Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Державної казначейської служби України (далі ДКСУ) про відшкодування майнової та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтував тим, що патрульний поліцейський батальйону патрульної поліції в м. Кременчуці Степанов Д.С. 23 січня 2018 року протиправно затримав його, застосував кайданки та проти його волі доставив у Кременчуцький обласний наркологічний диспансер. Тим часом інспектор роти № 2 [PERSON] незаконно затримав належний позивачу автомобіль і за допомогою евакуатора перемістив його на спеціальний майданчик, хоча підстав для таких заходів не існувало. [PERSON] пояснив, що в результаті неправомірних дій поліцейських йому було завдано майнову шкоду, яка полягала у збитках на суму 1 169,00 грн., сплачених за послуги евакуатора та за зберігання автомобіля на спеціальному майданчику. Незаконне затримання, безпідставне та непропорційне втручання поліцейських у право на мирне володіння майном завдало йому моральної шкоди, яка полягала у сильних душевних стражданнях від несправедливого на принизливого поводження. Незаконні дії поліцейських викликали необхідність вживати додаткові зусилля, щоб довести свою невинуватість. [PERSON] стверджував, що боляче переживав зазначені події тривалий час, тому оцінив завдану моральну шкоду у 50 000,00 грн., які мають бути стягнуті з Державного бюджету України шляхом списання відповідачем у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку на його користь. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] . позов підтримав повністю із зазначених підстав. Відповідач позов не визнав. Представник ДКСУ [PERSON] суду пояснила, що протиправність дій поліцейських не встановлена ні службовим розслідуванням, ні вироком суду у кримінальному провадженні, ні рішенням суду в адміністративній справі. Факт завдання позивачу моральної шкоди та її розмір ДКСУ вважала недоведеним (відзив, а.с. 89-92). Залучені до участі у справі як треті особи співробітники УПП у м. Кременчуці Степанов [PERSON] . [PERSON] ., [PERSON] А.О [PERSON] , Якименко А [PERSON] , Деркач [PERSON] , в судове засідання не з`явилися, справу просили розглянути без їхньої участі з врахуванням пояснень, наданих ними письмово (а.с. 42-55, 68-83). Поліцейські спиралися на те, що позивач не надав доказів на підтвердження факту визнання уповноваженим органом їх дій незаконними. На їхню думку, суд у цивільному провадженні не може робити висновки щодо неправомірності чи протиправності дій або бездіяльності органів державної влади стосовно складання протоколу про адміністративне правопорушення. Посилання позивача на завдання йому моральної шкоди просили не брати до уваги, оскільки належних доказів наявності такої шкоди суду не надано. Провадження у справі було відкрито ухвалою судді від 24 вересня 2018 року (а.с. 35). Підготовче провадження у справі було закрито 25 лютого 2019 року (а.с. 135). Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, суд встановив такі фактичні обставини справи: 23 січня 2018 року інспектор роти № 2 батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Степанов Д.С. постановою серії БР № 864818 притягнув [PERSON] до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 122 КУпАП за те, що він о 21 годині 30 хвилин по вул. Європейській у м. Кременчуці керував транспортним засобом, у якого не були ввімкненні фари ближнього світла (а.с. 19). О 22 годині 35 хвилин того ж дня інспектор Степанов Д.С. склав відносно [PERSON] протокол серії БР № 170691 про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першої статті 130 КУпАП - керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння (а.с. 11). [PERSON] заперечував сам факт керування ним транспортним засобом; відповідно, не погоджувався ні з постановою про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення пункту 19.1. Правил дорожнього руху України, ні з тим, що перебував за кермом автомобіля під час руху у нетверезому стані. [PERSON] відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, і патрульні поліцейські затримали його, одягли кайданки та доставили в автомобілі патрульної поліції до Кременчуцького обласного наркологічного диспансеру. Протокол про адміністративне затримання позивача поліцейськими не складався. Медичного огляду [PERSON] не пройшов, з наркологічного диспансеру повернувся додому самотужки і з`ясував, що поліцейський Єфремов А.О. затримав належний йому автомобіль ГАЗ-3110 СПГ д.н.з. [NUMBER] та примусово перемістив на спеціальний майданчик (акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, а.с. 28). Автомобіль позивача знаходився там до 29 січня 2018 року включно. За послуги з евакуації автомобіля [PERSON] сплатив 720,00 грн., за зберігання автомобіля 432,00 грн. У подальшому [PERSON] оскаржив постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності та інші дії поліцейських до начальника Управління патрульної поліції у м. Кременчуці та в прокуратуру м. Кременчука. Рішенням начальника УПП Деркача В.В. від 12 березня 2018 року [PERSON] було відмовлено у задоволенні скарги на постанову серії БР № 864818 від 23 січня 2018 року (а.с. 23). Службовим розслідуванням факт порушення службової дисципліни поліцейськими визнано таким, що знайшов своє підтвердження; співробітників УПП притягнуто до дисциплінарної відповідальності (а.с. 26). Перевіркою також встановлено, що [PERSON] було фактично затримано із застосуванням кайданок, хоча протокол про адміністративне затримання поліцейськими не складався (а.с. 24-27). Постановою судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20 квітня 2018 року провадження в адміністративній справі відносно [PERSON] за частиною першою статті 130 КУпАП було закрито в зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення (а.с. 12-13). Постанова набрала законної сили 2 травня 2018 року. Суддя встановив, що ніяких доказів, які б підтверджували факт керування [PERSON] транспортним засобом ГАЗ д.н.з. [NUMBER] , поліцейськими здобуто не було. Відмова особи від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння повинна бути в нерозривному зв`язку з самим фактом керування транспортним засобом в такому стані. Оскільки цей факт не встановлено, то і обов`язку проходити огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння у [PERSON] не виникло, а відмова від проходження огляду не утворила складу адміністративного правопорушення за частиною першою статті 130 КУпАП. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 10 травня 2018 року, яке набрало законної сили 22 травня 2018 року, було задоволено позов [PERSON] та скасовано постанову інспектора роти № 2 Степанова Д.С. від 23 січня 2018 року серії БР № 864818 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною другої статті 122 КУпАП (а.с. 15-20), а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. Зазначені обставини суд оцінює у відповідності до положень статті 82 ЦПК України. Так, згідно частини 2 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частиною 4 статті 82 ЦПК України встановлено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обовязковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, вирішуючи спір, суд виходить із встановлених фактів про те, що [PERSON] 23 січня 2018 року не вчиняв протиправних дій, які б давали законні підстави для притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху . На думку позивача, зазначених обставин достатньо як для висновку про абсолютну неправомірність адміністративного затримання позивача і застосування до нього спеціального засобу обмеження руху, так і для покладення на відповідача відповідальності за ці дії поліцейських у вигляді відшкодування майнової та моральної шкоди на підставі положень частини 6 статті 1176 ЦК України. Основний аргумент заперечень відповідача полягає у тому, що попри негативні для поліцейських результати названих судових проваджень, рішення суду, яке б прямо вирішувало питання про законність дій інспекторів поліції, наразі немає. Спірні правовідносини врегульовані загальними положеннями Цивільного кодексу України про захист цивільних прав та інтересів (глава 3) та загальними положеннями про відшкодування шкоди (параграф 1, глави 82 підрозділу «Недоговірні зобовязання». Застосуванню підлягають також норми спеціального Закону України «Про національну поліцію» та норми Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до частини 6 статті 1176 Цивільного Кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями1167,1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Відповідно до частини 1статті 260 КУпАП у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обовязковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускається адміністративне затримання особи… Згідно статті 267 КУпАП адміністративне затримання як один із заходів забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду. Відповідно до своїх основних повноважень (пункт 9 частини 1 статті 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція… доставляє у випадках і порядку, визначених законом, затриманих осіб, підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення, та осіб, які вчинили адміністративне правопорушення. Застосування поліцейськими спеціальних засобів має відбуватися у відповідності до загальних правил, встановлених у статті 45 ЗУ «Про національну полцію». Так, кайданки та інші засоби обмеження рухомості застосовуються …під час затримання особи (пункт 1 частини 3 статті 45 Закону). Відповідно до положень статті 265-2 КУпАП в разі наявності підстав вважати, що водієм вчинені порушення, передбачені .. частинами першою, другою, третьою і четвертою статті 130 … цього кодексу, працівник уповноваженого підрозділу, що забезпечує безпеку дорожнього руху, тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, що дозволяється виключно у випадку, якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху або транспортний засіб розміщений на місцях, призначених для зупинки, стоянки, безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, в тому числі за допомогою спеціального автомобіля евакуатора. Після тимчасового затримання транспортного засобу працівник відповідного уповноваженого підрозділу національної поліції зобов`язаний надати особі можливість повідомити про тимчасове затримання транспортного засобу та його місце знаходження іншу особу за власним вибором і вжити заходів що повернення автомобіля до місця постійної дислокації … Постановою судді у справі про адміністративне правопорушення та постановою суду в адміністративній справі встановлена відсутність в діях позивача складу адміністративних правопорушень, які слугували підставою для складання протоколу за частиною 1 статті 130 та постанови за частиною 2 статті 122 КУпАП. Отже, законних підстав для адміністративного затримання, застосування кайданок та затримання і евакуації та спеціальний майданчик транспортного засобу позивача не існувало. Всі зазначені дії працівників поліції були неправомірними. Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністью органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень (частина 3 статті 19 Закону України «Про національну поліцію»). Статтею 23 Цивільного кодексу України визначено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Позивач надав суду належні докази, як підтверджують розмір понесених ним витрат за транспортування автомобіля евакуатором та за зберігання його на спеціальному майданчику (квитанції, а.с. 31). З державного бюджету України на користь [PERSON] підлягають стягненню 1 169,00 грн. збитків. Непропорційне і невиправдане втручання в охоронювані законом права позивача на свободу та особисту недоторканість, право на мирне володіння своїм майном завдали позивачу моральних страждань. Вкрай неприємні, психотравмуючі переживання позивача посилювало розуміння безсилля, оскільки поліцейські повністю проігнорували всі його пояснення про те, що він не просто не керував автомобілем, а й про те, що автомобілем неможливо керувати, бо він знаходився у непридатному для цього стані була відсутня рульова колонка. Такі встановлені судом факти як незаконне затримання [PERSON] , його перебування у кайданках протягом приблизно 40 хвилин, примусове транспортування в автомобілі патрульної поліції до наркологічного диспансеру, необхідність вночі самотужки повертатися звідти додому, а потім необхідність вживати додаткові зусилля, щоб повернути неправомірно евакуйований на штрафний майданчик автомобіль і довести свою невинуватість у суді, переконливо і достатньо підтверджують те, що неправомірними діями патрульних поліцейських йому завдано моральну шкоду. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить із положень частини 3 статті 23 ЦК України про те, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд визначає, що поміркованою та достатньою компенсацією моральної шкоди буде грошова сума у 15 000,00 грн., які підлягають стягненню на користь позивача з Державного бюджету України. Позивачем заявлені судові витрати у сумі 4050,00 грн., сплачені ним адвокату за правничу допомогу. Розмір витрат підтверджений ордером адвоката (а.с. 33), детальним описом наданих послуг (а.с. 99) та актом виконаних робіт (а.с. 100). Судовий збір позивач не сплачував у відповідності до пункту 13 частини 1 статті 3 Закону України «Про судовий збір». У разі часткового задоволення позову відповідно до пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Отже, за рахунок Державного бюджету України мають бути компенсовані позивачу судові витрати в сумі 1279,68 грн. На підставі викладеного, відповідно до статей 263-265 ЦПК України,

Outcome: partial