Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

У березні 2020 року до суду надійшла позовна заява акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що 15.02.2018 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, згідно якого останній отримав кредит в сумі 15500 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач, підписавши заяву, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним і Банком Договір про надання банківських послуг. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п.2.1.1.2.5, 2.1.1.2.6 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору надав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Банк за договором свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах договору і в межах встановленого ліміту. Відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором не надав своєчасно грошові кошти на погашення кредиту, в зв`язку з чим станом на 25.12.2019 виникла заборгованість в розмірі 19607,67 грн., з яких: 13499,66 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, в т.ч.: 11197,25 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 2302,41 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1757,80 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 2940,32 заборгованість за простроченими відсотками, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 909,89 грн. штраф (процентна складова). Позивач просить суд стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та понесені судові витрати в розмірі 2102,00 грн. 20 березня 2020 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи. Представником відповідача адвокатом Колесник Д.Ю. подано до суду письмовий відзив на позовну заяву. У поданому відзиві зазначено про невизнання позовних вимог в повному обсязі. Вказано на те, що підписи в Анкетах-заявах виконані не відповідачем. Також представником відповідача зазначено, що Анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору. Окрім цього представник відповідача посилається на те, що позивачем не надано до суду виписки з особових рахунків клієнтів стосовно підтвердження виконаних операцій з грошовими коштами за день операції. Звернуто увагу на наявність вироку Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 8 травня 2020 року у справі № 212/4666/19 за обвинуваченням [PERSON] , згідно якого було встановлено, що обвинувачений заволодів мобільним телефоном належним [PERSON] та за допомогою викраденого телефону з банківської картки [PERSON] зняв грошові кошти в розмірі 12000,00 грн. До суду надійшла відповідь на відзив у якому представник позивача зазначив, що Банк забезпечив Позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою Карти та фінансового телефону на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП пароль. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 2 роки, Позичальник в Банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що на думку представника позивача, вказує про обізнаність про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Виписка по картковому рахунку свідчить про встановлення кредитного ліміту на карту та про рух коштів за рахунком, що вказує на отримання відповідачем картки «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. До суду надійшли заперечення представника відповідача на відповідь на відзив на позовну заяву у яких зазначено, що викрадення грошових коштів з кредитної картки [PERSON] сталось внаслідок шахрайських дій [PERSON] , у зв`язку з чим виписка по рахунку не може підтверджувати безумовне використання грошових коштів саме відповідачем. До суду надійшли пояснення представника позивача у яких заначено про те, що між Банком та Відповідачем в електронному вигляді було укладено Договір про надання банківських послуг, якій складається із анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання послуг у Приватбанку, особисто підписаною Позичальником за допомогою стилусу на планшеті, а також Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку. Підписавши анкету-заяву, Клієнт згоден на використання електронного підпису ситусом для завірення копій документів. Укладення договору в електронному вигляді не суперечить нормам чинного законодавства. Також зазначає про те, зо Клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту письмової заяви про блокування коштів на Картрахунку і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки до стоп-листа Платіжної системи. Представник позивача до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову, просив у його задоволенні відмовити. Представник відповідача адвокат Колесник В.Ю. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у поданих ним письмових заявах по суті справи. Вислухавши пояснення відповідача, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, встановленим наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. 15 лютого 2018 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. (а.с. 11) 6 червня 2018 року [PERSON] був ознайомлений під особистий підпис у ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», з умовами кредитування які надаються банком, а саме сторонами було узгоджено, що сума ліміту кредиту у 50000 грн., строк дії договору 240 місяців, мета отримання кредиту споживчі потреби, визначено процентну ставку за межами пільгового періоду у розмірі 43,2 % річних, встановлено, що повернення кредиту здійснюється щомісяця до 25 числа поточного місяця 5% від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 100 грн. Також сторонами узгоджено, що за прострочення більш ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за картою нараховується штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Окрім цього визначено, що процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту становить 86,4% річних. (а.с. 12-13) Листом АТ КБ «ПриватБанк» від 23-09-2020 № 1374102-ВБ надано до суду інформацію про те, що між Банком та Відповідачем в електронному вигляді було укладено Договір про надання банківських послуг, який складається з анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, особисто підписаною Позичальником за допомогою стилусу на планшеті, а також Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку. (а.с. 148) Вказані обставини свідчать про те, що [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», 6 червня 2018 року уклали кредитний договір у якому обумовили всі істотні умови цього договору в електронному вигляді шляхом його підписання Позичальником за допомогою стилусу на планшеті. За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами. Згідно зі ст. 41 Закону України «Про Національний банк України» та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Національний Банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку, відповідно до пункту 42 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 04.07.2018 № 75, є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Пунктом 57 вищезазначеного Положенням визначено, що інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Згідно з пунктом 60 цього Положенням, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. При цьому, пунктом 62 вказаного Положення визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. З наданої суду виписки за рахунком відкритим на ім`я [PERSON] вбачається, що за карткою № [NUMBER] здійснені операції з 10.12.2018 по 14.06.2019 на загальну суму 13062,67 грн. Також з цієї виписки вбачається, що позичальнику [PERSON] було встановлено кредитний ліміт в розмірі 15500,00 грн. (а.с. 106) Надана суду виписка з особистого рахунку, відкритого на ім`я [PERSON] свідчить про те, що відповідач отримав у АТ «ПриватБанк» кредитну карту та користувався нею з 06.06.2018. Зміст проведених операцій, здійснених за особовим рахунком відповідача вказує на використання кредитних коштів в загальному розмірі 13062,67 грн. За положеннями ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що надані АТ КБ «ПриватБанк», по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст. ст. 58-59 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідач [PERSON] , відповідно до наданого позивачем розрахунку (а.с. 8-10), 14.06.2019 року скористувався кредитними коштами, наданими йому АТ КБ «ПриватБанк», за договором № б/н від 06.06.2018 у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 12\~793,26 грн. та подальшу сплату ним 20,30 грн. Суд виходить з того, що надання банком [PERSON] кредитних коштів підтверджується випискою з рахунку відповідача та частковим погашенням заборгованості, що свідчить про існування кредитних правовідносин між сторонами та наявність зобов`язанні відповідача з повернення кредитних коштів. За вказаних обставин на вказану суму заборгованості підлягають нарахуванню проценти: за користування кредитом за період з 14.06.2019 по 30.07.2019 за 29 днів за процентною ставкою в розмірі 43,2% річних на суму 12793,26 грн. в розмірі 439,11 грн.; за користування кредитом за період з 30.07.2019 по 31.08.2019 за 33 дні за процентною ставкою в розмірі 43,2% річних на суму 12772,96 грн. (з урахуванням оплати відповідачем 20,30 грн.) в розмірі 498,88 грн.; за користування кредитом за період з 01.09.2019 по 25.12.2019 за 116 днів за процентною ставкою в розмірі 86,4% річних на суму 12772,96 грн. (з урахуванням оплати відповідачем 20,30 грн.) в розмірі 3507,28 грн., а всього становить 4445,27 грн. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Так, сторони у кредитному договорі від 6 червня 2018 року обумовили розмір неустойки у виді штрафу, яка підлягає сплаті позичальником в разі прострочення зобов`язання за цим договором. За таких обставин з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача штраф фіксована частина в розмірі 500,00 грн. та процентна складова в розмірі 860,91 грн., із розрахунку 17218,23 грн. х 5%. В той же час, долучений до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 15-31), на який посилається позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, не містять підпису відповідача, тому він не може розцінюватися як складова частина кредитного договору, умови якого погоджені сторонами. Посилання позивача у позовній заяві на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 14), як належний доказ погодження сторонами умов договору щодо розміру та порядку нарахування неустойки, не можуть бути прийняті у якості належного доказу у розумінні ст.77 ЦПК України, оскільки Витяг з Тарифів не підписаний відповідачем, окрім того, він містить перелік тарифних планів декількох видів кредитних карток «Універсальна», а який саме вид послуги та вид кредитної картки обрав відповідач він не містить. Таким чином, матеріали справи не містять підтверджень про те, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов і правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати неустойки у розмірі та порядку нарахування, що зазначені у цих документах. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Стосовно доводів відповідача з протиправного заволодіння, шахрайським способом, грошовими коштами з карткового рахунку, який йому належить, суд зазначає наступне. За змістом статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі Закон) користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи. Згідно з пунктом 14.16 статті 14 Закону користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів; під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення. Відповідно до Постанови Національного банку № 705 від 5 листопада 2014 року «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. З аналізу наведених положень законодавства вбачається, що до моменту повідомлення користувачем (відповідачем) банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 8 травня 2020 року у справі № 212/4666/19 за обвинуваченням [PERSON] , встановлено, що обвинувачений заволодів мобільним телефоном належним [PERSON] та за допомогою викраденого телефону 14 червня 2019 року з банківської картки [PERSON] зняв грошові кошти в розмірі 12000,00 грн. (а.с. 78-83) Так, матеріали справи не містять відомостей про те, чи повідомляв [PERSON] позивача про викрадення у нього фінансового номеру телефона, який використовувався в онлайн сервісах АТ КБ «ПриватБанк». Також з вироку суду вбачається, що зняття грошових коштів відбулось з карткового рахунку відповідача в день викрадення його фінансового номеру телефона, який використовувався в онлайн сервісах АТ КБ «ПриватБанк». Окрім цього зважаючи на факт коректного здійснення операції із зняття коштів, тобто з використанням ПІН-коду, який мав зберігатись відповідачем, не мається підстав для звільнення відповідача від обов`язку погасити наданий кредит. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог АТ КБ «ПриватБанку» з [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в розмірі 1991,65 грн. У відповідності до ст.ст. 207, 526, 614, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial