Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

У березні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до Приватного підприємства «Русал» та [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначає, що згідно кредитного договору № 08.03.02.01.3307 від 08 серпня 2006 року відповідач [PERSON] підприємство «Русал» отримав кредит у вигляді поновлюваної кредитної лінії у сумі 30 000 грн. Відповідно до додаткової угоди № 1 було змінено відсоткову ставку по кредитному договору з 21 % до 26,5 % річних та визначено кінцеву дату повернення кредиту до 31 липня 2009 року. Свої зобовязання за кредитним договором банк виконав належним чином, надавши позичальнику кредит в розмірі 30\~000 грн. в обмін на його зобовязання по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в обумовлені договором та додатками-графіками погашення заборгованості терміни. Забезпеченням виконання кредитних зобовязань є укладений з [PERSON] договір поруки № 3307 від 08 серпня 2006 року та додаткові угоди до нього. Відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 02 лютого 2016 року утворилась заборгованість в розмірі 106\~454,57 грн. Саме тому позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив стягнути солідарно з відповідачів вищевказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі. Ухвалою суду від 13 грудня 2016 року провадження у справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до Приватного підприємства «Русал» про стягнення заборгованості закрито на підставі п. 1 ч. 1\~ст. 205 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову заперечив. Заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Як визначено ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що між ПАТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] підприємством «Русал» було укладено кредитний договір від 08 серпня 2006 року, за яким позивач надав позичальнику кредит у вигляді поновлюваної кредитної лінії з загальним лімітом 30 000 грн. на строк до 01 серпня 2009 року. Цього ж дня з метою забезпечення виконання позичальником\~зобов'язань за вищезазначеним договором між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та\~[PERSON] було укладено договір поруки. У пункті 11 укладеного сторонами договору поруки зазначено, що цей договір діє до повного виконання зобов'язання за кредитним договором. Згідно з пунктом 12 договору поруки строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, встановлюється у 5 років. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором у останнього станом на 02 лютого 2016 року виникла заборгованість у загальному розмірі 106\~454,57 грн.\~\~ Відповідно до частини першої\~статті 553 ЦК України\~за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно із частиною четвертої\~статті 559 ЦК України\~порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до частини першої\~статті 251 ЦК України\~строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша\~статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті\~251\~та частина друга статті\~252 ЦК України). З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 11 договору поруки) про його дію до повного виконання зобов'язань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій\~статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Разом із тим позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п'ятої\~статті 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо порука припинилася (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що право кредитора на пред'явлення вимоги до поручителя та обов'язок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобов'язання припинилися. Отже, непред'явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. Вказана правова позиція передбачена постановою Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для застосування. Згідно з договором про внесення змін № 2 до кредитного договору № 08.03.02.01.3307 від 08 серпня 2006 року, укладеного між сторонами 04 листопада 2013 року, датою остаточного погашення заборгованості визначено 03 листопада 2018 року. Водночас, згідно з положеннями п. 2.5 цього договору у разі порушення позичальником будь-яких зобовязань, передбачених у графіку погашення кредиту, понад 30 днів терміном повернення кредиту є 31 день з моменту такого порушення. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № 08.03.02.01.3307 від 08 серпня 2006 року, останній платіж [PERSON] підприємство «Русал» здійснило у квітні 2014 року. Отже строком виконання зобовязань за даним договором є червень 2014 року. За таких обставин у банку виникло право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з червня 2014 року і протягом наступних шести місяців. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. У даній справі судом встановлено, що боржник повинен повернути кредит у строк до червня 2014 року, а оскільки банк звернувся до поручителя з позовом у березні 2016 року, тобто із пропуском зазначеного в частині четвертій\~статті 559 ЦК України шестимісячного\~строку, а тому, на думку суду, наявні законні підстави для відмови в позові у зв'язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 251, 252, 256, 261, 553, 559, 1054 Цивільного кодексу України, постанови Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16,

Outcome: dismissed