Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій, з урахуванням наданого уточнення, просив: визнати автомобіль «Citroen», модель «С4», 2013 року випуску, номер кузова (шасі) - VF7NC9HJCDY586770, державний номерний знак [NUMBER] , спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] ; припинити право власності [PERSON] на належну їй частку майна на 1/2 частину автомобіля «Citroen», модель «С4», 2013 року випуску, номер кузова (шасі) - [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , визнавши за [PERSON] право власності на вказану частку майна; вилучити у [PERSON] автомобіль «Citroen», модель «С4», 2013 року випуску, номер кузова (шасі) - VF7NC9HJCDY586770, державний номерний знак [NUMBER] , та передати його [PERSON] ; присудити [PERSON] грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно в розмірі 100500 грн. 00 коп.; на стягненні судових витрат на його користь не наполягає. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська. В шлюбі у них народилося двоє дітей. Перебуваючи у шлюбі вони придбали вищевказаний автомобіль, який був зареєстрований на позивача. Зазначений автомобіль було придбано у кредит, який наразі повністю погашений. На даний час автомобіль перебуває у володінні (користуванні) відповідачки. З метою досудового врегулювання спору, він неодноразово пропонував відповідачці врегулювати спір, проте в добровільному порядку вона відмовляється поділити майно. Не бажає ні виплатити на користь позивача належну йому частку, ні передати автомобіль позивачу з отриманням відповідної компенсації на її користь. У зв`язку з вказаними обставинами він був вимушений звернутися до суду. В судове засідання позивач не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності без фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів. Також зазначив, що підтримує свої уточнені позовні вимоги в повному обсязі і не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомила. Раніше надала до суду письмовий відзив, в якому заперечувала проти позовних вимог позивача і просила відмовити йому в повному обсязі. При цьому, зазначила, що припинення її права на цей автомобіль спричинить значної, істотної шкоди їй та членам її сім`ї, зокрема вона має чотирьох малолітніх дітей, яких виховує одна і самому старшому з них - тільки 8 років. Троє дітей є дітьми позивача: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , є дітьми позивача згідно свідоцтв про їхнє народження, а третя дитина - [PERSON] , [INFO] , фактично є дитиною позивача, але юридично записана дитиною на іншу людину. 08 червня 2018 року вона народила четверту дитину - [PERSON] , якого вона годує груддю, і, відповідно, не працює - офіційно знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Вони є багатодітною родиною. Спірний автомобіль дійсно зараз знаходиться у її користуванні і він є для них є життєво необхідним. Так, за його допомогою вона, маючи грудну дитину на руках, розвозить дітей: одну до школи, оскільки вона ще тільки в 3-му класі, двох у дитячий садок. В неї немає няні і грошей на неї, вона живе з чотирма дітьми сама. Саме автомобіль їй допомагає впоратися з домашнім господарством та дітьми. У випадку, якщо позивач забере цей автомобіль з її користування, їй та дітям буде дуже важко жити без нього, їхнє життя значно ускладниться. Позивач же є фінансово забезпеченою людиною, він офіційно працює і офіційно заробляє за місяць саме такі гроші, які він їй пропонує за цей коштовний і майже новий автомобіль. Тому, з огляду і на цю обставину, така поведінка позивача, батька трьох її дітей, - забрати за безцінок у неї, його колишньої дружини, яка не працює, знаходиться у декретній відпустці, одна виховує чотирьох малолітніх діток, один з яких є грудним немовлям, - є, як мінімум, неправомірною і незрозумілою поведінкою. При цьому, зараз вона з усіма дітьми проживає в орендованому житлі за адресою: [ADDRESS] , яке вони орендують з 06.06.2018 року. До цього вони з дітьми також проживали в орендованих квартирах за офіційними договорами оренди. Вони вимушені орендувати житло, оскільки жити їм немає де, і позивач про це добре знає. Таким чином, позивача, який добре знає, де і як вони живуть, що вони орендують житло, хвилює тільки, як відібрати автомобіль, але нажаль його не хвилює питання, де і як живуть його діти. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі по наступним підставам. У судовому засіданні було встановлено, що 11 вересня 2009 року [PERSON] і [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ) уклали шлюб у Амур-Нижньодніпровському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про що було складено відповідний актовий запис № 890 від 11.09.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим 11.09.2009 року (а.с.13). В шлюбі у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їхнє народження, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с.13-14). Відповідачка стверджувала, що вони також мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, суд критично ставиться до вказаних тверджень відповідачки, оскільки належних доказів на підтвердження того, що батьком вказаної дитини є позивач суду не представлено, а згідно наданої суду копії свідоцтва про народження [PERSON] , її батьком є [PERSON] , відповідно її прізвище зазначено як « [PERSON] », а по батькові як « [PERSON] ». Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про її народження Серії [NUMBER] , виданим повторно 19.05.2017 року Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис про народження № 69 від 21.01.2016 року (а.с.45). Відтак, суд вважає доведеним факт наявності у подружжя [PERSON] і [PERSON] двох дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . Рішенням же Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2017 року у цивільній справі № 204/355/17, яке скасоване не було та набрало законної сили 07 квітня 2017 року, шлюб між ними був розірваний (а.с.16). При цьому, судом було встановлено, що за час шлюбу подружжям було придбане рухоме майно, а саме: автомобіль «Citroen», модель «С4», 2013 року випуску, номер кузова (шасі) - [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . Придбаний він був 29.08.2013 року та зареєстрований на ім`я позивача, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу Серії [NUMBER] . Також судом встановлено, що кошти на придбання вищевказаного автомобіля були отримані позивачем на підставі Кредитного договору № 1/1740872 від 30.08.2013 року, укладеного між ним і Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» (а.с.18). В той же час, згідно довідки Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» від 08.01.2019 року за вих. № 36105/6, позивачеві повідомлено, що зобов`язання за Кредитним договором № 1/1740872 від 30.08.2013 року виконані в повному обсязі та заборгованість відсутня (а.с.71). Вищевказані обставини визнавалися і не заперечувалися сторонами у справі, а тому вони не підлягають доказуванню в порядку ч. 1 ст. 82 ЦПК України, згідно якої обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Також сторонами визнавався той факт, що фактично на теперішній час спірний автомобіль перебуває у користуванні (володінні) відповідачки. Позивач звернувся до суду і просив поділити зазначене майно між ним та відповідачкою, як спільне сумісне майно подружжя, набуте ними під час шлюбу. В свою чергу, відповідачка заперечувала проти позовних вимог позивача, вказавши, що автомобіль їй необхідніший, ніж позивачеві, адже з нею проживають малолітні діти, а тому просила відмовити йому в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно же з ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Аналогічні положення має ч. 3 ст. 368 ЦК України, згідно якої - майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на вищевказані норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що автомобіль «Citroen», модель «С4», 2013 року випуску, номер кузова (шасі) - VF7NC9HJCDY586770, державний номерний знак [NUMBER] , є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] і [PERSON] , оскільки був придбаний ними під час шлюбу. Встановлюючи право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частина 1 ст. 69 СК України визначає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як роз`яснив абзац 1 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При цьому, автомобіль відноситься до неподільних об`єктів власності, а відтак при поділі такого об`єкту право власності на нього визнається за одним з подружжя, а іншому сплачується грошова компенсація замість його частки у праві спільної сумісної власності на таке майно. Зокрема відповідно до ч. 2 ст. 71 СК України, неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Нормами же частини 2 статті 365 ЦК України передбачено, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Так, у даній справі була проведена судова авто-товарознавча експертиза щодо встановлення ринкової вартості спірного автомобіля «Citroen», модель «С4», 2013 року випуску, номер кузова (шасі) - [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , з урахуванням його технічного стану на дату проведення експертизи. За результатами проведення вказаної експертизи було складено Висновок експерта № 659-19 від 12.04.2019 року, де ринкова вартість зазначеного автомобіля визначена у розмірі 200992 грн. 06 коп. Таким чином, на кожного з співвласників автомобіля «Citroen», модель «С4», 2013 року випуску, номер кузова (шасі) - VF7NC9HJCDY586770, державний номерний знак [NUMBER] , припадає 100496 грн. 03 коп. Суду представлені докази того, що позивачем на депозитний рахунок суду були внесені кошти у загальному розмірі 100500 грн. 00 коп. в якості грошової компенсації відповідачці замість її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль, що підтверджується відповідними квитанціями № 0.0.1136818038.1 від 18.09.2018 року (на 60000 грн.) та № 0.0.1512678983.1 від 04.11.2019 року (на 40500 грн.). З урахуванням вказаних обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими і такими, які повністю знайшли своє підтвердження під час судового розгляду даної справи. Щодо тверджень відповідачки стосовно того, що їй автомобіль більш необхідний, ніж позивачу, оскільки з нею проживають їхні спільні діти, то суд зазначає наступне. Дійсно, твердження відповідачки є слушними і заслуговували би на увагу, але суду не представлено доказів, що вона має фінансову можливість сплатити на користь позивача грошову компенсацію замість його частки у праві спільної сумісної власності на спірний автомобіль, або ж доказів попереднього внесення нею вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Натомість позивачем продемонстровано готовність відшкодування на користь відповідачки грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль, шляхом внесення таких коштів на депозитний рахунок суду, тобто позивач унеможливим невиконання з його боку рішення суду у разі задоволення його позовних вимог. В той же час, обставин, передбачених ч. 4 ст. 71 СК України, щодо обов`язкової згоди співвласника на присудження компенсації, у даній справі не встановлено. А також, під час розгляду даної справи, судом не встановлено обставин, за яких можливо було б відступити від засади рівності часток подружжя або збільшити частку когось з подружжя, що передбачено ч. ч. 2-3 ст. 70 СК України. Тому, суд позбавлений можливості залишити спірний автомобіль за відповідачкою без компенсації з її боку на користь позивача половини його вартості, оскільки в такий спосіб буде порушений баланс поділу спільного сумісного майна подружжя, закріплений у положеннях чинного Сімейного кодексу України. За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в сукупності, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Проте, сам позивач у своїх позовних вимогах не наполягав на відшкодуванні на його користь судових витрат і залишити їх за ним. Відтак, суд вважає можливим залишити судові витрати за сторонами, які їх понесли. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved