Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-12 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначав, що йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 грудня 2004 року за № 6169 на праві власності належить Ѕ частка житлового будинку [ADDRESS] . У даному будинку, крім нього, зареєстровані двоє його синів: [PERSON] та [PERSON] , відповідачі у цій справі. У даному житловому будинку [PERSON] не проживає з 2011 року, [PERSON] - з 2007 року, що підтверджується актом обстеження факту проживаючих осіб. Факт реєстрації відповідачів у вказаному будинку позбавляє позивача можливості оформлення субсидії, що порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном. Особисті речі відповідачів у житловому будинку відсутні, цим житлом вони не цікавиться взагалі. Перешкод у користуванні будинком їм ніхто не чинив. Реєстрація відповідачів за зазначеною адресою перешкоджає йому як власникові вільно користуватися та розпоряджатися належним йому майном. Оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] більше одного року без поважних причин не проживають у належному йому на праві власності будинку, вони відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України втратили право користування цим жилим приміщенням. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] та [PERSON] повторно у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином за зареєстрованим місцем проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд вони не повідомив, відзив на позов і заяву про розгляд справи за їхньої відсутності до суду не подавали. Треті особи: [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви, у яких просили суд розглянути справу за їх відсутності, позов підтримують. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Провівши заочний розгляд справи, з`ясувавши позицію позивача та третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві спільної часткової власності належить Ѕ частка житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18 січня 2005 року за № 6239853, підстава виникнення права власності свідоцтво про право на спадщину від 15 грудня 2004 року за № 6169. Із акту обстеження факту проживаючих осіб від 28 лютого 2020 року, який складений депутатом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області Дяченко Р.М. у присутності сусідів, видно, що у зазначеному будинку зареєстровані три особи, зокрема, позивач [PERSON] та його двоє синів: [PERSON] та [PERSON] , відповідачі у цій справі. Останні у даному будинку не проживають тривалий час, понад один рік, особистих речей відповідачів у будинку не виявлено, участі в оплаті комунальних послуг вони не приймають. Із довідки № 144 від 28 лютого 2020 року, виданої Бобрицьким старостинським округом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, видно, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] , не проживає він за цією адресою з 2011 року; відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] , не проживає у даному будинку з 2009 року. Згідно із відомостями, наданими суду Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 01 листопада 2011 року; відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за вказаною адресою з 15 квітня 2009 року. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. У ст. 150 ЖК УРСР (1983 року) встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. За змістом ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі вказаної статті є наявність в особи права власності на майно та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Згідно із положеннями ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживають у належному позивачеві [PERSON] на праві спільної часткової власності житловому будинку більше одного року без поважних причин, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. При подачі позову до суду позивач [PERSON] за дві вимоги немайнового характеру сплатив судовий збір у загальному розмірі 1681 грн. 60 коп. (2 х 840 грн. 80 коп.) який згідно із вимогами ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню в рівних частинах з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved