Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], посилаючись на те, що позивачу на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстрований колишній чоловік позивача, який за зазначеною адресою не проживає більше одного року. Факт реєстрації відповідача у спірній квартирі створює позивачу перешкоду у реалізації її прав користування та розпорядження належним йому майном. Тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за вказаною адресою. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримали, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. З урахуванням положень ст. ст. 169, 224 ЦПК України та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування квартири від 10 березня 2000 року /а.с.6/. Крім позивача у квартирі за вказаною адресою з 22 жовтня 1996 року також зареєстрований її колишній чоловік [PERSON], [INFO] /а.с.19/. Як вбачається з актів ОСББ від 03 квітня 2015 року та від 28 вересня 2015 року, складеного у присутності сусідів, [PERSON] не проживає за місцем реєстрації 30 серпня 2014 року /а.с.9,10/. Крім того, свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що відповідач не проживає у квартирі позивача з серпня 2014 року. Отже, позивач, відповідно до ст.10 ЦПК України, довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст.57-59 ЦПК України, зазначені обставини, того, що у квартирі за адресою : [ADDRESS], відповідач не проживає більше дванадцяти місяців, а лише зареєстрований в ньому. В звязку з тим, що відповідач зареєстрований у спірному будинку, позивач не має можливості реалізувати своє право на розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки позивач є власником житла, а відповідач був зареєстрований у квартирі як член його сім'ї, до даних правовідносин підлягають застосуванню норми ст.405 ЦК України. Так, у відповідності до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право користування ним при його відсутності без поважних причин понад один рік. Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі за вищезазначеною адресою. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 487грн. 20 коп., тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача користь позивача.

Outcome: approved