Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просять усунути перешкоди в здійсненні права власності на кквартиру шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою №37 в будинку №5 по вулиці Руденка в м. Бердянськ Запорізької області. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником вказаного квартири на підставі договору купівлі-продажу квартири від 03.02.2017 року. Відповідно до п.4.4 зазначеного договору купівлі-продажу відповідач у справі, в особі представника за довіреністю [PERSON], зобовязався знятися з реєстраційного обліку в проданій квартирі у термін до 09.02.2017 року, але до теперішнього часу своє зобовязання не виконав. Ця обставина порушує її право як власника на свій розсуд володіти, користуватись та розпоряджатися належним їй майном. Особистих речей та майна відповідача в квартирі немає. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином(а.с.37). Причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подав, заперечень проти позову не надав. Представник третьої особи - виконавчого комітету Бердянської міської ради в судове засідання не зявився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав заяву про розгляд справи без його участі (а.с.27). Суд на підставі ст.ст.169, 224-226 ЦПК України, за згодою позивача, розглядає справу за відсутності відповідача в заочному порядку, на підставі наявних у ній даних та доказів. У звязку з неявкою сторін у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою технічного звукозаписувального засобу не здійснювалось, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд встановив наступне. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. 03.02.2017 року між [PERSON] і представником [PERSON] [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири №37, що розташована в будинку №5 по вулиці Руденка в м. Бердянськ Запорізької області. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №143. Покупець за цим договором ( позивач у справі) набув право власності вказану вище квартиру, що підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний номер 79571680 сформований 03.02.2017 року, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 1163582223104. Продавець звільнив квартиру від власних речей та передав ключі від нею покупцю. Відповідно до п.4.4. договору купівлі-продажу він також зобовязалися знятися з реєстраційного обліку в квартирі до 09.02.2017 року, але до теперішнього часу своє зобовязання не виконав. Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року №75/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частина 2 статті передбачає, що на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що відповідач, який є колишнім власником квартири, не є членом сімї теперішнього власника квартири. Отже, відповідно до положень статті 391 ЦК України позивач як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права володіння, користування та розпорядження своїм майном, оскільки відповідач добровільно не знявся з реєстрації місця проживання в цій квартирі, як це було встановлено п. 4.4. договору купівлі продажу. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з\~\~реєстрації\~\~місця\~\~проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи,\~запиту органу реєстрації за новим\~місцем\~проживання\~особи, остаточного\~рішення\~суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням визнання\~\~особи\~\~безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved