Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

У вересні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, що був уточнений, до [PERSON], [PERSON], [PERSON], у якому просить визнати за [PERSON], право власності на 452/1000 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після померлої 15.10.2013 року [PERSON]: що складаються з приміщень: 12-кухні пл. 13,8 кв. м., 13 - житлової кімнати пл. 17,7 кв. м., 15 - коридору пл. 4,7 кв. м., 16 - житлової кімнати пл. 8,4 кв. м., 17 - житлової кімнати пл. 22,9 кв. м., 452/1000 частин приміщень загального користування: коридорів загального користування 1; 3. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідачі у судове засідання не зявились, сповіщались належним чином, причини неявки не повідомили. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 15 жовтня 2013 року померла [PERSON], про що 15.10.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції було зроблено відповідний актовий запис № 1000. Після себе [PERSON] залишила заповіт, посвідчений 26 листопада 2009 року державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстровий № 3-3772, згідно якого вона заповіла [PERSON] належну їй на праві приватної власності частину квартири [ADDRESS], загальною площею 77, 36 кв.м. Після смерті [PERSON] позивачка у встановлений ст.ст. 1269, 1270 ЦК України шестимісячний строк особисто подала до Другої одеської державної нотаріальної контори заяву про прийняття після неї спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину у вигляді частини квартири [ADDRESS]. Але 24 червня 2014 року державний нотаріус Другої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] винесла постанову, якою відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищеназване нерухоме майно, мотивуючи свою відмову тим, що правовстановлюючі документи про належність майна померлій на частину квартири [ADDRESS] не співпадають з даними КП «БТІ» ОМР від 28.04.2014 року за № 2467-11/405. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 17 травня 1994 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів, [PERSON] належить на праві приватної власності 531/1000 частин квартири [ADDRESS], що складають 77, 36 кв.м. її загальної площі. Саме такі відомості були внесені 23.06.1994 року в реєстраційну книгу 9 пр, стор 65 КП «БТІ» ОМР.? Але 01.06.1994 р. КП «БІТ» ОМР помилково внесло запис до Реєстраційної книги 9 пр, стор. 64, про належність [PERSON] 336/1000 вищезазначеної квартири. Зазначений неправильний запис був викликаний арифметичною помилкою при розрахунку інженером КП «БТІ» ОМР часток співвласників квартири. Помилковість даного запису підтверджується ще тим, що правильний запис в Реєстраційній книзі 9 пр, стор. 65 був зроблений пізніше - 23.06.1994 року. До суду надійшов розрахунок часток по спірній квартирі, складений ТОВ «ОДЕСА [PERSON]», згідно якого частка спірної квартири, що належить [PERSON] (померла) на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради від 17.05.1994 р. за № 11-2655, є власником 531/1000 частини квартири [ADDRESS]. У фактичному користуванні [PERSON] знаходиться: 12-кухня пл. 13,8 кв.м., 13 - житлова кімната пл. 17,7 кв. м., 15 - коридор пл. 4,7 кв. м., 16 - житлова кімната пл. 8, 4 кв.м., 17 - житлова кімната пл. 22, 9 кв. м., 452/1000 частин приміщень загального користування: коридорів загального користування 1; 3, що складає 452/1000 частини квартири [ADDRESS]. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 16.7 Постанови № 7 Пленуму ВСУ від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. З ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Отже, внаслідок помилкового внесення 01.06.1994 р. КП «БТІ» ОМР запису щодо належної позивачці частини в квартирі [ADDRESS], у [PERSON], як спадкоємця [PERSON], виник спір з іншими співвласниками квартири щодо цієї частини. Таким чином, на підставі наведеного суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON]

Outcome: approved