Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: село Лисівка Покровського району Донецької області, вулиця Кленова, будинок 10. В даному житловому будинку зареєстровані 19 серпня 2011 року відповідач [PERSON], [INFO], 11 грудня 2001 року відповідач [PERSON], [INFO]. Однак останні за цією адресою не мешкають [PERSON] з лютого 2017 року, [PERSON] з 2002 року. На теперішній час вона сплачує за відповідачів комунальні послуги, що тягне додаткові витрати на оплату комунальних платежів та доставляє їй незручності. В зв'язку з тим що відповідачі не виявили бажання повернутися до вказаного жилого приміщення, а також не бажають нести обов'язки по оплаті за комунальні послуги, вважає що відповідачі втратили свою заінтересованість до даного жилого приміщення, тому є підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Перешкод для проживання відповідачам у вказаному домоволодінні вона не чинила. Позивачка просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила справу розглянути за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення (а.с.11). Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, не надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, не надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Згідно ст.224 ЦПК України по справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. [PERSON] є власником житлового будинку № 10 по вулиці Кленова в селі Лисівка Покровського району Донецької області, яка належить їй на підставі договору купівлі-продажу будинку, укладеному 17 січня 2017 року між нею та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Донецької області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 166 (а.с.7). Право власності на вище зазначений житловий будинок зареєстровано за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17 січня 2017 року за № 78266722 (а.с.7). Отже, позивачка у встановленому законом порядку набула право власності на спірний житловий будинок. Відповідно до довідки Лисівської сільської ради Покровського району Донецької області від 7 серпня 2017 року в будинку № 10 по вулиці Кленова в селі Лисівка Покровського району Донецької області зареєстровані відповідачі [PERSON] з 19 серпня 2011 року по теперішній час, [PERSON] з 11 грудня 2001 року по теперішній час (а.с.9). Згідно п.11 договору купівлі-продажу будинку продавець зобовязаний знятись з реєстрації особисто та з іншими особами, які проживають у будинку, звільнити будинок від речей, вилучити ключі в осіб, які їх мали, і передати будинок покупцю в місячний термін з моменту підписання договору. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до абз.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У звязку з тим, що право власності на спірний будинок за договором купівлі-продажу будинку 17 січня 2017 року перейшло до позивача, відповідачі втратили право користування ним. Висновки суду знаходяться також у відповідності з правовим висновком Верховного Суду України у цивільній справі № 6-158цс14 від 05.11.2014р., відповідно до якого згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. За таких підстав, суд приходить до висновку, що права позивачки порушено відповідачами, а тому підлягають судовому захисту шляхом визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України у звязку із задоволенням позову, понесені позивачкою та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору підлягають присудженню з відповідачів на її користь. Відповідно до ст. ст.317 ч.1, 319 ч.1, 391 ч.1 ЦК України, ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved