Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

У вересні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, прокуратури Луганської області про відшкодування моральної шкоди та неотриманої заробітної плати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 14 травня 2012 року прокурором Луганської області відносно позивача порушено кримінальну справу за ч. 1 ст. 365, ч. 3 ст. 368 КК України, у зв'язку з чим з 15 травня 2012 року по 6 серпня 2012 року він перебував під вартою. У серпні 2012 року кримінальну справу передано до Артемівського районного суду м. Луганська для розгляду по суті. Згодом, суд був захоплений, у зв'язку з чим кримінальна справа відносно позивача не розглянута. Крім того, у зв'язку із захопленням адміністративної будівлі прокуратури Луганської області та Артемівського районного суду м. Луганська незаконними збройними формуваннями будь-які матеріали у вказаній кримінальній справі в прокуратурі та Білокуракінському районному суді Луганської області, підсудність справи якому визначено Розпорядженням Голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 вересня 2014 року №2710/38-14, відсутні. Кримінальну справу відновити неможливо, про свідчить ухвала судді Білокуракінського районного суду Луганської області від 20 квітня 2015 року. З урахуванням наведеного, позивач вважає, що такими діями працівників прокуратури Луганської області йому завдано моральну шкоду, котру він пов'язує з незавершеністю кримінальної справи відносно позивача; неможливістю її відновлення; неправомірним притягненням до кримінальної відповідальності та поміщенням до слідчого ізолятора, погрозами зі сторони слідчого під час проведення обшуку в квартирі, незаконністю відібрання підписки про невиїзд, безвідповідальним відношенням посадових осіб СБ України та прокуратури в Луганській області до своїх посадових обов'язків, внаслідок чого не було доведено вину позивача у вчинені кримінального правопорушення, неодноразовим відкладенням розгляду кримінальної справи відносно позивача в Артемівському суді через неготовність та неможливість слідчих надати докази винуватості позивача. У зв'язку з цим [PERSON] просив стягнути з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України 893 088 грн. у відшкодування моральної шкоди, що проявилась у душевних стражданнях позивача з приводу незаконних таких дій, а також 645 083 грн. 48 коп., у відшкодування не отриманої заробітної плати з урахуванням 3% річних та індексу інфляції. Як на підставу для задоволення позовних вимог [PERSON] посилався на положення ст. 8, 16, 23, 625, 1167, 1172, 1174 ЦК України. Ухвалою суду від 7 вересня 2017 року провадження у справі відкрито та призначено судовий розгляд справи на 4 жовтня 2017 року. 3 жовтня 2017 року від представника відповідача Державної казначейської служби України Рудюк Л.О. надійшли письмові заперечення щодо позовних вимог (а.с. 19-21), відповідно до котрих позовні вимоги не визнає. Державна казначейська служба України не порушувала будь-яких прав та інтересів позивача. Позивач не надав будь-яких доказів у підтвердження факту заподіяння моральних та фізичних страждань, причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями відповідачів. Також 3 жовтня 2017 року від представника відповідача прокуратури Луганської області Мички В. надійшли письмові заперечення (а.с. 23-29), відповідно до котрих на даний час судом не ухвалено остаточного рішення у кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] Кримінальна справа про обвинувачення позивача залишилась в Артемівському районному суді м. Луганська, що перебуває під тимчасовою окупацією. Крім того, Білокуракінський районний суд Луганської області не може відновити провадження у справі, оскільки у справі не ухвалено остаточного рішення. Вказане не свідчить про незаконне притягнення до кримінальної відповідальності позивача. Також зазначив, що на даний час прокуратурою Луганської області направлено лист-прохання до Місії міжнародного комітету Червоного Хреста в Україні, що дає можливість реалізовувати свої повноваження в Україні, як на території, що підконтрольна державній владі України, так і на тимчасово непідконтрольній території, щодо можливого отримання ними з приміщення Артемівського районного суду м. Луганська матеріалів кримінальної справи № 37/12/9074 за обвинуваченням голови Олександрівської міської ради [PERSON], секретаря ради [PERSON] та депутата цієї ради [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 365, ч. 3 ст. 368 КК України для її передання до суду для ухвалення остаточного рішення у справі. 4 жовтня 2017 року від представника відповідача Державної казначейської служби України Рудюк Л.О. надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача Державної казначейської служби України на належного - Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві та про залучення у справі в якості співвідповідачів прокуратуру Луганської області, Управління служби безпеки України в Луганській області (а.с. 30-31). З урахуванням думки позивача [PERSON] в судовому засіданні, який підтримав вказане клопотання, клопотання задоволено та замінено неналежного відповідача Державної казначейської служби України на належного - Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, а також залучено до участі у справі в якості співвідповідача Управління служби безпеки України в Луганській області (а.с. 34-35). У зв'язку з цим у справі оголошено перерву до 22 листопада 2017 року. 20 листопада 2017 року та 2 січня 2018 року на адресу суду надійшли письмові пояснення у справі від співвідповідача Управління служби безпеки України в Луганській області [PERSON], відповідно до котрих просив справу розглянути в його відсутність (а.с. 40-42). В поясненнях вказано, що позивачем не доведено факт завдання йому шкоди. Управління служби безпеки України в Луганській області дійсно здійснювало досудове розслідування кримінальної справи відносно позивача, проте справа направлена до суду з обвинувальним актом. Причини не розгляду кримінальної справи не залежать від будь-яких дій співвідповідача Управління служби безпеки України в Луганській області, оскільки справа перебуває на розгляді в суді, остаточне рішення у якій судом не ухвалене. 22 листопада 2017 року судом у справі оголошено перерву до 19 січня 2018 року для витребування з архіву суду цивільної справи за № 757/6897/16-ц за позовом [PERSON] до Державної казначейської служби України, за участю третьої особи прокуратури Луганської області про відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності для її огляду в судовому засіданні з метою перевірки наявності чи відсутності обставин для закриття провадження у справі. У зв'язку з перебуванням судді у відпустці справу знято з розгляду на 28 лютого 2018 року. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Представник відповідача прокуратури Луганської області Горіна Р.М. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, наведених в запереченнях. Представник відповідача Управління служби безпеки України в Луганській області до судового засідання не з'явився, в письмових поясненнях просив справу розглянути в його відсутність (а.с. 40-42). Представник Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві до судового засідання не з'явився з невідомих причин. Тому, суд розглянув справу у відсутність представників відповідачів Управління служби безпеки України в Луганській області, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що слідчим відділом прокуратури Луганської області здійснювалось досудове розслідування у кримінальній справі № 37/12/9074 від 14.05.2012 за обвинуваченням голови Олександрівської міської ради [PERSON], секретаря ради [PERSON] та депутата цієї ради [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 365, ч. 3 ст. 368 КК України. За результатами досудового слідства у серпні 2012 року вказану кримінальну справу з обвинувальним висновком в порядку ст. 232 КПК України (в редакції 1960 року) направлено для розгляду по суті до Артемівського районного суду м. Луганська, де розпочато судовий розгляд справи. Будь-яких доказів того, що позивач перебував під вартою суду не надано. На теперішній час м. Луганськ захоплене незаконними збройними формуваннями та знаходиться на території, що тимчасово не контролюється органами державної влади України. Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» справи, розгляд яких не закінчено і які перебувають у провадженні місцевих, апеляційних судів, розташованих в районі проведення антитерористичної операції, в разі неможливості здійснювати правосуддя передаються судам відповідно до встановленої згідно цим Законом підсудності протягом десяти робочих днів з дня прийняття розпорядження головою відповідного вищого спеціалізованого суду. У зв'язку з проведенням антитерористичної операції на території Луганської області повноваження Артемівського районного суду м. Луганська тимчасово здійснює Білокуракинський районний суд Луганської області. До теперішнього часу вказану кримінальну справу за належністю до Білокуракинського районного суду не передано та надати будь-яку інформацію щодо її перебування, у теперішній час неможливо, у зв'язку з відсутністю в прокуратурі області будь-яких відомостей та процесуальних документів з цих питань. Отже, кримінальна справа відносно [PERSON] на даний час перебуває в Артемівському районному суді м. Луганська, який розглядав її по суті та не ухвалив остаточного рішення. Прокуратурою Луганської області направлено лист-прохання до Місії міжнародного комітету Червоного Хреста в Україні, що дає можливість реалізовувати свої повноваження в Україні, як на території, що підконтрольна державній владі України, так і на тимчасово непідконтрольній території, щодо можливого отримання ними з приміщення Артемівського районного суду м. Луганська матеріалів кримінальної справи № 37/12/9074 за обвинуваченням голови Олександрівської міської ради [PERSON], секретаря ради [PERSON] та депутата цієї ради [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 365, ч. 3 ст. 368 КК України для її передання до суду для ухвалення остаточного рішення у справі. Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» у разі неможливості передачі матеріалів справи відповідно до встановленої згідно з цим Законом підсудності вчинення необхідних процесуальних дій здійснюється за документами і матеріалами, поданими учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для ухвалення відповідного судового рішення. Враховуючи, що будь-яких документів у кримінальній справі відносно [PERSON] в прокуратурі Луганської області немає, то [PERSON] також має можливість надати достатні документи і матеріали згідно із зазначеним Законом до Білокуракинського районного суду для ухвалення відповідного судового рішення. Вказані обставини встановлені рішенням суду від 28 листопада 2016 року у справі № 757/6897/16-ц за позовом [PERSON] до Державної казначейської служби України, за участю третьої особи прокуратури Луганської області про відшкодування шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, котре набуло законної сили на підставі ухвали Апеляційного суду м. Києва від 19 січня 2017 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 листопада 2017 року. Крім того вказаними судовим рішення встановлені обставини про відсутність незаконних дій прокуратури Луганської області при розслідуванні кримінальної справи відносно [PERSON], пов'язаних з незавершеністю кримінальної справи відносно позивача; неможливістю її відновлення; неправомірним притягненням до кримінальної відповідальності та поміщенням до слідчого ізолятора, погрозами зі сторони слідчого під час проведення обшуку в квартирі, незаконністю відібрання підписки про невиїзд, безвідповідальним відношенням посадових осіб СБ України та прокуратури в Луганській області до своїх посадових обов'язків, внаслідок чого не було доведено вину позивача у вчинені кримінального правопорушення, неодноразовим відкладення розгляду кримінальної справи відносно позивача в Артемівському суді через неготовність та неможливість слідчих надати докази винуватості позивача. Тому, ці обставини не потребують доказування відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України При цьому, суд бере до уваги, що позовні вимоги [PERSON] у цивільній справі № 757/6897/16-ц обґрунтовувались положеннями ст. 16, 23, 1167, 1176 ЦК України, а в даній справі позивач додатково обґрунтовує позовні вимоги положенням ст. 1174 ЦК України. Відповідно до положень ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Отже відшкодування шкоди за вказаною статтею можливе за наявності таких умов: а) неправомірність поведінки конкретної посадової або службової особи б) наявність шкоди в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Разом з тим, будь-яких доказів незаконності дій відповідачів прокуратури Луганської області та Управління служби безпеки України в Луганській області відносно позивача при розслідуванні кримінальної справи її розгляді в суді суду не надано, що також стверджується і наведеними судовими рішеннями, котрим встановлені відповідні обставини. Обґрунтування позивача додатковими положеннями статті ЦК України не спростовує встановлених обставин та відповідних висновків суду. Це вказує лише про інші підстави для відшкодування моральної шкоди, які також не знайшли свого підтвердження. У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної «немайнової» шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Тому, враховуючи відсутність протиправності дій посадової або службової особи відповідачів, недоведеність завданої шкоди позивачу, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Що стосується позовних вимог про відшкодування в порядку Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури та суду» неотриманої заробітної плати за період з травня 2012 року по травень 2017 року з урахуванням індексу інфляції та 3% річних внаслідок незаконних дій відповідачів, то суд дійшов висновку про відмову у задоволенні цих позовних вимог, виходячи з такого. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури та суду» у наведених в ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) відшкодуванню підлягає заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Враховуючи, що позивачем обставини, котрі, передбачені ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», не доведені, відсутні відповідні процесуальні рішення щодо незаконного засудження [PERSON], незаконного повідомлення його про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права позивача, то і не підлягає відшкодуванню втрачений заробіток, у тому числі з урахуванням положень ст. 625 ЦК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збій компенсується державою. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed