Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначила наступне. [PERSON] є власницею квартири, розташованої за адресою: Донецька обл., м.Торецьк (попередня назва Дзержинськ), вул.Шахтарів (попередня назва Свердлова), буд.21 кв.9 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 28.04.2018 року. В зазначеній квартирі разом з нею зареєстрована попередній власник квартири [PERSON] Позивач має намір на власний розсуд користуватись та розпоряджатися належним їй майном. З наведених підстав позивач ставить питання про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з'явилась, просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, заяву про розгляд справи за її відсутності не надала, про причини неявки суд не інформувала. Представник Військово-цивільної адміністрації м.Торецьк Донецької області в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з'ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об'єктивно оцінивши докази, доходить наступного висновку. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 28.04.2018 року [PERSON] належить квартира № 9, що розташована у будинку № 21 по вулиці Шахтарів (попередня назва Свердлова) в місті Торецьк (попередня назва Дзержинськ) Донецької області, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 122380198 від 28.04.2018 року (а.с.4-5). Разом з тим, згідно з відповіді Військово-цивільної адміністрації м.Торецьк Донецької області від 20.09.2018 року № вх. 3753-02/15 на запит суду вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] (попередня назва Дзержинськ), вул.Шахтарів (попередня назва Свердлова), буд.21 кв.9 (а.с7). У звязку з чим, суд зазначає. Конституцією України\~(ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997року, закріплено принцип непорушності права приватної власності , який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.\~316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавлення володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.\~16,386,391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.\~379,382 ЦК України). Права власника квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України\~, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Виникнення права членів сім'ї власника квартири на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а отже, припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім'ї на користування цією квартирою. Згідно з положеннямист.391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення,ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Судом встановлено, що відповідач не мешкає в спірній квартирі, але зареєстрована, чим порушує право власності позивача, позбавляє можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд, тобто позивач обмежена у здійсненні свого права власності. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що позовні вимоги про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставним, ґрунтується на законі, а відтак підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.\~\~319,321,391 ЦК України,

Outcome: approved