договором № 0861859601/Т/972108 від 18.07.2013 року і таким чином станом на 30.11.2020 року відповідачка має заборгованість за вказаним Договором у розмірі 35964 грн., з яких: 17251 грн. - заборгованість за основним боргом; 9 грн. - заборгованість за процентами; 16304 грн. - заборгованість за комісією; 2400 грн. - штрафи, пені (а.с.11). 27.03.2018 року позивач направив відповідачці повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості по кредитному договору № 0861859601/Т/972108 від 18.07.2013 року та включення її персональних даних до бази персональних даних, в якому повідомив останню про наявність у неї перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», як правонаступником первісного кредитора, заборгованості у розмірі 35964 грн., з яких: 17251 грн. - заборгованість за основним боргом; 9 грн. - заборгованість за процентами; 16304 грн. - заборгованість за комісією; 2400 грн. - штрафи, пені та зазначив, що вказану заборгованість необхідно погасити (а.с.12). Дана вимога позивача відповідачкою не виконана, заборгованість за кредитним договором № 0861859601/Т/972108 від 18.07.2013 року не погашена, що не оспорюється відповідачкою. Підстави для звільнення відповідачки від виконання зобов`язань за кредитним договором судом не встановлені. Щодо клопотання відповідачки про застосування строку позовної давності, слід зазначити наступне. Відповідно до статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до п. 2.1.3 Кредитного договору № 0861753601/Т/972135, кінцевою датою погашення всієї заборгованості за кредитом є 17 липня 2016 року . Згідно п. 5.5 Кредитного договору № 0861753601/Т/972135, термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, пені та/або штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю у 10 (десять) років. З даним позовом позивач звернувся до суду 11.01.2021 року, таким чином, враховуючи наявність збільшеної позовної давності, встановленої п. 5.5 кредитного договору (який підписано відповідачкою) суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності, адже позивач звернувся з даним позовом до суду в межах строку позовної давності. Дослідивши розрахунок заборгованості за кредитними договором № 0861859601/Т/972108 суд не погоджується з ним в частині нарахування відповідачці заборгованості за комісією відповідно до наступного. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У відповідності до частин першої-третьої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Положення спірного кредитного договору № 0861753601/Т/972135 від 18 липня 2013 року про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за додатковий моніторинг погашення кредиту та за резервування ресурсів є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року». Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено номативно-правовими актами. Таким чином, позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» в частині стягнення з відповідачки заборгованості за комісією є необґрунтованими з вищевказаних підстав і задоволенню не підлягають. Вказаний правовий висновок, викладений у постанові Верховного суду від 09.12.2019 року, справа № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18). Проте, враховуючи той факт, що кредитор має право вимагати у будь-який час виконання боржником обов`язку з повернення кредитних коштів та штрафних санкцій за несвоєчасне погашення кредиту, які у добровільному порядку кредитору позичальником не повернуті, суд вважає, що права позивача порушені і підлягають судовому захисту, а тому позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», пред`явлений до [PERSON] підлягає задоволенню в частині стягнення заборгованості за кредитним договором № 0861753601/Т/972135, яка складається з заборгованості за основним боргом - 17251 грн.; заборгованості за процентами - 9 грн та штрафами, пенею - 2400 грн.. Суд не приймає до уваги надану відповідачкою квитанцію 12851.146.7 від 06.08.2014 року про сплату на користь ПАТ АКТА БАНК 1628 грн., оскільки вказана сплата була здійснена до складання розрахунку заборгованості 23.03.2018 року та вже була врахована вказаним банком як сума погашення заборгованості. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданого позивачем платіжного доручення № 1211 від 22.12.2020 року (а.с.1), позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 2102 грн., а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову відповідачкою підлягає відшкодуванню сума судового збору позивачу, пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 1149 грн. 07 коп. (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 19660 грн.*2102 грн./35964 грн.). При цьому суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. № 36 постанови № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Outcome: partial