Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

У вересні 2017 року Міністерство оборони України (далі МО України) та Київське квартирно-експлуатаційне управління (далі Київське КЕУ) звернулися до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовується тим, що відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» від 21 вересня 1999 року № 1075-XIV (далі Закон № 1075-XIV), військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливо-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, тощо. Згідно із статтями 3, 4 Закону № 1075-XIV, майно, з моменту надходження до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною, набуває статусу військового майна та обліковується у органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України. На виконання Директиви Міністра оборони України від 25 липня 2006 року № Д-322/1/010 Васильківською квартирно-експлуатаційною частиною району було передано, а Київським КЕУ прийнято будівлі та споруди військового містечка № [NUMBER] згідно з описом та переліком, зазначеним у додатку № 1 (у тому числі будівлю № 128 штаб), про що складено Акт прийому-передачі будівель, споруд і територій військового містечка, затвердженого начальником Головного квартирно-експлуатаційного управління від 29 листопада 2006 року. Споруди і будівлі військового містечка № [NUMBER] протягом 1982 2016 років були закріплені та використовувалися різними військовими частинами Збройних Сил України. Зокрема, до 2004 року у військовому містечку № [NUMBER] м.Бровари була розміщена військова частина (далі в/ч) [NUMBER] . У подальшому військова частина [NUMBER] була розформована й відповідно до Директиви Міністра оборони України від 18 листопада 2003 року № 115/103, наказів головнокомандувача Військ Протиповітряної оборони Збройних Сил України від 22 листопада 2003 року № Д-010, від 17 січня 2004 року № 9 правонаступником в/ч [NUMBER] була визначена в/ч [NUMBER] . 30 листопада 2004 року в/ч [NUMBER] прийнято військове містечко № [NUMBER] згідно з описом та переліком майна і об`єктів від в/ч [NUMBER] , про що складено Акт прийому-передачі майна. Відповідно до додатку № 1 (пункт 32) до цього Акту, у детальному описі будівель та споруд військового містечка № [NUMBER] , що передавалося від в/ч [NUMBER] до в/ч [NUMBER] , значиться будівля «штаб», 1982 року побудови, інвентарний № 128. За відомостями Індивідуальної картки обліку будівлі № 128 військового містечка № [NUMBER] будівля «штаб» була побудована у 1982 році та перебуває у власності держави, уповноваженим органом управління якої є Міністерство оборони України. Згідно із довідкою від 01 червня 2016 року № 303/25-2358, будівля № 128 військового містечка № [NUMBER] ( [ADDRESS] ) перебуває на бухгалтерському обліку в Київському КЕУ. Крім того, приналежність будівлі до об`єктів державної власності підтверджена і Фондом державного майна України, про що надано Витяг із Єдиного реєстру об`єктів державної власності, за даними якого наголошена вище будівля зареєстрована як штаб та згідно із класифікатором державного майна відноситься до будівлі для конторських та адміністративних цілей. Міністерство оборони України по відношенню до будівлі є суб`єктом управління, що здійснює управління майном, а Київське КЕУ балансоутримувачем цього державного майна. Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 08 листопада 2011 року № 573 присвоєно адресу будівлі № 128 у військовому містечку № [NUMBER] [ADDRESS] . Не зважаючи на те, що будівля № 128 у військовому містечку № [NUMBER] є нерухомим майном, зареєстрованим у Єдиному реєстрі об`єктів державної власності, відносно якої не приймалося рішення щодо передачі її у комунальну власність, Управлінням комунальної власності Броварської міської ради Київської області (далі Управління КВ БМР Київської області) видано наказ від 10 липня 2013 року № 74 щодо задоволення клопотання відповідачів [PERSON] й [PERSON] на приватизацію квартири [ADDRESS] , а у подальшому свідоцтво про право власності на це нерухоме майно від 10 липня 2013 року серії [NUMBER] . При цьому у Київському КЕУ відсутні будь-які дані щодо зміни в установленому порядку статусу будівлі № 128 (штабу) в/м № 201 з «нежитлової» на «житлову». Із урахуванням того, що будівля № 128 (штабу) в/м № 201 є «нежитловою» за функціональним призначенням «штаб», то її приватизація не могла здійснюватися на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що під приватизацією державного житлового фонду розуміється відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Згідно із статтею 8 Закону України «Про приватизацію держаного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевого державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Пунктом 4 наказу Міністра оборони України від 01 січня 1993 року «Про приватизацію житлового фонду військовослужбовцями та іншими особами, які проживають у будинках Міністерства оборони України» № 1 визначено, що обов`язки органів, які здійснюють приватизацію житлового фонду Міністерства оборони України, покладені на квартирно-експлуатаційні частини районів, на обліку яких перебувають квартири (будинки [ADDRESS] є власністю держави, уповноваженим органом управління якого є Міністерство оборони України, перебуває в оперативному управлінні, а на бухгалтерському обліку у Київському КЕУ, яке і наділене повноваженнями щодо розгляду заяв про приватизацію державного житлового фонду у порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Таким чином, враховуючи те, що будівля № 128 в/м А 201 (штаб) не була віднесена до житлового фонду, беручи до уваги відсутність рішення уповноваженого органу про переведення її з державної у комунальну власність, а тому Управління КВ БМР Київської області не мала повноважень на приватизацію житлового фонду Міністерства оборони України. Управління КВ БМР Київської області при прийнятті наказу від 10 липня 2013 року № 74 та видачі свідоцтва про право власності на житло від 10 липня 2013 року серії [NUMBER] обмежилося формальними підставами, що не узгоджуються з положеннями чинного законодавства, його розпорядчі дії є незаконними й такими, що порушують права та законні інтереси держави. Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2017 року, залишеною без зміни ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2017 року, визнано незаконним й скасовано наказ Управління КВ БМР Київської області від 10 липня 2013 року № 74 «Про приватизацію квартири [ADDRESS] », за яким вказане нерухоме майно було передане у приватну спільну часткову власність [PERSON] і [PERSON] . Судом було встановлено обставини того, що державне нерухоме військове майно будівля № 128 (штаб) військового містечка № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , не має статусу житлового й без відповідних правових підстав незаконно передана у приватну власність фізичним особам. Статтями 321, 328 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. За змістом частини першої статті 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Позивачі просять суд визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на квартиру від 10 липня 2013 року серії [NUMBER] , видане Управлінням КВ БМР Київської області, яке посвідчує приналежність на праві приватної спільної часткової власності квартири [ADDRESS] [PERSON] й [PERSON] . У судовому засіданні представники позивачів МО України й Київського КЕУ: Толмачова О.Ю., [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги й просили їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. У судовому засіданні представник відповідача Управління КВ БМР Київської області Тищенко О.П. просила вирішити справу у відповідності до вимог чинного законодавства, про що ухвалити відповідне судове рішення. У судовому засіданні відповідач [PERSON] , який також є законним представником відповідача малолітньої [PERSON] , представник відповідача [PERSON] [PERSON] не визнали позов й просили у його задоволенні відмовити. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що військове містечко № 201 (інвентарний номер майна: 22991617.23), до якого відноситься і будівля штабу (22991617.23.ААДКГК980; 1220.9 Будівлі для конторських та адміністративних цілей) у місті Броварах Київської області відноситься до державної власності. Суб`єкт управління: МО України. Балансоутримувач майна: Київське КЕУ (копія Витягу з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна) (т.1, а.с.12). Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 08 листопада 2011 року № 573 надано адреси об`єктам нерухомого майна на території [ADDRESS] ; житловому будинку [ADDRESS] (т.1, а.с.22). З копій довідок Київського КЕУ МО України від 01 червня 2016 року № 303/25-2358, від 11 грудня 2017 року № 303/25-6664 видно, що будівля № 128 військового містечка № [NUMBER] ( [ADDRESS] ) як станом на 01 червня 2016 року так і станом на 11 грудня 2017 року знаходиться на бухгалтерському обліку в Київському КЕУ (т.1, а.с. 13, 119). 10 липня 2013 року Управлінням КВ БМР Київської області видано свідоцтво про право власності на житло серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] й [PERSON] , що посвідчує належність їм на праві спільної часткової власності квартири [ADDRESS] . Підстава видачі: наказ Управління КВ БМР Київської області від 10 липня 2013 року № 74. Квартира приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа 57,8 кв.м. (т.1, а.с.23). Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області «Про включення житлової площі в число «службова» від 08 квітня 2014 року № 215 включено житлову площу в число «службова» за Київським квартирно-експлуатаційним управлінням МО України: у буд. [ADDRESS] , окрему, 2-кімнатну, ж/пл. 37,2 кв.м.; кв. 2, окрему, 2-кімнатну, ж/пл. 31,1 кв.м.; в буд. [ADDRESS] : - кв. 1, загальна, 1 кімната, ж/пл. 12,7 кв.м.; кв. 1, загальна, 1 кімната, ж/пл. 8,3 кв.м. (т.1, а.с.175). Із повідомлення виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 22 липня 2016 року № 04-01/401 видно, що цим органом місцевого самоврядування та його виконавчим комітетом рішення щодо віднесення будівлі по [ADDRESS] до дислокації житлових будинків, а також про зміну статусу цієї будівлі у житлову не приймалися (т.1, а.с.25). Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 квітня 2017 року, залишеною без зміни ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2017 року, визнано незаконним та скасовано наказ Управління КВ БМР «Про приватизацію квартири [ADDRESS] » від 10 липня 2013 року № 74, за яким ця квартира була передана у приватну спільну часткову власність [PERSON] й [PERSON] (т.1, а.с. 26-35). Частиною першою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. За змістом пункту 4 наказу Міністра оборони України «Про приватизацію житлового фонду військовослужбовцями та іншими особами, які проживають у будинках Міністерства оборони України» від 03 січня 1993 року № 1, обов`язки органів, які здійснюють приватизацію житлового фонду Міністерства оборони України, покладені на квартирно-експлуатаційні районів, на обліку яких перебувають квартири (будинки). Як вже було зазначено вище, будівля № 128 (штаб) військового містечка № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] є власністю держави, уповноваженим органом управління якого є Міністерство оборони України, та яке перебуває в оперативному управлінні на бухгалтерському та кількісному обліку у Київському КЕУ. Відповідно до частини першої статті 137 Господарського кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб`єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майно безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб`єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням. Згідно із статтею 18 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. За змістом частини першої статті 81, частинами четвертою, п`ятою статті 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 326 ЦК України). Частиною першою статті 15, статтею 16 ЦК України, зокрема, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права, визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги МО України та Київського КЕУ є обґрунтованими, однак при вирішенні спору суд вважає, що законним способом захисту порушених прав позивачів буде не визнання недійсним із скасуванням свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а визнання цього свідоцтва незаконним із одночасним його скасуванням, оскільки встановлено, що на підставі судових рішень, які набрали законної сили, відпали підстави для видання свідоцтва про право власності. Зважаючи на обраний спосіб захисту порушених прав, інші позовні вимоги задоволенню не підлягають через їх недоведеність. Недійсність правовстановлюючого документа виникає саме з часу його видання, однак як було наголошено вище, підстави для видання свідоцтва про право власності на нерухоме майно мали місце, однак вони лише у подальшому відпали.

Outcome: partial