Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

У березні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за адресою: [ADDRESS] , приватний будинок. Обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що [PERSON] є співвласником приватного будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09.10.2003 та свідоцтвом про право на спадщину від 25.01.1991. 20 січня 2020 року позивачем було отримано витяг з реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб, з якого вона дізналася про реєстрацію [PERSON] , [INFO] у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] . Відповідач не є членом сім`ї позивача, тобто співвласників житла та інших співвласників житла, також між позивачем та відповідачем не було встановлено житлового сервітуту на спірне житлове приміщення ні в силу закону, ні в силу договору. Дозволу на реєстрацію або вселення в спірне житло власники не надавали. Відповідач ніколи не проживала та не проживає у спірному житловому приміщенні, не приймала та не приймає участі в його утримані та не сплачує комунальних платежів, обставини підтверджуються актами. Самовільна реєстрація відповідача у вказаному будинку порушує право позивача на користування будинком, у тому числі заважає позивачу отримати субсидію, а тому позивач просив суд визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позивач у судове засідання не з`явився, однак його представник подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відзив на позов до суду не направила. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] є співвласником приватного будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09.10.2003 та свідоцтвом про право на спадщину від 25.01.1991. Згідно витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні станом на 07.04.2020, у спірній квартирі зареєстровано одинадцять осіб, серед яких відповідач [PERSON] , [INFO] . Відповідач у приватному будинку за адресою: [ADDRESS] , ніколи не проживала, витрати по утриманню будинку відповідач не несе, та не сплачує комунальних платежів. Як вбачається з довідки ДОП Дарницького УП ГУНП у місті Києві 30 січня 2020 року позивач зверталась до Дарницького УП ГУНП у м. Києві, про те, що за адресою: [ADDRESS] невідома особа прописалася до будинку. У ході виконання матеріалу було встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом зі своєю родиною та [PERSON] жодного відношення до будинку не має. Інформацію зареєстровано до Журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події Управління поліції Дарницькому районі Головного управління Національної поліції у місті Києві за №6557 від 30.01.2020. Згідно акту про не проживання [PERSON] у житловому приміщенні від 16.04.2020, вбачається, що остання у приватному будинку за адресою: [ADDRESS] не проживає та не проживала. За таких обставин, наведені докази у справі вказують про не проживання відповідача у вказаному приватному будинку. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання відповідача в спірній квартирі залежить від права самого власника і є похідним від нього. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки позивач є співвласником приватного, вона має право, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, вимагати захисту порушеного права від особи, яка перешкоджає їй користуватися та розпоряджатися її майном. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, переведення майна в інше жиле приміщення, виїзд в іншій населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк, тощо. Частинами 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 840,80 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved