Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з [PERSON] на її користь неповернуту суму позики в розмірі 407863 грн. 50 коп., що за встановленим Національним банком України курсом станом на 31 грудня 2016 року еквівалентно 15000 доларів США. В обґрунтування позову зазначала, що 18 липня 2007 року між нею і [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого вона передала відповідачу у позику для часткової оплати вартості квартири грошові кошти в розмірі 15000 доларів США, які [PERSON] зобов'язувався повернути їй в строк до 31 грудня 2016 року. Проте своїх зобов'язань належним чином він не виконав, вказану суму позики їй до цього часу їй він не повернув. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності, позов підтримує. Відповідач [PERSON] у судове засідання теж не з'явився, подав до суду письмові пояснення на позов, у яких зазначав, що дійсно він отримав від [PERSON] кошти в розмірі 15000 доларів США, необхідні йому для придбання квартири за адресою: [ADDRESS], які повинен був повернути їй в строк до 31 грудня 2016 року. Однак значне зростанням курсу долара та знецінення вартості придбаної ним квартири унеможливили виконання ним умов договору позики. Будь-яких заперечень проти позову він не має, просив суд розглянути справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. За змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 18 липня 2007 року [PERSON] (далі - Позикодавець) і [PERSON] (далі - Позичальник) уклали договір позики, за умовами п. п. 1.1, 1.2, 1.3 якого позивач передала відповідачу для часткової оплати вартості квартири [ADDRESS] грошові кошти в сумі 15000 доларів США, що на день укладення цього договору складало 75750 грн., які Позичальник зобов'язаний був повернути Позикодавцеві в строк до 31 грудня 2016 року. Факт отримання відповідачем [PERSON] від позивача [PERSON] згідно із цим договором позики грошових коштів у сумі 15000 доларів США підтверджується розпискою відповідача від 18 липня 2007 року та не заперечується [PERSON] у поданих ним до суду письмових поясненнях на позов, що свідчить про повне визнання відповідачем позову. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У ч. 1 ст. 192, ч. 1 ст. 524, ч. 1 ст. 533 ЦК України встановлено, що законним платіжним засобом на всій території України є грошова одиниця України - гривня. Грошове зобов'язання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України - гривні. За змістом ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Суд встановив, що всупереч вимогам закону та умовам укладеного сторонами 18 липня 2007 року договору позики відповідач [PERSON] своїх зобов'язань не виконав, у визначений сторонами строк до 31 грудня 2016 року суму позики в розмірі 15000 доларів США, що на дату повернення грошей становить 407863 грн. 50 коп., позивачу [PERSON] він не повернув. Оцінивши дослідженні у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. Також відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 4078 грн. 64 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved