Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

У вересні 2018 позивач [PERSON] звернувся з позовом до ТОВ «Домінос Піцца Юкрейн», який в подальшому уточнив, про поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 04.04.2017 позивач прийнятий на посаду кур`єра з доставки піци у ТОВ «Домінос Піцца Юкрейн». 03.05.2017 позивача звільнено із займаної посади на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. При цьому позивачу за весь час роботи не було пред`явлено жодного наказу про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани або звільнення, а також не було складено жодного акту його відмови від підписання такого наказу. Вважає, що при звільненні відповідачем ст. 235 КЗпП України, а тому просить поновити його на посаді, стягнути у відшкодування моральної шкоди 10 000 грн., що проявилась в душевних стражданнях позивача з приводу неправильного формулювання причин звільнення, що принизило його людську честі та гідність, спаплюжило його репутацію та позначилось на відносинах з мамою та друзями, які погіршились після незаконного звільнення. Ухвалою суду від 05.09.2018 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме для сплати судового збору за вимоги немайнового характеру про відшкодування моральної шкоди у розмірі 704 грн. 80 коп. (а.с. 37). Ухвалами суду від 27.11.2018 позивача звільнено від сплати судового збору (а.с. 42) та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 43). 17.01.2019 до суду надійшов відзив на позов з відповідними доказами представника відповідача Романенка А.Ю. , згідно з яким заперечив щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивач систематично не виконував без поважних причин обов`язки, покладені на нього трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання трудових обов`язків мало систематичний характер, до позивача раніше протягом нетривалого часу вже застосовувались заходи дисциплінарного стягнення, які накладені у встановлений законом строк, тому відбулось звільнення позивача на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України. Крім того, відповідач не вважає, що своїми діями спричинив позивачу моральну шкоду, тому що звільнення як вид дисциплінарного стягнення застосоване відповідачем відносно позивача було обґрунтованим і доречним з огляду на халатне ставлення останнього до своєї роботи та своїх трудових обов`язків. Також зазначив, що позивачем безпідставно пропущено місячний строк звернення до суду, підстав для його поновлення немає. Тому, позов задоволенню не підлягає. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працював на посаді кур`єра доставки піци з 04.04.2017, у тому числі згідно з наказом (розпорядженням) № 11-К від 03.04.2017 ТОВ «Домінос Піцца Юкрейн» про прийняття на роботу та згідно з трудовим договором від 04.04.2017, укладеним між сторонами у письмовій формі на невизначений час (а.с. 15-16). Відповідно до наказу (розпорядження) ТОВ «Домінос Піцца Юкрейн» № 04-Оз від 03.05.2017 про припинення трудового договору (контракту) позивача [PERSON] звільнено з посади кур`єра з доставки піци за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, на підставі доповідних записок за п. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с. 17). Дана обставина також підтверджується копією трудової книжки позивача [PERSON] , до якої внесений відповідний запис про звільнення позивача ( а.с. 14). З вказаним наказом про звільнення від 03.05.2017 позивач був ознайомлений 04.05.2017, що підтверджується його особистим підписом. Підставою для звільнення стала доповідна записка керуючого закладом ТОВ «Домінос Піцца Юкрейн» по підрозділу Г.Сталінграду Мітрана Є .С . від 14.04.2017, відповідно до якої наказом ТОВ «Домінос Піцца Юкрейн» від 17.04.2017 позивачу винесено догану за порушення трудової дисципліни, а саме появи на роботі у нетверезому стані (в стані алкогольного сп`яніння), що підтверджується актом фіксації появи працівника на роботі у нетверезому стані від 14.04.2017 (а.с. 67-70). З вказаним наказом позивач ознайомитись під власний підпис відмовився, про що свідчить акт про відмову ознайомлення з наказом про догану від 17.04.2017, складений керуючим закладом ТОВ «Домінос Піцца Юкрейн» Мітран Є.С. , менеджером дільниці Лобунець М.В. , менеджером дільниці Камінською Я.А. та провідним фахівцем з питань кадрової роботи Широкою В.М. (а.с.71). Крім того з доповідної записки керуючого закладом ТОВ «Домінос Піцца Юкрейн» по підрозділу Г.Сталінграду Мітрана Є . С. від 19.04.2017 вбачається, що наказом ТОВ «Домінос Піцца Юкрейн» від 21.04.2017 позивачу винесено догану за порушення трудової дисципліни без поважних причин, а саме не вихід на роботу 19.04.2017 (а.с. 73, 75). З вказаним наказом позивач ознайомитись під власний підпис відмовився, про що свідчить акт про відмову ознайомлення з наказом про догану від 21.04.2017, складений керуючим закладом ТОВ «Домінос Піцца Юкрейн» Мітран Є.С. , менеджером дільниці Лобунець М.В. , менеджером дільниці Камінською Я.А. та провідним фахівцем з питань кадрової роботи Широкою В.М. (а.с. 76). Відповідно до доповідної записки менеджера зміни ТОВ «Домінос Піцца Юкрейн» Камінської Я.А. від 28.04.2017 позивач запізнився на свою робочу зміну на 45 хв., чим грубо порушив правила внутрішнього трудового розпорядку (а.с. 77). У зв`язку з цим, доповідною запискою керуючого закладом ТОВ «Домінос Піцца Юкрейн» по підрозділу Г.Сталінграду Мітрана Є.С. від 28.04.2017 на ім`я генерального директора ТОВ «Домінос Піцца Юкрейн» Романенко А.Ю. було запропоновано застосувати до позивача більш жорстке дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за систематичне вчинення дисциплінарних проступків (невиконання трудових обов`язків) (а.с. 79). Відповідно до акту про відмову порушника трудової дисципліни надати письмові пояснення від 28.04.2017, складеного керуючим закладом ТОВ «Домінос Піцца Юкрейн» Мітран Є.С. , менеджером дільниці Лобунець М.В. , менеджером дільниці Камінською Я.А. , позивач відмовився надати письмове пояснення з приводу запізнення на робочу зміну на 45 хв. (а.с. 78). Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Згідно зі ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, а також обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ст. 149 КЗпП України). Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику застосування судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. Враховуючи, що на час винесення наказу про звільнення до позивача (03.05.2017) вже було застосовано 17.04.2017 та 21.04.2017 дисциплінарні стягнення у вигляді догани за систематичне порушення трудової дисципліни та неналежне виконання посадових обов`язків, даних щодо скасування цих доган матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про правомірність дій відповідача щодо звільнення позивача за п. 3 ст. 40 КЗпП України. При цьому твердження позивача, що йому не було пред`явлено жодного наказу про застосування відносно нього дисциплінарного стягнення, а також не складено жодного акту, який би свідчив про відмову позивача від підписання такого наказу, суд не бере до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, зокрема, актом про відмову позивача ознайомлення з наказом про догану від 17.04.2017, актом про відмову позивача ознайомлення з наказом про догану від 21.04.2017. За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що звільнення позивача із займаної посади за п. 3 ст. 40 КЗпП України відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства, а отже відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про поновлення позивача на посаді. Положення ст. 43 КЗпП України регулює питання надання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення працівника, який є членом відповідної профспілки, за п. 3 ст. 40 КЗпП України. Враховуючи відсутність даних щодо членства позивача у профспілці, створеній в товаристві, суд дійшов висновку про відсутність підстав для запитання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення позивача. У зв`язку з чим, звільнення позивача відбулось на законних підставах, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. При цьому, згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 роз`яснено, що встановлені ст. 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Так, перебіг строку звернення до суду починається у разі: вирішення трудового спору з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду). Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року у справі № 6-2426цс15. Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Поважність причин пропуску строку це обставини, які свідчать про те, що працівник не ставився зневажливо до питання про захист своїх трудових прав. Поважними причинами пропущення строку звернення до суду за вирішенням трудового спору визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами щодо неможливості такого звернення. У рішенні Європейського суду з прав людини від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України» вказано, що робітник, який вважає себе незаконно звільненим роботодавцем, має значний особистий інтерес у отриманні судового рішення щодо правомірності такої міри. Судом встановлено та вказана обставина не заперечувалась позивачем, що останній дізнався про своє звільнення 04.05.2017, що підтверджується його особистим підписом в наказі про звільнення від 03.05.2017, а з позовом про поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди позивач звернувся до суду 04.09.2018, що підтверджується вхідним штемпелем на позовній заяві (а.с. 2), тобто позивачем пропущено строки звернення до суду за вирішенням трудового спору, передбачені ст. 233 КЗпП України. В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду позивач посилається на те, що вперше звернувся до суду саме в місячний строк з дня його звільнення, а саме 22.05.2017 до Дарницького районного суду м. Києва, яку в подальшому він сам забрав, оскільки секретар суду роз`яснив йому, що доцільно звернутись за захистом своїх прав до Печерського районного суду м. Києва, оскільки відповідач зареєстрований у Печерському районі м. Києва. У зв`язку з чим, він неодноразово звертався до Печерського районного суду м. Києва з аналогічними позовами, які ухвалами суду залишені без руху та в подальшому повернуті позивачу, оскільки останній не мав юридичної освіти та правової обізнаності. При цьому, він не мав матеріального забезпечення звернутись за допомогою до адвоката і тільки у липні 2017 позивач отримав безоплатну вторинну правову допомогу звернувшись до Другого Київського місцевого центру з надання безоплатної правової допомоги. При цьому, суд дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду, виходячи з такого. Судом встановлено, що позивач [PERSON] вперше звернувся з аналогічним позовом 22.05.2017 до Дарницького районного суду м. Києва і ухвалою суду від 08.06.2017 у справі № 753/9441/17ц його позовна заява повернута позивачу у зв`язку з надходженням заяви позивача про повернення позовної заяви. Вказана ухвала не оскаржена і набрала чинності (а.с. 23). Після цього, позивачем [PERSON] неодноразово подавалися позовні заяви аналогічного змісту позову, який є предметом даного судового розгляду, та які були визнані судом неподаними та повернуті позивачу, а саме: - ухвалою суду у справі № 757/32417/17-ц від 09.06.2017 залишено без руху і надано час для усунення недоліків, ухвалою суду від 19.07.2017 року - позовна заява визнана неподаною та повернута позивачу (а.с. 26); - ухвалою суду у справі № 757/65994/17-ц від 08.11.2017 залишено без руху і надано час для усунення недоліків, ухвалою суду від 24.01.2018 - позовна заява визнана неподаною та повернута позивачу (а.с. 28-29); - ухвалою суду у справі № 757/12457/18-ц від 12.03.2018 залишено без руху і надано час для усунення недоліків, ухвалою суду від 24.04.2018 - позовна заява визнана неподаною та повернута позивачу (а.с. 31-32). Перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися у разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства, зокрема ст. 109, 119, 120 ЦПК України. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або її повернув, то перебіг позов давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України 24.05.2017 року у справі №6-1763цс16. Крім того, суд звертає увагу, що позовну заяву, подану 22.05.2017 до Дарницького суду м. Києва, позивач за власним бажанням просив повернути та ухвалу суду про повернення позовної заяви від 08.06.2017 в апеляційному порядку не оскаржував. Посилання позивача на те, що не міг належним чином оформити позовну заяву та усунути недоліки, вказані в ухвалах суду, у зв`язку з юридичною необізнаністю та відсутністю матеріальної можливості звернутися за правовою допомогою, суд не бере до уваги, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, на підтвердження неможливості звернення позивача за безоплатною правовою допомогою на час звернення з позовними заява про порушення його прав до суду. Таким чином, суд вважає, що позивачем пропущено місячний строк для звернення до суду з позовом, що є також підставою для відмови у задоволенні позову у цій частині. Згідно зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, судом не встановлено порушень трудового законодавства та законних прав позивача при звільненні позивача із займаної посади. Тому, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed