Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

у березні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Сав-Дістрибьюшн», треті особи: ТОВ «МТІ», ТОВ «Леново Україна» про захист прав споживача та відшкодування шкоди, в якому просив суд: - зобов`язати ТОВ «Сав-Дістрибьюшн» відшкодувати вартість придбаного неякісного товару - комп`ютеру Lenovo Моноблок, IdeaCentre A730, UAR708 (8E) 10123 (57319637), S/N: QS01147422, з урахуванням зміни ціни на загальну суму 60 636,28 грн.; - стягнути з ТОВ «Сав-Дістрибьюшн» на його користь неустойку у розмірі 38 454,16 грн.; - стягнути з ТОВ «Сав-Дістрибьюшн» на його користь моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.; - стягнути з ТОВ «Сав-Дістрибьюшн» судовий збір у розмірі 500,00 грн. Свої вимоги мотивував тим, що 16.12.2013 року у ТОВ «Сав-Дістрибьюшн» в магазині «Фокстрот» за адресою: м. Київ, вул. Горького, 50, ним був придбаний комп`ютер Lenovo Моноблок вартістю 20 899,90 грн. На другий день після придбання виявилися проблеми у роботі комп`ютера, оскільки він почав самостійно вимикатися або перезавантажуватися після 10-20 хвилин роботи. У зв`язку з цим він звернувся до магазину «Фокстрот» з проханням усунути проблему у роботі комп`ютера. Роботу комп`ютера не було налагоджено, у зв`язку з чим продавець порадив звернутися до сервісного центру. Із зазначеного часу і до вересня 2014 року він більше п`яти разів був у сервісному центрі, звертаючись до працівників сервісного центру, проте, вирішити проблему із непрацюючим комп`ютером так і не зміг. У сервісному центрі відмовляли з тих підстав, що у позивача не має чеку, а також гарантійної книжки, наявність якої є умовою гарантійного ремонту виробу, а у магазині стверджували, що чеку достатньо і не надавали необхідних документів. 17.09.2014 року він в черговий раз звернувся до підрозділу ТОВ «МТІ» - сервісного центру Lenovo «Технічний центр МТІ» за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 134, з питанням щодо недоліків придбаного комп`ютера і просив здійснити його гарантійний ремонт. Сервісний центр знову відмовив, але після неодноразових наполягань вимушений був видати акт від 17.09.2014 року про відмову у гарантійному ремонті комп`ютера, в якому зазначив, що комп`ютер вироблено 20.07.2013 року, гарантійний ремонт на нього закінчується 19.07.2014 року; умовою приймання виробу для гарантійного обслуговування у даному випадку є наявність документу, в якому вказана модель, серійний номер виробу, дата його продажу і штамп магазину. Після тривалого спілкування між продавцем, сервісним центром та ним, на його вимогу 27.01.2015 року був складений повторний акт про відмову у гарантійному ремонті комп`ютера, в якому зазначено, що в наданих документах відсутній серійний номер виробу, а також, що відповідно дати продажу 16.12.2013 року період гарантійного обслуговування закінчився 15.12.2014 року. У лютому 2015 року на його прохання та за його кошти сервісний центр здійснив діагностику виробу, про що 24.02.2015 року був складений акт, згідно якого для ремонту комп`ютера необхідно замовити і замінити деталь. Строк ремонту встановлено у 24 дні. Тому, оскільки протягом дії гарантійного ремонту з 17.09.2014 року продавець не забезпечив йому ні гарантійного ремонту виробу, ні заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у нього, просив стягнути з ТОВ «Сав-Дістрибьюшн» саме 60 636,28 грн вартості придбаного комп`ютера, зважаючи на те, що вартість вищевказаного комп`ютера станом на 16.12.2013 року складала 20 899,90 грн., що в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України (7,993 грн. - 100 доларів США) становило 2 614,76 доларів США, а станом на 20.03.2015 року за курсом Національного банку України (23,19 грн. - 100 доларів США) 2 614,76 доларів США вже становила 60 636,28 грн. До того ж, посилався на те, що 17.09.2014 року сервісний центр відмовив йому у гарантійному ремонті комп`ютера, а продавець відмовив надати йому необхідні документи або замінити комп`ютер на такий же або на аналогічний, тому просив стягнути з ТОВ «Сав-Дістрибьюшн» неустойку у розмірі 38 454,16 грн. за період з 17.09.2014 року по 20.03.2015 року, а також моральну шкоду в сумі 50 000,00 грн., вважаючи дії відповідача незаконними. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Шевченко Т.М. від 30.03.2015 року відкрито провадження у справі (т. 1 а.с. 24). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21.09.2015 року позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Сав-Дістрибьюшн» на користь [PERSON] 59 683,41 грн. вартості придбаного товару - комп`ютеру Lenovo Моноблок, IdeaCentre A730, UAR708 (8E) 10123 (57319637), S/N: QS01147422, та 500,00 грн. судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено (т. 1 а.с. 135-139). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02.03.2016 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21.09.2019 року залишено без змін (т. 1 а.с. 188-192). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.04.2017 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21.09.2019 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02.03.2016 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд (т. 2 а.с. 67-70). Ухвалою судді [PERSON] від 19.06.2017 року справу прийнято до провадження (т. 2 а.с. 73). На підставі розпорядження № 3507 від 19.10.2018 року про призначення повторного автоматичного розподілу справ у зв`язку із звільненням судді [PERSON] проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями (т. 2 а.с. 118). Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2018 року матеріали справи передано судді Хоменко В.С. (т. 2 а.с. 119). Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 26.10.2018 року справу прийнято до провадження з проведенням розгляду в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання з повідомленням учасників процесу на 12.12.2018 року (т. 2 а.с. 120-121). 12.12.2018 року розгляд справи відкладено на 12.02.2019 року (т. 2 а.с. 186-187). 12.02.2019 року справа не розглядалась, розгляд відкладено на 15.04.2019 року (т. 2 а.с. 209). 15.04.2019 року справа не розглядалась, розгляд відкладено на 19.08.2019 року (т. 2 а.с. 223). 19.08.2019 року підготовче засідання відкладено на 20.11.2019 року (т. 2 а.с. 235-236). Ухвалою від 19.08.2019 року на задоволення клопотання представника відповідача - Климчука О.С. про витребування доказів та зобов`язано ТВ «Леново Україна» надати суду: докази звернення у січні 2015 року представників позивача до ТОВ «Леново Україна» з вимогою продовжити гарантійний термін на моноблок Lenovo Idea Centre А730 UAR 708(8Е); копії договорів між ТОВ «Леново Україна» та виробником моноблока Lenovo Idea Centre А730 UAR 708(8E) про представництво ТОВ «Леново Україна» інтересів виробника Lenovo в Україні, які регулюють порядок, умови гарантійного обслуговування та надають повноваження на направлення запитів щодо зміни гарантійних строків; копії договорів, між ТОВ «Леново Україна» та компанії Shanghai Wicresoft Co. LTD, а також між ТОВ «Леново Україна» та компанії Lenovo PC HK Ltd., які регулюють порядок зміни виробником гарантійних строків; докази звернення ТОВ «Леново Україна» до компанії Shanghai Wicresoft Co. LTD щодо зміни гарантійного терміну на моноблок позивача Lenovo Idea Centre А730 UAR 708(8E); копію статуту ТОВ «Леново Україна» або інших підтверджуючих документів, які підтверджують право на звернення до компанії Shanghai Wicresoft Co. LTD з вимогою щодо зміни гарантійних термінів на вироби; докази зміни виробником Lenovo PC НК Ltd гарантійного строку на моноблок Lenovo Idea Centre А730 UAR 708(8E) та документа, що стали підставою для такої зміни (т. 2 а.с. 237-238). Ухвалою від 20.11.2019 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд справи на 26.02.2020 року (т. 3 а.с. 8). 26.02.2020 року справа не розглядалась, розгляд відкладено на 28.04.2020 року (т. 3 а.с. 65). 28.04.2020 року справа не розглядалась, розгляд відкладено на 10.09.2020 року (т. 3 а.с. 69). 10.09.2020 року у судовому засіданні оголошено перерву до 11.02.2021 року (т. 3 а.с. 84-85). Відповідач ТОВ «Сав-Дістрибьюшн» подало відзив на позовну заяву, в якому проти заявлених вимог заперечило в повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність та недоведеність, а також просило застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. Третя особа - ТОВ «МТІ» надало пояснення щодо позову, в яких просило суд відмовити у задоволенні позову. Третя особа - ТОВ «Леново-Україна» пояснення щодо позову не надала. Позивач та треті особи в судове засідання не з`явились, повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомили, що в силу ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду спарави. Представник відповідача - Климчук О.С. в судовому засіданні проти позову заперечив, виходячи з обставин, викладених у відзиві на позов та письмових пояснення по справі, просив відмовити у його задоволенні. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. На вимогу споживача продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний надати йому документи, які підтверджують належну якість продукції (ч. 2 ст. 6 Закону). Згідно п. 7 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ). Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що за усним договором 16.12.2013 року [PERSON] у ТОВ «Сав-Дістрибьюшн» в магазині «Фокстрот» за адресою: м. Київ, вул. Горького, 50, за ціною 20 899,90 грн. було придбано комп`ютер Lenovo Моноблок, IdeaCentre A730, UAR708 (8E) 10123 (57319637), S/N: QS01147422, про що продавцем було видано фіскальний чек (т. 1 а.