Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

у березні 2019 року позивач через свого представника - адвоката Панькову С.М. звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив суд скасувати арешт (заборону) з квартири [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 23.08.2017 року, виданого Відділом приватизації житлового фонду управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, накладений Першою Київською державною нотаріальною конторою, на підставі листа серії та номер 3-К, виданого 24.03.1998 року прокурором Московського району м. Києва, реєстраційний номер обтяження: 1409722, 25.10.2004 року, номер реєстру 3-887, внутрішній номер 5901162725EF4С313453, вх. 1553. Свої вимоги мотивував тим, що є власником квартири [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності [NUMBER] від 23.08.2017 року, виданого Відділом приватизації житлового фонду управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13.03.2018 року в справі № 752/2922/18 за його позовом до Служби у справах дітей Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, Київської місцевої прокуратури № 1, треті особи: Санаторна загальноосвітня школа-інтернат № 21, Перша Київська державна нотаріальна контора про скасування арешту з нерухомого майна, позов задоволено, скасовано арешт (заборону) з квартири [ADDRESS] , яка йому належить, скасовано. Рішення суду виконано. Проте, згідно довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна повторно з`ясувалось, що існує ще один арешт, накладений на квартиру [ADDRESS] , накладений в тому ж порядку і тим же органом в інтересах його сестри - [PERSON] , на підставі листа прокурора Московського району м. Києва, серія та номер 3-К, виданого 24.03.1998 року. Рішення про заборону відчуження квартири було прийнято Опікунською радою Московської районної державної адміністрації м. Києва в його інтересах та інтересах його сестри у зв`язку із позбавленням батьківських прав його матері - [PERSON] та відсутності батька. З 1997 року і до моменту повноліття він та його сестра перебували на утриманні в Санаторній загальноосвітній школі-інтернаті № 21. Звернувшись до Служби у справах дітей Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації про скасування накладеного арешту, оскільки підстави для заборони відчуження відпали, а він та його сестра є повнолітніми особами, останньою було надано відповідь № 100/09-4223 від 21.11.2018 року про необхідність звернення до суду задля вирішення даного питання. Згідно відповіді Київської місцевої прокуратури № 1 від 20.11.2018 року № 37/67-17 інформацію з приводу листа 3-К від 24.03.1998 р. прокурора Московського району м. Києва надати немає можливості у зв`язку зі знищенням відповідної документації за 1998 рік. Оскільки він на даний час не може розпорядитись своєю власністю, змушений звернутись до суду. Ухвалою від 15.03.2019 року відкрито провадження у справі із розглядом в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 01.08.2019 року (а.с. 33-34). Ухвалою від 01.08.2019 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд на 29.10.2019 року (а.с. 48-49). Представник позивача - адвокат Панькова С.М. в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та просила суд позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач - Служби у справах дітей Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації явку свого представника в судове засідання не забезпечила, надала заяву про прийняття рішення у справі відповідно до вимог чинного законодавства на підставі наявних в матеріалах справи доказах (а.с. 45). Київської місцевої прокуратури № 1 надала заяву про розгляд справи за її відсутності та зазначенням того, що позов визнає в повному обсязі та просить його задовольнити. Третя особа - [PERSON] , котра повідомлялась в установленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила, пояснення на позовну заяву не надала. Третя особа - Санаторна загальноосвітня школа-інтернат № 21 надала клопотання про розгляд справи за її відсутності та зазначенням того, що не заперечує проти скасування арешту з нерухомого майна ( [ADDRESS] ) у справі за позовом [PERSON] Третя особа - Перша Київська державна нотаріальна контора надала заяву про розгляд справи за відсутності представника нотаріальної контори та прийняття рішення згідно діючого законодавства України. Вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що згідно рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13.03.2018 року в справі № 752/2922/18 за позовом [PERSON] до Служби у справах дітей Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, Київської місцевої прокуратури № 1, треті особи: Санаторна загальноосвітня школа-інтернат № 21, Перша Київська державна нотаріальна контора про скасування арешту з нерухомого майна, скасовано арешт (заборону) з квартири [ADDRESS] , накладений Першою Київською державною нотаріальною конторою, на підставі листа серії та номер 3-К, виданого 24.03.1998 року прокурором Московського району м. Києва, реєстраційний номер обтяження: 1409698, 25.10.2004 року, номер реєстру 3-887, внутрішній номер 5901162725EF4С313453, вх. 1553 (а.с. 8-13). Рішення суду виконано. Постановою Пленуму Верховного Суду України за № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише тими доказами, які одержані у визначеному законом порядку і перевірені в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з положеннями ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому суд зауважує, що відповідно до рішення ЄСПЛ «Brumarescu v. Romania» від 28.11.1999 року, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі» (справа «Ryabykh v. Russia» від 24.07.2003 року). Отже, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13.03.2018 року в справі № 752/2922/18 має преюдиційне значення для даної справи. Вказаним судовим рішенням встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право власності [NUMBER] від 23.08.2017 року, виданого Відділом приватизації житлового фонду управління житлово-комунального господарства Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації (а.с. 18). Квартира [ADDRESS] перебуває під обтяженням, а саме: арештом, підставою виникнення якого є лист прокурора Московського району (зараз Київська місцева прокуратура №1 Голосіївського району), серія та номер 3-К виданий 24.03.1998 р. Рішення про заборону відчуження квартири було прийняте Опікунською радою Московської районної державної адміністрації м. Києва (наданий час Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації), в інтересах позивача та інтересах його сестри - третьої особи у справі - [PERSON] , у зв`язку з позбавленням батьківських прав їх матері - [PERSON] та відсутності батька. З 1997 року по 2002 рік позивач та його сестра - третя особа у справі - [PERSON] , перебували на утриманні в Санаторній загальноосвітній школі-інтернаті № 21 (а.с. 19). Крім того, з наявної в матеріалах справи довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 139886603 від 02.10.2018 року вбачається наявність арешту, накладеного на квартиру [ADDRESS] , Першою Київською державною нотаріальною конторою, на підставі листа серії та номер 3-К, виданого 24.03.1998 року прокурором Московського району м. Києва, реєстраційний номер обтяження: 1409722, 25.10.2004 року, номер реєстру 3-887, внутрішній номер 5901162725EF4С313453, вх. 1553, тобто тим же органом і в тому ж порядку, що й скасований рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13.03.2018 року арешт, накладений Першою Київською державною нотаріальною конторою, на підставі листа серії та номер 3-К, виданого 24.03.1998 року прокурором Московського району м. Києва, реєстраційний номер обтяження: 1409698, 25.10.2004 року, номер реєстру 3-887, внутрішній номер 5901162725EF4С313453, вх. 1553 (а.с. 14-15). Згідно відповіді Служби у справах дітей Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації № 100/09-4223 від 21.11.2018 року позивачу для вирішення питання скасування накладеного арешту рекомендовано звернутись до суду для вирішення даного питання (а.с. 17). Згідно відповіді Київської місцевої прокуратури № 1 від 20.11.2018 року № 37/67-17 інформацію з приводу листа 3-К від 24.03.1998 р. прокурора Московського району м. Києва надати немає можливості у зв`язку зі знищенням відповідної документації за 1998 рік (а.с. 16). У відповідності до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 15.05.2013 року № 6-26 цс 13 вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з - під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України зміст права власності становлять три складові - право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Володіння майном - це юридично закріплена можливість фактично мати майно, впливати на нього в будь-який момент, здійснювати щодо такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, мати з цього певний зиск та вигоду. Право розпорядження - це можливість власника встановлювати, змінювати та припиняти юридичне існування майна. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Аналогічне визначене ст. 321 ЦК України щодо непорушності права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. З огляду на викладене, суд надходить до висновку про те, що дія арешту на належне позивачеві майно порушує його права як власника. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Разом з тим, слід зазначити, що однією з засад судочинства є, зокрема, визначена ст. 12 ЦПК України змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що наявність безпідставно накладеного обтяження на рухоме та нерухоме майно [PERSON] порушує його право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, що дає підстави для захисту його права, а тому позов останнього слід задовольнити. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved