Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] звернувся до Оріхівського районного суду Запорізької області з позовом, в якому просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після дружини, [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовуються, зокрема, тим, що позивач є спадкоємцем [PERSON] за законом, спадщину прийняв у встановленому законом порядку, однак в нотаріальному порядку не може оформити свої спадкові права, оскільки йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через ненадання ним правовстановлюючих документів на спірний будинок. Інші спадкоємці за законом - діти померлої [PERSON] , 1979 року народження, [PERSON] , 1982 року народження, та [PERSON] , 1994 року народження, від спадщини відмовились, а мати померлої [PERSON] , 1938 року народження, спадщину не прийняла. Ухвалою від 01.04.2020 року було відкрито провадження у справі, та вирішено про її розгляд в порядку загального позовного провадження. В порядку підготовки справи до розгляду по суті з Запорізького обласного державного нотаріального архіву була витребувана копія спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] (номер у Спадковому реєстрі - 60712496). Крім того, позивач надав додаткові докази на підтвердження існування обєкту спадкування, його вартості, земельної ділянки, на якій він розташований, тощо. Від відповідача до закінчення підготовчого провадження надійшла письмова заява про визнання позову. Приватний нотаріус Демидьонок О.М., які позивач вважав за необхідне залучити до участі у справі, такої участі не брала через припинення нотаріальної діяльності та передачу всіх проваджень до Запорізького обласного державного нотаріального архіву. В підготовче судове засідання сторони не з`явились, подавши письмові заяви про його проведення без їх участі. Фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З урахуванням надходження від відповідача письмової заяви про визнання позову, а також з огляду на достатність зібраних у справі доказів, суд вважав за можливе ухвалити рішення по суті справи в порядку ст. ст. 200, 206 ЦПК України, тобто у підготовчому провадженні. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з огляду на таке. Позивач [PERSON] та [PERSON] з 30.12.1981 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Новояковлівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області 30.12.1981 року. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Оріхівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 29.12.2016 року. У зв`язку із смертю [PERSON] відкрилась спадщина у складі майна, яке належало їй за життя на праві власності. Заповіту [PERSON] не складала. Позивач, як спадкоємець першої черги за законом, прийняв спадщину після своєї дружини шляхом подання 29.01.2017 року відповідної заяви до приватного нотаріуса Оріхівського районного нотаріального округу Демидьонок О.М., на підставі чого була заведена спадкова справа № 68/2017. Інші спадкоємці [PERSON] за законом - діти померлої [PERSON] , 1979 року народження, [PERSON] , 1982 року народження, та [PERSON] , 1994 року народження, від спадщини відмовились шляхом подання приватному нотаріусу Демидьонок О.М. відповідних заяв. Ще один спадкоємець [PERSON] за законом, її мати [PERSON] , 1938 року народження, станом на день смерті спадкодавця з нею проживала, заяву про прийняття спадщини не подала, у зв`язку з цим є такою, що не прийняла спадщину. Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем майна [PERSON] , який прийняв спадщину. За життя [PERSON] позивач проживав разом з нею у житловому будинку за адресою [ADDRESS] , який вважався таким, що належить на праві власності [PERSON] 06.08.2018 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Демидьонок О.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину щодо вказаного будинку, однак отримав відмову, мотивовану ненаданням правовстановлюючих документів та технічного паспорту на цей будинок. Однак ще 30.07.2018 року Комунальним підприємством «Імпульс» Пологівської райради був виготовлений технічний паспорт на спірний житловий будинок, відповідно якого він побудований у 1968 році та складається з житлового будинку літ. «А», тамбуру літ. «а», котельні літ. «Б», літньої кухні літ. «В», господарських будівель літ. «Г», «Д», «Е», убиральні літ. «Ж», погрібу з входом літ. «П-г», паркану № 1, воріт із хвірткою № 2. Спірний будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0840 га з кадастровим номером 2323986600:06:001:0010 з цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», який належав [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗП № 032908, виданого 12.10.2001 року. Відповідно до Довідки від 31.07.2020 року № 154/02-15, виданої Комишуваською селищною радою Оріхівського району Запорізької області, станом на час її видачі відповідно до записів погосподарського обліку № 14-0140-1 погосподарської книги № 14-2 житловий будинок адресою [ADDRESS] , обліковується за [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК). При цьому потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини. Відповідно до ч.2. ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.3 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Станом на час придбання спадкодавцем нерухомого майна - житлового будинку були чинними Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, а також Перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджені заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року. Зазначені нормативні акти передбачали обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов`язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві. Таким чином, згідно з матеріалами справи спадкодавець набув спірний житловий будинок у власність відповідно до законодавства, чинного на момент придбання цього нерухомого майна, у зв`язку з чим воно може виступати об`єктом спадкування. При цьому суд виходить з того, що факт внесення [PERSON] до погосподарського обліку щодо спірного будинку станом на час розгляду справи не спростовує того факту, що за життя [PERSON] цей будинок обліковувався за нею як за власником земельної ділянки, на якій він розташований. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом, спадщину прийняв в порядку ст. 1268 ЦК України, інші спадкоємці спадщину не прийняли, що ніким не оспорюється, однак через відсутність правовстановлюючих документів позивач не може в позасудовому порядку оформити право власності в порядку спадкування, що саме по собі не може бути підставою для відмови у захисті права. За таких обставин позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст.ст.392, 1258, 1261, 1268, 1275, 1297 Цивільного кодексу України, Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджених заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року,

Outcome: approved