с. 9). 17.09.2014 року ТОВ «МТІ», яким з нерезидентом-виробником Lenovo було укладено договір № 20110401-В268 від 19.03.2013 року, на вимогу позивача був наданий акт про відмову в гарантійному ремонті із зазначенням того, що товар вироблено 20.07.2013 року, гарантійний строк по сайту Леново закінчився 19.07.2014 року, умовою приймання товару на гарантійне обслуговування є наявність документа, де вказано модель, серійний номер виробу, дата продажу і штамп магазину (т. 1 а.с. 10, т. 2 а.с. 129-160). Актом від 27.01.2015 року (помилково датованим 29.09.2014 року як зазначено в ході розгляду справи ТОВ «МТІ»), складеним за зверненням до сервісного центру Lenovo представника позивача із вказаним моноблоком та чеком магазину «Фокстрот», де зазначена дата продажу 16.12.2013 року, в гарантійному обслуговуванні відмовлено, оскільки на чеку був відсутній сервісний номер виробу. З вказаного акту також вбачається, що перше звернення мало місце 17.09.2014 року, гарантійний строк по сайту Леново закінчився 19.07.2014 року, умовою приймання товару на гарантійне обслуговування є наявність документа, де вказано модель, серійний номер виробу, дата продажу і штамп магазину, документів про купівлю не надано, 17.09.2014 року товар видано без ремонту, згідно дати продажу 16.12.2013 року період гарантійного обслуговування закінчився 15.12.2014 року (т. 1 а.с. 11). 24.02.2015 року сервісний центр ТОВ «МТІ» за узгодженням з позивачем склав акт на компенсацію вартості товару, оскільки деталь замовлена 30.01.2015 року, строк знаходження в ремонті 24 дні (т. 1 а.с. 12). Звертаючись до суду із вказаним позовом, [PERSON] як на підставу його пред`явлення посилався на те, що придбаний ним товар мав істотний недолік, що обумовлено заміною деталі в строк, що перевищує 14 днів, а саме: 24 дні знаходження в ремонті, а тому на його користь підлягає відшкодуванню вартість придбаного ним товару. Розглядаючи вказану вимогу, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 708 ЦК України у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обов`язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором:1) вимагати від продавця або виготовлювача безоплатного усунення недоліків товару або відшкодування витрат, здійснених покупцем чи третьою особою, на їх виправлення; 2) вимагати від продавця або виготовлювача заміни товару на аналогічний товар належної якості або на такий самий товар іншої моделі з відповідним перерахунком у разі різниці в ціні; 3) вимагати від продавця або виготовлювача відповідного зменшення ціни; 4) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми. Положеннями ст. 709 ЦК України передбачено, що продавець або виготовлювач (чи уповноважені ними представники) зобов`язані прийняти товар неналежної якості від покупця і задовольнити його вимоги про заміну товару або усунення недоліків. Доставка товару продавцеві та його повернення покупцеві здійснюються продавцем або виготовлювачем, а в разі невиконання ними цього обов`язку або відсутності продавця чи виготовлювача в місцезнаходженні покупця повернення товару може бути здійснене покупцем за їхній рахунок (ч. 1). Вимога покупця про заміну товару підлягає негайному задоволенню, а в разі необхідності перевірки якості товару - протягом чотирнадцяти днів або, за домовленістю сторін, в інший строк (ч. 2). За кожний день прострочення продавцем або виготовлювачем усунення недоліків товару і невиконання вимоги про надання в користування аналогічного товару на час усунення недоліків продавець сплачує покупцеві неустойку в розмірі одного відсотка вартості товару (ч. 5). Згідно з положеннями ч. 5 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» виробник (виконавець) зобов`язаний забезпечити технічне обслуговування та гарантійний ремонт продукції, а також її випуск і поставку для підприємств, що здійснюють технічне обслуговування та ремонт, у необхідному обсязі та асортименті запасних частин протягом усього строку її виробництва, а після зняття з виробництва - протягом строку служби, в разі відсутності такого строку - протягом десяти років. Згідно з ч. ч. 1, 5, 9 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов`язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги. За змістом ч. 11 ст. ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» вимоги споживача розглядаються після пред`явлення споживачем розрахункового документа, а щодо товарів, на які встановлено гарантійний строк, - технічного паспорта чи іншого документа, що його замінює, з позначкою про дату продажу. Вимоги споживача щодо лікарських засобів та виробів медичного призначення розглядаються після пред`явлення споживачем розрахункового документа, передбаченого Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а щодо технічно складних побутових товарів - після пред`явлення розрахункового документа, передбаченого «Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», та технічного паспорта чи іншого документа, що його замінює, з позначкою про дату продажу. Частиною 14 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Споживач має право брати участь у перевірці якості товару особисто або через свого представника. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів» за умови виникнення необхідності у визначенні причин втрати якості товару під час гарантійного строку продавець зобов`язаний провести експертизу продукції; при цьому на споживача покладається обов`язок лише довести наявність істотного дефекту продукції, тягар доказування причин виникнення недоліку товару покладений на продавця (Постанова ВС від 24.06.2019 року у справі № 185/3592/18-ц, провадження № 61-5074 св 19). Пунктом 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що істотний недолік - це недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: він взагалі не може бути усунутий; його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Відносини між споживачами, які придбавають технічно складні побутові товари для власних побутових потреб та їх виробниками, продавцями і виконавцями робіт з гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни товарів, визначено Порядком гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2002 року № 506. Згідно п. 2 Порядку до технічно складних побутових товарів належать непродовольчі товари широкого вжитку (прилади, машини, устаткування та інші), які складаються з вузлів, блоків, комплектуючих виробів, відповідають вимогам нормативних документів, мають технічні характеристики, супроводжуються експлуатаційними документами і на які встановлено гарантійний термін. Згідно п. 3 Порядку гарантійне обслуговування полягає у тому, що виробник (продавець, виконавець) протягом гарантійного терміну зобов`язується організувати, якщо це передбачено експлуатаційним документом, роботи із спеціальної установки підключення) товару чи його складання (далі - введення в експлуатацію) та технічного обслуговування. Роботи з гарантійного ремонту (обслуговування) виконуються для споживача безоплатно. Виробник (продавець, виконавець) забезпечує нормальну роботу (застосування, використання) товару, у тому числі комплектуючих виробів, протягом гарантійного терміну. Відповідно до п. 4 Порядку в експлуатаційному документі на товар як вітчизняного, так і іноземного виробництва (технічному паспорті чи в іншому документі, що додається до товару) зазначається: гарантійний термін зберігання - термін, протягом якого споживчі властивості товару не повинні погіршуватися за умови дотримання вимог нормативних документів. Гарантійний термін зберігання обчислюється від дати виготовлення товару і закінчується датою, визначеною виробником; гарантійний термін експлуатації - термін, протягом якого гарантується використання товару, в тому числі комплектуючих виробів та складових частин, за призначенням за умови дотримання споживачем правил користування і протягом якого виробник (продавець, виконавець) виконує гарантійні зобов`язання. В п. 7 Порядку зазначено, що необхідна, доступна та достовірна інформація про товари, які підлягають гарантійному ремонту (обслуговуванню) або гарантійній заміні, доводиться виробником (продавцем) до відома споживача в експлуатаційних документах, що додаються виробником до товару. До експлуатаційних документів належать текстові, графічні конструкторські документи, які окремо або разом дають можливість ознайомитися із споживчими властивостями товару і в яких визначаються правила його експлуатації, зокрема технічний паспорт чи інший документ, що його змінює. Гарантійні зобов`язання зазначаються виробником (продавцем) у гарантійному талоні за формою № 1-гарант і № 2-гарант (додатки 2 і 3) або в іншому експлуатаційному документі у розділі «Гарантійні зобов`язання виробника». До експлуатаційних документів також додаються відривні талони на технічне обслуговування (у разі необхідності) і гарантійний ремонт за формою № 3-гарант і № 4-гарант (додатки 4 і 5). У разі коли експлуатаційними документами передбачено проведення робіт із введення товару в експлуатацію, виробником (продавцем) додається відривний талон за формою № 5-гарант (додаток 6) (п. 10 Порядку). Згідно п. 13 Порядку в разі виникнення потреби у визначенні причини втрати якості товару, гарантійний термін якого не вичерпався, продавець зобов`язаний у триденний термін з дня одержання письмової заяви від споживача відправити такий товар на експертизу. Споживачеві видається акт приймання товару на експертизу за формою № 6-гарант (додаток 7). Експертиза проводиться за рахунок продавця. Якщо в результаті експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі товару споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування, дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов`язаний відшкодувати продавцю (підприємству, яке виконує його функції) витрати на проведення експертизи. Споживач, продавець (виконавець) має право на оскарження висновків експертизи у судовому порядку. Однією із особливостей продажу товарів, що підлягають гарантійному обслуговуванню, є те, що продавець (виробник) зобов`язаний передати споживачеві товар, який за якістю відповідає вимогам нормативних документів, умовам договору, а також змісту інформації, що надається продавцем (виробником) (п. 14). Згідно п. 16 Порядку в разі виявлення недоліків чи фальсифікації товару протягом гарантійного терміну споживач має право в установленому порядку за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: безоплатного усунення недоліків або відшкодування витрат на їх виправлення споживачем чи третьою особою; заміни на товар аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) належної якості; відповідного зменшення його купівельної ціни; заміни на такий же товар іншої марки (моделі, артикулу, модифікації) з відповідним перерахуванням купівельної ціни; розірвання договору купівлі-продажу та відшкодування заподіяних збитків. Вимоги споживача, встановлені цим пунктом, пред`являються за вибором споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що виконує його функції, за місцем знаходження споживача у формі письмової заяви (додаток 8). Відповідно до п. 18 Порядку на гарантійне обслуговування приймається товар за наявності експлуатаційних документів, пломб виробника або виконавця на товарі, якщо це передбачено експлуатаційним документом, відсутності пошкоджень товару, які могли викликати несправність, за умови дотримання вимог експлуатаційного документа щодо правил зберігання, введення в експлуатацію та використання товару за призначенням. У разі виходу товару з ладу з вини споживача (невиконання правил експлуатації), відсутності передбачених експлуатаційними документами пломб, гарантійного талона, споживач втрачає право на гарантійне обслуговування. За змістом п. 26 Порядку гарантійний ремонт полягає у виконанні робіт, пов`язаних з усуненням недоліків товару для забезпечення використання його за призначенням протягом гарантійного терміну експлуатації. Усунення недоліків здійснюється шляхом заміни чи ремонту комплектуючого виробу або окремої складової частини, а також виконання регулювальних робіт відповідно до вимог нормативних документів. Конституційний Суд України у п. 3.2 рішення від 11.07.2013 року № 7-рп/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору. Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Застосовуючи передбачений ст. 12 ЦПК України принцип змагальності сторін у цивільному процесі з урахуванням викладених вище застережень щодо особливості відносин у сфері захисту прав споживачів, суд також враховує принципи розумності та справедливості при застосуванні норм права в даній цивільній справі. У ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Отже, ч. 2 ст. 679 ЦК України передбачено, що якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили. Аналогічні правила викладені у ч. 14 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів». При тому споживач, продавець (виконавець, виробник) мають право на оскарження висновків експертизи у судовому порядку (ч. 4 ст. 17 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію. Відповідно до ст. 8 вказаного Закону у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків товару споживач має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. А у разі виявлення істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, споживач має право вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміну товару на такий же товар або на аналогічний. Продавець, виробник зобов`язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги. Відповідно до п. п. 12, 15 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред`являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем). У ч. 14 ст. 8 Закону визначено, що вимоги споживача, передбачені цією статтею, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 17 Закону у разі, коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов`язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника). Якщо у висновках експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов`язаний відшкодувати продавцю (виконавцю, підприємству, яке виконує його функції) витрати на проведення експертизи. Споживач, продавець (виконавець, виробник) мають право на оскарження висновків експертизи у судовому порядку. Тобто, відповідно до цієї статті обов`язок організації проведення експертизи продукції покладено на продавця. Проте вказані дії продавцем мають бути вчинені за згодою покупця та при його зверненні з приводу втрати якості продукції. Саме на споживача покладається обов`язок довести, що протягом гарантійного строку виявлено недолік товару, а тягар встановлення причин виникнення недоліку товару покладений на продавця. Виходячи з загальних правил доказування та норм законодавства щодо захисту прав споживачів, на споживача покладається обов`язок лише довести наявність істотного дефекту (недоліку) продукції, а тягар доказування причин його виникнення покладено на продавця. Як вбачається з матеріалів справи відповідачем проведення гарантійного обслуговування та експертизи організовано не було, проте, в порушення вимог ст. ст. 76-81, 83 ЦПК України матеріали справи не містять і даних звернення позивача до відповідача з приводу втрати якості продукції, що мало б своїм наслідком організацію проведення гарантійного обслуговування та експертизи. З матеріалів справи вбачається, що звернення до відповідача мало місце лише 05.03.2015 року із питанням, не пов`язаним із втратою якості продукції. Крім того, матеріали справи не містять й доказів щодо наявності у товарі - Lenovo Моноблок, IdeaCentre A730, UAR708 (8E) 10123 (57319637), S/N: QS01147422, недоліків або істотних недоліків, які виникли з вини виробника (продавця, виконавця). Посилання на наявність істотного недоліку в товарі, виходячи з чого позивач звернувся до суду із вказаним позовом, ґрунтуються тільки на його поясненнях та на його власних тлумаченнях норм законодавства, які не є доказами. Доводи позивача ґрунтуються на його внутрішніх переконаннях, а не на конкретних вказівках на вимоги закону. В ході розгляду справи позивач своїми правами, визначеними ст. ст. 43, 84 ЦПК України не скористався, клопотань про призначення експертиз не заявляв. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити про те, що як вбачається з матеріалів справи та не спростовано сторонами доказами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, гарантійний строк на придбаний позивачем товар становить один рік і враховуючи дату придбання - 16.12.2013 року, встановлений до 16.12.2014 року. У вказаний період позивач до відповідача не звертався, доказів на підтвердження зворотного в розпорядження суду не надано. З матеріалів справи вбачається, що перше звернення позивача щодо якості товару мало місце 17.09.2014 року до ТОВ «МТІ». За таких обставин слід виходити з того, що позивачем виявлено протягом встановленого гарантійного строку недоліки товару, тому він мав право на заміну товару у відповідача на аналогічний товар належної якості або його сервісний ремонт. З приводу заміни товару на аналогічний товар належної якості позивач до відповідача не звертався, обравши на власний розсуд варіант сервісного обслуговування товару. Як вбачається з матеріалів справи виробник подовжив гарантійний термін на придбаний позивачем товар і відповідно на проведення гарантійного ремонту виробу до 15.02.2015 року. Вказане сторонами не спростовано. ТОВ «МТІ» була проведена діагностика товару і 30.01.2015 року замовлено необхідну для ремонту деталь «Heat Sink» PN 90202530. Вказане вбачається з акту ТОВ «МТІ» від 24.02.2015 року. Разом з тим, доказів того, що товар потребував заміни вказаної деталі, того, що заміна вказаної деталі є істотним недоліком в розумінні положень п. п. 12, 15 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», так само як і факт замовлення її 30.01.2015 року, матеріали справи не містять. До того ж, акт ТОВ «МТІ» від 24.02.2015 року не продовжує дії гарантійних зобов`язань, і після закінчення терміну гарантії на товар, компенсація не здійснюється навіть у тому випадку, якщо термін дії акту ще не закінчився. За таких обставин, враховуючи те, що факт істотного недоліку придбаного позивачем товару не підтвердився встановленими обставинами у справі, позивачем суду не надано докази, що недоліки товару виникли з вини виробника, отже, і права позивача, як споживача, не порушені відповідачем, тому позов у частині вимог про зобов`язання ТОВ «Сав-Дістрибьюшн» відшкодувати вартість придбаного неякісного товару - комп`ютеру Lenovo Моноблок, IdeaCentre A730, UAR708 (8E) 10123 (57319637), S/N: QS01147422, задоволенню не підлягають. Так само вказані вимоги не підлягають задоволенню з урахуванням зміни ціни на загальну суму 60 636,28 грн. з прив`язкою до курсу долара США через їх недоведеність, оскільки доказів щодо підвищення ціни на товар відносно його вартості на час пред`явлення відповідної вимоги чи її зниження ціни, виходячи з вартості товару на час купівлі, а також щодо дійсної вартості товару, матеріали справи також не містять. Щодо стягнення з ТОВ «Сав-Дістрибьюшн» на користь позивача неустойки у розмірі 38 454,16 грн., суд зазначає наступне. Положеннями ст. 709 ЦК України передбачено, що продавець або виготовлювач (чи уповноважені ними представники) зобов`язані прийняти товар неналежної якості від покупця і задовольнити його вимоги про заміну товару або усунення недоліків. Доставка товару продавцеві та його повернення покупцеві здійснюються продавцем або виготовлювачем, а в разі невиконання ними цього обов`язку або відсутності продавця чи виготовлювача в місцезнаходженні покупця повернення товару може бути здійснене покупцем за їхній рахунок (ч. 1). Вимога покупця про заміну товару підлягає негайному задоволенню, а в разі необхідності перевірки якості товару - протягом чотирнадцяти днів або, за домовленістю сторін, в інший строк (ч. 2). За кожний день прострочення продавцем або виготовлювачем усунення недоліків товару і невиконання вимоги про надання в користування аналогічного товару на час усунення недоліків продавець сплачує покупцеві неустойку в розмірі одного відсотка вартості товару (ч. 5). Згідно з положеннями ч. 5 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів» виробник (виконавець) зобов`язаний забезпечити технічне обслуговування та гарантійний ремонт продукції, а також її випуск і поставку для підприємств, що здійснюють технічне обслуговування та ремонт, у необхідному обсязі та асортименті запасних частин протягом усього строку її виробництва, а після зняття з виробництва - протягом строку служби, в разі відсутності такого строку - протягом десяти років. Згідно з ч. ч. 1, 5, 9 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов`язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги. При пред`явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред`явлення або за згодою сторін в інший строк. На письмову вимогу споживача на час ремонту йому надається (з доставкою) товар аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації), незалежно від моделі. За кожен день затримки виконання вимоги про надання товару аналогічної марки (моделі, артикулу, модифікації) та за кожний день затримки усунення недоліків понад установлений строк споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі 1 % вартості товару. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», споживачеві, який звернувся із заявою про безоплатне усунення недоліків товару, на його вимогу надається (з доставкою) на час ремонту аналогічний товар (але без урахування моделі). Перелік таких товарів наведено в додатку № 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 року № 172. За кожний день затримки виконання вимоги про надання в користування на час ремонту зазначеного у згаданому переліку товару та за кожний день затримки усунення недоліків понад 14-денний або встановлений за домовленістю сторін строк споживачеві сплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості товару на час пред`явлення вимоги, а в разі зниження ціни, виходячи з вартості товару на час купівлі. Термін виконання гарантійного ремонту узгоджується за домовленістю сторін, але не може перевищувати встановленого законодавством. За кожний день затримки усунення недоліків понад установлений термін виконавець виплачує споживачеві неустойку в розмірі 1 відсотка вартості товару (п. 28 Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2002 року № 506). Пред`являючи вказану вимогу, позивач її мотивував тим, що 17.09.2014 року сервісний центр відмовив йому у гарантійному ремонті, а продавець - у видачі необхідних документів для проведення гарантійного обслуговування чи заміні комп`ютера на такий же чи аналогічний товар, тому за період з 17.09.2014 року по 20.03.2015 року підлягає стягненню неустойка у розмірі 38 454,16 грн. (208,99 грн. * 184 дні). Однак, суд надходить до висновку про недоведеність вказаної вимоги, тому остання не підлягає задоволенню Доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України щодо відмови відповідачем у видачі необхідних документів для проведення гарантійного обслуговування чи заміни комп`ютера на такий же чи аналогічний товар, в розпорядження суду не надано, останні не містяться також і в матеріалах справи. Відмова сервісного центру від 17.09.2014 року у гарантійному ремонту без спростування позивачем її необґрунтованості та безпідставності сама по собі не є підставою для стягнення неустойки з відповідача - ТОВ «Сав-Дістрибьюшн», адже, факт істотного недоліку придбаного позивачем товару не підтверджено, докази, що недоліки товару виникли з вини відповідача, також відсутні, отже, права позивача, як споживача, не порушені відповідачем, до останнього позивач не звертався щодо усунення недоліків протягом встановленого строку, у зв`язку з чим позивач не має права на отримання неустойки. Щодо відшкодування моральної шкоди. Позивач вважає, що у зв`язку з незаконним діями продавця - відповідача у справі є всі правові підстави для стягнення на його користь моральної шкоди, визначивши її у мінімальному розмірі 50 000,00 грн., що є співрозмірним тому стану стресу та глибині його моральних страждань як споживача. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 1167 ЦК України (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику в справах про відшкодування моральної шкоди» визначено поняття моральної шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 5 вказаної постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За вимогами ч. ч. 1, 6 ст. 86 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи положення вказаних статей, приймаючи до уваги те, що позивачем як при зверненні до суду, так і в ході розгляду справи на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди, наявності такої шкоди, причинного зв`язку між діями відповідача та виникненням моральної шкоди, її розміру, не було надано доказів, на які б він посилався як на підставу своїх вимог в даній частині позову, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог позивача в цій частині за їх недоведеністю. За наведеного, суд надходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цілому. Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Частиною 1 ст. 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до положень ч. 1, п. п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16. Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає позицію щодо юридичного терміну «фактично понесені» витрати на правову допомогу, згідно з якою в ситуації, коли заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, але він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями на користь особи, яка представляла заявника протягом провадження у Європейському суді з прав людини, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними». З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Тогджу проти Туреччини», заява № 27601/95, п. 158, від 31.05.2005 року; «Начова та інші проти Болгарії», заяви №№ 43577/98 і 43579/98, п. 175, ECHR 2005 VII; «Імакаєва проти Росії», заява № 7615/02, ECHR 2006 XIII; «Карабуля проти Румунії», заява № 45661/99, п. 180, від 13.07.2010 року; «Бєлоусов проти України», заява № 4494/07, п. 116, від 07.11.2013 року. Згідно з ч. 1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Так, матеріали справи свідчать, що відповідачем на підтвердження витрат на правничу допомогу надано наступні документи: копію договору про надання правничої (правової) допомоги № СД-22/0-07/19, укладеного 30.07.2019 року між ТОВ «Сав-Дістрибьюшн» та Адвокатським об`єднанням «СОЛ»; копію додаткової угоди № 1 від 30.07.2019 року до договору про надання правничої (правової) допомоги № СД-22/0-07/19 від 30.07.2019 року; копію рахунку-фактури № 7 від 30.07.2019 року на суму 9 000,00 грн.; копію платіжного доручення № 103933 від 31.07.2019 року про сплату ТОВ «Сав-Дістрибьюшн» на користь АО «СОЛ» 9 000,00 грн.; детальний опис робіт виконаний адвокатом, складеного 29 листопада 2019 року; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги (т. 3 а.с. 34-44). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Із змісту договору про надання правової допомоги вбачається, що за надану правову допомогу відповідачем належить сплатити 9 000,00 грн., котрі останнім і сплачені фактично 31.07.2019 року. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови у задоволенні позову - на позивача. За таких обставин, понесені відповідачем та документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу є співмірними зі складністю справи та наданими послугами; часом, витраченим адвокатом на надання послуг; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для позивача. Крім того, відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Позивач не ставив питання про зменшення витрат на правову допомогу через їх неспівмірність зі складністю справи та наданими адвокатом послугами; часом, витраченим адвокатом на надання послуг; обсягом наданих адвокатом послуг; значенням справи для сторони, не подавав будь-яких заперечень щодо таких витрат. Правові висновки щодо можливості зменшення витрат на правову допомогу лише у разі наявності клопотання сторони про їх зменшення внаслідок не співмірності містяться у постанові Верховного Суду від 18.12.2018 року (справа № 910/4881/18). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тому, суд надходить до висновку, що з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 9 000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved