Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

У вересні 2012 року позивач Автогаражний кооператив «Олімпієць» звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача [PERSON] про визнання прилюдних торгів недійсними, скасування права власності та визнання права власності автогаражного кооперативу на малярну майстерню, посилаючись на те, що 11 листопада 1996 року рішенням Києво-Святошинського районного суду з АГК «Олімпієць» на користь [PERSON] стягнуто 8700 грн. матеріальної шкоди та 435 грн. судових витрат. Внаслідок цього майно, належне АГК «Олімпієць», а саме малярний цех та тракторний бокс, що не належали кооперативу на праві власності, після винесення вказаного рішення суду були введені в експлуатацію з порушенням законодавства, зокрема, ДБН України та вимог пожежної безпеки, оскільки в приміщенні малярного цеху знаходиться пожежний резервуар. 26 травня 1998 року Києво-Святошинський районний суд Київської області переглянув вказану справу та відмовив у позові [PERSON] про відшкодування шкоди. Ухвалою суду від 08 квітня 1998 року малярку та тракторний бокс повернуто АГК «Олімпієць». 04 серпня 1998 року Київський обласний суд скасував рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 травня 1998 року. 05 листопада 1998 року ухвалою суду позов [PERSON]. до АГК «Олімпієць» про відшкодування шкоди з викраденням автомобіля залишено без розгляду. Тоді ж позов [PERSON]. виділено в окреме провадження. 05 жовтня 2011 року на засіданні правління обговорено питання про безпідставне відібрання майна кооперативу, а саме малярної майстерні та транспортного боксу, необхідності захисту майнових прав кооперативу, та вирішено довести до відома членів кооперативу про безпідставне позбавлення майна, необхідності повернення вказаного майна та отримання у зв'язку з цим юридичних послуг та їх фінансування. 01 серпня 2012 року Загальні збори членів АГК «Олімпієць» вирішили повернути майно у власність (користування), укласти договір про надання юридичних послуг з метою захисту майнових прав щодо повернення у власність (користування) АГК «Олімпієць». АГК «Олімпієць» вважає, що стягнення грошових коштів на користь [PERSON] та подальше примусове виконання рішення суду, узаконення (реєстрація права власності) майна кооперативу, його реалізація з торгів були проведені незаконно, з грубим порушенням вимог матеріального права, ст. 440 ЦК України, коли шкода, заподіяна майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Враховуючи викладене, позивач АГК «Олімпієць» просив суд визнати прилюдні торги від 03 квітня 1997 року про реалізацію майна АГК «Олімпієць» недійсними, скасувати право власності [PERSON] на малярну майстерню загальною площею 92,6 кв.м. та боксу загальною площею 27,6 кв.м., які знаходяться по [ADDRESS], та визнати право власності АГК «Олімпієць» на малярну майстерню загальною площею 92,6 кв.м. та боксу загальною площею 27,6 кв.м., які знаходяться в [ADDRESS] У грудні 2014 року позивач АГК «Олімпієць» звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з уточненою позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Софіївсько-Борщагівської сільської ради про визнання прилюдних торгів від 03 квітня 1997 року про продаж приміщень, що знаходяться в АГК «Олімпієць» [ADDRESS], недійсними, скасування рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради № 11 від 08 листопада 2007 року рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради № 4 від 24 травня 2000 року про скасування рішення № 75 від 13 травня 1997 року та рішення № 171/5 від 17 вересня 2004 року про визнання права власності на адмінбудівлю та резервуар АГК «Олімпієць», визнання недійсним свідоцтв про право власності від 22 травня 1997 року на майстерню та гараж, видані на ім'я [PERSON], та визнання права приватної власності АГК «Олімпієць» на малярну майстерню площею 92,6 кв.м. та тракторний бокс площею 27,6 кв.м., які знаходяться в [ADDRESS] посилаючись на те, що примусове виконання рішення суду та відібрання майна в автогаражного кооперативу «Олімпієць» було проведено з порушенням майнових прав та інтересів АГК «Олімпієць», що полягають в описі приміщень, розташованих на земельній ділянці кооперативу, та їх реалізацію без згоди землекористувача земельної ділянки. У зв'язку з примусовою реалізацією майна кооперативу з прилюдних торгів Софіївсько-Борщагівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області своїм рішенням затвердила акт прийому в експлуатацію проданих приміщень та вирішила виготовити на ім'я [PERSON]. як переможця прилюдних торгів правовстановлюючі документи. АГК «Олімпієць» посилався на те, що набуття [PERSON] у власність спірних приміщень та земельних ділянок під ними є недобросовісним, відповідно і договори купівлі-продажу спірних об'єктів є недобросовісними. АГК «Олімпієць» також наголошував, що виконання рішення про стягнення боргу в примусовому порядку шляхом продажу майна кооперативу з прилюдних торгів було проведено з порушенням вимог ст.ст. 32, 96 ЦК Української РСР, а тому є незаконним. Окрім того, АГК «Олімпієць» зазначав також про незаконність рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради № 11 від 08 листопада 2007 року рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради № 4 від 24 травня 2000 року про скасування рішення № 75 від 13 травня 1997 року та рішення № 171/5 від 17 вересня 2004 року про визнання права власності на адмінбудівлю та резервуар АГК «Олімпієць». Враховуючи викладене, позивач АГК «Олімпієць» просив суд визнати прилюдні торги від 03 квітня 1997 року про продаж приміщень, що знаходяться в АГК «Олімпієць» [ADDRESS], недійсними, скасувати рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради № 11 від 08 листопада 2007 року рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради № 4 від 24 травня 2000 року про скасування рішення № 75 від 13 травня 1997 року та рішення № 171/5 від 17 вересня 2004 року про визнання права власності на адмінбудівлю та резервуар АГК «Олімпієць», визнати недійсними свідоцтва про право власності від 22 травня 1997 року на майстерню та гараж, видані на ім'я [PERSON], та визнати право приватної власності АГК «Олімпієць» на малярну майстерню площею 92,6 кв.м. та тракторний бокс площею 27,6 кв.м., які знаходяться в [ADDRESS]. В судовому засіданні представники позивача АГК «Олімпієць» підтримали уточнену позовну заяву та просили її задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та заперечував проти його задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник відповідача Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов АГК «Олімпієць» не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 квітня 1997 року о 10 год. 00 хв. Києво-Святошинський районний суд Київської області провів прилюдні торги, предметом яких були: приміщення цегляне, дах 2-х скатний, утеплений керамзитом і покритий руберойдом, загальною площею 50 кв.м., розміром 10х5; бокс № [NUMBER] цегляний, покритий ПК, ворота, загальною площею 24 кв.м., що знаходяться в автокооперативі «Олімпієць» в [ADDRESS], Києво-Святошинський район, Київська область, першопочаткова оцінка приміщення - 6778 грн., бокса № [NUMBER] - 2830 грн. Відповідно до Акту продажу з прилюдних торгів майна, що належить АГК «Олімпієць» від 03 квітня 1997 року, встановлено, що малярну майстерню та бокс, які були предметом торгів, продано [PERSON] за найвищою ставкою на торгах. Рішенням виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області № 59/1 від 08 квітня 1997 року було вилучено земельну ділянку 220 кв.м. у АГК «Олімпієць», що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та надано її [PERSON]. 07 травня 1997 року на ім'я [PERSON]. було видано Акт № 98/548 про відведення в натурі земельної ділянки під розміщення майстерні для підприємницької діяльності. Відповідно до рішення виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області № 75 від 13 травня 1997 року «Про затвердження акту по прийому в експлуатацію майстерні та боксу в [ADDRESS], які належать гр. [PERSON]» було, зокрема, вирішено видати право власності на ім'я [PERSON]. На підставі рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 75 від 13 травня 1997 року на ім'я [PERSON]. видано свідоцтва про право власності на майстерню та на гараж, розташовані по [ADDRESS] Відповідно до вимог ст. 9 ЗК України в редакції 1993 року, яка діяла на момент прийняття зазначених рішень, до відання сільських, селищних і міських районного підпорядкування рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх території належить передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування, в тому числі на умовах оренди, у встановленому порядку; реєстрація права власності, права користування землею і договорів на оренду; припинення права власності або користування земельною ділянкою або її частиною тощо. З викладеного слідує, що Софіївсько-Борщагівська сільська рада народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області в момент прийняття зазначених рішень діяла в межах наданих їй повноважень. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 квітня 1998 року автогаражному кооперативу «Олімпієць» повернуто бокс № [NUMBER] та приміщення малярки, продані з торгів 03 квітня 1997 року. Ухвалено також стягнути з авто кооперативу «Олімпієць» 9 758 грн. на користь [PERSON]. Фактично, суд своєю ухвалою повернув автогаражному кооперативу бокс та малярну майстерню, які в той момент знаходилися у власності [PERSON]., і його право було зареєстроване у встановленому законом порядку та оформлене відповідними свідоцтвами. Рішенням виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 31 від 27 лютого 1999 року було припинено право користувача автокооперативу «Олімпієць» земельною ділянкою 300 кв.м. та надано в постійне користування [PERSON] по [ADDRESS], без зміни її цільового призначення. Рішенням 11 сесії 23 скликання Софіївсько-Борщагівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області зазначене рішення було скасоване. 01 квітня 2000 року за договором купівлі-продажу [PERSON] продав [PERSON]. гараж, що знаходиться в [ADDRESS], бокс № [NUMBER]. Зазначений договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], а 04 квітня 2000 року право приватної власності на вказаний гараж було зареєстроване у БТІ за [PERSON] Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 01 серпня 2012 року [PERSON] є власником гаражу (раніше - бокс) по [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 01 квітня 2000 року. Тоді ж, 01 квітня 2000 року відповідно до договору купівлі-продажу майстерні [PERSON] продав, а [PERSON]. купив майстерню, що знаходиться в [ADDRESS], під літ. «А», цегляну, площею 70,4 кв.м. Зазначений договір нотаріально посвідчила приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] Право приватної власності [PERSON]. на майстерню було зареєстроване в БТІ 04 квітня 2000 року за № 2. Відповідно до довідки Києво-Святошинського БТІ від 11 листопада 2008 року № 1217 встановлено, що за адресою: [ADDRESS], право власності на майстерню зареєстроване за [PERSON]. на підставі договору купівлі-продажу. Рішенням 11 сесії 23 скликання Софіївсько-Борщагівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області від 24 травня 2000 року № 4 вирішено скасувати рішення виконкому сільської ради народних депутатів «Про затвердження акту прийому в експлуатацію майстерні гр. [PERSON] на території кооперативу «Олімпієць» та визнати недійсним свідоцтво про право власності на майстерню, видане 22 травня 1997 року [PERSON] на підставі рішення виконкому Софіївсько-Борщагівської сільської ради народних депутатів № 75 від 13 травня 1997 року. Згідно з рішенням виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 17 вересня 2004 року, сільська рада вирішила встановити належність і право приватної власності на адміністративну будівлю площа 1-2 поверхи площею 31,7 кв.м., в два поверхи,та пожежний резервуар ємністю 2*50 куб.м., в [ADDRESS], АГК «Олімпієць», та оформити свідоцтво про право власності АГК «Олімпієць» на вказану адміністративну будівлю. Рішенням 14 сесії 5 скликання № 11 від 08 листопада 2007 року Софіївсько-Борщагівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області скасувала рішення 11 сесії 23 скликання від 24 травня 2000 року № 4, та скасувала рішення виконкому від 17 вересня 2004 року № 175/5 про визнання права власності на адміністративну будівлю та резервуар АГК «Олімпієць» в [ADDRESS]. Відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в редакції від 01 жовтня 2007 року (яка діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання про скасування актів виконавчих органів ради, які не відповідають Конституції чи законам України, іншим актам законодавства, рішенням відповідної ради, прийнятим у межах її повноважень. Відповідно до п. 1.1 Статуту (в редакції 2004 року) кооператив є неприбутковим, обслуговуючим і утворений фізичними особами, власниками транспортних засобів, які добровільно об'єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування. Згідно з п. 3.1. Статуту (в редакції 2004 року) кооператив є юридичною особою. За правилами п. 3.3. Статуту (в редакції 2004 року) майно кооперативу становить його власність. За правилами ст. 19 Закону України «Про кооперацію» кооператив є власником будівель і споруд, грошових та майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом. Відповідно до п. 9.2. Статуту (в редакції 2004 року) до компетенції загальних зборів членів кооперативу як вищого органу управління кооперативу належить, зокрема, прийняття рішення щодо володіння, користування та розпоряджання майном. Згідно з вимогами ст. 15 Закону України «Про кооперацію» вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу. До компетенції загальних збрів членів кооперативу належить, зокрема, прийняття рішень щодо володіння, користування та розпоряджання майном. Згідно з п.п. 16.1. - 16.3. Статуту (в редакції 2004 року) кооператив відповідає за своїми зобов'язаннями всім належним йому майном. Члени кооперативу не відповідають за зобов'язаннями кооперативу, а кооператив не несе відповідальності за зобов'язання своїх членів, крім тих обов'язків, що прямо передбачені чинним законодавством, цим Статутом, документами кооперативу чи окремими угодами між кооперативом та його членами. Кооператив не несе відповідальності за викрадення автомобілів з індивідуальних боксів членів кооперативу. Відповідно до вимог ст. 27 Закону України «Про кооперацію» кооператив відповідає за своїми зобов'язаннями всім належним йому майном. Порядок покриття завданих кооперативом збитків визначається його статутом. Однак, в матеріалах справи наявний статут кооперативу в редакції станом на 2004 рік, проте відносини щодо відшкодування АГК «Олімпієць» завданої шкоди, в результаті чого відбулася реалізація майна кооперативу на прилюдних торгах, виникли раніше. Редакції статуту станом на день виникнення спірних правовідносин не надано до матеріалів справи, тому суд позбавлений можливості встановити, як визначений у статуті кооперативу порядок покриття збитків, завданих кооперативом. За правилами ст. 37 Закону України «Про кооперацію» держава гарантує додержання прав і законних інтересів кооперативних організацій та їх членів, максимально сприяє розвитку і зміцненню їх господарської самостійності. Власність кооперативних організацій є недоторканою, перебуває під захистом держави і охороняється законом. Забороняється використання майна кооперативних організацій на цілі, не пов'язані з їх статутною діяльністю. Як вбачається з наведеної норми, заборона використання майна кооперативних організацій на цілі, не пов'язані з статутною діяльністю, стосується розпорядження кооперативом своїм майном, а не звернення примусового стягнення на майно в порядку виконання судових рішень, що є окремою процедурою та регулюється, відповідно, цивільним та кримінальним процесуальним законодавством. 05 жовтня 2011 року на засіданні членів правління автогаражного кооперативу «Олімпієць» постановлено повідомити членів кооперативу про безпідставне набуття майна кооперативу [PERSON], про необхідність повернення малярної майстерні та гаражного боксу, провести загальні збори шляхом письмового опитування на вирішення питання безпідставно вилучених малярної майстерні та гаражного боксу, а також укласти договір про надання юридичних послуг. Метою скликання загальних зборів у зв'язку з продажем майна кооперативу на прилюдних торгах є реалізація встановлених статутом повноважень щодо володіння, користування та розпоряджання майном. Так, у зв'язку з тим, що розпоряджання майном кооперативу належить до компетенції Загальних зборів кооперативу, позивач АГК «Олімпієць» зазначав, що продаж майна кооперативу на прилюдних торгах є порушенням вимог законодавства. Як зазначав позивач АГК «Олімпієць», відповідно до змісту ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203 ЦК України договір купівлі-продажу, укладений за результатами прилюдних торгів, може бути визнаний недійсним за позовом заінтересованої особи у разі порушення правил їх проведення, які суттєво вплинули на результат торгів. Однак, суд не може враховувати зазначені посилання позивача при ухваленні рішення, оскільки в обґрунтування своїх позовних вимог АГК «Олімпієць» посилається на норми ЦК України, прийнятого у 2004 році, хоча прилюдні торги, які позивач просить визнати недійсними, були проведені у 1997 році за правилами ЦПК Української РСР, прийнятого у 1963 році. У зв'язку з цим, відмовляючи у задоволенні вимоги позивача АГК «Олімпієць» про визнання недійсними прилюдних торгів, суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 32 ЦК Української РСР юридична особа відповідає за своїми зобов'язаннями належним їй на праві власності (закріпленим за нею) майном, якщо інше не встановлено законодавчими актами. За правилами ст. 94 ЦК Української РСР колгоспи, інші кооперативні організації, їх об'єднання володіють, користуються і розпоряджаються майном, що належить їм на праві власності, відповідно до їх статутів. Відповідно до вимог ст. 96 ЦК Української РСР на належні колгоспам, іншим кооперативним організаціям, їх об'єднанням будівлі, споруди, трактори, комбайни, інші машини, транспортні засоби та інше майно, що належить до основних засобів, а також на насіннєві та фуражні фонди не може бути звернено стягнення по претензіях кредиторів. Однак, посилання позивача АГК «Олімпієць» у позовній заяві на заборону звернення стягнення на майно кооперативів як на підставу незаконності проведених прилюдних торгів, суд вважає необґрунтованим, оскільки на момент проведення прилюдних торгів зазначена позивачем норма втратила чинність на підставі Закону України від 16 грудня 1993 року № 3718/12. Відповідно до ст. 440 ЦК Української РСР шкода, заподіяна особі або майну громадянина, а також шкода, заподіяна організації, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі, за винятком випадків, передбачених законодавством Союзу РСР. За вимогами ст. 409 ЦПК Української РСР виконання рішень відносно державних підприємств, установ, організацій, колгоспів, інших кооперативних організацій, їх об'єднань, інших громадських організацій провадиться за загальними правилами цього Кодексу з винятками і доповненнями, зазначеними в цій главі Кодексу. Згідно з правилами ст. 412 ЦПК України при відсутності у юридичних осіб коштів, достатніх для покриття заборгованості, стягнення може бути звернено на належне боржникові (закріплене за ним) майно. За вимогами ст. 415 ЦПК Української РСР реалізація майна державних підприємств, установ, організацій, колгоспів, інших кооперативних організацій, їх об'єднань, інших громадських організацій провадиться в порядку, встановленому законодавством України. Відповідно до положень ст. 225 ЦК Української РСР право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Відповідно до ст. 348 ЦПК Української РСР підлягають виконанню рішення, ухвали і постанови судів у цивільних справах. За правилами ст. 350 ЦПК Української РСР виконання судових рішень покладається на судових виконавців. Відповідно до вимог ст. 352 ЦПК Української РСР вимоги судового виконавця по виконанню судових рішень є обов'язковими для всіх державних підприємств, установ, організацій, колгоспів, інших кооперативних організацій, їх об'єднань, інших громадських організацій, службових осіб і громадян на всій території України. Згідно з ст. 353 ЦПК України виконання здійснює судовий виконавець того суду, в районі діяльності якого знаходиться майно боржника або боржник постійно проживає чи працює. Якщо боржником є юридична особа, то виконання рішення провадиться за місцем знаходження її органу або майна. Відповідно до вимог ст. 362 ЦПК Української РСР заходами примусового виконання є звернення стягнення на майно боржника шляхом накладення арешту і продажу майна. Відповідно до вимог ст. 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Оскільки законодавством не врегульований порядок продажу малярних майстерень та тракторних боксів на прилюдних торгах, суд застосовує норми, які регулюють порядок проведення прилюдних торгів з примусового продажу будинків, які теж є нерухомим майном. Згідно з вимогами ст. 395-396 ЦПК Української РСР про наступні торги судовий виконавець не пізніше як за десять днів до продажу вивішує оголошення за місцем знаходження будинку, в приміщенні районного (міського) суду і в інших місцях за своїм розсудом. У прилюдних торгах не мають права брати участь державні підприємства, установи, організації, кооперативні організації (крім колгоспів), їх об'єднання, інші громадські організації, а також службові особи місцевих органів державної влади і управління, прокуратури, судів, органів внутрішніх справ, члени колегій адвокатів та члени їх сімей. Відповідно до вимог ст. 397 ЦПК Української РСР торги починаються з оцінки, зазначеної в акті опису. Будинок вважається проданим тій особі, яка запропонувала на торгах найвищу ціну. Покупець повинен не пізніше п'яти днів з дня торгів повністю внести на депозитний рахунок суду вартість купленого на торгах будинку. За правилами ст. 398 ЦПК Української РСР про проведені прилюдні торги судовий виконавець складає акт, в якому зазначає: ким, коли і де провадилися торги, перелік і коротку характеристику проданого будинку, найвищу запропоновану на торгах ціну, точне найменування та адресу покупця і суму, внесену ним за куплений будинок. До акта додається список осіб, які брали участь у торгах. Відповідно до положень ч. 1 ст. 399 ЦПК Української РСР торги визнаються судом недійсними, якщо вони проведені з порушенням встановленого порядку продажу будинків з торгів; у разі залишення на торгах будинку за особою, яка не мала права брати участь у торгах; в разі зловживання з боку судового виконавця, стягувача або покупця. Як вбачається з матеріалів справи, в результаті задоволення судом у 1996 році позову [PERSON] до АГК «Олімпієць» позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди виникла необхідність у проведенні прилюдних торгів для реалізації майна кооперативу з метою задоволення права [PERSON] на відшкодування завданої кооперативом шкоди. В результаті проведених прилюдних торгів майно кооперативу, а саме малярна майстерня та тракторний бокс були продані [PERSON], оскільки його ставка на торгах була найвищою. При примусовій реалізації майна кооперативу торги відбувалися з дотриманням чинного на момент проведення торгів законодавства, оскільки законодавством передбачена можливість звернення стягнення на майно кооперативу для відшкодування завданої шкоди. Окрім того, в матеріалах справи наявне повідомлення про прилюдні торги, розміщене судовим виконавцем, як того вимагає законодавство. Призначені прилюдні торги призначені до проведення Києво-Святошинським районним судом Київської області, оскільки майно та боржник знаходяться на території Києво-Святошинського району. З дотриманням вимог законодавства торги почалися з ціни, встановленої в акті опису. За результатами торгів судовий виконавець склав акт про прилюдні торги, у якому зазначив учасників таких торгів та учасника, ставка якого була найвищою, в результаті чого [PERSON] став переможцем торгів. Позивач АГК «Олімпієць» не додав до матеріалів справи належних доказів, що такі торги відбулися з порушенням встановленого порядку проведення прилюдних торгів, не довів факту залишення майна за особою, яка не мала права брати участь у торгах, а також не було встановлено наявності зловживань з боку судового виконавця, стягувача або покупця. З огляду на викладене, суд не вбачає законних підстав для визнання прилюдних торгів недійсними, оскільки в процесі розгляду справи не було встановлено порушень вимог законодавства при проведенні прилюдних торгів. Щодо вимоги позивача АГК «Олімпієць» про скасування рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та визнання недійсними свідоцтв про право власності [PERSON]. на малярну майстерню та гараж, виданих Софіївсько-Борщагівською сільською радою, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові та порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним і скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне зазначити, що АГК «Олімпієць», який звернувся із вимогою про скасування правового акту органу місцевого самоврядування, не є власником майна, а тому його права не порушуються. Станом на момент прийняття оспорюваного рішення сільської ради малярна майстерня та гараж вже перебували у власності інших осіб, і таке право власності було підтверджене договорами купівлі-продажу та зареєстроване у встановленому законом порядку. З матеріалів справи встановлено, що на підставі продажу малярної майстерні та тракторного боксу з прилюдних торгів виконавчий комітет Софіївсько-Борщагівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району з дотриманням вимог закону та в межах наданих повноважень виніс рішення про затвердження акту прийому майна та видачу свідоцтв про право власності [PERSON]. на малярну майстерню та тракторний бокс. В подальшому, рішенням Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинького району Київської області від 24 травня 2000 року скасовано рішення виконавчого комітету ради про затвердження акту прийому та видачу свідоцтва. З огляду на положення закону, до повноважень ради належить скасування актів виконавчого комітету, які не відповідають законодавству. Однак, у зв'язку з тим, що рішення виконавчого комітету було винесене в межах повноважень, суд вважає рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради від 08 листопада 2007 року, яким скасовано рішення від 24 травня 2000 року про скасування рішення виконавчого комітету № 75 від 13 травня 1997 року, законним та винесеним в межах встановлених повноважень, оскільки з аналізу норм чинного на момент ухвалення вказаних рішень законодавства суд дійшов висновку, що рішенням від 08 листопада 2007 року було відновлено законне становище, яке було порушене прийняттям сільською радою рішення про скасування законного рішення виконавчого комітету, що не відповідає вимогам закону та виходить за межі наданих сільській раді повноважень. У зв'язку з викладеним, суд не вбачає підстав для скасування рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 8 листопада 2007 року, оскільки вважає його таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, а тому не підлягає скасуванню. На підставі викладеного також не підлягає визнанню недійсним свідоцтво про право власності на малярну майстерню [PERSON]., та свідоцтво про право власності на тракторний бокс [PERSON]., оскільки вказані свідоцтва видані Софіївсько-Борщагівською сільською радою народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області на підставі рішення виконавчого комітету Софіїївсько-Борщагівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області № 75 від 13 травня 1997 року відповідно до передбачених повноважень. Окрім того, рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 4 від 24 травня 2000 року, яким було скасовано рішення виконавчого комітету сільської ради № 75 від 13 травня 1997 року про видачу свідоцтв на право власності на ім'я [PERSON]., на даний час скасоване, і як наслідок залишилося чинним рішення виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради народних депутатів Києво-Святошинського району Київської області № 75 від 13 травня 1997 року про затвердження акту прийому в експлуатацію майстерні та боксу в [ADDRESS], які належать [PERSON], та про видачу свідоцтв про право власності на ім'я [PERSON]., а тому відсутні будь-які підстави для визнання недійсним виданого на підставі чинного рішення свідоцтва про право власності. З приводу вимоги позивача АГК «Олімпієць» щодо визнання за кооперативом права приватної власності на малярну майстерню та тракторний бокс, суд зазначає наступне. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач АГК «Олімпієць» посилався на вимоги ст. 391 ЦК України, за якими власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Однак, суд не вважає переконливою наведену позицію позивача з наступних підстав. Так, не можна погодитися з твердженнями позивача про вимогу усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, оскільки АГК «Олімпієць» на момент пред'явлення позову не є власником спірного майна. Проте, суд вважає за доцільне при вирішенні цього питання керуватися вимогами законодавства, яке діяло на момент вибуття боксу та малярної майстерні із власності кооперативу. За правилами ст. 128 ЦК Української РСР (який діяв на момент відчуження [PERSON] спірних приміщень) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено договором або законом. За вимогами ст. 145 ЦК Української РСР (який діяв на момент відчуження [PERSON] спірних приміщень) витребування майна з вказаних підстав не допускається, якщо майно було продано в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до вимог п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої це майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що спірне майно вибуло з володіння кооперативу в порядку примусового виконання судових рішень, а тому не може бути витребуване. Окрім того, право власності набувача майна з прилюдних торгів зареєстроване у встановленому законом порядку. Як вбачається з вимог ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У зв'язку з викладеним, а також враховуючи, що суд не вбачає підстав для скасування свідоцтва про право власності [PERSON]. на спірні приміщення, та на час розгляду справи власниками вказаних приміщень є інші особи, які придбали їх за відплатними договорами, суд дійшов висновку про неможливість задоволення вимоги позивача АГК «Олімпієць» про визнання за ним права власності, оскільки таке визнання призведе до порушень прав теперішніх власників [PERSON] та [PERSON], як спадкоємиці [PERSON]., а підстав для відчуження приміщень з їхньої власності судом не виявлено. У грудні 2014 року представник [PERSON]. подав до суду заяву про застосування строків позовної давності як підставу для відмови у позові, оскільки АГК «Олімпієць» дізнався про порушення його прав ще у квітні 1997 року. З ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 грудня 1998 року встановлено, що автогаражний кооператив «Олімпієць» дізнався про порушення його прав ще у 1998 році, коли звернувся до суду з позовом про поворот виконання судового рішення, відповідно до якого малярна майстерня та гаражний бокс були продані [PERSON] на прилюдних торгах. Відповідно до вимог ст. 71 ЦК Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється у три роки. За правилами ст. 75 ЦК Української РСР позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Згідно з правилами ст. 76 ЦК Української РСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. За вимогами ст. 80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови у позові. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, якщо позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. У зв'язку з тим, що суд дійшов висновку про відсутність порушень прав позивача АГК «Олімпієць» при зверненні стягнення на майно кооперативу шляхом його примусового продажу з прилюдних торгів та під час прийняття Софіївсько-Борщагівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області рішень відповідно до наданих їй повноважень, суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності до вимог, заявлених позивачем АГК «Олімпієць».

Outcome: dismissed