Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 12.11.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» (правонаступник ТОВ «Комерційний Банк «Дельта») та громадянином України [PERSON] (далі - Відповідач) було укладено кредитну угоду шляхом акцептування Банком пропозиції клієнта відповідно до умов заяви № 004-09930-121112, відповідно до якої Банк відкрив Позичальнику картковий рахунок для погашення заборгованості № [NUMBER] в національній валюті України - гривні. У зв'язку з тим, що позивач виконав взяті на себе зобов'язання, відповідачем умови кредитної угоди належним чином не виконуються, утворилася заборгованість. В позовних вимогах позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 26 708 грн. 14 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 267 грн. 08 коп. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав у повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся судом про місце і час розгляду справи, заяви про відкладення розгляду справи не надав, причини неявки не повідомив. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, у разі ненадання фізичними особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності особи, яка бере участь у справі, за адресою її місця проживання або місця реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 12.11.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» (правонаступник ТОВ «Комерційний Банк «Дельта») та громадянином України [PERSON] було укладено кредитну угоду шляхом акцептування Банком пропозиції клієнта відповідно до умов заяви № 004-09930-121112 (а.с.4-5). Відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з п.п. 2.7. частини 2 вищевказаного договору, позивач відкриває відповідачеві рахунок для погашення заборгованості (сплати платежів) № [NUMBER] в національній валюті України - гривні. Відповідно до ч. 2 ст. 642 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Згідно з частини 2 договору за заявою № 004-09930-121112 сума кредиту становить 20 00 грн., розмір фіксованої процентної ставки складає 9, 99% річних, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 3,49%, строк кредиту - 36 місяців. Позивач виконав взяті на себе зобов'язання проте, станом на 09.07.2014 р., відповідач не виконує належним чином взяті зобов'язання за договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість на загальну суму 26 708 грн. 14 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 16 890 грн. 57 коп.; заборгованості за відсотками у розмірі 1 441 грн. 57 коп.; заборгованості за комісіями у розмірі 8 376 грн. 00 коп. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов'язання не виконані з вини відповідача. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Будь-яких заперечень по суті позовних вимог відповідачем суду не надано. Суд вивчивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи приходить до висновку, що виконання зобов'язань порушено з вини відповідача, тому позовні вимоги підлягають задоволенню повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved