Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

У вересні 2014 року позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на своє утримання. В обґрунтування позовних вимог вказала, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, від якого мають одного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. На даний час сторони шлюбні відносини не підтримують, разом не проживають. Вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, не працює, відповідач не надає матеріальної допомоги, що є обтяжуючим фактором. Тому, просить суд, стягнути з відповідача на своє утримання аліменти в розмірі 1/4 частині всіх видів заробітку відповідача, щомісячно. До початку розгляду справи [PERSON] надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання також надав заяву про розгляд справи у його відсутність, при цьому вказав, що позовні вимоги визнає частково, згоден сплачувати аліменти у розмірі 1/8 частині заробітку. Суд, перевіривши матеріали справи прийшов до наступного. У судовому засіданні встановлено та підтверджено, сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 15 вересня 2012 року Жовтневим відділом ДРАЦС Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 690. Від шлюбу подружжя мають одну малолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. Дані обставини знаходять підтвердження в матеріалах справи (а.с. 5-6). Малолітня дитина знаходиться на утриманні позивача та проживає разом з нею. Позивачка не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення сином 3-х років, тому коштів на утримання не вистачає. Відповідач у добровільному порядку ніякої матеріальної допомоги не надає, що є обтяжуючим фактором. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач стягнень за виконавчими листами на користь третіх осіб не має, працює, що приводить суд до переконання про можливість відповідачем сплачувати аліменти на утримання дружини. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, перевіривши та дослідивши матеріали справи, з урахуванням наданих доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Суд не може взяти до уваги доводи відповідача, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів щодо його тяжкого матеріального становища та неможливості надання допомоги на утримання дружини у розмірі, який просить позивач, а саме - 1/4 частина. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд керується ч. 3 ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved