Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

У вересні 2015 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» Славкіної М.А. звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позові позивач вказує, що 24.09.2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № U075, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в сумі 16 600 доларів США зі сплатою 13 % річних з кінцевим терміном повернення 22.09.2017 року. Відповідно до Додаткового договору №3 від 19.05.2009 року підвищено плату за користування кредитними коштами до 17% річних. 18.05.2010 року змінена назва ВАТ «ВіЕйБі Банк» на ПАТ «ВіЕйБі Банк», яке є правонаступником попереднього товариства. Банк виконав умови кредитного договору - надав відповідачу кредит, а останній зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки та комісію у строки та у розмірі, передбачені кредитним договором та додатками до кредитного договору. Факт видачі кредиту підтверджується доданими до позовної заяви меморіальним ордером №12828 від 24.09.2007 року. Пунктом 3.3.3. кредитного договору встановлено, що відповідач зобов'язався щомісячно повертати частини кредитних коштів, згідно з умовами, визначеними п.2.5.1., не пізніше визначеного п.1.3 договору терміну повернути банку всю суму наданих кредитних коштів, сплачувати відсотки за користування кредитними коштами, сплачувати кредит, передбачені п.п.1.4.1, 2.3 кредитного договору, а також на вимогу банку сплачувати можливі штраф та пеню. Відповідно до п.4.5. кредитного договору за несвоєчасне повне чи часткове повернення коштів, за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів позичальник сплачує банку штраф у розмірі 20% від суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів. В позові позивач зазначає, що у порушення норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач має заборгованість в сумі - 703 375,14 грн., яка складається з наступного: кредит - 14 278,82 доларів США; відсотки - 13 756,62 доларів США (всього заборгованість за тілом та відсотками по кредиту складає 28 035,44 доларів США, що за курсом НБУ станом на 28.07.2015 року, складає 617 889,63 гривень); комісії за РО - 4539,66 грн.; штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 80 945,85 грн.. 15.03.2016 року за № 12/2-12265 на адресу суду ПАТ «ВіЕйБі Банк» була направлена змінена позовна заява, відповідно до якої вказано, що 24.09.2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № U075, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в сумі 16 000 доларів США зі сплатою 13 % річних (підвищено до 17 % річних згідно Додаткового договору № 3 від 19.05.2009р.) з кінцевим терміном повернення 22.09.2017 року. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23.04.2012 року було задоволено позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» до [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором № U075 від 24.09.2006 року в розмірі 165 745,82 грн., з них: кредит - 14 278,82 доларів США; відсотки - 5312,60 доларів США, комісія - 2075,10 грн., 7139,19 грн. Незважаючи на рішення суду, зобов'язання за кредитним договором до цього часу не виконано. Станом на 21.08.2015 року загальна сума заборгованості за кредитним договором, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 639 106,53 грн., з них: кредит - 14 278,82 доларів США; відсотки - 13 756,62 доларів США (всього заборгованість за тілом та відсотками по кредиту складає 28 035,44 доларів США, що за курсом НБУ станом на 21.08.2016 року, складає 617889,63 гривень); комісії за РО - 4539,66 грн.; штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 16921,26 грн. (розрахована за 1 рік до дачі подачі позову). Таким чином різниця нестягненої суми заборгованості склала 205 414,07 грн., з них: різниця не стягненої заборгованості по кредиту - 0,00 доларів США; різниця не стягненої заборгованості по відсотках - 8444,02 доларів США; різниця не стягненої заборгованості по комісії за РО - 2464,56 грн.; штраф за несвоєчасне погашення кредиту - 16921,26 грн.. Оскільки відповідач добровільно не виконує взяті на себе зобов'язання, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПАТ«ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором № U075 від 24.09.2007 року в сумі 205414 грн. 07 коп. 18.03.2016 року на адресу суду від представника позивача за довіреністю [PERSON] - [PERSON] надійшло заперечення в якому він вказав, що позовна заява не відповідає вимогам Закону. Позивачем не доведено законність своїх позовних вимог. В обґрунтування своїх позовних вимог Банк добросовісно перерахував пункти Договору та норми ЦК України, і жодним словом не обмовився та не обґрунтував, які ж порушення умов кредитного договору зі сторони [PERSON] спонукали Банк звернутися до суду з даним позовом. Єдиний додаток до позовної заяви, який Банк розцінює як доказ, це розрахунок заборгованості за кредитним договором (далі - Розрахунок), до якого необхідно віднестися критично, оскільки він, як доказ, не відповідає вимогам закону. У зв'язку з порушенням позичальником умов Договору, 27.01.2012 р. Банк направив на ім'я [PERSON] вимогу про дострокове повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та штрафних санкцій. Таким чином Банк скористався своїм правом на дострокове стягнення боргу, як передбачено ч. 2 ст. 1050 ЦК України - в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, чим змінив строк виконання зобов'язань за кредитним договором. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23.04.2012 р., залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 17.07.2012 р., з [PERSON] на погашення боргу по кредитному договору № U075 від 24.09.2007 р. стягнуто грошові кошти в сумі 165 745 грн. 82 коп. Подаючи позов у серпні 2015 року Банк надав розрахунок заборгованості відповідача зроблений за період часу із 25.09.2007 р. по 21.08.2015 р. включно та зазначив загальну суму заборгованості в розмірі 703 375 грн. 14 коп. Виходячи із викладеного Банк має намір два рази стягнути із позичальника одну і ту саму суму боргу за період часу із 25.09.2007 року до моменту подачі вимоги про дострокове виконання зобов'язань за Договором - 27.01.2012 р.. Після вступу в законну силу (17.07.2012 р.) рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23.04.2012 р., Банк продовжував нарахування відсотків за користування кредитними коштами відповідно до умов Договору. Тобто, Банк, скориставшись своїм правом на дострокове стягнення із [PERSON] всієї суми кредитних коштів, відсотків та штрафних санкцій, відмовився від взятих на себе зобов'язань по наданню в користування позичальника кредитних коштів, змінивши при цьому строк дії Договору, однак продовжував нараховувати відсотки поза межами дії кредитного договору. Таким чином, приймаючи до уваги, що Уманським міськрайонним судом Черкаської області 23.04.2012 р. було ухвалено судове рішення про дострокове стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № U075 від 24.09.2007 р., дія цього кредитного договору припинена і Банк не мав законних підстав на нарахування відсотків за користування цим кредитом, а також неустойки, оскільки такі дії Банку поза строком кредитного договору Законом не передбачені. Після вступу в законну силу рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23.04.2012 р. [PERSON] не приступила до його виконання, борг не погасила ні повністю, ні частково. Таким чином перебіг позовної давності для подачі позову розпочався 18 липня 2012 року та закінчився 18 липня 2015 року. Банк звернувся до суду з даним позовом тільки 26 серпня 2015 року, тобто за межами строку позовної давності. В запереченні представник відповідача вказував, що відповідну правову позицію по аналогічним справам висловили Верховний Суд України та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Просить відмовити ПАТ «ВіЕйБі Банк» в задоволенні позову до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Представник позивача Целованська Я.Л. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та зазначила, що відповідач порушила умови кредитного договору та не виконувала свої зобов'язання належним чином, у результаті чого у неї утворилася заборгованість за користування кредитними коштами, тому просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, довірила представляти свої інтереси в суді представнику [PERSON] Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги ПАТ «ВіЕйБі Банк» до [PERSON] не визнав, просив суд відмовити в їх задоволенні, при цьому підтримав надане до суду письмове заперечення від 18.03.2016 року та вказав, що рішенням Уманського міськрайонного суду від 23.04.2012 р., яке вступило в законну силу, з [PERSON] стягнуто всю суму кредиту та інші нарахування. Тобто між нею та Банком кредитні правовідносини припинені. Не зважаючи на це, Банк продовжив нарахування відсотків за користування кредитними коштами, комісії за РО та штрафні санкції, які вже були стягнуті, і за період до подачі даного позову розмір відсотків збільшився та становить на 8 444,02 доларів США, комісія за РО - 2 464 грн. 56 коп., штраф - 16 921 грн. 26 коп., що суперечить вимогам закону. Підтвердженням тому, що Банком у 2012 році було з [PERSON] достроково стягнуто всю суму кредиту, є заява самого Банку, викладена у зміненому позові, де зазначено, що різниця не стягнутої заборгованості по кредиту становить - 0 доларів США. У зв'язку з цим звертає увагу суду на позицію ВССУ, викладену в ухвалах від:25.01.2015 р. - справа № 6-42315св 14. В даній ухвалі ВССУ зазначив, що рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 19.10.2010 р., що набрало законної сили, на користь банку достроково стягнуто з позичальника заборгованість за кредитним договором. Апеляційний суд Миколаївської області це рішення скасував і, у порушення ст. ст. 212-214,316 ЦПК України вказане не врахував, та, вирішуючи спір, виходив із розрахунку заборгованості по кредитному договору, стягнув заборгованість відповідно до позову. Рішення апеляційного суду Миколаївської області ВССУ скасовано. 25.02.2015 р. - справа № 6-40965св14. В даному випадку ВССУ прийшов до висновку: відхиляючи заперечення відповідачів в частині необґрунтованості розрахунку заборгованості місцевий суд не звернув уваги на те, що мало місце дострокове звернення з вимогою про стягнення всієї кредитної заборгованості, а відтак, строк договору закінчився, і між сторонами існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини. Також представник відповідача вказував, що Банк не надав до суду належних доказів обґрунтованості свого позову, оскільки банком було подано два розрахунки заборгованості, які складені в період часу з 25.09.2007 року по 21.08.2015 року. У першому варіанті зазначено, що сума заборгованості [PERSON] складає 703 375 грн. 14 коп., а у другому варіанті - 639 106 грн. 53 коп.Різниця складає - 64 268 грн. 61 коп..Після вступу в законну силу рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23.04.2012 р. [PERSON] не приступила до його виконання, борг не погасила ні повністю, ні частково. Банк неодноразово звертався до Уманського РВ ДВС Уманського МРУЮ із заявами про відкриття виконавчого провадження про примусове стягнення з [PERSON] боргу, однак вони виконані не були із-за відсутності майна у боржника та у зв'язку із несплатою боргу в добровільному порядку, що підтверджується інформацією про виконавче провадження отриманою із електронного реєстру виконавчих проваджень. Ці обставини свідчать, що після 17.07.2012 року переривання строку позовної давності не має. Останній раз Банк з такою заявою звернувся 21.01.2016 р. і 26.01.2016 р. ДВС відкрито виконавче провадження № 49916368, яке також не виконано.Виходячи із викладеного - перебіг позовної давності для подачі позову розпочався 18липня 2012 року та закінчився 18 липня 2015 року. Банк звернувся до суду з даним позовом тільки 26 серпня 2015 року, тобто за межами строку позовної давності. Відповідну правову позицію по аналогічним справам висловили Верховний Суд України та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ. На цій підставі просив суд застосувати наслідки порушення позивачем строків позовної давності. Беручи до уваги пояснення представника позивача, беручи до уваги процесуальну позицію представника відповідача, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] уклала кредитний договір № U075 від 24.09.2007 року з ВАТ «ВіЕйБі Банк» за умовами якого отримала кредит у розмірі 16600 доларів США зі сплатою 13 % річних з кінцевим терміном повернення 22.09.2017 року (а.с. 86-93). Додатковим договором №3 від 19.05.2009 року змінено розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, яка становить 17% річних (а.с.107). 18.05.2010 року змінена назва ВАТ «ВіЕйБі Банк» на ПАТ «ВіЕйБі Банк», яке є правонаступником попереднього товариства. Факт видачі кредиту підтверджується доданими до позовної заяви меморіальним ордером №12828 від 24.09.2007 року (а.с.117). Пунктом 3.3.3. кредитного договору встановлено, що відповідач зобов'язався щомісячно повертати частини кредитних коштів, згідно з умовами, визначеними п.2.5.1., не пізніше визначеного п.1 договору терміну повернути банку всю суму наданих кредитних коштів, сплачувати відсотки за користування кредитними коштами, сплачувати кредит, передбачені п.п.1.4.1, 2.3 кредитного договору, а також на вимогу банку сплачувати можливі штраф та пеню. Відповідно до п.4.5. кредитного договору за несвоєчасне повне чи часткове повернення коштів, за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів позичальник сплачує банку штраф у розмірі 20% від суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23.04.2012 року було задоволено позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» до [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором № U075 від 24.09.2007 року в розмірі 165745,82 грн., з них: кредит - 14278,82 доларів США; відсотки - 5312,60 доларів США, комісія - 2075,10 грн.; 7139,19 грн.- штраф за порушення умов договору. ( а.с.197). 21.08.2015 року позивачем на адресу [PERSON] було направлено вимогу про повернення коштів за користування кредитом, сплату процентів за користування кредитом та штрафу за прострочення виконання зобов'язань за кредитним договором. На підтвердження позовних вимог банком було додано розрахунок заборгованості за кредитним договором № U075 від 24.09.2007 року станом на 21.08.2015р., в якому зазначено, що всього заборгованість за тілом та відсотками по кредиту складає 28 035,44 доларів США, що за курсом НБУ станом на 21.08.2015 року, складає 617 889,63 гривень, заборгованість за комісіями - 85485,51 гривень, у тому числі : кредит - 14 278,82 доларів США; відсотки - 13 756,62 доларів США, комісії за РО - 4539,66 грн.; штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 80 945,85 грн.. Загальна заборгованість по кредитному договору становить 703 375,14 грн. 15.03.2016 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» додано змінену позовну заяву та додано розрахунок заборгованості за кредитним договором № U075 від 24.09.2007 року станом на 21.08.2015р., в якому зазначено, що всього заборгованість за тілом та відсотками по кредиту складає 28 035,59 доларів США, що за курсом НБУ станом на 21.08.2015 року, складає 617 645,61 гривень, заборгованість за комісіями - 21460,92 гривень, у тому числі : кредит - 14 278,82 доларів США; відсотки - 13 756,77 доларів США, комісії за РО - 4539,66 грн.; штраф/пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 16921,26 грн.. Загальна заборгованість по кредитному договору становить 639 106,53 грн. Як вбачається з вищевказаних розрахунків заборгованості наданих позивачем, суми заборгованості за тілом та відсотками по кредиту, а також комісії мають розбіжності. Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір, відповідно до положень частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та у строки, визначені графіком повернення кредиту, та щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також установлено відповідальність за порушення умов кредитного договору. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов'язань. Аналогічні висновки містяться в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ від 15 жовтня 2013 року, від 4 грудня 2013 року, від 25 грудня 2013 року та від 22 січня 2014 року. Як вбачається з матеріалів справи останній платіж [PERSON] здійснила 28.01.2010 року, після чого вона перестала вносити кошти на погашення тіла кредиту та відсотків за користування ним. Тому банк скориставшись своїм правом на дострокове стягнення боргу, як передбачено ч. 2 ст. 1050 ЦК України - в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, чим змінив строк виконання зобов'язань за кредитним договором. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23.04.2012 року було задоволено позов ПАТ «ВіЕйБі Банк» до [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за кредитним договором № U075 від 24.09.2007 року в розмірі 165745,82 грн., з них: кредит - 14278,82 доларів США; відсотки - 5312,60 доларів США, комісія - 2075,10 грн.; 7139,19 грн.- штраф за порушення умов договору. ( а.с.197). У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Таким чином, оскільки ухвалене судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, то нарахування відсотків за користування кредитом, неустойки поза строком дії кредитного договору законом не передбачено. Відповідно до п.4.5. кредитного договору за несвоєчасне повне чи часткове повернення коштів, за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів позичальник сплачує банку штраф у розмірі 20% від суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За таких обставин включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону. Аналогічні висновки містяться в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2011 року та від 7 листопада 2012 року. Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Враховуючи вищевикладене, та те, що позивач звернувся з вказаним позовом лише 03.09.2015р., тобто після спливу встановленого відповідно до ст. 259 ЦК України строку позовної давності, клопотання про поновлення строку для звернення з позовом до суду відсутнє, суд вважає що позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed