Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

у вересні 2015р. [PERSON] звернулася в суд з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про захист прав споживача та стягнення суми коштів. Зазначав, що 11.04.2014 року між [PERSON] (надалі - Позивач) та ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Ялтинської філії Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - Банк, Відповідач) було укладено договір на відкриття карткового рахунку [NUMBER]. В той же день [PERSON] були внесені кошти в сумі 139 651,00 гривень на відкритий нею картковий рахунок [NUMBER], що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 11.04.2014 року. На даний час загальний залишок коштів на її картковому рахунку становить 100118,26 гривень, що підтверджується випискою по рахунку . Довідку з Автономної некомерційної організації «Фонд захисту вкладників» щодо неотримання позивачем компенсації було отримано 29.06.2015 року та надано службовим собам Відповідача. Що стосується оригіналу договору про відкриття карткового рахунку, то позивачем було повідомлено Відповідача про втрату оригіналу даного договору та заявою від 16.03.2015 року позивач звернулася до Відповідача з проханням надати їй копію вказаного договору. Проте службові особи Відповідача продовжують відмовляти їй у поверненні належних їй коштів, що знаходяться на картковому рахунку [NUMBER]. Відповідач, не повертаючи грошові кошти в сумі 100 118,26 гривень, до належать позивачеві та перебувають на її картковому рахунку [NUMBER] відкритому у ПАТ «Укрсоцбанк», порушує права позивача на вільне володіння та розпорядження належним їй майном (грошовими коштами). Представник позивача в судовому засіданні збільшив позовні вимоги. Поосив стягнути з відповідача на користь позивачкигрошові кошти в сумі 170 473,96 грн, в тому числі: 100 118,26грн - грошові кошти, що знаходяться на іхунку [NUMBER]; та 65 977,93грн. - інфляційні збитки; 4 377,00 грн - три проценти річних - на підставі ч.2 ст.625 ЦК України. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилися повторно, про час і місце судового розгляду повідомлені судом за адресами реєстрації, зазначеними в позовній заяві належним чином, причини неявки суду не повідомлені. У зв'язку з цим суд, з урахуванням думки позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, відповідно до ст.224 ЦПК України, ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з таких мотивів. У судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» в особі Ялтинської філії Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - Банк) 13.10.2008р. укладено договір на відкриття карткового рахунку [NUMBER]. 11.04.2014 року [PERSON] були внесені кошти в сумі 139 651,00 гривень на відкритий нею картковий рахунок [NUMBER], що підтверджується платіжним дорученням №1 від 11.04.2014 року. Наразі час загальний залишок коштів на її картковому рахунку становить 100 118,26 гривень, що підтверджується випискою по рахунку. Позивачкою 29.06.2015 року отримано довідку з Автономної некомерційної організації «Фонд захисту вкладників» про неотримання позивачем компенсації було отримано та надано службовим собам Відповідача. Позивачка 16.03.2015 року звернулася до відповідача із заявами, в яких просила видати через касу грошові кошти, що знаходяться на картковому рахунку [NUMBER] в сумі 100 115,91 грн, надати їй копію укладеного з нею договору. Зазначені заяви відповідачем отримані 16.03.2015р. Листом від 03.12.2015 року № 17-290/96-21941 ПАТ «УКРСОЦБАНК» визнає, що рахунок [NUMBER] належить позивачу, проте повідомляє, що термін дії картки випущеної до вказаного рахунка закінчився та відмовляється повертати наявні на вказаному картковому рахунку кошти. Відповідно до ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частинами 1 та 2 ст.319 (здійснення права власності) передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до ч.1 ст.1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та доведення інших операцій за рахунком. Частиною другою цієї статті передбачено, що банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Згідно ч.3 ст.1068 ЦК України, банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно з ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на належну якість продукції та обслуговування, а відповідно до ст. 6 цього ж Закону вимагати від виконавця, щоб якість наданої послуги відповідала вимогам нормативно - правових актів та умовам договорів. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду справ за позовами про захист прав споживачів», визначено, що Закон України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 року застосовується, у тому числі до договорів про надання фінансово - кредитних послуг, відкриття та ведення рахунків, що є предметом даного позову. Оскільки відповідач не повернув грошові кошти в сумі 100 118,26 гривень, до належать позивачеві та перебувають на картковому рахунку [NUMBER] відкритому у ПАТ «Укрсоцбанк», то відповідач порушує права позивача на вільне володіння та розпорядження належним їй майном (грошовими коштами), тому порушене право позивача підлягає захисту судом. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч.1 ст.625 ЦК України). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України). Представник позивача просить стягнути з відповідача борг за договором позики, з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних за час прострочення, за період з квітня 2014 року по вересень 2015 року включно, що становить відповідно: 65 977,93грн. - інфляційні збитки; 4377 ,00 грн - три проценти річних, виходячи з розрахунку, наведеного в заяві про збільшення позовних вимог. Оскільки відповідач порушив взяті на себе зобов»язання, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 704,00 грн. На підставі наведеного, ст.ст. 319, 321, 525, 526, 610, 625, 1066,1068 ЦК України, ст.4Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: approved