Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

у березні 2020 р. представник позивача звернулася до суду з позовними вимогами про встановлення факту постійного проживання позивача зі спадкодавцем [PERSON] на день його смерті [INFO] , визнання позивача спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті померлого, визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом права власності на майно: 5/8 часток квартири [ADDRESS] ; 5/8 частин садового будинку [ADDRESS] ; 5/8 часток земельної ділянки, площею 0,0876 га, кадастровий номер 8000000000:75:389:0248, яка розташована по [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого залишилось спадкове майно, а саме, 5/8 часток квартири [ADDRESS] ; 5/8 частин садового будинку [ADDRESS] ; 5/8 часток земельної ділянки, площею 0,0876 га, кадастровий номер 8000000000:75:389:0248, яка розташована по [ADDRESS] . Померлий був вітчимом позивача. Мати позивача та [PERSON] перебували у зареєстрованих шлюбних відносинах з 26.10.1978, проте спільно проживати почали ще в 1969 р. разом із позивачем та рідним братом [PERSON] . Вітчим займався вихованням позивача, ставився як до рідної доньки, своїх дітей не мав. Після смерті матері [INFO] [PERSON] залишався вдівцем та не змінював свій сімейний статус. Між позивачем та вітчимом були гарні, добрі стосунки, позивач допомагала по господарству, в похилому віці доглядала його, купувала ліки, продукти харчування, разом проводили святкові вечори, запрошували друзів. На час відкриття спадщини, позивач та [PERSON] проживали у квартирі [ADDRESS] . Після смерті вітчима позивач займалась його похованням. Позивач є єдиною спадкоємицею четвертої черги за законом після смерті померлого. Відповідач із заявою про прийняття спадщини не звертався. При зверненні до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, позивачу було відмовлено, у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують родинні відносини. Ухалою суду від 10.02.2020 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання (а.с. 89). Ухвалою суду від 30.11.2020 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 179). Ухвалою суду від 14.12.2020 задоволено заяву про забезпечення доказів, шляхом витребування у приватного нотаріуса копії правовстановлюючих документів на майно спадкодавця, спадкову справу після смерті [PERSON] , відомостей про реєстрацію шлюбу спадкодавця, дітей (а.с. 202). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, зазначені у позові. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 93,104-105, 145-146, 186-187), причини неявки суду не повідомив. Третя особа у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 92, 106-107, 143-144, 174-175), причини неявки суду не повідомила. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, у разі не подання відповідачем відзиву, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 26.10.1978 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі ЗАГС Дарницького, Дніпровського відділу м. Києва, актовий запис №2537 (а.с. 12). Позивач є донькою [PERSON] , що підтерджується свідоцтвом про народження (а.с. 20). [INFO] у віці 75 р. померла мати позивача [PERSON] (а.с. 13). Після смерті [PERSON] її чоловік [PERSON] успадкував наступне майно: Ѕ частку та 1/8 частину садового будинку [ADDRESS] ; Ѕ частку та 1/8 частину земельної ділянки площею 0,0876 га, кадастровий номер 8000000000:75:389:0248, яка розташована по [ADDRESS] ; 1/8 частину квартири [ADDRESS] . Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про право власності від 04.09.2012 (а.с. 24-28, 35-37, 41-43). Позивач, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.09.2012, успадкувала від своєї матері 3/8 частин садового будинку [ADDRESS] , 3/8 частин земельної ділянки, кадастровий номер 8000000000:75:389:0248, яка розташована по [ADDRESS] , 3/8 частин квартири [ADDRESS] (а.с. 29-31, 38-39, 44-47). Відповідно до технічного паспорту садового будинку від 18.03.2011 площа будинку становить 29,7 кв.м. (а.с. 32-34). Державним актом про право приватної власності на землю від 29.12.1998 встановлено, що земельна ділянка, кадастровий номер 8000000000:75:389:0248 має площу 0,0876 га, цільове призначення для ведення садівництва (а.с. 40). На підставі технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] від 17.03.2011, квартира складається з двох кімнат, загальна площа становить 45,3 кв.м., жила площа 26,3 кв.м. (а.с. 47-48). [INFO] у віці 84 роки помер [PERSON] (а.с. 10). Похованням [PERSON] займалась позивач (а.с. 11-19). При зверненні до приватного нотаріуса з метою успадкування майна померлого, 28.10.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гладій М.О. винесено постанову про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину 5/8 часток квартири [ADDRESS] ; 5/8 частин садового будинку [ADDRESS] ; 5/8 часток земельної ділянки, площею 0,0876 га, кадастровий номер 8000000000:75:389:0248, яка розташована по [ADDRESS] , після смерті [PERSON] через відсутність документів, що підтверджують родинні зв`язки з померлим (а.с. 8-9). Крім цього, в судовому засіданні в якості свідка була допитана [PERSON] , яка є подругою позивача та [PERSON] , який є сусідом позивача зазначили, що весь час спілкувалися зі всіма членами сімї та знають усі стосунки які існували між членами сімї, пояснивши, що стосунки мали характер повноцінної, дружньої сімї. Позивач зазначає, що вона є єдиним спадкоємцем майна померлого [PERSON] . Відповідач, який є рідним братом позивача, із заявою про прийняття спадщини після смерті вітчима не звертався. Стаття 1216 ЦК України визначає, що поняття спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (п. 23 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7). Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України). Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову у позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки у тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц). Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України). За змістом ст. 392 ЦК належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку. У пункті 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13, зазначено, що відповідачами у справах про визнання права власності в порядку спадкування на будинки та садиби, щодо яких відсутні правовстановлюючі документи у зв`язку з їх втратою, є спадкоємці, які прийняли спадщину, а також органи, які уповноважені видавати правовстановлюючі документи на нерухоме майно, або ж органи, до яких перейшли такі повноваження, та органи, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Враховуючи приписи ст. ст. 15, 392 ЦК України, відповідачем у спірних спадкових правовідносин повинен бути учасник виниклих правовідносин, який має матеріально-правовий інтерес, в результаті розгляду справи у нього виникають (виникнуть) права чи обов`язки. Позивач, звертаючись у січні 2020 р. до суду з позовними вимогами, зазначила відповідачем [PERSON] та при цьому вказала, що він із заявою про прийняття спадщини після смерті вітчима не звертався. Впродовж судового розгляду стороною позивача клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем або залучення співвідповідача територіальну громаду в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, позивачем не заявлялось. Під час з`ясування судом даної обставини, представник позивача заперечила проти залучення співвідповідача або заміну первісного відповідача належним відповідачем. [PERSON] не є учасником правовідносин, що виникли, він не порушує та не оспорює прав позивача, між сторонами відсутній спір щодо визнання відповідного права, в результаті розгляду справи у [PERSON] не виникнуть права чи обов`язки. Позивачем під час судового розгляду не доведено, що вона має обґрунтовані підстави стверджувати про порушення її прав відповідачем, тобто позивачем неправильно визначено суб`єктний склад учасників справи. Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позовні вимоги до [PERSON] про встановлення факту постійного проживання зі спідкодавцем на день його смерті, визнання спадкоємцем четвертої черги за законом та визнання права власності на спадкове майно є такими, що не підлягають задоволенню. Відмова у задоволенні даних позовних вимог не позбавляє позивача можливості реалізації права на судовий захист шляхом подання позову до належного відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed