Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що незважаючи на те, що рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 24.02.2014 року про задоволення його позовних вимог та стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики від 20.12.2012 року в сумі 508400,00 грн., набуло чинності, до даного часу заборгованість за даним договором відповідачем не погашена. Так, позивач стверджує, що за вищезазначеним договором позика надавалася в доларах США, а саме 62500, проте вищенаведеним рішенням суду заборгованість стягнута в гривнях. Відтак, перерахувавши зазначену суму на гривню станом на 22 грудня 2014 року, за вирахуванням тієї суми, яка повинна бути стягнути за вищенаведеним рішенням суду, просить суд стягнути з відповідача 482499,75 грн., яка в його розумінні є додатковою сумою основного боргу. Крім того, застосовує до спірних правовідносин положення ч.2 ст.625 ЦК України, а саме просить суд стягнути з відповідача на свою користь за період з моменту настання у останнього обов`язку за договором повернути позику 3% річних в сумі 15335,57 грн. та сума відповідно до індексу інфляції в розмірі 107946,52 грн. за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а також вирішити питання про судові витрати (а.с.2-4, 42-45) Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до положень ст. 74 ЦПК України (а.с.23-24, 28-29, 33-34, 40-41, 49-51) Натомість позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, окремо зазначив, що позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.52) 09.02.2015 судом на підставі ст.224-225 ЦПК України винесена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.2 ст.11 ЦПК України) В той же час, згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Так, згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням, зокрема, у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з матеріалів справи заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 24.02.2014 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу задоволені. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 20.12.2012 року в розмірі 508400,00 грн. та витрати по сплаті судового збору (а.с.11-12) Одночасно судом було встановлено, що 20.12.2012 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу на строк до 20.12.2013 року грошові кошти в національній валюті України - гривні в сумі 508400,00 грн., що еквівалентно 62500,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на день укладення договору, а відповідач зобов`язався повернути до 20.12.2013 року борг рівними частинами щомісяця в загальній сумі, що має бути еквівалентна 62500,00 доларів США (а.с.12) Дане заочне рішення сторонами не оскаржувалось, в тому числі і позивачем в частині неправильного висновку суду про те що позика надавалася не в гривні, а в доларах США, і 14 квітня 2014 року рішення набуло чинності (а.с.13) Аналіз самого договору позики грошей від 20.12.2012 року також не містить посилання на те, що грошові кошти надавалися саме в іноземній валюті (а.с.9) За правилами ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підставі викладеного, суд вважає посилання позивача про те, що позика за договором надавалася в доларах США неспроможними та такими, що не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, відтак вимоги про достягнення основної суми боргу за договором позики від 20.12.2012 року із розрахунку переведення 62500 доларів США на 22.12.2014 року в гривню за офіційним курсом НБУ (62500 доларів США*15,8544=990899,75 грн.), а потім вирахування із цієї суми суми боргу, яка підлягає стягненню на підставі заочного рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 24.02.2014 року (990899,75-508400,00=482499,75 грн.) такими, що не підлягають задоволенню (а.с.43) Також ці вимоги не ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, оскільки в разі невиконання (прострочення) грошового зобов`язання законом передбачена можливість стягнення з боржника суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, що передбачено ч.2 ст.625 ЦК України, що як вбачається із вищезазначеного заочного рішення було роз`яснено позивачеві (а.с.12) За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (правовий висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 01.10.2014 року по справі №6-113цс14) В свою чергу, аналізуючи наданий позивачем розрахунок індексу інфляції та 3% річних в контексті валюти позики, заслуговують на увагу, що ним за основу також береться сума основного боргу в національній валюті - 508400,00 грн. (а.с.44) З огляду на те, що відповідач прострочив виконання свого грошового зобов`язання перед позивачем, то суд вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача за період, як на тому наполягає позивач, з 20.12.2013 року по 22.12.2014 року вимоги про стягнення 3% в сумі 15335,57 грн. та суми 107946,52 грн. відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового (а.с.44-45) Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial