Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Відповідач по справі є його зятем та зареєстрований в будинку, але фактично в ньому не проживає з вересня 2002 року, у зв'язку з чим просить визнати його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Відповідач до судового засідання не з'явився з невідомих суду підстав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Свідок [PERSON] суду пояснила, з позивачем [PERSON] знайома близько 11 років. Позивач разом із дружиною проживає по сусідству за адресою: [ADDRESS]. Зі слів позивача та його дружини знає, що відповідач є їх зятем, але у вищевказаному будинку він не проживає і ніколи його не бачила. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивача знає, оскільки має намір купити у нього будинок за адресою: [ADDRESS]. Неодноразово оглядала будинок [PERSON], але відповідача ніколи там не бачила. Вислухавши позивача, свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності зі статтею 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається свої майном на власний розсуд. Згідно зі статтею 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. З матеріалів справи вбачається, що позивачу на підставі договору - купівлі продажу належить будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с.7-8). В зазначеному будинку окрім позивача зареєстрований відповідач [PERSON], 1973 року народження. В судовому засіданні встановлено, що відповідач за вказаною адресою не проживає з вересня 2002 року, власних речей не зберігає, обов'язки з утримання житла не виконує що підтверджується актом вуличного комітету від 12.09.2016 року (а.с.10) Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК Українипідставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частини 4 статті 9 ЖК Україниніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст.ст. 156, 160 ЖК Україничлени сім'ї власника повинні приймати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і при домової території, проведенню ремонту, оплаті комунальних послуг. Підстави позбавлення члена сім'ї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням вимог ст. 405 ЦК України, за якими члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд, оцінивши представлені в силу ст. 60 ЦПК України докази, законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.156 ЖК України,ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved