Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернувся до суду (далі - вкладник або позивач) із позовом до Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» (далі - ПАТ «Міський комерційний банк» або Банк, відповідач), в якому просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за договором банківського вкладу в розмірі 100000,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що між сторонами було укладено договір банківського вкладу №2630/03/117142 від 30.04.2013 року, строк дії якого вже закінчився, проте відповідач суму банківського вкладу позивачу не повертає. Позивач стверджує, що звертався до відповідача із вимогами виконати свої зобов`язання, проте відповідач жодної відповіді не надав, що і змусило позивача звернутися в суд із даним позовом (а.с.2-3) Сторони в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, відповідно до положень ст. 74 ЦПК України (а.с.17-19, 22-24, 27-31, 34-37) Проте, відповідач свого представника в судове засідання не направив, клопотань щодо перенесення розгляду справи не подавав, а позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.38) 10.02.2015 року судом на підставі ст.224 ЦПК України винесена ухвала про заочний розгляд даної справи. Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку. Судовим розглядом встановлено, що 30.04.2013 року між сторонами було укладено договір банківського вкладу № 2630/03/117142 «Ваш зростаючий відсоток» (далі - Договір) з виплатою відсотків щомісячно (а.с.6) Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Вимога про стягнення суми процентів, право на нарахування яких на сум вкладу передбачено Договором, позивачем не заявляється, відтак і не досліджуються судом відповідні умови Договору про нарахування відсотків. Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст.633 ЦК України). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно зі ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад) Відповідно до частини 1 статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. З матеріалів справи вбачається, що за вищезазначеним Договором Банк прийняв від позивача грошові кошти в сумі 100000,00 грн. на строк до 20 травня 2014 року (а.с.7) та видав останньому квитанцію №10872 (а.с.10), одночасно зобов`язався виплатити вклад та проценти на нього на умовах та в порядку, передбаченому Договором (п.1.1 Договору) Пунктом 1.7 Договору встановлено, що повернення вкладу вкладнику здійснюється Банком шляхом видачі коштів готівкою через касу Банку або безготівкового перерахування на власний поточний рахунок вкладника. Позивач тричі звертався до відповідача із заявами про повернення суми банківського вкладу за Договором 18, 19 травня та 2 червня 2014 року, проте останні залишилися відповідачем без реагування,що свідчить про порушення відповідачем своїх грошових зобов'язань (а.с.11-15) Постановою Правління Національного Банку України від 20.11.2014р. №732 ПАТ «Міський комерційний банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних, а з 21 листопада 2014 року введено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на період дії якої задоволення вимог вкладників не допускається згідно п.1 ч.5 ст.35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закону) Між тим, пунктом 1 частини 6 статті 36 цього ж Закону передбачено, що обмеження, встановлене п.1 ч.5 ст. 35 Закону, не поширюються на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується фондом. Згідно ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 грн. В свою чергу, дія Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, ніяким чином не перешкоджає вкладнику звернутися до суду за захистом свого порушеного права та вимагати стягнення сум, які йому ще не повернуті за системою гарантування, виходячи із діючого цивільного законодавства України та умов договорів банківського вкладу. Зазначена правова позиція міститься в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6-13275св14 від 16.07.2014 року. Відповідно до норм ст.60 ЦПК України позивач надав суду докази свого звернення до відповідача із заявою про повернення депозиту та про одноразову повну виплату коштів з його рахунку у відповідності до умов договору до введення тимчасової адміністрації. На час винесення рішення суду відповідач не скористався своїм правом з`явитися в суд і надати докази на підтвердження або спростування доводів позивача щодо невиплати йому банком або фондом 100000,00 грн. за договором або ймовірному частковому погашенню заборгованості. Судом також встановлено, що за період з дня звернення позивача з вимогою про видачу грошових коштів до дня запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Міський комерційний банк» у відповідача було достатньо часу для здійснення повної видачі грошових коштів позивачу, але відповідач свої зобов`язання не виконав та не надав суду належних доказів повідомлення позивача про причину відмови у подальших виплатах з моменту звернення до нього позивача із відповідною заявою до 21.11.2014 року, коли на підставі постанови Правління НБУ від 20.11.2014р. №732 ПАТ «Міський комерційний банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За таких обставин, суд застосовує норми ст. ст.1058 - 1060 ЦК України, згідно яким з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за Договором в розмірі 100000,00 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved