Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просила зобов'язати відповідача не чинити останній перешкод в користуванні приміщенням [ADDRESS] (далі по тексту - Будинок) під № 1-2 пл. 8, 2 кв.м - кухнею за її призначенням, а саме винести ліжко із кухні у житлові приміщення відповідача; зобов'язати відповідача не чинити позивачу перешкод в користуванні 1/2 частиною Будинку і надати позивачу ключі від вхідних дверей будинку, який облаштований через приміщення 1-1; зобов'язати відповідача розблокувати вхідні двері до будинку через приміщення 1-8 та визначити співвласникам будинку відокремлені входи до будинку - позивачу через приміщення 1-1, відповідачу через приміщення 1-8; зобов'язати відповідача не чинити перешкод у закритті (замуруванні) дверних отворів між кімнатами 1-3 і 1-5, 1-4 і 1-5; зобов'язати відповідача не чинити позивачу перешкод в зрізанні аварійного дерева груші, що знаходиться на спільній земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] поряд з правою межею садиби буд. 39 по цій же вулиці; заборонити відповідачу чинити перешкоди позивачу в поселенні орендарів жилих приміщень [ADDRESS] Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони є співвласниками спірного будинку, порядок користування яким визначений рішенням Святошинським районним судом м. Києва від 21.12.2007. Відповідно до вказаного рішення суду, відповідачу виділено в користування приміщення 1-5 пл. 9, 8 кв.м, 1-6 пл. 7, 4 кв.м, 1-7 пл. 6, 1 кв.м, 1-8 пл. 2, 7 кв.м., з надвірних споруд - сарай під літерою «Б» з льохом та вбиральнею, земельну ділянку пл. 197 кв.м, в тому числі частину ділянки спільного користування 103, 3кв.м, а [PERSON] (яка в подальшому подарувала 1/2 частину будинку позивачу) були виділені приміщення 1-4 пл. 15,7 кв.м, 1-3 пл. 6, 6 кв.м., з надвірних споруд - льох, земельну ділянку пл. 197 кв.м, в тому числі частину ділянки спільного користування пл. 103,3 кв.м. В спільне користування було виділено приміщення 1-2 пл. 8, 2 кв.м, 1-1 пл. 8,2 кв.м та 1-9 пл. 3,2 кв.м. Разом з тим, відповідач постійно порушує права позивача як співвласника будинку та перешкоджає останньому здійснювати право власності 1/2 частиною будинку та користування земельною ділянкою, порушуючи виконання рішення суду. Відповідно до вироку Апеляційного суду м. Києва від 15.01.2016 відповідач визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України - незаконне та систематичне проникнення до житла позивача, використовував житло проти волі власника в своїх інтересах, чим вчиняв дії, що порушують недоторканість житла. Відповідач і зараз вчиняє перешкоди у здійсненні права користування позивачем, зокрема, на кухні розмістив ліжко і використовує кухню як спальню. Використовує вказане приміщення не за призначенням. Крім того, позивач побоюється, що відповідач знову проникне до приміщень, виділених йому в користування, а тому просить капітально закрити двері, щоб цьому перешкодити. Відповідач не дає можливості закрити ці отвори. Відповідач встановив замок на вхідних дверях, ключі позивачу не надав. Крім того, позивач зазначає, що в подвір'ї знаходиться груша в аварійному стані. У літню пору плоди з дерева падають на позивача та членів його родини, крім того постійно існує небезпека укусів бджіл, проте відповідач не дає змоги зрізати дерево. Вказаними діями відповідач порушує право позивача на користування спірним майном, а отже, вони є протиправними та незаконними. У зв'язку з вказаними обставинами позивач звернувся до суду. В судовому засіданні позивач та представник позов підтримали та просили його задовольнити, оскільки дії відповідача перешкоджають позивачу користуватись своїм майном. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову частково, зазначив, що не чинить перешкод в поселенні орендарів, разом з тим, користування спільним майном має здійснюватись за згодою власників, а згоди на користування спільними приміщеннями орендарями відповідач не давав. Крім того, відповідач заперечував і проти замурування дверних отворів між кімнатами 1-3 і 1-5, 1-4 і 1-5. Вказав, що в кухні знаходиться не ліжко, а диван, заперечував, що сам його туди заносив. Зазначив, що позивачем не доведено, що відповідачем було замінено замки на дверях, а також необхідності визначити співвласникам будинку відокремлені входи до будинку - позивачу через приміщення 1-1, відповідачу через приміщення 1-8. Вважає таке визначення порушенням рівності прав сторін. Додатково відповідач зазначив, що не заперечує проти зрізання груші по межі. В іншій частині позовних вимог просив відмовити, оскільки позов є необґрунтованим. Суд, заслухавши пояснення сторін, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Такі ж положення містяться і в статті 321 ЦК України. Частинами 1, 2 ст. 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07.02.2014, № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. В судовому засіданні встановлено, що позивач є власником 1/2 частини будинку [ADDRESS] з відповідними господарськими будівлями та спорудами на підставі Договору дарування частини житлового будинку від 27.06.2012 (а.с. 8-10). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21.12.2007 встановлено порядок користування спірним будинком, зокрема, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволено повністю, а саме визначено між [PERSON] та відповідачем порядок користування жилим будинком [ADDRESS] виділено [PERSON] у вказаному житловому будинку приміщення 1-4, площею 15, 7 кв.м та 1-3, площею 6, 6 кв.м. з надвірних споруд - льох; земельну ділянку площею 197 кв.м, в тому числі частину ділянки спільного користування площею 103, 3 кв.м. Виділено відповідачу у спірному житловому будинку приміщення 1-5, площею 9, 8 кв. м, 1-6, площею 7,4 кв.м, приміщення 1-7, площею 6, 1 кв.м, 1-8, площею 2, 7 кв.м; з надвірних споруд : сарай під літерою «Б» з льохом та вбиральнею; земельну ділянку площею 197 кв.м, в тому числі частину ділянки спільного користування площею 103, 3 кв.м. Виділено в спільне користування в житловому будинку - приміщення 1-2, площею 8, 2 кв.м, 1-1, площею 8, 2 кв.м та 1-9, площею 3, 2 кв.м; з надвірних споруд ворота, огородження, інженерні комунікації; земельну ділянку площею 103, 3 кв.м, що має форму багатокутника та розташована між правою стіною житлового будинку «А» та правою межею, а також чотирикутника шириною 1, 0 м, розташованого вздовж тильної стіни прибудови «а2». Зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розділ будинку та земельної ділянки в натурі між власниками залишені без задоволення (а.с. 14-17). Вироком Апеляційного суду м. Києва від 15.01.2016 встановлено, що відповідач - [PERSON], систематично, в тому числі 13.06.2014 та 15.01.2015 незаконно проникав до житла [PERSON], використовував це житло проти волі власника, в своїх інтересах, чим вчинив дії, що порушують недоторканість житла. Вказаним вироком суду відповідача визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України та присуджено останньому у вигляді покарання штраф в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Крім того, було також встановлено і ту обставину, що [PERSON] без дозволу постійно користується приміщеннями [PERSON], має ключі від вхідних дверей через приміщення, яке перебуває у спільному користуванні сторін (а.с. 24-28). Позивач неодноразово звертався до правоохоронних органів, зокрема, із заявою з приводу перешкоджання у користуванні житловими приміщеннями та кімнатами: 1-3, 1-4 будинку за адресою: [ADDRESS] (п/б) з боку [PERSON], який замінив замок вхідних дверей. Разом з тим, останній порадили з цього приводу звернутись до суду (а.с. 29). В судовому засіданні позивач також пояснив, що не має ключів від вхідних дверей, що перешкоджає останній користуватись належним їй майном. З матеріалів справи також вбачається, що позивач звертався до Шевченківського УП ГУНП у м. Києві з приводу сприяння та узгодження із співвласником будинку [ADDRESS] [PERSON] щодо зрізання дерева, яке росте за земельній ділянці спільного користування. Працівниками Шевченківського УП ГУНП у м. Києві було розглянуто вказане звернення та повідомлено позивача про те, що відповідач не заперечує проти часткового кронування дерева, бажає бути присутнім при цьому. Також позивачу порадили звернутись до суду за захистом свого порушеного права (а.с. 50). Також позивач, в обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що відповідач використовує кухню не за призначенням, встановив там ліжко, що унеможливлює користування позивачем спільним приміщенням. На підтвердження своїх слів позивач надав фотоматеріали, з яких вбачається, що дійсно на кухні знаходиться досить габаритний за розміром диван, який розташований одразу біля кухонної плини з кухонним приладдям на ній та біля газового котла. Відповідач не заперечував проти долучення до матеріалів справи вказаних фотоматеріалів, не заперечував той факт, що на кухні знаходиться диван. В своїх запереченнях відповідач зазначив, що габарити дивану 1, 94 х 0, 90 = 1, 746 кв.м. Також і не заперечував наявності проблеми вільного проходу через кухню. З врахуванням того, що площа кухні становить 8, 2 кв.м, суд приходить до висновку, що розміщення в кухні такого габаритного за розміром дивану перешкоджає позивачу користуватись належним йому майном за призначенням, більше того створює небезпеку для майна сторін загалом, оскільки знаходиться майже впритул до газової плити. Отже, враховуючи вище викладене, судом встановлено, що позивач є власником 1/2 частини спірного будинку, право власності на вказане майно набуте останньою у відповідності до чинного законодавства, порядок користування спірним будинком визначений рішенням суду від 21.12.2007. Судом також встановлено, що відповідач систематично проникав до житла позивача, чим порушував право останньої на недоторканість житла, користується спільним майном всупереч призначення, чим створює перешкоди в користуванні позивачем цим майном. Крім того, відповідач не надає позивачу ключі від вхідних дверей через приміщення, що перебуває у спільному користуванні сторін, що також порушує право користування позивача. При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що останній більше не надає ключі від вхідних дверей спірного будинку [PERSON] через те, що вона віддавала ключі стороннім особам, оскільки на підтвердження вказаних обставин відповідачем жодних доказів суду не надано. Відповідно до п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 07.02.2014, № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов'язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача. Тому, враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо зобов'язання відповідача не чинити перешкод у користуванні спільним майном - приміщенням №1-2 площею 8,2 кв.м. - кухнею будинку [ADDRESS] за призначенням, а саме винести диван (ліжко) з кухні у належні відповідачу приміщення, передати позивачу ключі від вхідних дверей, що облаштований через приміщення №1-1 вказаного будинку та зобов'язання відповідача не чинити перешкод позивачу у закритті (замуруванні) дверних отворів між кімнатами 1-3 і 1-5 та між 1-4 та 1-5 в будинку [ADDRESS], є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивачем в судовому засіданні не надано у відповідності до ст. 60 ЦПК України належних та допустимих доказів того, що відповідач зобов'язаний розблокувати вхідні двері до будинку через приміщення 1-8, оскільки вказане приміщення у відповідності до рішення суду від 21.12.2007 виділено саме відповідачу та не перебуває у спільному користуванні. Крім того, позивачем не доведено і необхідності визначити сторонам окремі входи, оскільки вхід здійснюється до будинку через приміщення 1-1, що є і спільному користуванні сторін. Не доведено позивачем і тієї обставини, що відповідач перешкоджає позивачу спиляти аварійну грушу, оскільки сам відповідач в судовому засіданні не заперечував проти кронування вказаного дерева. Не надано доказів на підтвердження аварійного стану дерева. Не знайшла свого підтвердження наявними в матеріалах справи доказами і та обставина, що відповідач перешкоджає позивачу в поселенні орендарів жилих приміщень [ADDRESS] Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 551,20 грн. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial