Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просила стягнути з відповідача на її користь суму відсотків за договором позики в розмірі 10565922,26 грн. та інфляційне збільшення суми боргу згідно з договором позики в розмірі 3583247,75 грн. В обґрунтування позову зазначила, що за рішенням суду від 02.09.2008 з відповідача на її користь стягнуто суму заборгованості за договором позики та штрафні санкції у вигляді відсотків. У зв'язку із невиконанням вказаного рішення суду позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про стягнення процентів за договором позики та суми з урахуванням встановленого індексу інфляції, який рішенням суду від 13.02.2013 юуло задоволено. На даний час відповідач продовжує не сплачувати борг та проценти за договором позики, а тому позивач була змушена знов звернутися до суду з позовом про стягнення відсотків за договором позики та інфляційного збільшення суми боргу. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій також зазначив, що проти заочного порядку розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час, місце судового засідання була належним чином повідомлена, незалежно від причин, суд розглядає справу за наявністю у справі доказів у відсутність відповідача. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Оголосивши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02.09.2008 у справі № 2-2291/08 з відповідача на користь позивача стягнуто 3386905,40 грн. заборгованості. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13.02.2013 у справі № 2-595/12 з відповідача на користь позивача стягнуто суму боргу за договором позики в розмірі 3995000 грн. та відсотків за договором позики в розмірі 3926547,95 грн. З метою виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 13.02.2013 у справі № 2-595/12 судом 22.05.2013 було видано виконавчий лист. Постановою державного виконавця від 07.09.2015 вказаний виконавчий лист повернуто стягувачу. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13.02.2013 у справі № 2-595/12 встановлено, що 22.03.2007 між сторонами було укладено договір позики, на підтвердження укладення якого та його умов було складено розписку, яка містить підписи відповідача. Зі змісту розписки вбачається, що відповідач отримала у позивача у борг грошові кошти в сумі 500000 доларів США та зобов'язувалася щомісяця сплачувати 2,2 % від загальної суми, при цьому брала на себе зобов'язання за першою вимогою повернути всю суму позики та відсотки за кожен день користування коштами. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з положеннями ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За приписами ч. 3 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України викладеного у постанові від 23.09.2015 по справі № 6-1206цс15, який відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України, виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Виходячи із процентної ставки, встановленої договором позики у розмірі 2,2 % в місяць від загальної суми позики у розмірі 500000 доларів США за період прострочення з 05.09.2013 по 05.09.2016 складає 396723,29 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 05.09.2016 складало 10565922,26 грн. З урахуванням суми боргу встановленої рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13.02.2013 у розмірі 3995000 грн. інфляційне збільшення суми боргу за цей же період складає 3583247,75 грн. Враховуючи те, що відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконує, то суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з нього на користь позивача відсотків за договором позики та інфляційного збільшення суми боргу. За правилами ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача сплачену ним суму судового збору в розмірі 6890 грн. На підставі ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 61, 88, 169, 209, 212-215, 224 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved