Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, посилаючись на те, що шлюбні відносини між ними не склались відразу після реєстрації шлюбу. Це стало причиною припинення шлюбних відносин з 10 вересня 2014року, вважає, що сімя їх розпалася, миритися з відповідачем не бажає, а тому просить шлюб розірвати, залишити дитину проживати з ним. У судове засідання позивач не зявився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав, на розірванні шлюбу наполягає, не заперечує, щоб дитина після розірвання шлюбу залишалась з матірю. Відповідач також у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву в якій просить справу розглянути за її відсутності, позов визнає, також просить залишити дитину з нею. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини подружнього життя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 листопада 2010 року, від якого мають малолітнього сина [PERSON], 06 червня 2011р.н., що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.4) та свідоцтвом про народження дитини (а.с.7). Сімейне життя у сторін не склалось відразу після реєстрації шлюбу. Ці обставини призвели до того, що сторони 10 вересня 2014 року остаточно припинили шлюбно-сімейні відносини, подружніх стосунків не підтримують, шлюб носить формальний характер. З метою збереження сімї судом надавався сторонам строк для примирення, проте таке не відбулося, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, сторони узгодили місце проживання дитини. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007року №11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припинення шлюбу, суд вирішує справу по суті. Відповідно до ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, а тому примушувати позивача до спільного проживання з відповідачем суд вважає недоцільним. За таких обставин, суд вважає, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За взаємною згодою сторін після розірвання шлюбу дитина залишається жити з матірю. Сторонам розясняється, що відповідно до вимог ч.ч.1,2,3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а тому після розірвання шлюбу відповідачу за її заявою слід залишити прізвище ЮЗИК. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються за згодою позивача на нього. На підставі ст.ст.105,110,112,113,115 СК України,

Outcome: approved