Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із заявою про встановлення факту постійного проживання із [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] на час відкриття спадщини. В обґрунтування своєї заяви [PERSON] посилається на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] , якій належала 1/3 частина квартири [ADDRESS] . Інші 2/3 частин належить заявнику. Єдиним спадкоємцем [PERSON] є він, який прийняв спадщину згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК, оскільки постійно проживав разом зі спадкодавцем за указаною адресою з 1957 року до самої смерті матері. У лютому 2020 року заявник звернувся до Першої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири. Постановою державного нотаріуса від 12 березня 2020 року заявнику відмовлено у видачу свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутній будь-який факт прийняття спадщини, а отже він вважається таким, що не прийняв її (а.с.1-4). Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 березня 2020 року справа за указаною заявою була передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.28). Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2020 року було відкрито провадження у цивільній справі за заявою [PERSON] , заінтересована особа Перша дніпровська державна нотаріальна контора про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.29). Заявник вимоги, викладені у заяві підтримав та просив задовольнити, подавши про це відповідну заяву (а.с.35) Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, розглянувши подані заявником матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, дійшов до таких висновків. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що заявник [PERSON] є сином [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається з 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Інші 2/3 частини указаної квартири належать заявнику на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 липня 1993 року, а також свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 березня 1998 року (а.с.6-7). У лютому 2020 року заявник звернувся до Першої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири (а.с.10). Постановою державного нотаріуса від 12 березня 2020 року заявнику відмовлено у видачу свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутній будь-який факт прийняття спадщини, а отже він вважається таким, що не прийняв її (а.с.13). Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем заявник зазначає, що встановлення юридичного факту йому необхідно для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] . Згідно із паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданого 12 серпня 1996 року, [PERSON] з 19 травня 1997 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Відповідно до довідки № 2555 від 28 серпня 2008 року, виданої КЖЕП, [PERSON] проживає разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). Факт проживання заявника за вищезазначеною адресою також підтверджується актами, що складені сусідами [PERSON] (а.с.15-23). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст.\~293\~ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст.\~315\~ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 1 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про встановлення\~фактів,\~що мають\~юридичне значення»\~від 31\~березня 1995\~року \~ \~№ 5 в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Відповідно до ч. 3 ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Пунктом 21 постанови Пленуму\~ВСУ від\~30\~травня 2008\~року №\~7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» передбачено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3\~СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. За змістом абзацу першого п. 23 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування»\~№ 7\~від 30\~травня 2008 року якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Пунктом 3.21. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. Пунктом 3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України також передбачено, що в разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказав на те, що щодо визнання особи такою, що прийняла спадщину, зокрема, в спорах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати таке. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст.\~29\~ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. \~Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи. Згідно ч. 3 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно Конституції України та Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» особи, що мешкають в Україні не зобов`язані постійно проживати в місці своєї реєстрації, отже обставина (факт) спільного проживання спадкодавця та спадкоємців підлягає доведенню належними способами та засобами. Оцінюючи усі докази які було досліджені судом у ході судового засідання в їх сукупності, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості даної заяви, у зв`язку з чим вважає за можливе задовольнити її у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved