Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

У березні 2017 року позивач [PERSON] праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить стягнути з останнього надмірно виплачені кошти щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг в сумі 5127,20 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач з 13.11.2015 року перебуває на обліку в [PERSON] як тимчасово переміщена особа. 13.11.2015 року відповідач подав до [PERSON] заяву про призначення йому щомісячної адресної допомоги. Рішенням [PERSON] від 02.12.2015 року відповідачу призначено щомісячну адресну допомогу з 13.11.2015 року по 12.05.2016 року у розмірі 442,00 грн. 13.05.2016 року відповідач подав заяву про призначення йому щомісячної адресної допомоги на наступний шестимісячний період. Рішенням [PERSON] від 13.05.2016 року відповідачу призначено щомісячну адресну допомогу з 13.05.2016 року по 12.11.2016 року у розмірі 442,00 грн. Під час подачі заяв про призначення щомісячної адресної допомоги відповідач надавав відомості про відсутність у нього на депозитному банківському рахунку коштів у розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленому для працездатних осіб. Також його було попереджено про обовязок своєчасно повідомити про всі обставини, що впливають на виплату допомоги (працевлаштування, зміна складу сім'ї тощо). Однак, згідно з інформацією Міністерства фінансів України щодо проведення верифікації виплат грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам, відповідач на момент звернення за грошовою допомогою мав на депозитному рахунку в банку кошти у розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. У звязку з цим у відповідача виникла переплата бюджетних коштів в розмірі 5127,20 грн., як безпідставно отриманих сум допомоги за період з 13.11.2015 року по 31.10.2016 року. Внаслідок цього позивач припинив виплату відповідачу допомоги з 01.11.2016 року, про що проінформував його повідомленням від 12.10.2016 року № 10-04/7313/1. Після виявлення факту переплати відповідач також був попереджений про необхідність відшкодувати переплату, про що йому направлено лист від 12.10.2016 року № 10-04/7313 з вимогою повернути надміру виплачені кошти допомоги в загальній сумі 5127,20 грн. Однак, цієї суми відповідач не відшкодував. Тому позивач просить стягнути з відповідача на його користь надмірно виплачену щомісячну адресну допомогу особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в т.ч. на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 5127,20 грн. Відповідач подав заперечення на цивільний позов, в якому просив у задоволенні позову відмовити, мотивуючи зокрема тим, що інформація про наявність у відповідача депозитних рахунків не підтверджена належним чином; позивачем належними та допустимими доказами не доведено обставини наявності у відповідача в період з 13.11.2015 року по 31.10.2016 року депозитного банківського рахунку та коштів на ньому в розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму; розпорядження № 412 від 12.10.206 року і рішення № 171 від 12.10.2016 року щодо припинення виплати допомоги та виникнення у відповідача переплати прийняті позивачем з порушенням встановленої процедури та форми і відповідачу не надсилалися; письмовими відомостями, наданими ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м.Києві та ПАТ КБ «Приватбанк» на запит відповідача, підтверджується відсутність у відповідача депозитних рахунків та коштів на них. В судовому засіданні 11.07.2017 року відповідач заявив клопотання про повернення заяви на підставі п.3 ч.2 ст.121 ЦПК України, у задоволенні якого протокольною ухвалою суду від 11.07.2017 року відмовлено за безпідставністю, оскільки, як випливає з норм глави 2 розділу ІІІ ЦПК України, вчинення судом такої процесуальної дії, як повернення позовної заяви, є неможливим після відкриття провадження у справи. В судовому засіданні 03.08.2017 року відповідач заявив клопотання про залишення позовної заяви без розгляду на підставі п.2 ч.1 ст.207 ЦПК України, з мотивів того, що до позовної заяви не додано документу, що підтверджує повноваження особи, яка підписала позов. Судом встановлено строк для усунення недоліків позову до 10.08.2017 року. Позивачем на усунення недоліків позову через канцелярію суду подано копію розпорядження голови Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області від 25.06.2014 року № 68-К про призначення начальником УПЗСН Овруцької РДА [PERSON] Позивач [PERSON] праці та соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області є самостійною юридичною особою, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, і його керівник в силу закону уповноважений на підписання позовної заяви. Відтак, протокольною ухвалою суду від 10.08.2017 року у задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду відмовлено. В судовому засіданні відповідач двічі 11.07.2017 року та 03.08.2017 року заявляв клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України, з мотивів того, що спір між сторонами стосується нарахування та виплати соціальної допомоги відповідачу, позивач є субєктом владних повноважень та виконує владні управлінські функції, відтак, спір є публічно-правовим, а тому справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства і не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. В судовому засіданні представник позивача проти задоволення клопотань про закриття провадження у справі заперечив, покликаючись на відсутність правових підстав для вчинення такої дії. Протокольними ухвалами від 20.07.2017 року та від 10.08.2017 року судом відмовлено у задоволенні клопотань відповідача про закриття провадження у справі з мотивів того, що вказаний спір є приватно-правовим, а тому підлягає розгляду місцевим загальним судом в порядку цивільного судочинства. Вважаючи спір між сторонами таким, що не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, суд зокрема виходив з наступного. Відповідно до частин 1, 2 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Пунктом 5 ч.2 ст.17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори за зверненнями суб'єктів владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України. Відповідно до ч.4 ст.50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень: 1) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 2) про примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства з України; 4) про обмеження щодо реалізації права на мирні зібрання (збори, мітинги, походи, демонстрації тощо); 5) в інших випадках, встановлених законом. Правовий аналіз пунктів 1-4 ч.4 ст.50 КАС України у логічному взаємозвязку із нормами ст.2 КАС України, якою визначено завдання адміністративного судочинства, як захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій, свідчить, що всі наведені підстави, коли громадяни, іноземці чи особи без громадянства, їх об'єднання, юридичні особи, які не є суб'єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень, встановлені законодавцем лише у випадках превентивного (попереднього) судового контролю за рішеннями, діями органів влади, які при реалізації своїх владних управлінських повноважень можуть порушити права чи свободи фізичних чи юридичних осіб. Відтак, і п.5 ч.4 ст.50 КАС України, який є частиною норми процесуального права, існує як послідовне продовження випадків превентивного судового контролю і має розумітися та застосовуватися судом саме в такому значенні, а не як норма, що давала би право для розширеного тлумачення права суб'єкта владних повноважень на адміністративний позов. За змістом ст.177 Цивільного кодексу України гроші є об'єктами цивільних прав. Отримавши щомісячну допомогу особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, громадянин [PERSON], набув право власності на неї, та йому як власникові цих грошових коштів належать правомочності щодо володіння, користування та розпорядження. Позов заявлений про стягнення грошових коштів, що стали власністю відповідача, не підпадає під дію пункту 5 ч.4 ст.50 КАС України. Зазначене узгоджується з правовою позицією, висловленою в постановах Верховного Суду України від 22.09.2015 року у справах № 21-1884а15, № 21-2209а15, № 21-1928а16. У відповідності до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з п.п.1, 3 ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. У пункті 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» розяснено, що враховуючи положення статті 1 ЦПК та статті 2 КАС, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права. Відтак, суд продовжив розгляд спору по суті. В судовому засіданні представники позивача вимоги та доводи позову підтримали, просили його задоволити, з мотивів у ньому наведених. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити за безпідставністю та недоведеністю, з мотивів, викладених у запереченні на цивільний позов. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрований в [INFO], де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, що закріплено розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014року № 1085. Згідно з довідкою від 13.11.2014 року № [NUMBER] [PERSON] перебуває на обліку в [PERSON] праці і соціального захисту населення Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області з 13.11.2014 року як особа, яка переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, і проживає за адресою: [INFO]. 13.11.2015 року відповідач звернувся до позивача із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в якій зазначив, що він проживає за адресою: [INFO]. Також відповідач у цій заяві зазначив, що житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції, у володінні будь-кого із членів сім'ї немає; у володінні всіх членів сімї транспортних засобів немає; на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб у будь-кого із членів сімї відсутні. Підписавши заяву для призначення щомісячної адресної допомоги, відповідач був проінформований про те, що інформація подана у заяві, а також документи, додані до неї, можуть бути перевірені органом соціального захисту населення для забезпечення цільового використання бюджетних коштів. На підставі вказаної заяви позивач рішенням від 02.12.2015 року призначив відповідачу допомогу переміщеним особам на проживання з 13.11.2015 року по 12.05.2016 року у розмірі 442,00 грн. щомісяця. 13.05.2016 року відповідач знову звернувся до позивача із аналогічною заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в якій зазначив аналогічні відомості. На підставі рішення про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 13.05.2016 року відповідачу продовжено виплату допомоги за період з 13.05.2016 року по 12.11.2016 року в розмірі 442,00 грн. щомісяця. Проте у звязку із виявленням факту надання недостовірних відомостей заявником, розпорядженням № 412 від 12.10.2016 року особовий рахунок відповідача було призупинено з 01.11.2016 року, а рішенням № 171 від 12.10.2016 року припинено щомісячну допомогу та зафіксовано виникнення у відповідача переплати за період з 13.11.2015 року по 01.11.2016 року в сумі 5127,20 грн. Вирішуючи питання про повернення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, суд виходить з наступного. Так, відповідно до п.2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505, грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м.Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців. Відповідно до п.10 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505, уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання. Згідно з п. 6 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 року, грошова допомога не призначається у разі, коли: будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення; будь-хто з членів сім'ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року № 136 затверджено Порядок здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Пунктами 3-12 вказаного Порядку встановлено, що з метою здійснення верифікації та моніторингу на запит Мінфіну розпорядники бюджетних коштів, Національний банк, Пенсійний фонд України, фонди загальнообовязкового державного соціального страхування, підприємства, установи і організації, банки та інші фінансові установи незалежно від форми власності подають інформацію, в тому числі персональні дані, про відкриті рахунки (поточні, кредитні, депозитні тощо), операції, залишок коштів на рахунках. У разі нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, призначених на сімю або домогосподарство, інформація подається щодо кожного члена сімї або домогосподарства. Форма, строк та спосіб подання інформації визначаються Мінфіном у письмовому запиті. Інформація подається безоплатно.Порядок отримання, обробки та захисту інформації визначає Мінфін. Інформація за запитом може подаватися одноразово або періодично в обсягах, визначених Мінфіном, необхідних для здійснення верифікації достовірності інформації своєчасно та в повному обсязі. Верифікація та моніторинг державних виплат здійснюються структурним підрозділом Мінфіну. У процесі верифікації та моніторингу для визначення відповідності даних, що використовуються під час призначення (продовження), нарахування або здійснення державних виплат, здійснюється їх порівняння з даними, отриманими з офіційних джерел інформації, аналітичних та статистичних матеріалів, розроблених скорингових моделей та затверджених в установленому порядку методик визначення показників за непрямими ознаками. У разі виявлення під час здійснення верифікації та моніторингу невідповідності інформації, на підставі якої призначено (продовжено), нараховано або здійснено державну виплату, Мінфін надсилає розпоряднику бюджетних коштів та/або іншому органу, який здійснює виплати за рахунок коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообовязкового державного соціального страхування, рекомендацію щодо зупинення або припинення таких виплат відповідним реципієнтам або групі реципієнтів. У рекомендації щодо зупинення або припинення державних виплат зазначається виявлена Мінфіном інформація, яка не узгоджується з нормативно-правовими актами, які регулюють державні виплати. Зазначена рекомендація надсилається щомісяця до 10 числа розпоряднику бюджетних коштів та/або іншому органу, який здійснює виплати за рахунок коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообовязкового державного соціального страхування. Про надані рекомендації щодо зупинення або припинення державних виплат Мінфін інформує щомісяця Кабінет Міністрів України. Розпорядник бюджетних коштів та/або інший орган, який здійснює виплати за рахунок коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообовязкового державного соціального страхування, на підставі отриманої від Мінфіну рекомендації щодо зупинення або припинення державних виплат приймає рішення щодо зупинення або припинення, продовження виплат реципієнту, про що повідомляє Мінфіну протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення. На виконання постанови КМ України від 18.02.2016 року № 136 «Про затвердження Порядку здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації, поданої фізичними особами для нарахування та отримання соціальних виплат, пільг, субсидій, заробітної плати, інших виплат, що здійснюються за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування» Міністерством фінансів України здійснено верифікацію виплат грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам, про що повідомлено структурні підрозділи соціального захисту населення обласних та районних державних адміністрацій, що підтверджується листами Міністерства соціальної політики України від 13.09.2016 № 13408/0/14-16/5 та Департаменту праці та соціального захисту населення ЖОДА від 21.09.2017 року № 4196/06. Відтак, Міністерство фінансів України, Державна фіскальна служба України та Міністерство соціальної політики України надали органам соціального захисту населення інформацію щодо внутрішньо переміщених осіб, які мають (мали) на депозитному рахунку кошти в сумі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, з метою зупинення (припинення) державних виплат, яка містить персональні дані та банківську таємницю, для внутрішнього користування виключно в службових цілях, що стверджується листами Міністерства фінансів України від 10.10.2016 року № 31-29020-09-21/28430 та від 25.10.2016 року № 31-29010-09-21/29818. Як пояснили представники позивача в судовому засідання, ця службова інформація, яка містить персональні дані та банківську таємницю, в тому числі щодо відповідача, на підставі листа Департаменту праці та соціального захисту населення ЖОДА від 21.09.2017 року № 4196/06 була отримана позивачем на електронному носії (а.с.72) та у вигляді роздруківок приєднана позивачем до матеріалів справи (а.с.65-68). Згідно цієї інформації відповідач у період з 01.09.2015 року по 25.02.2016 року відкрив в ПАТ КБ «Приватбанк» депозитні рахунки на суми кошти від 160000 грн. до 196060, 44 грн., тобто у розмірах, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. А тому, з огляду на положення постанови КМ України від 18.02.2016 року № 136, у суду немає підстав вважати цю інформацію незаконно здобутою позивачем, а надане до матеріалів справи листування службового характеру недопустимим та неналежним доказом. У звязку із виявленням фактів надання позивачем недостовірної інформації щодо можливості одержання ним державної допомоги та наявності у нього коштів на депозитних банківських рахунках, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, позивачем прийнято розпорядження № 412 від 12.10.2016 року про призупинення особового рахунку відповідача з 01.11.2016 року та рішення № 171 від 12.10.2016 року про припинення щомісячної допомоги та виникнення переплати за період з 13.11.2015 року по 01.11.2016 року в сумі 5127,20 грн. Вказані розпорядження і рішення в судовому порядку не оскаржувалися, не скасовані і є чинними, а тому доводи відповідача про прийняття їх з порушенням процедури та форми не можуть бути покладені в основу судового рішення у цій справі і судом відхиляються. Згідно з п.11 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505, суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім'ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку. У відповідності до ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Як вбачається із повідомлення УПСЗН Овруцької РДА від 12.10.2016 року № 10-04/7313/1, листа УПСЗН Овруцької РДА від 12.10.2016 року № 10-04/7313, розпорядження УПСЗН Овруцької РДА від 12.10.2016 року № 412 та рішення УПСЗН Овруцької РДА від 12.10.2016 року № 171, на особовому рахунку [PERSON] № 605084 утворилась переплата допомоги переміщеним особам на проживання у розмірі 5127,20 грн. за період з 13.11.2015 року по 31.10.2016 року у зв'язку з тим, що її припинено з 01.11.2016 року, так як заявником (відповідачем) надано недостовірну інформацію, на його депозитному рахунку в банку наявні кошти у розмірі, більше ніж 10 прожиткових мінімумів. Переплата допомоги за вказаний період у вказаній сумі підлягає відшкодуванню на відповідний бюджетний рахунок у ДКСУ у м.Київ. На адресу відповідача позивачем був направлений лист від 12.10.2016 року за вих.№ 10-04/7313, яким було повідомлено [PERSON] про виявлення недостовірних відомостей, а саме наявність у нього депозиту, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, та необхідність повернення надмірно виплаченої допомоги у розмірі 5127,20 грн., яку у вказаний період він не мав права отримувати. Однак, на момент звернення позивача до суду зазначені кошти відповідачем добровільно повернуті не були. Заперечення відповідача щодо відсутності у нього депозитних банківських рахунків та коштів на них в розмірі, що перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, спростовуються також відомостями вказаними самим відповідачем у його електронній декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016 рік, яка знаходиться в Єдиному державному реєстрі декларацій в загальному доступі на інтернет-ресурсі https://nazk.gov.ua/ та на паперовому носії надана позивачем до матеріалів справи. Зокрема із розділів 11, 12 електронної декларації відповідача за 2016 рік вбачається, що у 2016 році він отримав дохід у вигляді процентів, виплачених йому ПАТ КБ «Приватбанк» у сумі 27754 грн. та в ПАТ «ВТБ Банк» у сумі 15216 грн., також на його банківському рахунку в ПАТ «ВТБ Банк» розміщені кошти в сумі 190000 грн. Наданою відповідачем копією довідки ДПІ у Подільському районі ГУ ДФС у м.Києві від 16.03.2016 року № 1791/Б/26-56-08-04-24 щодо відомостей з ДРФОПП про суми виплачених доходів та утриманих податків [PERSON], не спростовується обставина наявності у нього в спірний період з 13.11.2015 року по 31.10.2016 року доходів від розміщення коштів у банках, так як вказана довідка видана податковим органом за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року та містить примітку, що наведена у ній інформація потребує уточнення у джерел доходів, тобто є неповною. У наданій на запит відповідача відповіді ПАТ «КБ «Приватбанк» від 29.06.2017 року № 20.1.0.0.0/7-20170610/1948, яка додана відповідачем до заперечення проти позову, на запит відповідача чи були ним відкриті у ПАТ «КБ «Приватбанк» депозитні рахунки в період 13.11.2015 року по 31.10.2016 року та чи надавалися третім особам відомості про це банк повідомив, що отримати запитувану інформацію клієнт може у системі інтернет-банкінгу «Приват24» в меню «Депозити», де також може сформувати довідку про відкриті рахунки та виписку з них, при цьому, запитів від державних органів до ПАТ КБ «Приватбанк» про надання банківської таємниці щодо клієнта не виявлено. Проте з цієї відповіді банку неможливо діти однозначного висновку про відсутність у відповідача банківських депозитних рахунків та коштів на ньому. Ця ж відповідь також не свідчить про те, що отримана в порядку, передбаченому постановою КМ України від 18.02.2016 року № 136, внаслідок проведення верифікації виплат грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам, інформація про наявність у відповідача в ПАТ КБ «Приватбанк» відкритого депозитного рахунку та сум коштів на ньому в динаміці їх зростання здобута позивачем незаконним шляхом. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень. Згідно з ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. В судовому засіданні знайшли підтвердження обставини наявності у відповідача депозитного рахунку в ПАТ «КБ «Приватбанк» та коштів на ньому. Належних доказів відсутності депозитних банківських рахунків або коштів на них в розмірі, що не перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму, відповідач суду не надав. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON], будучи особою, яка не мала права на призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, незаконно отримав цю допомогу у сумі 5127,20 грн., надавши позивачу неправдиві відомості, та в добровільному порядку не повернув зайво виплачені кошти, суд вважає, що вимоги позивача про повернення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. У звязку із задоволенням позовних вимог, судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 1600,00 грн., від сплати яких позивач був звільнений при поданні позову згідно з ст.5 Закону України «Про судовий збір», підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved