Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

У вересні 2018 року приватне акціонерне товариство «Київська пересувна механізована колона - 2» (далі по тексту - позивач) звернулось до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Екобуд» (далі по тексту - відповідач-2), [PERSON] (далі по тексту - відповідач-3), [PERSON] (далі по тексту - відповідач-4) про визнання права власності, визнання недійсним договору, витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння. Позовні вимоги мотивовані тим, що пунктом 3 рішення IV сесії XXIV скликання Київської міської ради від 27.02.2009 року № 289-2/449 затверджено проект відведення і передано у довгострокову оренду на 25 років земельну ділянку, площею 0,28 га, Товариству з обмеженою відповідальністю «Екобуд» за рахунок земель міської забудови земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку на [ADDRESS] . ТОВ «Екобуд» (Забудовник) і Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Техбудлізинг» (Інвестор) 25.04.2002 року уклали Угоду № 2, відповідно до п. 1.1. якої Забудовник зобов`язався за рахунок Інвестора виконати дії, пов`язані з забезпеченням зведення житлового будинку з гаражами і офісними приміщеннями по [ADDRESS] (надалі - Об`єкт), а Інвестор - інвестувати 88 % кошторисної вартості будівництва Об`єкту. Вклад Забудовника становив 12 % кошторисної вартості будівництва Об`єкту, що відповідає його витратам в цьому будівництві. На день укладення Угоди № 2 Законом, яким встановлювались основні положення про власність в Україні, був Закон України «Про власність», в частині 2 статті 8 якого визначалось, що відносини власності, не врегульовані цим Законом, регулюються Цивільним кодексом України та іншими законодавчими актами. Законодавчим актом, який визначав відносини власності за Угодою № 2 від25.04.2002р. між ТОВ «Екобуд» і ТОВ «Лізингова компанія «Техбудлізинг», був Закон України «Про інвестиційну діяльність», відповідно до вимог якого Угода № 2 від 25.04.2002 року, укладена між ТОВ «Екобуд» і ТОВ «Лізингова компанія «Техбудлізинг» є договором про інвестиційну діяльність. Згідно наданих пунктом 3.4.2. Угоди № 2 повноважень ТОВ «Лізингова компанія «Техбудлізинг» (Організація) 21.04.2005 року уклало Інвестиційний договір № 2 на будівництво нежитлових приміщень (офісів) в будинку по [ADDRESS] , із Товариством з обмеженою відповідальністю «Центробуд- трейд» (Інвестор). В Договорі № 2 від 21.04.2005 року сторони передбачили, що його предметом є інвестиційна діяльність, яка проводиться відповідно до Закону України «Про інвестиційну діяльність». Інвестор співфінансує Об`єкт, а Організація фінансує Об`єкт та надає Інвестору всі необхідні документи для оформлення права власності на Об`єкт інвестування за умови виконання Інвестором інвестиційних зобов`язань. Об`єктом інвестиційної діяльності за цим Договором є три нежитлові приміщення в будинку за адресою; [ADDRESS] . Інвестор здійснює фінансування 756,45 кв. м загальної площі нежитлових приміщень (п.п. 1.1. - 1.3.). За Додатковою угодою № 3 від 01.11.2006 року до Договору № 2 від 21.04.2005 року в зв`язку із зміною проектної документації, а саме: зміни планування першого поверху, - Об`єктом інвестиційної діяльності за цим договором Сторони визначили 4 нежитлових приміщення, загальною площею 544,38 кв. м, фінансування яких здійснює Інвестор. Перелік нежитлових приміщень доведено в Додатку № 1 до даного Договору, а саме: № 2 вісь 1-5 ряд Б-Г блок А, площею 112,05 кв.м.; № 4 вісь 1-5 ряд ОА-Б блок А, площею 122,04 кв.м.; № 5 вісь 5/1-9/1 блок Б, площею 130,51 кв.м.; № 6 вісь 2/2-5/1 блок Б, площею 179,78 кв.м. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16.05.2016 року у справі № 761/23860/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Київська пересувна механізована колона - 2» до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Екобуд», [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Топілко О. О. про визнання недійсним правочину, витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності, встановлено, що Інвестор - ТОВ «Лізингова компанія «Техбудлізинг» - повністю виконало свої зобов`язання за договором, а саме: сплатило кошти, у розмірі повної вартості виділених їй площ Об`єкту. Вказане рішення залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16.05.2017 року і постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.07.2018 року. Отже за наслідками повного виконання взятих на себе зобов`язань за Угодою № 2 від 25.04.2002 року ТОВ «Лізингова компанія «Техбудлізинг», у відповідності до пунктів 3.1.6., 3.1.11. зазначеного правочину, і положень ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» набула право власності на результати і об`єкти інвестицій. Одночасно на підставі положень ст. 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність», п. 3.4.4. Угоди № 2 від 25.04.2002 року і належного виконання зобов`язань за Інвестиційним договором № 2 від 21.04.2005 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Центробуд-трейд» набуло право власності на результати і об`єкти інвестицій, а саме: приміщення № 2 вісь 1-5 ряд Б-Г блок А, площею 112,05 кв. м; № 4 вісь 1-5 ряд ОА-Б блок А, площею 122,04 кв. м; № 5 вісь 5/1-9/1 блок Б, площею 130,51 кв. м; № 6 вісь 2/2-5/1 блок Б, площею 179,78 кв. м. Будучи власником результатів і об`єкту інвестицій, ТОВ «Центробуд-трейд» (Продавець) 01.03.2007 року уклало із Акціонерним комерційним банком «Київ» (Покупець) Договір № 1 купівлі-продажу майнових прав (надалі - Договір № 1), згідно із п. 1.1. якого Продавець продає, Покупець купує майнові права на 4 нежитлові приміщення (офіси), загальною площею 544,38 кв. м, а саме: приміщення № 2 вісь 1-5 ряд Б-Г блок А, площею 112,05 кв. м; № 4 вісь 1-5 ряд ОА-Б блок А, площею 122,04 кв. м; № 5 вісь 5/1-9/1 блок Б, площею 130,51 кв. м; № 6 вісь 2/2-5/1 блок Б, площею 179,78 кв. м.. Відповідно до умов п. 1.4 цього Договору майнові права на Об`єкт передаються Продавцем Покупцю шляхом підписання акта приймання-передачі майнових прав; акт підписується Сторонами після здійснення Покупцем їх 100 % оплати. Крім того, сторони за договором вказали, що купівля-продаж майнових прав здійснюється у порядку та на умовах, передбачених цим Договором та у відповідності до норм Цивільного кодексу, що визначають загальні положення про купівлю-продаж. Факт передачі майнових прав за Договором № 1 сторони зафіксували в Акті приймання-передачі від 17.07.2007 року, 100 % оплата яких підтверджена довідкою від 17.07.2007 року за вих. № 35. Розпорядженням Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації № 454 від 28.04.2008 року новозбудованому блоку А житлового будинку [ADDRESS] поштову адресу: [ADDRESS] . 05.01.2009 року АКБ «Київ» та ТОВ «Центробуд-трейд» уклали Додаткову угоду № 1 до Договору № 1 купівлі-продажу майнових прав від 01.03.2007 року. В Додатковій угоді Сторони визначили, що в зв`язку з проведенням технічної інвентаризації нежилих приміщень (офісів) п. 1.1. викладений в новій редакції. За цією редакцією Продавець продає, а Покупець купує майнові права на 4 (чотири) нежитлові приміщення (офіси) (Об`єкт), загальною площею 551,90 кв. м, які будуються в будинку за адресою: [ADDRESS] . Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ» (Сторона 1) 07.08.2009р. (правонаступник Акціонерного комерційного банку «Київ»), уклав із Акціонерним товариством «Київська пересувна механізована колона-2» (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Київська пересувна і механізована колона - 2») (Сторона 2) Договір міни. За Договором міни Сторона 1 зобов`язалася взамін переданого їй майна - квартир, передати Стороні 2 у власність належні їй майнові права на нерухоме майно, яке вказане в тому числі у пп. 1.3.20., 1.3.21. Договору: нежитлові приміщення (офіси), на перших поверхах, під № 62, в будинку, що будується під № ЗА по [ADDRESS] , загальною площею 156,60 кв. м, і № 61, в будинку що будується під № ЗБ, загальною площею 134,70 кв. м, а Сторона 2 - передати Стороні 1 у власність нерухоме майно. На виконання пункту 3.2. Договору міни передача майнових прав зафіксована у актах № 27 і № 28 від 12.08.2009 року. В листі від 30.08.2017 року № 01-933 Публічне акціонерне товариство «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» - ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» пояснило, що є правонаступником ВАТ «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» ВАТ «КиївЗНДІЕП», яке було залучено генеральним підрядником ТОВ «Екобуд» в якості генерального проектувальника для розробки проектної документації будівництва житлового будинку з гаражами і офісними приміщеннями за будівельною адресою: [ADDRESS] . За результатами вивчення і порівняння проектної документації, яка розроблялась і зберігається на теперішній час у ПАТ «КИЇВЗНДІЕП», з наданими копіями технічних паспортів на нежитлові приміщення встановлено наступне: 1) Нежитлові приміщення [ADDRESS], загальної площею 119,6 кв. м, які позначені у «Технічному паспорті на нежитловий будинок (приміщення) [ADDRESS] , пр. 62, 63, 64 », складеному КП «Київське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» 18.01.2010р., інвентаризаційна справа № 33729/69796, є тими самими приміщеннями, які позначені у проектній документації як приміщення у вісях «1-5 ряд Б- Г», Блок - «А», загальною проектною площею 112,5 м кв. 2) Нежитлові приміщення № 61 у будинку № 36 на Кудрявському узвозі, загальною площею 134,6 кв. м, які позначені у «Технічному паспорті на нежитловий будинок (приміщення) [ADDRESS] », складеному КП «Київське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна», інвентаризаційна справа № 77147/70796/1986, є тими самими приміщеннями, які позначені у проектній документації як приміщення у вісях «5/1-9/1», Блок - «Б», загальною проектною площею 130,51 кв. м. Відмінність площ приміщень за технічним паспортом від проектної площі пояснюються їхнім корегуванням під час проведення їх технічної інвентаризації після закінчення будівництва об`єкту. Листами від 13.08.2009 року за № 373/9 і від 09.11.2009р. за № 532/09/11-09 АТ «Київська пересувна механізована колона-2» повідомила ТОВ «Екобуд», ТОВ «Лізингова компанія «Техбудлізинг» про набуття права власності на спірні нежилі приміщення. ^Просило внести відповідні зміни до реєстру власників майнових прав на нерухоме майно в будинках, що будуються під номерами [ADDRESS] , - та оформити відповідні додаткові угоди до Інвестиційного договору № 2 від 21.04.2005 року та Угоди 2 від 25.04.2002р. із зазначенням власником Заступник генерального директора ТОВ «Екобуд» [PERSON] листом від 29.09.2009р. за № 497 повідомила АТ «Київська пересувна механізована колона-2», що між ними немає жодних договірних відносин, тому немає можливості надати інформацію з приводу їх вимог. ТОВ «Центробуд-трейд», направивши 13.11.2009 року лист за № 174 на адресу ТОВ «Екобуд» та АТ «Київська пересувна механізована колона-2», підтвердило стовідсоткову оплату майнових прав на спірне нежитлове приміщення та перехід права власності на них до АКБ «Київ». В свою чергу, за договором міни 07.08.2009 року АКБ «Київ» передав ці майнові права АТ «Київська пересувна механізована колона-2». Як в подальшому дізнався позивач, 11.07.2006 року між ТОВ «Екобуд» (далі - Замовник) і [PERSON] (далі - Інвестор) були укладені чотири Інвестиційні контракти, в тому числі №№ [NUMBER] , 030232, на нежитлові приміщення, право власності на які на той день знаходилось у ТОВ «Центробуд-трейд». За умовами Контракту № 030232 Замовник своїми силами і засобами, за рахунок залучених від Інвесторів коштів, зобов`язався збудувати і передати Інвестору нежитлові приміщення № 61 офісного приміщення 3 (секція Б), 1-й поверх, загальною площею 134,7 кв. м, за адресою: [ADDRESS] , а Інвестор - забезпечити відповідне фінансування об`єкта інвестування та прийняти його у власність на умовах цього Контракту. За визначеним пунктом 4.1. Контракту порядком розрахунків загальна вартість об`єкту інвестування встановлювалась Замовником. Вказана сума повинна бути внесена Інвестором до 30.06.2010р. Згідно платіжного доручення № 1 [PERSON] 17.03.2010р. сплатила 538 800 грн. 00 коп. в рахунок інвестування коштів на будівництво за Інвестиційним контрактом №030232 від 11.07.2006 року. За актом приймання-передачі об`єкта у власність Інвестора від 16.08.2010 року ТОВ «Екобуд» передало [PERSON] вбудоване нежитлове офісне приміщення [ADDRESS] , загальною площею 134,60 кв. м. Головне управління комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 16.08.2010 року видало [PERSON] . Свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення з № 1 по № 10 (групи приміщень № 61) офіс, загальною площею 134,60 кв. м, які розташовані в [ADDRESS] . За Договором купівлі-продажу від 23.02.2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С. В., [PERSON] (Продавець) передала у власність [PERSON] (Покупець) нежитлові приміщення з № 1 по № 10 (групи приміщень № 61) офіс, загальною площею 134,60 кв. м, які розташовані в [ADDRESS] . В подальшому, на підставі Декларації про початок будівельних робіт [PERSON] здійснила реконструкцію нежитлових приміщень з № 1 по № 10 (групи приміщень № 61) з виділенням окремих приміщень № 61а, площею 101,0 кв. м, та № 616, площею 25,7 кв. м. Декларація про готовність об`єкта до експлуатації зареєстрована 19.02.2014р. Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва за № КВ143140500015. [PERSON] 12.02.2015 року за договором, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лозняковою С. В., подарувала групу приміщень № 61-А (в літ. А), об`єкт нежитлової нерухомості, загальної площі 101,1 кв. м, [PERSON] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 414729080000). Крім того, за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 1050701580000, на підставі договору купівлі-продажу і Декларації про готовність об`єкта до експлуатації за КВ143140500015 від 19.02.2014р. за [PERSON] зареєстровано право власності на групу приміщень № 61-Б (в літ. А), об`єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 24,8 кв.м. Позивач зазначає, що за ланцюгом правочинів: Угода № 2 від 25.04.2002 року між ТОВ «Екобуд» і ТОВ «Лізингова компанія «Техбудлізинг»; Інвестиційний договір № 2 від 21.04.2005 року між ТОВ «Лізингова компанія «Техбудлізинг» і ТОВ «Центробуд-трейд»; Договір № 1 купівлі-продажу майнових прав від 01.03.2007 року між ТОВ «Центробуд- трейд» і Акціонерним комерційним банком «Київ»; Договір міни майнових прав від 07.08.2009р. між ПАТ «АКБ «Київ» і ПАТ «КПМК -2», - в нього виникло право власності на майнові права на об`єкт інвестування нежитлових приміщень з № 1 по № 10 (групи приміщень № 61) офіс, загальною площею 134,60 кв. м, за адресою: [ADDRESS] . Наявність права власності на майнові права на об`єкт нерухомості засвідчує правомочність їх власника отримати право власності на це нерухоме майно. Названі приміщення в подальшому в результаті реконструкції, яка з позивачем не погоджувалась, були виділені в окремі приміщення № 61а та № 616, площею, відповідно, 101,0 кв. м і 25,7 кв. м. Однак, позивач не може реалізувати такі правомочності на спірне майно у зв`язку з наявність претензій до цього майна з боку відповідачів у справі, які мають власна інтерес до цього майна у межах існуючих правовідносин. Позивач неодноразово на протязі 2009-2010 років звертався ТОВ «Екобуд», як забудовника, з листами щодо надання документів, необхідних для реєстрації права власності на нерухоме майно, яке створено в порядку Закону Україна «Про інвестиційну діяльність». ТОВ «Екобуд» відмовилось у наданні цих документів позивачу, а крім того, як виявилося, уклало незаконні контракти із [PERSON] . В наступному [PERSON] зареєструвала за собою право власності і продала ці приміщення [PERSON] , які в подальшому нею були реконструйовані. Отже, враховуючи законодавчо підтверджені підстави набуття права власності позивачем на спірне нерухоме майно, оспорювання відповідачами такого права, відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права, позивач просив визнати право власності Приватного акціонерного товариства «Київська пересувна механізована колона - 2» на нежитлові приміщення [ADDRESS] на Кудрявському узвозі, загальною площею 134,6 кв. м. Посилаючись на викладене позивач просив суд визнати право власності Приватного акціонерного товариства «Київська пересувна механізована колона - 2» на нежитлове приміщення № 61а, площею 101,0 кв. м, яке розташовано в [ADDRESS] . Визнати право власності Приватного акціонерного товариства «Київська пересувна механізована колона - 2» на нежитлове приміщення № 61б, площею 25,7 кв. м, яке розташовано в [ADDRESS] . Визнати недійсним Інвестиційний контракт № 030232 від 11.07.2006 року, укладений між [PERSON] і Товариством з обмеженою відповідальністю «Екобуд». Витребувати від [PERSON] і передати Приватному акціонерному товариству «Київська пересувна механізована колона - 2» нежитлове приміщення № 61б, площею 25,7 кв. м, яке розташовано в [ADDRESS] . Витребувати від [PERSON] і передати Приватному акціонерному товариству «Київська пересувна механізована колона - 2» нежитлове приміщення № 61а, площею 101,0 кв. м, яке розташовано в [ADDRESS] . Ухвалою суду від 12.12.2018 року було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 05.02.2019 року. 15.01.2019 року від представника відповідача-4 надійшов відзив на позов, в якому він позов не визнав та заперечував проти його задоволення. При цьому зазначав, що відповідно до умов угоди № 2 від 25.04.2002 року, укладеної між ТОВ «Екобуд» та ТОВ «Лізингова компанія «Техбудлізинг», ТОВ «Екобуд» зобов`язувався за рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Техбудлізинг» виконати дії, пов`язані з забезпеченням зведення житлового будинку з гаражами і офісними приміщеннями по [ADDRESS] (надалі Об`єкт), а ТОВ «Лізингова компанія «Трехбудлізинг» зобов`язалась інвестувати 88 % кошторисної вартості будівництва об`єкту - пункт 1.1. Виходячи з умов вказаної угоди № 2, ТОВ «Лізингова компанія і «Техбудлізинг» не виступало замовником будівництва - не надавало фронт робіт та проектно-кошторисну документацію, не мало зобов`язання прийняти об`єкт тощо, а тому не набувала право власності на об`єкт будівництва згідно ст. 876 ЦК України та в послідуючому на новостворене нерухоме майно до моменту його передання такому інвестору! За умовами вказаної угоди № 2 від 25.04.2002 року ТОВ «Лізингова компанія «Техбудлізинг», як інвестор набуло лише право вимоги на результат інвестицій в розмірі 88 % від кошторисної вартості згідно додатку № 2 до цієї угоди - розподіл квартир, офісних приміщень та машино-місць між забудовником та інвестором. При цьому з аналізу умов пп. 3.2.4. п 3.2. вказаної угоди витікає висновок, що інвестор - ТОВ «Лізингова компанія «Техбудлізинг» набуває право вимоги на результат інвестицій лише тільки після перерахування інвестицій у повному обсязі! Відносно правової природи угоди № 2 від 25.04.2002 року потрібно зауважити, що остання за ч. 1 ст. 328 ЦК України є підставою, передумовою набуття права власності, оскільки, як вже зазначалось, в силу закону першочергово право власності на об`єкт будівництва виникає саме у замовника такого капітального будівництва, яким (замовником) ТОВ «Лізингова компанія «Техбудлізинг» не виступало. При цьому з моменту передання об`єкта (збудоване нежитлове офісне приміщення [ADDRESS] ) у власність інвестора за інвестиційним контрактом № 030232 від 11.07.2006 року, укладеного між ТОВ «Екобуд» як виконавцем та гр. [PERSON] як інвестором, кредитор - ТОВ «Лізингова компанія «Техбудлізинг» в силу спеціального положення ч. 2 ст. 620 ЦК України втрачає право на витребування речі, визначеної індивідуальними ознаками, - вказані нежитлові офісні приміщення № 61 , від відповідача - ТОВ «Екобуд». З наведеного вбачається, що позивач не набув права власності на витребовуваний об`єкт нерухомості, з огляду на що його вимога про визнання за ним права власності є неналежним способом захисту в розумінні ст. 392 ПК України. За вказаних обставин позивач має право заявляти тільки вимоги про застосування наслідків порушення зобов`язання, як-то, розірвання договору, відшкодування збитків та інші згідно чинного законодавства та умов угоди № 2 від 21.04.2005 року (між ТОВ «ЛК «Техбудлізинг» та ТОВ «Центробуд-трейд»). Зазначена правова позиція підтримана Верховним Судом України в постановах від 06.07.2016 року у справі № 3-576гс16 (ЄДРСР № 58986612), від 20.04.2016 року у справі № 6-2994цс15 (ЄДРСР № 57463828), від 10.02.2016 року у справі № 6-2124цс15 (ЄДРСР № 55800023), від 30.03.2016 року у справі № 6-3129цс15 (ЄДРСР № 56973846) та доданій До позовної заяви постанови Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі № 761/23860/15-ц за тотожнім позовом позивача до відповідачів. Зокрема, Верховний Суд в постанові від 18.07.2018 року у справі № 761/23860/15-ц зазначає на таке: «Відмовляючи у задоволенні позову ПрАТ «Київська пересувна механізована колона-2», суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив із того, що позивач право власності на нерухоме майно у порядку, установленому статтею 331 ЦК України, не набув, тому він не може звертатися за захистом своїх прав у порядку встановленому статтею 392 ЦК України. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Разом з тим статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 331 ЦК України визначає загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності. Указаними нормами права визначено порядок оформлення права власності (здійснення державної реєстрації права власності) на об`єкт інвестування після прийняття такого об`єкта до експлуатації. Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу. Порядок оформлення права власності на об`єкт інвестування після прийняття такого об`єкта до експлуатації врегульовано Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та Законом України «Про інвестиційну діяльність». Таким чином, встановивши, що позивач отримав лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно, тобто права власності на спірне нерухоме майно у нього в установленому законом порядку не виникло, суди попередніх інстанцій правильно застосували норми статей 331 392 ЦК України й дійшли обґрунтовано висновку про відмову в задоволенні вимог про витребування майна і визнання права власності за позивачем на об`єкт інвестування. Відповідач зазначав, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає змісту порушеного права, характеру порушення та правовим наслідкам такого порушення, тобто такий спосіб захисту не є ефективним в розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що є підставою для відмови в позові. Заявлення позивачем вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння за обставин спору, який виник у цьому випадку між його сторонами, не є ефективним способом захисту, тобто таким, який відповідає змісту порушеного права, характеру порушення та правовим наслідкам, завданим таким порушенням, за наведених позивачем підстав позову. Пред`явлення зазначеної вимоги, тобто віндикаційного позову, можливо тільки особою, яка є власником (ст.ст. 387, 388 ЦК України) або титульним володільцем (ст. 400 ЦК України) майна, про витребування якого заявляється вимога. Відповідач-4 зазначав, що згідно із угодою № 2 від 25.04.2002 року, укладеною між ТОВ «Екобуд» та ТОВ «Лізингова компанія «Техбудлізинг», ТОВ «Лізингова компанія «Техбудлізинг» як інвестор набув лише право вимоги на витребування майна після його створення (будівництва) від ТОВ «Екобуд» та за умови внесення всіє суми інвестиції. Таким чином, хоча в назві або тексті договорів (інвестиційний договір № 2 від 21.04.2005 року, договір купівлі-продажу майнових прав № 1 від 01.03.2007 року та договір міни від 07.08.2009 року) і зазначається на майнові права, зокрема, на нежитлові офісні приміщення № 62 як предмет таких договорів, за своєю правовою природою вказані права є нічим іншим, як майновим правом у вигляді права вимоги, які є відмінними від права власності, що нерозривно пов`язане з існуючою річчю. Приймаючи до уваги зазначене та враховуючи положення ч. 3 ст. 656 ЦК України, представник відповідача вважав, що позивач не є тією особою, права та/або законні інтереси якої порушено/невизнано/оспорено за наведених в тексті позовної заяви підстав позову. Також зазначав, що позивачем не надано доказів 100 % оплати ПАТ «АКБ «КИЇВ» вартості майнових прав, а відповідно не доведено факту переходу цих прав від ТОВ «Центробуд-трейд» до ПАТ «АКБ «КИЇВ». Також позивачем не надано доказів змісту умов інвестиційного договору № 2 від 21.04.2005 року в частині від пункту 3.1.7. до 6.1, а також доказів переходу майнових прав на нежитлові приміщення від ТОВ «ЛК «Техбудлізинг» до ТОВ «Центробуд-трейд» у вигляді актів приймання-передання згідно п. 3.1.5. інвестиційного договору № 2 від 21.04.2005 року. Із змісту (пункти 1.1. - 1.3.) угоди № 2 від 25.04.2002 року вбачається, що детальна характеристика об`єкту інвестування буде визначена в додатку № 1, а розподіл (виходячи із питомої ваги сторін договору в розмірі 12 % і 88 % кошторисної вартості будівництва) квартир, офісів та машино-місць між Забудовником (ТОВ «Екобуд») та Інвестором (ТОВ «ЛК «Техбудлізинг») буде проводитися згідно з додатком № 2, який є невід`ємною частиною цієї угоди. Відповідач звертав увагу суду на те, що позивачем не надано вказаних додатків №№ 1, 2 до угоди № 2 від 25.04.2002 року, а отже позивачем не доведений факт переходу майнових прав за ланцюгом правочинів від ТОВ «Екобуд» до ТОВ «ЛК «Техбудлізинг» саме на нежитлові приміщення, право власності на які оспорюються в рамках цієї справи. Посилаючись на викладене представник відповідача-4 просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 05.02.2019 року від представника позивача надійшла на відповідь на відзив. 07.02.2019 року від представника відповідача надішли заперечення на відповідь на відзив. Ухвалою суду від 22.04.2019 року було задоволено заяву про самовідвід судді Макаренко І.О. і справу передано для повторного автоматизованого розподілу. 25.04.2019 року справу було прийнято до провадження суддею Пономаренко Н.В. та призначено підготовче судове засідання на 11.07.2019 року. Ухвалою суду від 31.10.2019 року було задоволено заяву про самовідвід судді Пономаренко Н.В. і справу передано для повторного автоматизованого розподілу. 06.11.2019 року справу було прийнято до провадження суддею Рибаком М.А. та призначено підготовче судове засідання на 17.12.2019 року. 17.12.2019 року розгляд справи було відкладено на 21.02.2020 року у зв`язку із неявкою представника позивача. Ухвалою суду від 21.02.2020 року було залучено до участі у справі правонаступника позивача товариство з обмеженою відповідальності «Київська пересувна механізована колона - 2». Окрім того, ухвалою суду від 21.02.2020 року, занесеною до протоколу судового засідання було частково задоволено клопотання представника відповідача-4 та витребувано оригінали та належним чином засвідчені копії доказів, що додані до позовної заяви. Розгляд справи було відкладено на 23.04.2020 року. В подальшому розгляд справи неодноразово відкладався за клопотаннями учасників справи. Ухвалою суду від 31.07.2020 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 07.10.2020 року. Розгляд справи по суті відкладався за клопотаннями представника позивача. В судовому засіданні 01.06.2021 року представник позивача позов підтримав та просив суд про його задоволення. В судовому засіданні 01.06.2021 року представник відповідача-4 просив суд відмовити у задоволенні позову. Інші відповідачі в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином. Суд, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи та надані сторонами, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що 25 квітня 2002 року між ТОВ «Екобуд» і ТОВ «ЛК «Техбудлізинг» було укладено угоду №2, за умовами якої ТОВ «Екобуд» (забудовник) зобов`язалося за рахунок ТОВ «ЛК «Техбудлізинг» (інвестор) виконати дії, пов`язані із забезпеченням зведення житлового будинку з гаражами і офісними приміщеннями по [ADDRESS] , при цьому сторонами погоджено, що інвестор повинен інвестувати 88 % кошторисної вартості будівництва об`єкта, а забудовник - 12 %, що відповідає його витратам у цьому будівництві. Також угодою передбачено право інвестора передати свої права і зобов`язання за цим правочином третім особам. Розподіл квартир, офісів і машино-місць за цим договором між забудовником та інвестором проводиться відповідно до додатку № 2, що є невід`ємною частиною цієї угоди. Внесення інвестицій на будівництво об`єкта у відповідності до пункту 1.4 угоди дає інвестору право на отримання у власність площ квартир, офісних приміщень, машино-місць автомобільних стоянок. Згідно з пунктом 3.4.4 угоди інвестор має право передавати свої прав і обов`язки за цією угодою третім особам. 21 квітня 2005 року між ТОВ «ЛК «Техбудлізинг» і ТОВ «Центробуд-трейд» було укладено інвестиційний договір, за умовами якого останнє зобов`язалося профінансувати будівництво нежитлових приміщень (офісів) загальною площею 544,38 кв. м по [ADDRESS] . 01 березня 2007 року ТОВ «Центробуд-трейд», на підставі відповідного договору купівлі-продажу майнових прав, передало акціонерному комерційному банку «Київ» майнові права на вищевказане нежитлове приміщення. Згідно з пунктом 3.5.2 цього договору покупець має право після здійснення 100 % оплати та до моменту введення будинку в експлуатацію відступити за згодою продавця свої права за даним договором на користь третіх осіб. ТОВ «Центробуд-трейд» надало АКБ «Київ» довідку про оплату загальної вартості майнових прав на об`єкт. 05 січня 2009 року між АКБ «Київ» і ТОВ «Центробуд-трейд» була укладена додаткова угода до договору купівлі-продажу майнових прав, якою, у зв`язку з проведенням технічної інвентаризації нежилих приміщень (офісів), сторони уточнили характеристики нежитлових приміщень на які були передані майнові права, в частині нежитлових приміщень площею 544,38 кв. м., а саме: № 2 вісь 1-5 ряд Б-Г блок А, площею 112,05 кв.м.; № 4 вісь 1-5 ряд ОА-Б блок А, площею 122,04 кв.м.; № 5 вісь 5/1-9/1 блок Б, площею 130,51 кв.м.; № 6 вісь 2/2-5/1 блок Б, площею 179,78 кв.м. за адресою [ADDRESS] . 07 серпня 2009 року між АКБ «Київ» та ПрАТ «Київська пересувна механізована колона-2» укладено договір міни, за умовами якого у власність останнього перейшло право власності на майнові права на нежитлове приміщення (офіс) загальною площею 156,60 кв. м під номером [ADDRESS] . На виконання вимог цього договору між сторонами був підписаний акт приймання-передачі, за яким АКБ «Київ» передав ПрАТ «Київська пересувна механізована колона-2» у власність майнові права на нежитлове приміщення (офіс) загальною площею 156,60 кв. м під номером [ADDRESS] . Листами від 13 серпня 2009 року та від 09 листопада 2009 року ПрАТ «Київська пересувна механізована колона-2» повідомило ТОВ «Екобуд» і ТОВ «ЛК «Техбудлізинг» про набуття права власності на спірні нежитлові приміщення та просили внести відповідні зміни до реєстру власників майнових прав на нерухоме майно в будинку, що будується та оформити відповідні додаткові угоди до угоди від 25 квітня 2002 року та інвестиційного договору від 21 квітня 2005 року із зазначенням власником майнових прав на нежитлові приміщення ПрАТ «Київська пересувна механізована колона-2». Листом від 29 вересня 2009 року, за підписом заступника генерального директора [PERSON], ТОВ «Екобуд» повідомило ПрАТ «Київська пересувна механізована колона-2» про відсутність між ними договірних відносин та неможливість надати інформацію з приводу порушених у його зверненні питань. Листом від 13 листопада 2009 року ТОВ «Центробуд-трейд» підтвердив ПрАТ «Київська пересувна механізована колона-2» стовідсоткову оплату АКБ «Київ» майнових прав та перехід до нього права власності на ці права. 11 липня 2006 між ТОВ «Екобуд» і [PERSON] було укладено інвестиційний контракт, за умовами якого товариство своїми силами і засобами, за рахунок залучених від інвесторів коштів, зобов`язалося збудувати і передати [PERSON] нежитлове приміщення № 61 загальною площею 134,60 кв. м. 16 серпня 2010 року між ТОВ «Екобуд» і [PERSON] було підписано акт приймання-передачі об`єкта у власність інвестора. 16 серпня 2010 року Головне управління комунальної власності м. Києва Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) видало [PERSON] свідоцтво про право власності на нежилі приміщення з номерами від 1 до 10 (групи приміщень № 61) офіс, загальною площею 134,60 кв. м, що знаходяться по [ADDRESS] . 23 лютого 2011 року був укладений і нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. договір купівлі-продажу за яким [PERSON] продала, а [PERSON] за 500 000 грн. придбала нежилі приміщення з № 1 по № 10 (групи приміщень № 61) офіс загальною площею 134.60 кв.м., які розташовані в [ADDRESS] . Право власності [PERSON] на вищевказані приміщення було зареєстровано встановленим порядком. Вказані обставини підтверджується наданими до суду належно завіреними приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. копіями матеріалів. Із матеріалів справи вбачається, що згідно із Деклараціями про початок виконання будівельних робіт та про готовність об`єкта до експлуатації, поданих до Інспекції ДАБК у місті Києві, вищевказані спірні нежилі приміщення були реконструйовані із виділенням окремих приміщень № 61А та № 61Б. Так, рішенням Апеляційного суду міста Києва від 31 серпня 2017 року у справі 761/23857/15-ц в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Київська пересувна механізована колона - 2» до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Екобуд», [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова Світлана Володимирівна, про визнання правочину № 030232 недійсним, витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності. Вказаним рішенням суду було встановлено, що станом на 12 лютого 2015 року новим власником групи приміщень [ADDRESS] загальною площею 101.1 кв.м. була [PERSON] . В той же час відповідачка [PERSON] є власником групи приміщень [ADDRESS] загальною площею лише 24.8 кв.м. В даній справі позивач також просив визнати інвестиційний контракт № 030232 від 11.07.2006 року, укладений між ТОВ «Екобуд» та [PERSON] недійсним та витребувати від [PERSON] і передати Приватному акціонерному товариству «Київська пересувна механізована колона - 2» нежитлове приміщення № 61б, площею 25,7 кв. м, яке розташовано в [ADDRESS] . Витребувати від [PERSON] і передати Приватному акціонерному товариству «Київська пересувна механізована колона - 2» нежитлове приміщення № 61а, площею 101,0 кв. м, яке розташовано в [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину встановлені у ст. 203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із т. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України). Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Стаття 331 ЦК України визначає загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності. Указаними нормами права визначено порядок оформлення права власності (здійснення державної реєстрації права власності) на об`єкт інвестування після прийняття такого об`єкта до експлуатації. Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 цього Кодексу. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 05 лютого 2014 року у справі № 6-131цс13, від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14, від 24 червня 2015 року у справі № 6-318цс15, від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2124цс15. Порядок оформлення права власності на об`єкт інвестування після прийняття такого об`єкта до експлуатації врегульовано Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» та Законом України «Про інвестиційну діяльність». Судове рішення за загальним правилом не є підставою виникнення права власності. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Ні зазначеними вище нормами, ні нормою ст. 331 ЦК України не передбачено виникнення права власності на новостворений об`єкт нерухомості на підставі судового рішення. Отже, порядок оформлення права власності на об`єкт інвестування після прийняття такого об`єкта в експлуатацію визначено відповідними нормами. У даній справі, за змістом договору міни позивач отримав лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно. Отже, підстав для визнання за ним права на майнові права на об`єкт інвестування на підставі статей 331, 392 ЦК України немає. Крім того, відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України загального правила власник має право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння безпосередньо пов`язана із тим, чи має позивач будь-яке право щодо спірного майна. Оскільки позивач не є власником спірного майна, тому положення ст. 387, 388 ЦК України про витребування майна із чужого незаконного володіння до спірних правовідносин не можуть бути застосовані. Таким чином, обраний позивачем спосіб захисту не відповідає змісту порушеного права, характеру порушення та правовим наслідкам такого порушення, тобто такий спосіб захисту не є ефективним в розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 5 ЦПК України, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Позивач помилково ототожнює суб`єктивне зобов`язальне право у вигляді права вимоги на отримання в майбутньому у власність новозбудованого об`єкта нерухомості із правом власності на об`єкт нерухомості. Окрім того, ухвалою суду від 21.02.2020 року, занесеною до протоколу судового засідання було витребувано у позивача оригінали письмових доказів, що додані до позовної заяви. Відповідно до ч.я. 5 та 6 ст. 85 ЦПК України учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Разом із тим, позивачем не було виконано вимог ухвали суду та не надано оригіналів доказів, що додано до позовної заяви, а також не повідомлено суд про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Отже, вимоги позивача про визнання договору недійсним, визнання права власності та витребування майна задоволенню не підлягають. В той же час, суд вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи відповідача-4 стосовно застосування строків позовної давності, оскільки суд вирішив відмовити в задоволенні позовних вимог по суті спору. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі у зв`язку із його необґрунтованістю та недоведеністю позивачем.

Outcome: dismissed