Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] пред'явила позов до фермерського господарства «Самчики» про визнання недійсним договору оренди землі від 06 квітня 2015 року, укладеного між нею та фермерським господарством «Самчики» - земельну ділянку площею 3,43 га кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] розташованої в с.Лажева поле №6 Старокостянтинівського району Хмельницької області, що належить їй на праві приватної власності, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого 09 червня 2005 року на підставі розпорядження Старокостянтинівської районної державної адміністрації від 28 січня 2005 року за №18/2005-р. В обґрунтування позову посилалась на те, що вона є власником, вищевказаної земельної ділянки та 06 квітня 2015 року між нею та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки. Проте зазначений договір був укладений під впливом тяжких обставин, оскільки на момент укладення договору вона хворіла та хворіє на цукровий діабет та в силу похилого віку потребувала тривалого медикаментозного лікування, так як має серцеві захворювання. Крім того вона проживає сама та враховуючи її безпорадний стан на момент укладення договору, а також значні матеріальні витати на лікування, вона була змушена була підписати даний договір на вкрай невигідних умовах, та не поглиблюючись у зміст договору запропонованого відповідачем, вона підписала договір, вважаючи термін його дії - строком на сім років, а голова господарства надав їй чистий бланк договору без будь яких реквізитів, вказавши строк дії договору - сім років. Однак у 2018 році їй стало відомо, що договір укладено на 15 років та вказана орендна плата є значно нижчою, чим вона очікувала. І на даний час вона позбавлена можливості укласти новий договір на більш вигідних умовах, а потреба у лікуванні не відпала, однак відповідач добровільно не бажає розірвати договір. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити, з вищенаведених підстав та позивач доповнила, що умови договору оренди земельної ділянки для неї вигідні, однак на даний час вона бажає, щоб належною їй земельною ділянкою користувавсь її син. Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення, з тих підстав, що позовні вимоги безпідставні, оскільки договір було укладено добровільно сторонами і з умовами договору позивач була ознайомлена до його підписання. Суд заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши докази у справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,43 га кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] розташована в с.Лажева поле №6 Старокостянтинівського району Хмельницької області, що підтверджується даними Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого 09 червня 2005 року на підставі розпорядження Старокостянтинівської районної державної адміністрації від 28 січня 2005 року за №18/2005-р. (а.с.12). 06 квітня 2015 року між фермерським господарством «Самчики» та [PERSON] було укладено договір оренди, вищевказаної земельної ділянки строком на 15 років, з сплатою 4592 грн. орендної плати на рік, що становить 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, та того ж дня дана земельна ділянка була передана орендарю, що підтверджується даними договору оренди від 06.04.2015р. (а.с.4-6) та даними акту приймання-передачів об'єкта оренди до Договору оренди від 06.04.2015р. (а.с.11) та не оспорюється сторонами. Приписами ч.1, ч.3 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). А положеннями ч.1 ст.233 ЦК України передбачено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови від 06.11.1992 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснив, що, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Також, відповідно до положень ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій та згідно з ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Так, на обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається, на ті обставини, що на момент укладення Договору вона хворіла та хворіє та в силу похилого віку потребувала тривалого медикаментозного лікування, проживає сама та враховуючи її безпорадний стан на момент укладення Договору, а також значні матеріальні витрати на лікування, вона була змушена підписати Договір на вкрай невигідних умовах. Разом з тим, позивач не надала суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості її вимоги, з підстав для визнання договору оренди землі недійсним, визначених у ст.233 ЦК України. Так, посилання позивача на данні з медичної картки амбулаторно хворого №95 від лютого 2015 року (а.с.8-10) та виписки із медичної картки амбулаторного хворого від 04.05.2017р. (а.с.7), згідно яких вбачається, що [PERSON] має ряд хронічних захворювань, потребує постійного лікування та догляду, не підтверджують ті обставини, що позивач має тяжку хворобу, яка являється тими тяжкими обставинами, для усунення або зменшення яких необхідно було укласти договір оренди землі 06.04.2015р. і що саме за відсутності такої тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Натомість судом встановлено, що позивач отримує пенсію за віком в сумі 1763,43 грн., що підтверджується даними довідки №56616 від 09.08.2018р. (а.с.15). Крім того, на виконання умов договору оренди землі від 06.04.2015р. орендарем у 2017 році та у 2018 році здійснено виплату орендної плати в сумі по 8871,46 грн. за рік, що становить 8% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, натомість як в умовах Договору погоджено орендна плата у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а також до 31.12.2018 р. передбачена доплата 2% нормативної грошової оцінки земельної ділянки - 2217,86 грн., що підтверджується даними довідки ФГ «Самчики» №22 від 10.10.2018р. (а.с.27) та сторонами не оспорюється. Також, з показань свідка [PERSON] вбачається, що він проживає разом з позивачем, яка є його матір'ю і бажає самостійно використовувати земельну ділянку матері, однак для цього необхідно розірвати договір оренди землі з ФГ «Самчики» Крім того, як вбачається з даних довідки ФГ «Самчики» №25 від 05.11.2018р. фактичний розмір орендної плати у 2018 р. за договором оренди землі, укладеним з [PERSON], становить 10% нормативної грошової оцінки земельної ділянки - 11089,33 грн., що відповідає рівню орендної плати підприємства-конкурента агрохолдинга «Кернел» на території Баглаївської сільської ради Старокостянтинівського району (а.с.34). Тому суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено, що договір оренди землі 06 квітня 2015 року було укладено також і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. За вищевказаних обставин, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, а отже у задоволенні позову слід відмовити повністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed