Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошові сумі в розмірі 1 500 грн. щомісячно до його повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що їх син повністю знаходиться на її утриманні, а відповідач ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги, хоча має таку можливість. Сторони в судове засідання не прибули, в письмових заявах до суду просили справу розглядати за їх відсутності. Позивачка позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в письмових запереченнях від 18.04.2016 року просив позовні вимоги задовольнити частково, погодився сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 400 грн. щомісячно, оскільки має хронічне тяжке захворювання, лікування якого постійно потребує великих витрат, у звязку з хворобою безробітний, тому просто не має змоги сплачувати аліменти у такому розмірі, як цього вимагає позивач. Дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ст.27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини, батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180-182 СК України). Способи виконання обовязку утримувати дитину визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Судом установлено, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження. Подружжя разом не проживає, син проживає окремо від відповідача спільно з позивачкою, яка з 06.09.2011 року перебуває на обліку в Новоград-Волинському управлінні праці та соціального захисту населення, оскільки хлопчик є дитиною інвалідом. Домовленості про утримання спільної дитини сторони не досягли. Обовязок по утриманню неповнолітньої дитини не може бути покладений виключно на її матір. Відповідач є працездатною особою 58 років; інших дітей чи непрацездатних батьків на утриманні не має; будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання відповідачем матеріальної допомоги своїй дитині, на момент розгляду справи не існує, відтак він спроможний сплачувати аліменти на його утримання. Однак, на думку суду, позовні вимоги безпідставно завищені, а тому з огляду на визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (дітям віком від 6 до 18 років - 1531 грн.); розміру середньої заробітної плати по Житомирський області (згідно з офіційними даними Мінфіну України та Державного комітету статистики у Житомирській області за травень 2016 року вона становила 3946 грн.), позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи потребу позивачки у фінансовій допомозі з боку відповідача, який є людиною працездатного віку, а також вік самої позивачки, яка є здоровою молодою особою 35 років і не позбавлена можливості також працевлаштуватись; щомісячне отримання позивачкою державної соціальної допомоги на сина інваліда; стан здоровя відповідача, який має хронічне неврологічне захворювання, хворобу Паркінсона, суд приходить до висновку, що відповідач взмозі сплачувати аліменти на утримання свого сина в розмірі 600 грн. щомісячно, що відповідатиме як інтересам сина, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості Відповідачем не було надано доказів на підтвердження того, що доходи і матеріальне становище позивачки надають їй можливість забезпечити дитині інваліду шкільного віку належний життєвий рівень при отриманні аліментів у розмірі 400 грн. щомісячно, що дорівнює приблизно 26 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. А позивачкою, в свою чергу, не доведена можливість сплати відповідачем аліментів у визначеному нею розмірі. Як відповідач, так і позивачка, в рівних частках повинні утримувати свого сина до досягнення ним повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів, а також державною допомогою, яка з травня 2016 року становить 1\~130 грн., забезпечить належне його утримання. Згідно наданої позивачкою копії свідоцтва про шлюб, 21.04.2016 року вона змінила своє прізвище [PERSON] на [PERSON]. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: partial