Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТДС ГРУПП» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 22 вересня 2014 року він працював слюсарем-ремонтником 5 розряду дільниці № 3 механо-ремонтного відділу ТОВ «ТДС Групп». В порушення положень ст.ст. 115, 116 КЗпП України та ст. 24 Закону України „Про оплату праці, його заробітна плата за листопад-грудень 2015 р., по сьогоднішній день не виплачена, а також не виплачена компенсація за невикористану відпустку, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 6662,27 грн. 29.01.2016 року він був звільнений за власним бажанням, проте в день звільнення не отримав заробітку плату, що була затримана за листопад-грудень 2015 року, а також компенсацію за невикористану відпустку на загальну суму 6662 гривень 27 копійки. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму заробітної плати, невиплаченої при звільненні за період з листопада по грудень 2015 року, а також не виплачена компенсація за невикористану відпустку в розмірі 6662 гривень 27 копійки та допустити негайне виконання рішення суду. Позивач звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та в разі повторної неявки у судове засідання представника відповідача просить розглянути справу у заочному порядку. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи від нього до суду не надходило. Прийнявши до уваги заяву позивача, суд ухвалою від 07 квітня 2016 року ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву позивача, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що з 22 вересня 2014 року [PERSON] працював слюсарем-ремонтником 5 розряду дільниці № 3 механо-ремонтного відділу ТОВ «ТДС Групп». (а.с. 9) В порушення положень ст.ст. 115, 116 КЗпП України та ст. 24 Закону України „Про оплату праці, заробітна плата [PERSON] за листопад-грудень 2015 р., по сьогоднішній день не виплачена, а також не виплачена компенсація за невикористану відпустку, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 6662,27 грн. 29.01.2016 року [PERSON] був звільнений за власним бажанням, проте в день звільнення не отримав заробітну плату, що була затримана за листопад-грудень 2015 року, а також компенсацію за невикористану відпустку на загальну суму 6662 гривень 27 копійки. (а.с. 10-11) Згідно ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст. 43 Конституції України громадяни України мають право на своєчасне одержання винагороди за працю. Згідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно, але не рідне двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищую шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 21, ст. 22 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства. Субєкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 166 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч. 5 ст. 97 КЗпП України, ч. 3 ст. 15 Закону України «Про оплату праці» оплата праці здійснюється в першочерговому порядку, всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобовязань щодо оплати праці. Згідно з ч. 6 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Аналізуючи зазначені норми матеріального права, надані докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТДС ГРУПП» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Виходячи з наведеної норми статті, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати, невиплаченої при звільненні у межах стягнення платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивач на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Оскільки мінімальна заробітна плата на 1 січня 2016 року становить 1378 грн., то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved