Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Приватбанк», [PERSON] (далі - відповідачі) про визнання недійсним застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в договорі іпотеки квартири від 18.09.2007 року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 18.09.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №ROX0GK00000015, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 34 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17.09.2037 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 18.09.2007 року уклали договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського окружного нотаріального округу Матвійчук В.К., зареєстрований в реєстрі №3934.У вказаному договорі іпотеки від 18.09.2007 року міститься застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст..36 Закону України «Про іпотеку», а саме у п.27 «звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку. В серпні 2016 року [PERSON] із повідомлення ПАТ КБ «Приватбанк» дізналась про те, що в забезпечення зобов'язань за кредитним договором №ROX0GK00000015 від 18.09.2007 року, який був укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та її чоловіком - [PERSON] також було укладено договір іпотеки квартири від 18.09.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського окружного нотаріального округу Матвійчук В.К., зареєстрований за №3934. Згідно даного повідомлення банку, відповідно до договору іпотеки квартири, укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» (п.27 Договору іпотеки квартири (про задоволення вимог іпотекодержателя) та статті 36 Закону України «Про іпотеку» банк має намір задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою :[ADDRESS], що є предметом за вищевказаним Договором іпотеки. [PERSON] не погоджується з п.27 (застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст..36 Закону України «про іпотеку») Договору іпотеки квартири, що посвідчений приватним нотаріусом Рівненського окружного нотаріального округу Матвійчук В.К., зареєстрований в реєстрі №3934. Вказує, що під час укладання договору іпотеки сторонами та нотаріусом не було взято до уваги, що [PERSON] та [PERSON] з 08.06.2003 року перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER]. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні. Суд, заслухавши надані пояснення, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18.09.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №ROX0GK00000015, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 34 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17.09.2037 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 18.09.2007 року уклали договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського окружного нотаріального округу Матвійчук В.К., зареєстрований в реєстрі №3934.У вказаному договорі іпотеки від 18.09.2007 року міститься застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст..36 Закону України «Про іпотеку», а саме у п.27 «звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що застереження, яке вказане в договорі іпотеки здійснене відповідно до чинного законадавстава та не порушує права позивача. Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У п. 8. даної Постанови зазначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Відповідно до ч. 1-3, ч. 5-6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно з до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У судовому засіданні представник відповідача до матеріалів справи долучено нотаріально посвідчену заяву [PERSON] про те, що вона дала свою згоду на передачу квартири за адресою [ADDRESS] в іпотеку. Даючи оцінку поясненням та наданим по справі доказам, беручи до уваги те, що іпотечний договір є дійсним, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed