Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

У вересні 2016 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину і утримання дружини. Заявник вказала, що перебуває з відповідачем у шлюбі з 17 жовтня 2015 р., внаслідок якого мають неповнолітню дитину, 2016 р. н., але коштів на її утримання та на утримання дружини відповідач у добровільному порядку не надає, а тому, посилаючись на ст. ст. 180-183 Сімейного кодексу України, вимагає стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття. Крім цього, позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому просить суд стягнути аліменти на власне утримання у сумі 800 гривень щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. У судовому засіданні [PERSON] підтримала позов повністю, посилаючись на обставини, викладені у заяві. Відповідач [PERSON] у суді 29.09.2016 р. визнав позов у частині стягнення аліментів на утримання дитини повністю. Наслідки такої процесуальної дії, передбачені ст. ст. 130, 174 ЦПК України, тобто ухвалення рішення про задоволення позову, йому розяснені. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дружини, то відповідач не визнав їх повністю, бо вважає себе неспроможним сплачувати такі кошти через відсутність достатнього заробітку. Оповіщений у встановленому порядку про час і місце розгляду справи відповідач у наступне судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши згадані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: оглянувши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю із таких підстав. Як вбачається із наданих сторонами доказів, вони з 17 жовтня 2015 р. перебувають у шлюбі, внаслідок якого мають неповнолітню дитину: [PERSON], 20.03.2016 р. н. За довідкою виконавчого комітету Новомиргородської міської ради Новомиргородського району Кіровоградської області неповнолітній перебуває на утриманні позивача. Згідно довідки Комунального закладу «Новомиргородський центр первинної медико-санітарної допомоги» неповнолітній хворіє, перебуває на «Д» обліку. Відповідно вимогам Сімейного кодексу України: ч. 2 ст. 84 дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. ч. 4 ст. 84 право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. ст. 180 батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; ч. 3 ст. 181 за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; ч. 1 ст. 183 частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. ч. 1 ст. 192 розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У судовому засіданні безспірно встановлено, що відповідач за час спільного проживання не надає матеріальну допомогу на утримання дитини та дружини, у звязку з чим з нього необхідно стягнути аліменти в примусовому порядку в обумовленому судом розмірі. Відповідно до положень ЦПК України: ч. 4 ст. 130 при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 зазначеного Кодексу; ч. 4 ст. 174 у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову у частині стягнення аліментів на утримання дитини не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд також відкидає заперечення відповідача з приводу неможливості стягнення аліментів на утримання дружини у зазначеному позивачем розмірі. Так, 29.09.2016 р. суд задовольнив клопотання відповідача про надання йому можливості подати письмові докази з приводу розміру одержуваних доходів. Проте у наступне судове засідання відповідач не зявився, письмових доказів на підтвердження власних заперечень проти позову не подав. У даному випадку при визначенні розміру аліментів на утримання заявника суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) відсутність у платника аліментів іншої дитини, непрацездатних батьків; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 Сімейного кодексу України). Тому суд вважає за доцільне стягнути кошти на утримання дружини у зазначеному нею розмірі щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Суд також прийшов до висновку, що відповідно до вимог ст. 4 Закону України Про судовий збір, ст. ст. 79-80, 88 ЦПК України судовий збір у сумі 551,20 грн., від сплати якого позивач була звільнена у встановленому законом порядку, підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Ураховуючи наведене, на підставі ст. ст. 84, 180-183, 191-192 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved