Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

У березні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з цивільним позовом, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 08.07.2016 року, поставлено питання про: - стягнення з Державного вищого навчального закладу «Київський національний університет імені Вадима Гетьмана» (надалі - Університет імені В.Гетьмана) на користь позивача заборгованість по виплаті стипендії у розмірі 44181,00 грн.; - стягнення з Університету імені В.Гетьмана на користь позивача індексацію на стипендію в розмірі 6074,08 грн. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що він є студентом Університету імені В.Гетьмана з 01.09.2012 року за державним замовленням. Батько позивача - [PERSON] мав стаж роботи під землею більше 19 років станом на час вступу позивача до вишу. У зв'язку з цим позивач має право на отримання стипендії у розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, відповідно до Закону «Про підвищення престижності шахтарської праці». Проте, з 01.09.2012 року по 01.01.2014 року позивач отримував щомісячну державну стипендію на загальних підставах, а з 01.02.2014 року по 30.06.2016 року стипендію не отримував взагалі. За таких обставин, враховуючи вимоги Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та Закон України «Про індексацію грошових доходів населення», позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по виплаті стипендії в сумі 44181,00 грн. та індексацію в сумі 6074,08 грн. У судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали з підстав, викладених в ньому, просили задовольнити позовні вимоги повністю з урахуванням уточнених вимог від 08.07.2016 року. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі посилаючись на те, що при призначенні стипендії Університет імені В.Гетьмана керується Порядком призначення і виплати стипендій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2004 року №882, а тому правові підстави для здійснення перерахунку стипендії відсутні. Крім того, представник відповідача вказував на помилки у розрахунку розміру індексації стипендії, наданого позивачем. А також, вказував на необхідність застосування строку позовної давності до вимог про перерахунок стипендії за період з вересня 2012 року по лютий 2013 року згідно положень ст.ст.257,258, 268 ЦК України. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та відповідні ним правові наслідки. Судом установлено, і це не заперечувалося сторонами, що [PERSON] з 01.09.2012 року було зараховано студентом 1 курсу Університету імені В.Гетьмана на юридичний факультет за спеціальністю «Правознавство» денної форми навчання. Термін закінчення навчання - 30.06.2016 року. [PERSON]народився [INFO]. У свідоцтві про народження серії [NUMBER], виданому Волильською сільською Радою Сихівського району Львівської області 01.06.1995 року, батьком позивача зазначений [PERSON], а матір'ю - [PERSON]. Згідно з довідкою ДП «Львіввугілля» за вих. №11.1-221 від 07.06.2012 року, [PERSON] працював на ДВАТ Шахта «Бендюзька ДП «Львіввугілля» підземним електрослюсарем 4-го розряду. Стаж його роботи на підземних роботах з повним робочим днем під землею станом на 06.06.2012 року складає 19 років, що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] Відповідно до довідки про доходи [PERSON], виданої Університетом імені В.Гетьманавід 14.03.2016 №198, студенту [PERSON] було виплачено стипендію за період вересень 2012 року - січень 2014 року в розмірі 12410,00 грн. Відповідач, здійснюючи нарахування стипендії, керувався Порядком призначення і виплати стипендій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2004 року №882. Встановивши зазначені обставини справи, перевіривши розрахунок невиплаченої суми стипендії, наданий стороною позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить частково задовольнити з таких підстав. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» від 02.09.2008 №345-VI шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Законами України про Державний бюджет України на 2012-2016 роки визначено рівень прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який змінювався протягом періоду вересня 2012 року з 1102,00 грн. до 1450,00 грн. у червні 2016 року. Згідно з статтею 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» стипендія підлягає індексації. При цьому, Порядок призначення і виплати стипендій, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2004 року №882 є підзаконним нормативно-правовим актом, який не може бути застосований до спірних правовідносин, оскільки пізніше прийнятим Законом України «Про підвищення престижності шахтарської праці», який має вищу юридичну силу, встановлено інший, більш високий рівень стипендій для категорії студентів з числа дітей шахтарів. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачеві, як сину шахтаря зі стажем роботи під землею понад 15 років, з початку навчання (вересень 2012 року) повинна була призначена стипендія в розмірі встановленого прожиткового мінімуму для працездатних осіб, проте виплачувалася стипендія на загальних підставах, тобто була нижчою за рівень прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, вирішуючи питання про стягнення недоплаченої суми стипендії, суд враховує, що позовна давність становить три роки згідно ст.. 257 ЦК України. Статтею 260 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Згідно ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач заявив про сплив позовної давності за вимогами про перерахунок стипендії з вересня 2012 року по лютий 2013 року. Таким чином, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові про перерахунок стипендії належної до виплати позивачеві з вересня 2012 року по лютий 2013 року, що становить понад три роки з часу звернення до суду (березень 2016 року). Отже, загальна сума не донарахованої стипендії [PERSON] за період з березня 2013 року по червень 2016 року, яка підлягає стягненню з відповідача з урахуванням щомісячних профвнесків (утримання), проведених виплат (виплачено за період березень 2013 року - червень 2016 року всього: 8030,00 грн.) та індексації, становить 31371,50 грн. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 59 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Outcome: partial