Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

У вересні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до суду з цим позовом, посилаючись на те, що 5 березня 2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5200 грн. 5 серпня 2009 року помер [PERSON] [PERSON] постійно проживала зі спадкодавцем [PERSON], а тому прийняла спадщину після його смерті. 1 лютого 2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» була направлена претензія кредитора до Долинської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області. 23 лютого 2016 року від Долинської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області отримано інформацію, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зазначає, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] до складу якої ввійшли його кредитні зобовязання. Станом на день смерті [PERSON], заборгованість за кредитним договором становить 6605,84 грн, що складається із 4401,80 грн заборгованості за кредитом, 2204,04 грн заборгованості за відсотками. У судове засідання представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не зявився, однак надіслав до суду заяву, згідно якої просить справу розглянути за його відсутності, позов підтримує, просить задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилась, надіславши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Також зазначає, що [PERSON] на момент смерті разом з нею був зареєстрований, однак не проживав, про що надає акт від 8 червня 2017 року, просить застосувати позовну давність. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено, що 5 березня 2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено договір приєднання (а. с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно заяви [PERSON], ця заява разом з Умовами та правилами, Тарифами складає між ним та банком кредитно-заставний договір. Підтверджує, що вся надана інформація достовірна. Зобовязується про всі зміни повідомляти банк не пізніше пятнадцяти днів від моменту їх виникнення (а. с. 7). Відповідно до кредитного договору № KGXRRC01080015 від 5 березня 2007 року Банк надає Позичальникові строковий кредит у розмірі 5808 грн (далі Кредит) на строк 24 місяці з 5 березня 2007 року до 5 березня 2009 року включно, з умовами сплати за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 92,93 грн та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 293 грн в обмін на зобовязання Позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені у Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ) (далі «Умов») строки. Погашення заборгованості здійснюється в такому порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається з «1» по «5» число кожного місяця Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 366,78 грн для погашення заборгованості за Кредитом, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками, винагородами, комісією, а також інших витрат згідно з Умовами. Згідно п. 4.2. Умов, при порушенні Позичальником зобовязань із погашення Кредиту, Позичальник сплачує Банку відсотки за користування Кредитом у розмірі 8,5 % на місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. За змістом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, до правовідносин сторін за кредитним договором підлягають застосуванню норми, що регулюють відносини позики, якщо це не суперечить суті кредитного договору. У порушення умов Договору та зазначених правових приписів, станом на 5 серпня 2009 року [PERSON] допустив заборгованість за Договором у розмірі 6605,84 грн, що складається із заборгованості за кредитом 4401,80 грн, заборгованості за процентами 2204,04 грн. 5 серпня 2009 року у м. Долинській Долинського району Кіровоградської області помер [PERSON] Згідно ст. 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Зобов'язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов'язаним з особою кредитора. За змістом ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1219 ЦК України передбачено, що не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об'єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов'язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Таким чином, спірні правовідносини допускають правонаступництво. Згідно з інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 45758392 від 11 листопада 2016 року, спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена. Тобто будь-хто з можливих спадкоємців не звертався до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, зокрема із заявою про прийняття спадщини чи відмову від прийняття спадщини. З матеріалів справи видно, що [PERSON] був зареєстрований за адресою: [INFO]. За цією ж адресою, починаючи з 25 листопада 1998 року зареєстрована також [PERSON] Відповідно до акта від 8 червня 2017 року посвідченого секретарем Долинської міської ради Долинського району Кіровоградської області та скріпленого печаткою цього органу, [PERSON] за місцем реєстрації з 2007 року по 2009 рік не проживав. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. У цій справі суд направляв позивачу публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПРИВАТБАНК» вимогу надати докази успадкування відповідачкою [PERSON] майна після смерті [PERSON] з відображенням його вартості, однак позивач суду таких доказів не надав. Згідно інформації відділу Держгеокадастру у Долинському районі Кіровоградської області № 9-1111-99.2-3735/2-16 від 17 листопада 2016 року, [PERSON] не мав у власності земельної ділянки. Відповідно до довідки обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» № 30 від 24 листопада 2016 року, за [PERSON] не зареєстровано право власності на нерухоме майно. Зі змістом інформації Регіонального сервісного центру МВС України в Кіровоградській області № 31/118 від 3 січня 2017 року, за [PERSON] транспорті засоби не зареєстровані. Оскільки обовязок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, враховуючи те, що суду не надано жодного доказу про те, що відповідачка [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], отримала у спадщину конкретне майно з відображенням його вартості, відповідно відсутні підстави для задоволення цього позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed