Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

У березні 2018 року позивач [PERSON], яка діє в інтересах малолітнього[PERSON], [INFO], звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 11 грудня 2009 року вона уклала шлюбу, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Керчинського управління юстиції АР Крим, про що був зроблений актовий запис № 1027. В шлюбі в них народився син - [PERSON], [INFO]. Рішенням Керчинського міського суду АР Крим від 01 квітня 2013 року шлюб між нею [PERSON] був розірваний. Після розірвання шлюб їхній спільний син став проживати з матір»ю. Згідно довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Оболонського району м. Києва № 982 від 05 лютого 2018 року, син [PERSON] часто хворіє респіраторно-вірусними хворобами, у зв'язку з чим лікарі рекомендують йому оздоровлення в літній період, бажано морські курорти. Позивач зазначила, що 07 липня 2016 року вона одружилась, та її чоловік [PERSON] проживає в Японії, а тому вона має намір та матеріальну можливість оздоровити дитину в Японії та в країнах Євросоюзу (Туреччина, Франція та інші країни Шенгенської угоди) у період з 01 червня по 31 серпня у 2018, 2019 та 2020 році. З метою підтримання родинних відносин, всебічного розвитку дитини у родинному колі, у вказані періоди вона має можливість відвозити дитину до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим, де проживають бабуся та дідусь дитини, для спілкування з ними. У позовній заяві позивач зазначила, що вона неодноразово намагалась зв'язатися з батьком дитини [PERSON] з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за межі України та до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим, однак останній проігнорував її звернення, пропозиції і вимоги. Батько дитини [PERSON] взагалі не приймає участі у вихованні і догляду за дитиною, умисно позбавляє дитину можливості їздити за кордон. Згідно листа-відповіді Служби у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації від 14 серпня 2014 року № 1296, з метою позбавлення права дитини на відпочинок за кордоном Служба у справах дітей рекомендувала звернутися до суду з позовом про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного із батьків. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 грудня 2014 року по справі № 369/10377/14-ц (провадження № 2/369/4079/14) за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про надання дозволу на виготовлення проїзних документів на дитину без дозволу батька, було надано дозвіл на виготовлення дитячих проїзних документів для виїзду за кордон [PERSON], [INFO], громадянина України, що проживає за адресою: [ADDRESS], без згоди батька - [PERSON]. На підставі вказаного рішення суду були виготовлені всі необхідні документи для виїзду дитини за кордон. 01 жовтня 2016 року позивач зверталась до [PERSON] та його батька [PERSON] з листом про надання згоди на виїзд дитини за кордон. 10 серпня 2017 року [PERSON] у приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Братушка А.В. засвідчив заяву про надання згоди на тимчасову поїздку в період з 10 серпня 2017 року по 10 вересня 2017 року до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та в зворотному напрямку, з метою відвідин родити та відпочинку малолітнього сина [PERSON] у супроводі матері. 21 січня 2018 року позивач вдруге зверталась до [PERSON] з листом-вимогою про надання належним чином завіреної згоди на виїзд дитини за кордон. Вказаний лист був направлений цінним листом з описом вкладення за попереднім місцем реєстрації та проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS], де проживають батьки її колишнього чоловіка та за останнім місцем реєстрації та проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Однак [PERSON] не отримує її листів, в результаті чого вони повертаються з відміткою за закінченням терміну зберігання. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила надати дозвіл [PERSON], [INFO], громадянину України, проживаючому за адресою: [ADDRESS] на виїзд до Японії та країн Євросоюзу (Туреччини, Франції та інших країн Шенгенської угоди), а також до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим у період з 01 червня по 31 серпня у 2018, 2019 та 2020 роках, для оздоровлення та відпочинку у супроводі матері [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON]. Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, на підставі вимог ст. 27 ЦПК України була передана з Оболонського районного суду м. Києва на розгляд Києво-Святошинському районному суду за підсудністю, у зв'язку з тим, що вказана справа не підсудна Оболонському районному суду м. Києва. В липні 2018 року позивач подала заяву про уточнення до позовних вимог, в якій просила надати дозвіл [PERSON], [INFO], громадянину України, проживаючому за адресою: [ADDRESS], на виїзд до Японії та країн Євросоюзу (Туреччини, Франції та інших країн Шенгенської угоди), а також до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим у період з 01 вересня по 01 листопада 2018 року, та з 01 червня по 31 серпня кожного поточного року до досягнення ним чотирнадцятирічного віку, тобто до [INFO] року, для оздоровлення та відпочинку у супроводі матері [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON]. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду від представника позивача надійшла заява, в якій він позов підтримав та просив розгляд справи проводити за відсутності позивача та її представника. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Служба у справах дітей Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації не з»явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надано заяву про розгляд справи за відсутності представника третьої особи. Оскільки позивач [PERSON] в поданій до суду заяві не заперечувала проти заочного розгляду справи, а відповідач повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи, тому суд вважав за доцільне провести заочний розгляд справи. Суд, вислухавши думку учасників процесу, та дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов»язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Судом встановлено, що з 11 грудня 2009 року по 01 квітня 2013 року позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Рішенням Керченського міського суду Автономної Республіки Крим від 01 квітня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] (серія [NUMBER], видане 01 жовтня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Керченського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим), батьками дитини вказані [PERSON] та [PERSON]. 07 липня 2016 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON]. Згідно свідоцтва про зміну прізвища серії [NUMBER], видане 28 лютого 2018 року Оболонським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у м. Києві [PERSON] змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Згідно довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Оболонського району м. Києва № 982 від 05 лютого 2018 року, син [PERSON] часто хворіє респіраторно-вірусними хворобами, у зв'язку з чим лікарі рекомендують йому оздоровлення в літній період, бажано морські курорти. Згідно листа-відповіді Служби у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації від 14 серпня 2014 року № 1296, з метою позбавлення права дитини на відпочинок за кордоном Служба у справах дітей рекомендувала звернутися до суду з позовом про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного із батьків. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 грудня 2014 року по справі № 369/10377/14-ц (провадження № 2/369/4079/14) за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про надання дозволу на виготовлення проїзних документів на дитину без дозволу батька, було надано дозвіл на виготовлення дитячих проїзних документів для виїзду за кордон [PERSON], [INFO], громадянина України, що проживає за адресою: [ADDRESS], без згоди батька - [PERSON]. Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 грудня 2014 року було задоволено позов [PERSON], яка діє в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, про надання дозволу на виготовлення проїзних документів на дитину без дозволу батька; надано дозвіл на виготовлення дитячих проїзних документів для виїзду за кордон [PERSON], [INFO], що проживає за адресою: [ADDRESS], без згоди батька [PERSON]. 10 серпня 2017 року [PERSON] засвідчив у приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Братушка А.В. заяву про надання згоди на тимчасову поїздку в період з 10 серпня 2017 року по 10 вересня 2017 року до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та в зворотному напрямку, з метою відвідин родини та відпочинку малолітнього сина [PERSON] у супроводі матері. 21 січня 2018 року позивач [PERSON] зверталась до [PERSON] з листом-вимогою про надання належним чином завіреної згоди на виїзд дитини за кордон. Вказаний лист був направлений цінним листом з описом вкладення за попереднім місцем реєстрації та проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS], де проживають батьки її колишнього чоловіка та за останнім місцем реєстрації та проживання відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Однак дана вимога була залишена відповідачем без виконання. У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Відповідно до положення ч. 1, ч. 2 статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до положень статті 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Стаття 313 Цивільного кодексу України встановила, що особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Правила перетинання державного кордону громадянами України передбачають, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює конкретний (одноразовий) виїзд дитини за кордон із визначенням його початку й закінчення. Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» врегульовано порядок здійснення громадянами України права на виїзд з України та в'їзд в Україну, порядок оформлення документів за зарубіжних поїздок. За змістом ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року за № 57, виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до пп.1 п.4 Правил виїзд за межі України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон. Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно вимог ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається з матеріалів справи малолітній [PERSON], [INFO] року має закордонний паспорт № [NUMBER], виданий 09 червня 2016 року. Дослідивши письмові матеріали справи та враховуючи вище наведе, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню та суд вважає за необхідне надати позивачу дозвіл на виїзд за межі України її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], громадянину України, проживаючому за адресою: [ADDRESS], на виїзд до Японії та країн Євросоюзу, а також до тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим у період з 01 вересня по 01 листопада 2018 року, та з 01 червня по 31 серпня кожного поточного року до досягнення [PERSON] чотирнадцятирічного віку, тобто до [INFO] року, у супроводі матері [PERSON] без згоди та супроводу батька [PERSON], з обов'язковим поверненням дитини до України. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 704,80 грн. судового збору.

Outcome: approved