Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернувся з позовом до Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, [PERSON] та просив суд визнати ордер №018042 серія Б, виданий 30.03.2012 Голосіївською районною в м. Києві державною адміністрацією, недійсним. Позов обґрунтований тим, що з травня 2003 року позивач проживає в однокімнатній квартирі разом зі своєю сім'єю в Солом'янському районі міста Києва за адресою: [ADDRESS]. На день звернення до суду з позовом, його сім'я складається з чотирьох осіб: позивач, його дружина та двоє їхніх неповнолітніх дітей. Позивач вказав, що у вказану квартиру він вселився на підставі виданого йому Голосіївською районною в м. Києві державною адміністрацією ордеру від 18.04.2002 № 27586 серії Б, пізніше зазначена квартира приватизована була ним приватизована. Позивач пояснив, що працюючи в прокуратурі міста Києва, перебував на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов. Керівництвом прокуратури міста Києва йому було запропоновано поліпшити житлові умови його сім'ї за умови реприватизації його квартири [ADDRESS]. Позивач посилався на те, що 21.12.2011 протокольним рішенням № 30 спільного засідання адміністрації та об'єднаного профспілкового комітету органів прокуратури міста Києва йому надали трикімнатну кватиру [ADDRESS], однак, як виявилося пізніше, квартири [ADDRESS] не існує. Це стало можливим внаслідок вчинення шахрайських дій директором ТОВ «Стиль-Блюз», у зв'язку з чим відкрито кримінальне провадження №42014100000001093. Вказав, що натомість [PERSON] отримала ордер № 018042 серія Б на квартиру [ADDRESS]. Даний ордер [PERSON] видано Голосіївською районною в м. Києві державною адміністрацією 30.03.2012. Позивач вказав, що про вказаний ордер йому стало відомо тільки 27.05.2016 після того, [PERSON] звернулася із позовом про виселення його та його сім'ї з квартири без надання іншого жилого приміщення. Вважає ордер № 018042 серія Б, виданий [PERSON], повинен бути визнаний недійсним, оскільки, згідно ч. 2 ст. 58 ЖК України ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Зазначено, що при видачі ордеру [PERSON], Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація, маючи для цього всі можливості, зобов'язана була перевірити чи вільне житлове приміщення за адресою: [ADDRESS]. Крім того, виданий позивачу ордер № 27586 серії Б тією ж Голосіївською РДА на сьогоднішній день є чинним. Тобто, на думку позивача, Голосіївською РДА видано 2 різні ордери в різний час на одне і те ж житлове приміщення. Позивач стверджує, що виданий [PERSON] спірний ордер порушує не тільки його права, а й права його дружини і двох неповнолітніх дітей, а також виданий з порушенням порядку і умов надання жилих приміщень. Позивач звертає увагу суду на той факт, що він разом зі своєю сім'єю на законних підставах вселився, зареєстрований та фактично проживає з 2003 року по даний час у наданій йому квартирі [ADDRESS], тому на момент видачі ордеру № 018042 серія Б жиле приміщення було зайняте як фактично так і юридично. Також необхідно зазначити, що іншого житла ні він, ні його дружина не мають. Позивач стверджує, що, оскільки, на момент видачі ордеру № 018042 серія Б на ім'я [PERSON] на вищевказану квартиру, дане житлове приміщення не було вільне як фактично та юридично, тому ордер № 018042 виданий з порушенням встановлених чинним законодавством України умов. Також у своїх додаткових поясненнях до позовної заяви позивач посилався на те, що ордер дійсний протягом 30 днів (абз. 3 п. 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року №470), оскільки, впродовж 30 днів з моменту видачі ордеру [PERSON] та її донька не вселилися у квартиру [ADDRESS], та не вживала будь-яких заходів по вселенню, у тому числі із застосуванням судових процедур, тому ордер № 018042 серія Б втратив чинність. Ухвалою судді від 13.09.2016 було відкрито провадження у справі. У лютому 2016 року на адресу суду надійшли заперечення від представника Голосіївської РДА в м. Києві, в яких сторона відповідача вказала, що вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими, а тому просить відмовити в задоволенні позову. Заперечення обгрунтовані тим, що розпорядженням Солом'янської РДА в м. Києві від 16.01.2012 №17 «Про затвердження спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету прокуратури міста Києва про надання житлової площі їх працівникам» було затверджено спільне рішення адміністрації та профспілкового комітету прокуратури міста Києва від 21.12.2011 про надання родині [PERSON] трикімнатної квартири [ADDRESS] при умові передачі прокуратурі міста Києва приватизованої однокімнатної квартири [ADDRESS], зі зняттям з квартирного обліку. На виконання пункту 2 вищезазначеного розпорядження позивачу був виданий ордер на вселення в надану житлову площу. Потім листом Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 29.02.2012 №8293 (И-2012) повідомило, що згідно з розпорядженням Солом'янської РДА в м. Києві від 25.01.2012 №14 квартира [ADDRESS] переведена до державного житлового фонду, про що в книзі реєстрації БТІ було зроблено відповідний запис. Зазначено, що в подальшому Голосіївською РДА в м. Києві було розглянуте клопотання прокуратури міста Києва від 23.12.2011 №03/125вих-11 про затвердження спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету органів прокуратури міста Києва в частині надання житлової площі працівнику прокуратури міста Києва: [PERSON], яка перебуває на черзі для отримання житла у Голосіївській РДА в м. Києві та видати ордер на вселення в житлове приміщення, за результатами розглянутого якого та наданих документів (копії акту про передачу житлової площі, витягу з протоколу спільного засідання адміністрації та профкому, довідки Ф.3, довідки з місця роботи, контрольного списку) Голосіївською РДА в м. Києві було прийняте розпорядження від 20.03.2012 №166 «Про надання житлових приміщень мешканцям Голосіївського району» та видано оскаржуваний ордер. Відповідач 1 посилається на те, що з протоколу №30 від 21.12.2011 спільного засідання адміністрації та об'єднаного профспілкового комітету органів прокуратури міста Києва вбачається, що було розглянуте питання повторного заселення квартири [ADDRESS], на засіданні було вирішено надати трикімнатну квартиру [ADDRESS] [PERSON] при умові здачі однокімнатної квартири [ADDRESS], відповідно наказу Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 01.06.1995 №24 «Про порядок передачі громадянам житла, що перебуває у їх приватній власності, органу, який здійснює поліпшення житлових умов»; надати дозвіл на повторне заселення за вищевказаною адресою працівнику прокуратури, а саме: [PERSON] У запереченнях зазначено, що житлова площа [PERSON] надавалась для постійного проживання з метою поліпшення житлових умов позачергово як висококваліфікованому спеціалісту відповідно до абз.2 п.39 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 №470, на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету (протокол від 21.12.2011 №30), а також Ради зборів трудового колективу прокуратури м. Києва (протокол від 20.12.2011 №21). Представник Голосіївської РДА в м. Києві стверджує, що всі дії по наданню житлової площі [PERSON] були вчинені відповідно до вимог чинного законодавства України, видаючи ордер на ім'я [PERSON], Голосіївська РДА в м. Києві діяла у спосіб та в межах, визначених законодавством України. Стосовно позачергового виділення квартири [PERSON] зазначено, що у відповідності до аб. 2 п. 39 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 №470, встановлено, що адміністрації та профспілковому комітету підприємства, установи, організації за згодою ради трудового колективу дозволяється позачергово виділяти житло окремим висококваліфікованим спеціалістам та іншим працівникам з урахуванням їх трудового внеску. Також на спростування посилання позивача на те, що квартира не була вільною і це є підставою для визнання ордеру недійсним, відповідач- 1 вказав, що на момент видачі ордеру [PERSON] спірна квартира була переведена до державного житлового фонду і перебувала у віданні прокуратури міста Києва, тому, видача ордеру [PERSON] не порушує прав [PERSON], оскільки, останній на момент видачі ордеру не був законним користувачем даної житлової площі, у зв'язку з тим, що квартира була ним повернута. У свою чергу позивачем надано письмову відповідь на заперечення, в яких вказав, що додані до заперечення лист від 29.02.2012, розпорядження Солом'янської РДА № 17 та акт від 19.11.2001 не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки, не відповідають процесуальним нормам про допустимість, належність та достовірність доказів. Вказав, що він з сім'єю вселилися у зайняте ними приміщення законно, на підставі виданого ордеру від 18.04.2002, про який відповідач 1 свідомо мовчить. На сьогоднішній день ордер № 27586 серії Б від 18.04.2002, що видано відповідачем 1, ніким не скасовано, не визнано недійсним та не оскаржено. Голосіївською РДА видано 2 різні ордери в різний час на одне і те ж житлове приміщення. Крім того, звертає увагу на те, що затверджуючи протокольне рішення № 30, відповідач 1 проігнорував важливу обставину: на момент надання дозволу па вселення у квартиру [ADDRESS] [PERSON] дана квартира знаходилася у його власності. Позивач наголошує на тому, що твердження відповідача 1 про те, що на момент видачі ордеру [PERSON] спірна квартира переведена до державного житлового фонду і перебувала у віданні прокуратури міста Києва. Позивач посилається на те, що доданий до заперечення акт від 19.11.2001 ніяк не вказує на те, що квартира [ADDRESS] знаходилася у віданні прокуратури міста Києва, зазначений акт підписано начальником ДТГО «Південно-Західна залізниця», з одного боку, та Київським транспортним прокурором, з іншого боку, Київська транспортна прокуратура ніякого відношення до прокуратури міста Києва не має, крім того, зазначено, що Київська транспортна прокуратура вже давно ліквідована. Позивач пояснив, що сам факт приватизації в 2008 році ним квартири [ADDRESS] позбавляє відповідача 1 посилатися на акт від 19.11.2001. Інших доказів, які б підтверджували те, що квартира [ADDRESS] на момент видачі ордеру [PERSON], знаходилася у віданні прокуратури міста Києва, відповідачем 1 не надано. На твердження відповідача 1 про те, що видача ордеру [PERSON] не порушує його прав, позивач вказав, що доказів того, що квартира [ADDRESS] ним повернута, подарована чи передана відповідач 1 не надав. Тим більше, що відповідач 1 не зазначає, кому та яким документом засвідчена передача ним квартири, таких документів взагалі не існує і ніколи не існувало. Зазначено, що квартира [ADDRESS] ніколи не належала до відомчого житлового фонду, в тому числі і прокуратури міста Києва. Позивач посилався також на те, що про незаконність дій відповідача 1 свідчить той факт, що за моєю заявою про неправомірність розпорядження Голосіївської РДА про видачу [PERSON] ордеру на жиле приміщення [ADDRESS] відкрито кримінальне провадження № 42016101010000204 від 22.08.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України. На даний час у кримінальному провадженні призначено ряд експертиз, проведення яких триває. На думку позивача, Голосіївська РДА не надала доказів того, що нею видано законно ордер [PERSON] №018042 серія Б від 30.03.2012, та, що це житлове приміщення вільне. Таким чином, позивач вважає, що ордер № 018042 серія Б, виданий 30.03.2012 Голосіївською районною в м. Києві державною адміністрацією, [PERSON] та її дочці, видано з порушенням житлового законодавства. У судовому засіданні позивач та його представники позов підтримали, просили його задовольнити. Представник відповідача - Голосіївської РДА в м. Києві в судове засідання не з'явився, будучи повідомленим про розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, будучи повідомленою про розгляд справи. Суд, заслухавши сторону позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] 18.04.2002 Голосіївською РДА в м. Києві, на підставі розпорядження від 16.04.2002 № 166, було видано ордер на жиле приміщення №27586 серія Б з сім'єю з 1 особи на право зайняття жилого приміщення жилою площею 20,0 кв.м., яке складається з 1 кімнат в ізольованій квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Згідно розпорядження органу приватизації №42043 від 26.09.2018, [PERSON] було передано в приватну власність квартиру, в якій він мешкав за адресою: [ADDRESS] (а.с. 170). Протоколом №21 зборів Ради трудового колективу прокуратури м. Києва від 20 грудня 2011 року підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] було надано згоду на отримання житлової площі, з урахуванням їх трудового внеску на підставі п. 39 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» (а.с. 115). Встановлено, що Рішенням спільного засідання адміністрації та об'єднаного профспілкового комітету органів прокуратури міста Києва, що підтверджується Протоколом № 30 від 21.12.2011, було постановлено надати прокурору відділу прокуратури міста Києва [PERSON] трикімнатну квартиру [ADDRESS] жилою площею 68,520 кв.м. (загальною площею 118,70 кв.м.) на 10 поверсі, за умови здачі однокімнатної квартири [ADDRESS] жилою площею 20,00 кв.м. (загальною площею 32,30 кв.м.) на 3 поверсі, відповідно наказу Державного комітету України по житло-комунальному господарству № 24 від 01.06.1995 про порядок передачі громадянам житла, що перебуває у їх приватній власності, органу, який здійснює поліпшення житлових умов, надати дозвіл на повторне заселення за вищевказаною адресою наступному працівнику прокуратури, а саме [PERSON], яка перебуває на черзі для отримання житла у Голосіївській районній державній адміністрації м. Києва (а.с. 7). Розпорядженням Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації №17 від 16.01.2012 р. «Про затвердження спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету прокуратури міста Києва про надання житлової площі їх працівникам» було затверджено спільне рішення адміністрації та об'єднаного профспілкового комітету органів прокуратури міста Києва про надання прокурору відділу прокуратури міста Києва [PERSON] трикімнатної квартиру [ADDRESS] жилою площею 68,520 кв.м. (загальною площею 118,70 кв.м.) на 10 поверсі, за умови здачі ним однокімнатної квартири [ADDRESS] жилою площею 20,00 кв.м. (загальною площею 32,30 кв.м.) на 3 поверсі, відповідно наказу Державного комітету України по житло-комунальному господарству № 24 від 01.06.1995 про порядок передачі громадянам житла, що перебуває у їх приватній власності, органу, який здійснює поліпшення житлових умов, та було надано дозвіл на повторне заселення за вищевказаною адресою працівнику прокуратури [PERSON], яка перебуває на черзі для отримання житла в Голосіївській районній державній адміністрації м. Києва (а.с. 109). Так як пояснив у судовому засіданні [PERSON] та підтверджено в поясненнях представника Голосіївської РДА в м. Києві, йому було видано ордер. Як вбачається з листа КП Київське міське бюро технічної інвентаризації від та реєстрації права власності на об'єкти нерухомості №8293 від 29.02.2012, квартира [ADDRESS] була переведена до державного житлового фонду на підставі Розпорядження Солом'янської районної у місті Києві державної адміністрації №14 від 25.01.2012 , про що у книзі реєстрацій БТІ зроблено відповідний запис (а.с. 110). 20 березня 2012 року на підставі розпорядження Голосіївської районної державної адміністрації №166 [PERSON] разом з її малолітньою донькою було надано право на зайняття жилого приміщення площею 20 кв.м., яке складається з 1 (однієї) кімнати в ізольованій квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с. 118). 30 березня 2012 року [PERSON] видано ордер №018041 на зайняття вказаної жилої площі (а.с. 5). Як вбачається з довідки Форми №3, виданої КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» ЖЕД №902, від 25.06.2016 №3210, в неприватизованій квартирі [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], власник особового рахунку, та дочка [PERSON] з 26.04.2012, а також фізичні особи: [PERSON], з 16.05.2003, [PERSON], з 16.05.2006, [PERSON], 01.07.2010, [PERSON] з 16.05.2006 (а.с. 8). Позивач звертаючись з позовом до суду просить визнати ордер недійсним з посиланням на статтю 58 ЖК України, що ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення, а саме юридично і фактично. Судом критично оцінюється така позиція відповідача, виходячи з наступного. Так, статтею 59 ЖК УРСР передбачено, що ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Як вбачається з матеріалів справи житлова площа [PERSON] надавалась для постійного проживання з метою поліпшення житлових умов, позачергово, як висококваліфікованому спеціалісту відповідно до абз.2 п.39 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 №470, на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету (протокол від 21.12.2011 №30), а також Ради зборів трудового колективу прокуратури м. Києва (протокол від 20.12.2011 №21). Необхідно звернути увагу, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Згідно з вимогами статті 52 Житлового кодексу УРСР та пункту 58 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 №470, жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів. Відповідно до пункту 30 додатку 4 до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 31.01.2011 №121 «Про реалізацію районними в місті Києві державними адміністраціями окремих повноважень» до компетенції районних в місті Києві державних адміністрацій у галузі житлово-комунального господарства відносяться, зокрема, і повноваження щодо затвердження спільних рішень адміністрацій і профспілкового комітету підприємств, установ, організацій про прийняття громадян на облік потребуючих поліпшення житлових умов за місцем роботи та про надання жилих приміщень у будинках відомчого житлового фонду. Відповідно до пункту 39 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 1 1.12.1984 №470, громадянам, які перебувають на квартирному обліку, жилі приміщення надаються в порядку загальної черги, крім осіб що мають право першочергового одержання жилих приміщень, осіб, які користуються перевагою у строках одержання жилих приміщень, а також випадків, передбачених абзацом другим цього пункту. Абзац 2 пункту 39 Правил встановлює, що адміністрації та профспілковому комітету підприємства, установи, організації за згодою ради трудового колективу дозволяється позачергово виділяти житло окремим висококваліфікованим спеціалістам та іншим працівникам з урахуванням їх трудового внеску. Отже, вищезазначеною нормою права передбачено виключення із загального правила надання жилих приміщень. Тобто слід зазначити, що видаючи ордер на ім'я [PERSON], Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація діяла у спосіб та в межах, визначених законодавством України. Відносно посилання позивача на те, що квартира не була вільною і це є підставою для визнання ордеру недійсним слід зазначити наступне. Ордер на жиле приміщення з огляду на його видачу на зайняте жиле приміщення може бути визнано недійсним лише у випадку, якщо особа, яка фактично проживає у приміщенні, зайняла його на законних підставах. Встановлено, що законним правом на проживання у спірній кімнаті гуртожитку, наділена лише [PERSON], Слід зауважити , що на момент видачі ордеру [PERSON] спірна квартира була переведена до державного житлового фонду. Тому, видача ордеру [PERSON] не порушує прав [PERSON], оскільки останній на момент видачі ордеру не був законним користувачем даної житлової площі, оскільки квартира була ним повернута. Посилання позивача на ту обставину, що квартира на момент видачі ордеру [PERSON] не була фактично звільнена є підставою для визнання ордера недійсним не ґрунтується на вимогах закону. Окремо слід зазначити, що позивач в судовому засіданні підтвердив, що розпорядження №17 від 16.01.2012 не оскаржував та не має такого наміру, оскільки, вважає, що житлова площа, що йому надана, а саме: трикімнатна квартира [ADDRESS] жилою площею 68,520 кв.м. (загальною площею 118,70 кв.м.) на 10 поверсі надана законно. За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed