Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-06 00:00:00

У березні 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, який мотивує тим, що між 27.02.2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідачем було укладено договір позики № 16436, відповідно до умов якого відповідач отримав у позику грошові кошти у сумі 550 грн. строком на 7 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на картковий рахунок відповідача. Відповідач, в свою чергу, зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою в розмірі 1,9 % від суми позики, але не менше ніж 50 грн. за перший день користування позикою, 1,9 % від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, 3,8% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.2 договору. Відповідач належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань по поверненню позики та сплаті відсотків, у зв`язку з чим утворилась заборгованість станом на 28.02.2019 року в сумі 22474 грн. 55 коп., яка складається з заборгованості з основного боргу 550 грн. 53 коп., заборгованості за відсотками 21324 грн.55 коп. Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00грн. Ухвалою суду від 22.03.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено відкрите судове засідання. Представник позивача в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача. Відповідач в судове засідання неодноразово не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового засідання повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання, відзиву на позов або зустрічного позову не подала. Виходячи з вимог ст.280 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи у відсутність відповідачки. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню за такими підставами. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Згідно зістаттею 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). Відповідно до ч. 1ст. 625ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Відповідно дост. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або тож кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно дост. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно з ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Суд встановив, що ТОВ «ВЕЛЛФІН» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності . На час виникнення правовідносин між позивачем та відповідачем, порядок отримання та надання позики регламентувався Правилами надання грошових коштів у вигляді позики Товариством з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», затвердженими наказом директора ТОВ «ВЕЛЛФІН» № 2-1 від 27 жовтня 2015 року. Відповідно до пунктів 4.1,4.2 Правил, відповідач [PERSON] оформив електронну Заявку для отримання позики, шляхом заповнення всіх обов`язкових полів Заявки . На підставі заповненої відповідачем заявки, 27.02.2016 року між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір позики № 16436, невід`ємною частиною якого є Правила. Згідно з п. 1.1, 1.3 Договору позики ТОВ «ВЕЛЛФІН» надаввідповідачу в позику грошові кошти в сумі 550 грн. на умовах строковості, зворотності, платності. Позика надана строком на 7 днів. Відповідачзобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою в розмірі 1,9 % від суми позики, але не менше ніж 50 грн. за перший день користування позикою, 1,9 % від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, 3,8% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п. 1.2 договору. Реєстрація відповідача на сайті позивача, подання ним заповненої заявки на отримання позики, підтвердження позивачем заявки на отримання позики у передбачений п. 4.9 Правил спосіб, вчинення відповідних дій щодо отримання позики, свідчить про те, що відповідач був ознайомлений з усіма істотними умовами отримання позики, а Договір позики було укладено та підписано в електронній формі, що у відповідності чинного законодавства вважається таким, що прирівнюється до договору у письмовій формі. Відповідач [PERSON] не виконав свої зобов`язання за договором позики, внаслідок чого в нього виникла заборгованість, яка станом на 28.02.2019 року становить 22474 грн. 55 коп. та складається з заборгованості з основного боргу 550 грн. 53 коп., заборгованості за відсотками 21324 грн.55 коп. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає встановленим та доведеним, що відповідач порушив умови укладеного договору позики, оскільки не виконав свого зобов`язання щодо повернення позики та сплати процентів у встановлений договором строк, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за договором позики, стягнення якої позивач має право вимагати в судовому порядку. Розмір заборгованості за договором позики та процентів підтверджується розрахунком, наданим позивачем, який є повним, чітким, узгоджується з умовами договору, відповідачем належними та допустимим доказами не спростований, тому суд вважає його належним та допустимим доказом і бере за основу при винесенні цього рішення. Також суд враховує, що відповідач обґрунтованих заперечень проти позову не надав, в судове засідання не прибув і жодним чином позовні вимоги не спростував. На підставі вищевикладеного, позов слід задовольнити повністю. Згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн.

Outcome: approved