Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом у якому зазначив, що ним 17.12.2014 року з відповідачем укладено чотири договори строкового банківського вкладу в іноземній валюті на загальну суму 8900 доларів США. Відповідно до договорів він вніс кошти обумовлені в них. 16.01.2015 року він звернувся до відповідача з заявою про дострокове розірвання договорів та повернення вкладів. 17, 20 та 23 січня йому відмовили у видачі вкладів пояснюючи це відсутністю готівки. У зв'язку з викладеним просив стягнути з відповідача на його користь 8900 доларів США та проценти за ставками визначеними договором, пеню (з 18.01.2015 року по 05.02.2015 року по 111,29 грн. за кожен день та з 06.02.2015 року 255,43 грн. за кожен день прострочення), інфляційні витрати 239,05 грн. за кожен день прострочення, а також 3% річних тобто 19,65 грн. за кожен день прострочення видачі вкладів. В судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги та просив стягнути вклад за договором-заявою №300937/79688/1-14 від 17.12.2014 року в розмірі 7000 доларів США та 139,62 долари США відсотків за цим вкладом; вклад за договором-заявою №300937/79704/07-14 від 17.12.2014 року в розмірі 1000 доларів США та 25,80 доларів США відсотків за цим вкладом; вклад за договором-заявою №300937/79700/07-14 від 17.12.2014 року в розмірі 500 доларів США та 13,70 доларів США відсотків за цим вкладом; вклад за договором-заявою №300937/79694/07-14 від 17.12.2014 року в розмірі 400 доларів США та 9,70 доларів США відсотків за цим вкладом; 26070,69 грн. пені, 40473,99 грн. інфляційних витрат, та 2095,53 грн. 3% річних. Розрахунок зроблений ним станом на 22.04.2015 року. Представник відповідача в судове засідання не з'явився направив до суду заперечення проти позову та двічі просив відкласти розгляд справи, потім, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився жодних заяв до суду не надав. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки позивач проти цього не заперечував. Заслухавши позивача та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 17.12.2014 року позивач уклав з відповідачем договір-заяву №300937/79688/1-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 1 місяць у сумі 7000 доларів США; договір №300937/79704/07-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в сумі 1000 доларів США; договір №300937/79694/07-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в сумі 500 доларів США; договір №300937/79700/07-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в сумі 400 доларів США. Відповідно до меморіальних валютних ордерів ці кошти були внесені позивачем цього ж дня. 16.01.2015 року [PERSON] надав до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заяви про повернення йому коштів за цими договорами. Згідно з ч.1 ст.1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Статтею 1060 Цивільного кодексу України встановлено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Таким чином, оскільки відповідачем не були повернуті позивачу вклади та відсотки за ними на його вимогу, то вони підлягають примусовому стягненню з відповідача. Посилання у запереченнях відповідача на дію Постанови НБУ №758 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України» від 29.08.2014 років не надає банку права не повертати валютні депозити, а лише обмежує розмір видачі коштів. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач не повернув позивачу вклади та відсотки за ними як це передбачено договорами між ними та законодавством, а тому вважається таким, що прострочив грошове зобов'язання та з нього необхідно стягнути три проценти річних від простроченої суми. Проте, у зв'язку з тим, що відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, а прострочене зобов'язання в даному випадку існує в іноземній валюті, то відповідач не зобов'язаний нести інфляційні витрати і в цій частині в задоволенні позову необхідно відмовити. Згідно з ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Оскільки за договором банківського вкладу банк зобов'язаний не лише прийняти кошти та виплачувати проценти, а й повернути вклад, то суд приходить до висновку про покладення на відповідача відповідальності передбаченою ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» та стягнення з нього пені. Розрахунок заборгованості наданий позивачем не був спростований представником відповідача, а тому з відсотки за договорами, пеня та три проценти річних підлягають стягненню з відповідача у заявлених позивачем розмірах. Судові витрати необхідно стягнути з відповідача на користь держави пропорційно до задоволених позовних вимог з урахуванням офіційного курсу долару США на час винесення рішення. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial