Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

У березні 2021 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб, укладений з відповідачем, зареєстрований 13 вересня 2003 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану №1 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис №1748. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог зазначила, що з зареєстрований 13 вересня 2003 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що з березня 2019 року кожен з подружжя живе окремим життям та несумісністю характерів, спільного господарства не ведуть і мають різний бюджет та місце проживання. Сімейне життя різні погляди на сімейне життя. Фактично сім`я припинила своє існування, а шлюб носить суто формальний характер. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливо. На час звернення з позовом до суду спір щодо майна між сторонами відсутній, спору щодо місця проживання неповнолітнього сина немає. 21.04.2021 від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач просив вжити заходів щодо примирення подружжя та призначити строк для примирення до шести місяців, зупинити провадження у справі. У відзиві відповідач зазначив, що не визнає позовні вимоги. Відповідач вважав неможливим застосування до даної ситуації норм ст.106 СК України. Відповідач наголошує, що фактично вони з позивачем проживають окремо з жовтня 2020 року, коли позивач орендувала квартиру та переїхала. Вважав цей момент суттєвим для вирішення справи. Сам факт окремого проживання сторін не вважав достатньою підставою для задоволення позову. Відповідач зазначає, що у них з дружиною погляди на життя, сімейні відносини та обов`язки переважно збігаються. Погодився, що спільного бюджету вони з позивачем не мають, проте зазначив, що цей факт багато років влаштовував їх обох, вони вважали, що так зручніше. Відповідач не погодився з тим, що сімейне життя не склалося, сім`я фактично припинила існування, а шлюб носить суто формальний характер. 16 березня 2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 28.04.2021 задоволено клопотання відповідача про надання строку для примирення строком на 2 місяця. 29.06.2021 ухвалою суду поновлено провадження у справі. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, вважав за можливе зберегти сім`ю. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини. Сторони по справі з 13 вересня 2003 року перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] виданим 13 вересня 2003 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану №1 Харківського обласного управління юстиції актовий запис №1748. Під час державної реєстрації позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.5). Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 25 серпня 2004 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану №3 Харківського обласного управління юстиції (а.с.9). В судовому засіданні встановлено, що причиною розірвання шлюбу стали різні погляди сторін на сімейне життя, обов`язків подружжя один перед одним, спільне господарство сторони не ведуть. Суд не може достовірно встановити час припинення шлюбних відносин, оскільки позивачем зазначено березень 2019 року, відповідачем жовтень 2020 року. Проте суд зазначає, що якнайменше біля семи місяців сторони проживаю окремо, не підтримують шлюбних відносин. Наданий судом строк для примирення подружжя не вплинув на бажання позивача розірвати шлюб, заяви про відмову від позову від позивача до суду не надійшло. За змістом ч.1 ст.24\~СК України та ст.51\~Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Вимогами ч.3, ч.4 ст.56\~СК України закріплено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх до збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч.2 ст.112\~СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їхніх дітей, що мають суттєве значення. Водночас суд зауважує, що до даних правовідносин не підлягають застосуванню норми ст.106 СК України, оскільки регулюють правовідносини щодо розірвання шлюбу органом державної реєстрації актів цивільного стану за заявою подружжя, яке не має дітей. З огляду на обставини, встановлені судом, суд дійшов висновку, що підстави, які спонукали позивача до розірвання шлюбу, обґрунтовані, сім`я розпалася остаточно, тому подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливе, а збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому позов підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved