Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

У березні 2019 року позивачка звернулася з зазначеним позовом до суду з вказаною вимогою. У обґрунтування позову зазначила, що вона\~ є власником 3/4 частини квартири [ADDRESS] . Відповідач по справі [PERSON] є власником 1/4 частини зазначеної квартири. Відповідач, після отримання права власності на вказану частку спірної квартири, жодного дня в ній не мешкав, своїх особистих речей в ній не залишав, жодних витрат по утриманню та збереженню спірної квартири не несе, в той час, як позивачка змушена утримувати не тільки належні їй 3/4 частки даної спірної квартири, а й 1/4 частку, що належать відповідачу. Пропозицію позивачки щодо\~ викупу у відповідача належної йому частини квартири, останній відповідає відмовою. Крім того, відповідач має у власності інше житло за межами м.Маріуполі, де і постійно проживає із сім`єю. Намірів проживати в спірній квартирі відповідач не висловлює. На підставі викладеного, позивачка просить припинити право власності [PERSON] на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , визнати за нею право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , а також стягнути на користь [PERSON] компенсацію вартості 1/4 частини квартири [ADDRESS] в розмірі 32500 грн., за рахунок коштів [PERSON] . Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, просили розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Відповідач\~ в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день розгляду справи був повідомлений належним чином.Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив відповідач не надав. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 19 травня 2004 року, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , та члени її сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Так, відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №3811499 від 10 червня 2004 року\~ власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] (1/4 частина), [PERSON] (1/4 частина), [PERSON] (1/4 частина), [PERSON] (1/4 частина). Державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Ашла О.К. також зазначено, що на 1/4 частину квартири, належну [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою 03 жовтня 2005 року за реєстром №2-2428. Крім того, державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Ашла О.К. зазначено, що 30 жовтня 2005 року на 1/4 частину спірної квартири, належної [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою за реєстровим №2-2428, а також 06 липня 2015 року зареєстровано догорів дарування 1/4 частини цієї квартири, належної [PERSON] на ім`я [PERSON] На підставі договору дарування\~ частки квартири від 06 липня 2015 року, [PERSON] є власницею 1/2 частки квартири [ADDRESS] . Судом також досліджено звіт про належну оцінку майна від 31 травня 2018 року, а саме квартири [ADDRESS] , відповідно до якого ринкова вартість 1/1 частки квартири складає 130000 грн.\~ Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі за текстом- ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 11 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 80 ЦПК України). Частинами 1,2,4 ст. 355 ЦК України встановлено, майно, яке у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників , якщо:1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Частиною 2 ст. 365 ЦК України встановлюється, що згоди особи, право якої на частку в спільному майні припиняється, на отримання грошової компенсації не вимагається. Як роз`яснюється у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», оскільки суд за чинним законодавством вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно у натурі чи спільно користуватись ним. Верховний Суд України під час розгляду справи № 6-37цс13 сформулював правову позицію від 15.05.2013 року, згідно з якою для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Під час розгляду справи № 6-68цс14, Верховний Суд України також сформулював правову позицію від 02.07.2014 року, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Оцінюючи подані докази та встановлені судом обставини, є всі підстави вважати, що в даних правовідносинах встановленими і доведеними є всі умови, передбачені ч.1ст.365 ЦК України. Відповідно ч.1 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Відповідно абз. 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи. Так,\~ позивачкою в якості забезпечення виконання рішення суду, надано квитанцію про внесення нею на депозитний рахунок Іллічівського райсуду м.Маріуполя Донецької області суми відшкодування\~ (компенсації) вартості 1/4 частини квартири [ADDRESS] в\~ розмірі\~ 32500 грн., на користь [PERSON] ( квитанція №21467101 від 02 липня 2019 року. Ухвалюючи рішення про припинення права власності [PERSON] на 1/4 частку в майні, що належить йому на праві спільної часткової власності, зі стягненням на його користь відповідної грошової компенсації, суд виходив із того, що частки у майні не можуть бути виділені в натурі. При цьому, грошова або інша майнова компенсація відповідно до ст. 365 ЦК України згоди особи, право якої на частку у спільному майні припиняється, на отримання компенсації за його частку не потрібно, до того ж таке припинення не завдасть істотної шкоди відповідачу [PERSON] , оскільки на його користь буде стягнута відповідна грошова компенсація. Щодо позовних вимог про визнання за [PERSON] права власності на 1/4 частку спірної квартири, то дана вимога підлягає задоволенню, оскільки відповідач втратив своє право власності на 1/4 частку вказаної квартири. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved