Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

У 2018 році АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 10.11.2014 року б/н у розмірі 112165,13 грн. станом на 23.07.2018 року. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що Відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 10.11.2014 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 42627.70 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця Відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами, Тарифами які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та Банком Кредитний договір, що підтверджуються підписом у заяві. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі та надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Кредитним договором. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, чим не виконав зобов`язання за вказаним договором. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь борг за кредитом у розмірі 112165,13 грн., з яких: 39528,91 грн. - заборгованість за кредитом, 24451,75 грн. - заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом, 48184,47 грн. - заборгованість за пенею та комісією та витрати зі сплати судового збору. Відповідач надав відзив на позовну заяву (а.с. 48-51), просив задовольнити позов частково, стягнувши з нього борг на загальну суму 30737,27 грн., надав свої розрахунки з щомісячних платежів та розрахунок заборгованості. Позивач надав відповідь на відзив, в якому підтримав позовну заяву, просив її задовольнити повністю (а.с. 60-63). В судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву, просив її задовольнити повністю та стягнути з [PERSON] 112165,13 грн. заборгованості. Відповідач визнав позов частково на суму 30000 грн., вважає що з урахування того, що він сплатив, лише є це його зобов`язанням перед банком. Заслухавши представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що Відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 10.11.2014 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 42627.70 грн. на строк 36 місяців з 10.11.2014 р. по 30.11.2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом у встановлені у Заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця Відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 1546,53 грн. для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається за заборгованості по кредиту, процентів, а також інших витрат відповідно Умов та правил. Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізніше 30.11.2017 року. Відповідно п. 2.2. Генеральної угоди при порушенні строків погашення заборгованості більш ніж на 31 день за зобовязваннями, строк яких не наступив, Сторони обумовили, що строк повернення кредитук вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість до Кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачу Банку штраф у розмірі 1168,82 грн. Відповідно п. 2.5 Генеральної Угоди позичальник зобов`язується повернути суму кредиту, процентів, винагороди відповідно Генеральній угоді та Умовам та правилам. Відповідно п. 2.8 Генеральної Угоди при порушенні позичальником зобов`язань з погашення кредиту, Позичальник сплачує Банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах за кожен день прострочки. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання виконав в повному обсязі та надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Кредитним договором. Згідно наданої виписки по рахунку Відповідач порушував зобов`язання за вказаним договором, у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка згідно розрахунків позивача складає 112165,13 грн., з яких: 39528,91 грн. - заборгованість за кредитом, 24451,75 грн. - заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом, 48184,47 грн. - заборгованість за пенею та комісією та витрати зі сплати судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Зі статті 638 Цивільного кодексу України випливає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Згідно до ч. 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до змісту частини першої статті 1050 ЦК України з урахуванням статей 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, що узгоджується з позицією викладеною в Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 по справі №161/16891/15-ц. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань». Велика Палата Верховного Суду зауважила у цій постанові, що «Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII «Про захист споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору». Отже, оскільки відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді пені та комісії за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, то у цій частині в позові слід відмовити, а задоволенню підлягають тільки позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, які фактично були відповідачем отримані, але не повернуті та відсотки за користуванням кредитом, що прямо передбачено п. 2.1 Генеральної угоди. Вимог про стягнення штрафу з підстав та у розмірі, встановленомуп.2.2 Генеральної угоди позивач не пред`являв. Позивачем було сплачено 1762 грн. у якості судового збору (а.с. 38). Судовий збір, сплачений позивачем, підлягає стягненню відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1005,04 грн.

Outcome: partial