Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

у вересні 2014 року [PERSON] звернулася у суд з позовом до приватного нотаріуса КМНО [PERSON] та ПАТ «КБ «Правекс-банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 26 травня 2000 року приватним нотаріусом КМНО [PERSON] був складений виконавчий напис, яким пропонувалося стягнути невиплачену в строк заборгованість по договору Р 99/49ф на обслуговування по кредитній банківській картці від 24 травня 1999 року за період з 25 липня 1999 року по 12 травня 2000 року, відсотки у сумі 1053 доларів США, кредит у сумі 8000 доларів США, пені у сумі 182 доларів США, разом у сумі 9235 доларів США та 550 грн., що сплачені за вчинення нотаріальної дії за рахунок заставленого майна. Позивач зазначає, що банк та приватний нотаріус не повідомлялися її про розмір заборгованості, Намагаючись з'ясувати ситуацію, що склалась, позивач звернулася до ПАТ КБ «Правекс-банк», де отримала довідку № 45808/04-01 від 21 жовтня 2011 року від 21.10.2011 року, згідно якої зобов'язання за кредитним договором № 99/49Ф від 24 травня 1999 року перед ПАТ КБ «Правекс банк» виконані в повному обсязі 03 липня 2001 року. Оскільки вищевказаний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 26 травня 2000 року, зареєстрований у реєстрі під № 1964, вчинений приватним нотаріусом КМНО [PERSON] В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Відповідач приватний нотаріус КМНО [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. Відповідач ПАТ КБ «Правекс-банк» в судове засідання також не забезпечив явку свого представника, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений судом. Суд за згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 24 травня 1999 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Правекс-банк» укладено кредитний договір № 99/49Ф з лімітом кредитування 8 000 доларів США. 28 травня 1999 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Правекс-банк» укладено договір застави 99/49Ф, за умовами якого заставодавець для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобов'язань по договору на обслуговування за кредитною банківською платіжною карткою № 99/49Ф від 24 травня 1999 року передала в заставу заставодержателю належне йому на праві власності майно: 2-кімнатну квартиру [ADDRESS]. 26 травня 2000 року приватним нотаріусом КМНО [PERSON] було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1964, яким звернуто стягнення на двокімнатну квартиру [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] За рахунок коштів, виручених від реалізації у встановленому порядку заставленого майна, запропоновано задовольнити вимоги ПАТ КБ «Правекс-банк», а саме невиплачену в строк заборгованість по договору № 99/49Ф на обслуговування по кредитній банківській картці від 24 травня 1999 року за період з 25 липня 1999 року по 12 травня 2000 року: - відсотки у сумі, еквівалентній 1053 доларів США, - кредит у сумі, еквівалентній 8000 доларів США, - пені у сумі, еквівалентній 182 доларів США, разом у сумі, еквівалентній 9235 доларів США. (а.с. 6) Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною 3 цієї статті визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Звертаючись у суд з даним позовом, [PERSON] посилається на те, що банк та приватний нотаріус їй нічого не повідомили щодо розміру заборгованості. У абзаці 3 п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (чинному на день вчинення оспорюваного виконавчого напису) вказано, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Відповідно до частин 1, 2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Частиною 1 ст. 88 цього Закону визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно з п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Згідно довідки № 45808/04-01 від 21 жовтня 2011 року, виданої ПАТ КБ «Правекс-банк», зобов'язання за кредитним договором № 99/49Ф від 24 травня 1999 року перед ПАТ КБ «Правекс-банк» виконані в повному обсязі 03 липня 2001 року. (а.с. 7) В судове засідання відповідачі не забезпечили явку своїх представників. Доказів, на підтвердження правомірності вчинення виконавчого напису та спростування доводів позивача не надали. Згідно положень статей 524, 533 ЦК України лише грошове зобов'язання може визначатись в грошовому еквіваленті в іноземній валюті та дані вимоги не поширюють своєї дії на пеню, що не є грошовим зобов'язанням та не може визначатись в іноземній валюті. Позивач звернувся в суд з позовом про визнання цього виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню з метою захисту свого порушеного права. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача - ПАТ «КБ «Правекс-банк» на користь позивача підлягає 243 гривень 60 копійок судового збору.

Outcome: approved