Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

У березні 2013 року позивач Білоцерківський національний аграрний університет звернулися до суду з вказаним позовом до [PERSON], [PERSON] про виселення з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2014 року позов Білоцерківського національного аграрного університету до [PERSON], [PERSON] про виселення з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення було задовольно. Виселено з кімнати [NUMBER] малосімейного гуртожитку Білоцерківського національного аграрного університету № 7, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення [PERSON], [PERSON] та їх сина [PERSON]. Ухвалою від 02 квітня 2014 року колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області Апеляційну скаргу Білоцерківського національного аграрного університету було відхилено, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2014 року залишино без змін. Ухвалою від 16 липня 2014 року колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу Білоцерківського національного аграрного університету було задоволено частково. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 02 квітня 2014 року скасувано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Шовкопляса О. П. від 01 вересня 2014 року цивільну справу за позовом Білоцерківського національного аграрного університету до [PERSON], [PERSON] про виселення з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення було прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду. Позивач Білоцерківський національний аграрний університет мотивува свої позовні вимоги тим, що [PERSON] та його сім»я - дружина [PERSON] та син [PERSON] проживають в кімнаті [NUMBER] малосімейного гуртожитку Білоцерківського національного аграрного університету № 7, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідачі були вселені в дану кімнату гуртожитку, на підставі спільного рішення адміністрації і профспілкового комітету університету (протокол № 28 від 18.05.2007 року) та ордеру на тимчасове жиле приміщення № 439 від 18.05.2007 року) на період навчання в аспірантурі. В подальшому [PERSON], згідно наказу по Білоцерківському НАУ від 28.12.2009 року № 641/С, в зв»язку з закінченням терміну навчання було відраховано зі стаціонарної аспірантури за державним замовленням, без представлення дисертації до попереднього захисту. Згідно наказу від 31.12.2009 року за № 321/ОС [PERSON] був прийнятий на роботу в Навчально-науково дослідний центр Білоцерківського НАУ бригадиром ферми. 31.08.2011 року [PERSON], згідно ст. 38 КЗпП України був звільнений з роботи за власним бажанням (наказ № 139/ОС від 30.08.2011 року), і тому згідно розділу 7 «Примірного положення про гуртожитки», затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.1986 року № 208 та ст. 132 ЖК УРСР, відповідач та його сім»я повинні були виселитись з гуртожитку в добровільному порядку. З моменту звільнення з роботи, [PERSON] і його дружині, адміністрація університету неодноразово пропонувала виселитись з кімнати 5 малосімейного гуртожитку Білоцерківського національного аграрного університету № 7, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] в добровільному порядку, чого вони не зробили. В зв»язку з цим, позивач просить суд виселити з кімнати 5 малосімейного гуртожитку Білоцерківського національного аграрного університету № 7, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення, [PERSON], [PERSON] та їх сина [PERSON] та стягнути з відповідачів судові витрати по справі. В відкритому судовому засіданні представник позивача, підтримала позов в повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів та представника відповідача - [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Так, судом встановлено, що відповідно до ордеру на тимчасове житлове приміщення № 439 від 18.05.2007 року, виданого [PERSON], із сім»єю, яка складається з трьох чоловік надано право зайняття в сімейному гуртожитку ДАУ квартири, жилою площею 17,44 кв.м., яка складається з 1 кімнати за адресою: [ADDRESS]. Вказаний ордер видано на підставі спільного рішення адміністрації і профспілкового комітету ДАУ, протокол № 28 від 17.04.2006 року. Житлова площа в сімейному гуртожитку надається для тимчасового мешкання на період роботи в організації (установі, підприємстві), яка надає житло. В разі припинення трудового договору із зазначеними організаціями, зайнята житлова площа в сімейному гуртожитку повинна бути звільнена і здана протягом місяця, що підтверджується копією ордеру на тимчасове житлове приміщення. Сторонами не заперечувався той факт, що кімната в даному гуртожитку надавалася для тимчасового проживання в ньому, і що відповідачі були повідомленні про заселення в гуртожиток для тимчасового проживання. Судом встановлено і те, що на підставі рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 23.07.1987 року за № 300 було зареєстровано 233-квартирний житловий будинок по вулиці Піщаній в м. Білій Церкві, як сімейний гуртожиток Білоцерківського сільськогосподарського інституту ім. П.Л. Погребняка. В подальшому відбулося перейменування вулиці, на якій знаходиться сімейний гуртожиток на вулицю Героїв Чорнобиля та змінилася назва навчального закладу на Білоцерківський національний аграрний університет. Так, відповідач [PERSON] навчався в Білоцерківському НАУ в аспірантурі, і під час навчання в 2007 році, йому з сім»єю було видано ордер на заселення в кімнату 5 малосімейного гуртожитку Білоцерківського національного аграрного університету № 7, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] вказаного гуртожитку. Наказом № 641/С від 28.12.2009 року Білоцерківського НАУ [PERSON], у зв»язку із закінченням терміну навчання, було відраховано зі стаціонарної аспірантури за державним замовленням без представлення дисертації до попереднього захисту з 28.12.2009 року, що підтверджується копією вказаного наказу. Згідноо наказу № 321/ОС від 31.12.2009 року Білоцерківського НАУ [PERSON] був прийнятий на роботу в ННДЦ бригадиром ферми з 05.01.2010 року, що підтверджується копією вказаного наказу. Наказом № 139/ОС від 30.08.2011 року [PERSON], бригадира ферми ННДЦ, звільнено з роботи з 31.08.2011 року за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією вказаного наказу. Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що адміністрація університету неодноразово повідомляла відповідача [PERSON] та його дружину - відповідача [PERSON] про необхідність звільнення вказаного житлового приміщення в гуртожитку, однак, відповідачі добровільно не виселяються, в зв»язку з чим позивачем було подано позов до суду про їх виселення. Відповідач [PERSON] був звільнений з посади бригадира ферми ННДЦ за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України з 31.08.2011 року, і тому у відповідачів відсутні підстави для проживання в гуртожитку, куди вони сім»єю були заселені для тимчасового проживання. Відповідачі та представник відповідача позов не визнали, пославшись на те, що відповідачі розірвали шлюб 26 травня 2011 року, що відповідач [PERSON] не проживає з сім»єю, що відповідач [PERSON] проживає в гуртожитку з неповнолітньою дитиною сама, що підтвердили в судовому засіданні відповідачі та їх представник по справи. Крім того, вищевказані обставини підтвердив в судовому засіданні свідок [PERSON], яка показала, що дійсно [PERSON] проживає разом з дитиною в гуртожитку. Щодо до того чи проживає [PERSON] їй вказані обставини не відомі. На час розгляду справи в суді, відповідач [PERSON] не надав до суду доказів про те, що перебуває у трудових відносинах з позивачем. Відповідачем [PERSON] подано до суду довідку від 08.08.2014 року за № 108 Білоцерківського НАУ, де вказано, що вона працює в даному університеті на посаді старшого лаборанта кафедри екології та біотехнології та копію її трудової книжки, що підтверджує вказаний факт, що вона дійсно працює в університеті з 20.10.2009 року. Факт того, що відповідач [PERSON] працює в Білоцерківському ДАУ є підставою для продовження проживання в даному гуртожитку. Згідно ст. 127 ЖК УРСР, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Згідно ст. 128, 129 ЖК УРСР, жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації та відповідного профспілкового комітету. Вселення на жилу площу гуртожитку здійснюється на підставі спеціального ордеру. Виселення з гуртожитку здійснюється відповідно до вимог ст. 132 ЖК УРСР. Відповідно до ст. 132 ЖК УРСР сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчилися у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення в гуртожитку, який їм було надано у зв»язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв»язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу може бути виселено лише з наданням іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 125 ЖК УРСР без надання іншого жилого приміщення не може бути виселено одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними. Так, по справі встановлено, що відповідач [PERSON] перебував в трудових відносинах з Білоцерківським НАУ, працював бригадиром ферми ННДЦ університету за трудовим договором, про що свідчить наказ № 321/ОС від 31.12.2009 року. Відповідач [PERSON] не заперечував той факт, що звільнився з роботи за власним бажанням, що підтверджується копією наказу № 139/ОС від 30.08.2011 року. Так як [PERSON] в серпні 2011 року звільнився за власним бажанням, то відповідно до вимог частини 2 статті 132 Житлового кодексу України та розділу 7 «Примірного положення про гуртожитки» він підлягає виселенню з вказаної кімнати. В судовому засіданні відповідачі зазначили про те, що відповідач [PERSON] з осені 2011 року не проживає в даному гуртожитку, але приїжджає в гуртожиток до сина, тобто приймає участь в його вихованні. Згідно довідки Білоцерківської ЗОШ 1-Ш ступенів № 17 за № 282 від 19.11.2013 року встановлено, що [PERSON], навчається в 2-В класі вказаної школи з 31.08.2011 року та виховується батьками, тобто участь в його вихованні приймають і мати і батько. Документи, які б підтверджували факт того, що відповідач [PERSON] не приймає участі у вихованні дитини суду не надано. Навпаки відповідачі в судовому засіданні вказують на те, що відповідач [PERSON] приймає участь у вихованні дитини. З пояснень відповідачів та пояснень свідка [PERSON], вбачається, що вони після розлучення, спільно не проживають. Наведені докази та показання самих відповідачів, свідка, підтверджує, що вони не проживають спільно. [PERSON] приймає участь у вихованні дитини, що підтверджується довідкою середньої школи № 17, що син [PERSON] навчається в 2-В класі і виховується батьками. Комендант гуртожитку підтверджує його постійне проживання в гуртожитку, оплата за проживання в кімнаті гуртожитку та оплата за інші комунальні послуги здійснюється за 3-х осіб. Відповідно до статті 127 Житлового кодексу Української РСР і пункту 2 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 3 червня 1986 р. N 208, гуртожитки призначаються лише для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період їх роботи або навчання. Згідно із частиною другою статті 128, статтею 129 ЖК Української РСР частиною першою пункту 10 Примірного положення про гуртожитки єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку є спеціальний ордер, який видає адміністрація підприємства, установи, організації на підставі спільного із профспілковим комітетом рішення про надання жилої площі в гуртожитку. Пунктом 17 Примірного положення про гуртожитки передбачено, що вселення громадянами, які проживають у приміщеннях у їх відособленому користуванні, інших членів сім'ї, крім своїх неповнолітніх дітей, в указані приміщення допускається лише з дозволу адміністрації, профспілкового комітету, установи, організації та письмової згоди членів сім'ї громадянина, які проживають разом із ним. Право користування жилим приміщенням у гуртожитку такого члена сім'ї (або колишнього члена сім'ї) є похідним від права особи, якій у встановленому законом порядку видано спеціальний ордер для проживання на період її роботи. Отже, зважаючи на наведене вище, стаття 125, частина третя статті 132 ЖК Української РСР (про підстави виселення без надання іншого жилого приміщення чи з наданням такого) застосовуються до житлових правовідносин, одним із суб'єктів яких є особа, яка перебувала з підприємством, установою чи організацією у трудових відносинах. Як встановлено в судовому засіданні, оскільки [PERSON] в гуртожиток поселилась разом зі своїм колишнім чоловіком в зв'язку з трудовими відносинами, які припинено, проте відповідачем [PERSON] подано до суду довідку від 08.08.2014 року за № 108 Білоцерківського НАУ, де вказано, що вона працює в даному університеті на посаді старшого лаборанта кафедри екології та біотехнології та копію її трудової книжки, що підтверджує вказаний факт, що вона дійсно працює в університеті з 20.10.2009 року. разом з неповнолітніми дітьми підлягає виселенню без надання іншого житла.Факт того, що відповідач [PERSON] працює в Білоцерківському ДАУ є підставою для продовження проживання в даному гуртожитку. Зважаючи на те, що при вселенні до гуртожитку [PERSON] було отримано на це дозвіл адміністрації, суд приходить до висновку, що у [PERSON] виникло самостійне право на проживання у кімнаті гуртожитку, яке не є похідним від права [PERSON], а тому її виселення, з підстав, зазначених позивачем у позові, не є можливим, оскільки не відповідає вимогам закону. На вказані обставини також звертала увагу колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 16 липня 2014 року, якою касаційну скаргу Білоцерківського національного аграрного університету було задоволено частково. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 02 квітня 2014 року скасувано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. ідповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оцінюючи наявні докази в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають до часткового задоволення з наведених вище підстав. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача [PERSON] розмір судових витрат по справі, що складаються з судового збору - 114 грн. 70 коп.. На підставі викладеного та

Outcome: partial