Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

У березні 2016 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить: 1. Встановити наступний порядок користування жилим приміщенням квартирою № 88, розташованою у будинку № 3 Добринінського кварталу м. Славутича Київської області: - виділити їй у користування жилу кімнату площею 11,7 метрів квадратних жилої площі (позиція 5 згідно технічного плану), залишивши у користуванні [PERSON] другу жилу кімнату площею 15,9 метрів квадратних жилої площі (позиція 7); - залишити інші приміщення загального користування: кухню, ванну кімнату, вбиральню, коридор та балкон(позиції 1,2,3,4,8 згідно технічного плану) в загальному користуванні. 2. Усунути перешкоди у здійсненні нею прав співвласника жилого приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS], що є обєктом права спільної часткової власності, шляхом: - її вселення у жиле приміщення квартиру [ADDRESS]; - покладення зобовязання на [PERSON] передати їй ключі від вхідних дверей та звільнення від її речей жилої кімнати, виділеної їй у користування площею 11,7 метрів квадратних жилої площі(позиція 5 згідно технічного плану) у зазначеному жилому приміщенні; - виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS]. Стягнути з відповідачів понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1102 гривні 40 копійок, за надання правової допомоги в сумы 400 гривень. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що вищевказана квартира є двокімнатною, житлова площа якої складає 27,6 кв. метри, загальна площа 49,5 кв. метри. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09 березня 2004 року, виданого виконавчим комітетом Славутицької міської ради Київської області на підставі розпорядження Славутицького міського голови № 83 від 19 лютого 2004 року, [PERSON] та [PERSON] передано у спільну часткову власність по 1/2 частині кожному житлове приміщення у вигляді двокімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. В подальшому в порядку виконання судового рішення про стягнення з [PERSON] боргу на користь фізичної особи належна йому на праві спільної часткової власності частка вищевказаного нерухомого майна була продана з аукціону та перейшла у власність іншої фізичної особи [PERSON], яка її продала [PERSON], а остання перепродала 1/2 частку даної квартири відповідачу [PERSON]. Незважаючи на те, що позивач є співвласницею 1/2 частки вищевказаної квартири, відповідач, заселившись до неї, самовільно зайняла своїми речами більшу кімнату, виставивши її особисті речі на балкон. В подальшому [PERSON] самовільно без будь-якого погодження з позивачем зайняла своїми речами обидві кімнати, заставивши їх повністю своїми речами. Також вона, за відсутності письмової та усної згоди позивача заселила у дану квартиру свою повнолітню дочку [PERSON], яка проживає у спірному житловому приміщенні разом з відповідачем [PERSON] та в повному обсязі користується нею. На даний час у позивача з відповідачами виник спір щодо користування квартирою. Вони змінили замок на вхідних дверях в квартиру, ключі від якого надати позивачу відмовляються, чим чинять їй перешкоди у користуванні квартирою. Посилаючись на вищенаведені обставини та ст. ст. 356, 358, 386, 391 ЦК України позивач вважає можливим встановлення запропонованого нею порядку користування житловим приміщенням та усунення перешкод у користуванні квартирою. Ухвалою судді від 12 квітня 2016 року на стадії відкриття провадження до участі у справі було залучено третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача, [PERSON](а.с. 28). В судовому засіданні позивач, яка є також і представником третьої особи [PERSON], позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Суду пояснила, що їй на праві спільної часткової власності належить 1/2 частка спірної квартири, з 2014 року відповідач [PERSON] стала власником 1/2 частки спірної квартири. Після того, як відповідач [PERSON] набула у власність 1/2 частки вищезазначеної квартири, з нею була досягнута домовленість про те, що вона буде вирішувати питання щодо викупу 1/2 частини квартири. Враховуючи, що вона проживає на дачі в с. Мокрі Велички, то до вирішення питання про викуп 1/2 частки квартири, вони домовились з [PERSON] про те, що вона буде займати та користуватися більшою кімнатою. Але відповідач самовільно зайняла всю квартиру, вселила свою повнолітню дочку без її згоди та змінила замок на вхідних дверях в квартиру і відмовилася надати їй ключі від вхідних дверей, тому в квартиру вона потрапити не може. У власності відповідачів знаходиться котедж в Бєлгородському кварталі м.Славутича, який вони здають в оренду, а проживають у спірній квартирі. На її пропозиції добровільного вирішення спору відповідач не прийняла ніяких заходів до вирішення спору мирним шляхом. Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Суду пояснив, що позивач є співвласником спірного жилого приміщення. Відповідачі чинять перешкоди у користуванні спірною квартирою, не дають ключі від вхідних дверей, оскільки декілька разів вона намагалася зайти до квартири, але не могла відкрити вхідні двері тим ключем, який в неї був, тому просить усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом надання ключа від вхідних дверей, вселення її та виселення відповідача [PERSON], яка без згоди позивача була вселена до спірного жилого приміщення, і встановити запропонований порядок користування квартирою, який не порушує права співвласників. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання були двічі повідомлені в порядку, передбаченому ч.5 ст. 74 ЦПК України, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надали. Заяви про розгляд справи за їх відсутності \~від відповідачів \~\~до суду також не надійшли. Тому \~\~за згодою позивача суд ухвалив заочне рішення відповідно до ст. ст. 224-226 ЦПК України на підставі наявних доказів у справі. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою позивача і проживає в [INFO] з 1992 року. В квартирі [ADDRESS] проживала [PERSON] з її сином [PERSON]. В 2014 році співвласником квартири стала [PERSON], яка вселилася в квартиру разом із своєю повнолітньою дочкою [PERSON], а позивач проживає на дачі в с. Мокрі Велички. Коли позивач приїжджала до м. Славутича, то вона не могла потрапити до своєї квартири, тому що двері їй не відкривали, на телефонні дзвінки ніхто не відповідав. В її присутності 6 березня 2016 року позивач не змогла потрапити до спірної квартири, оскільки двері ніхто не відкрив, своїм ключем вона не змогла відкрити двері, тому що замок на дверях був замінений. Вона була змушена звернутися до поліції, але навіть коли прийшов дільничний інспектор, то у його присутності ніхто двері у квартиру не відкрив. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є знайомою позивача. Їй відомо, що позивач проживала за адресою: [INFO]. Після того, як в квартиру заселилися відповідачі, позивач стала проживати на дачі. Коли позивач приїжджала до м.Славутича, то вони разом з нею приходили до квартири, але двері ніхто їй не відкривав, своїм ключем вона не може відкрити вхідні двері, бо замок відповідач змінила і не дає їй ключ від вхідних дверей. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків, дослідивши підстави позовних вимог, надані позивачем на їх обґрунтування докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09 березня 2004 року, виданого виконавчим комітетом Славутицької міської ради Київської області на підставі розпорядження Славутицького міського голови, № 83 від 19 лютого 2004 року, [PERSON] та [PERSON] передано у спільну часткову власність жиле приміщення у вигляді 2-х кімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Право власності на це приміщення було зареєстровано у електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 11 березня 2004 року (а.с. 12). Із вказаного свідоцтва про право власності на нерухоме майно вбачається, що право власності на 1/2 частину квартиру перейшло до [PERSON] згідно свідоцтва № 1615 від 17.09.2012 року, оформленого нотаріусом Славутицького нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстровано в БТІ 03.10.2012 року. Як пояснила в судовому засіданні позивач, в порядку виконання судового рішення про стягнення з [PERSON] боргу на користь фізичної особи належна йому на праві спільної часткової власності частка вищевказаного нерухомого майна була продана з аукціону та перейшла у власність іншої фізичної особи [PERSON], яка її продала [PERSON], а остання перепродала 1/2 частку даної квартири відповідачу [PERSON]. Відповідно до договору купівлі-продажу 1/2 частки квартири, посвідченого 04.04.2014 року приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області, [PERSON] купила у [PERSON], від імені якої діяла [PERSON], 1/2 частку квартири за номером 88, що знаходиться в будинку за номером 3 у Добринінському кварталі в місті Славутич, Київської області (а.с.68-69). [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.04.2014 року [PERSON], відповідачу у справі, на праві спільної часткової власності належить 1/2 частка квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS](а.с. 70). Таким чином, на час розгляду справи в суді позивачеві [PERSON] та відповідачеві [PERSON] належить на праві спільної часткової власності по 1/2 частці квартири, розташованій за адресою: [ADDRESS]. З довідки КП «ЖКЦ» № 314 від 16.03.2016 року вбачається, що за адресою : [ADDRESS] проживає три особи, в тому числі: зареєстровані [PERSON], позивач у справі, [PERSON], третя особа у справі, [PERSON], відповідач у справі, як власник, проживає без реєстрації (а. с. 15). Відповідно до довідок адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області [PERSON] та [PERSON], відповідачі у справі, зареєстровані за адресою: [INFO] (а.с. 26,27). [PERSON] ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. За змістом ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен з співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Суд встановлює порядок користування квартирою, оскільки спірна квартира є неподільною і без встановлення такого порядку позивач та відповідач не мають змоги проживати у спірній квартирі, тому що сторонам не вдалося досягнути згоди щодо порядку користування квартирою. [PERSON] даних технічного паспорта на жиле приміщення квартира є двокімнатною, загальною площею 49,5 кв. метри, жилою площею 27,6 кв. метри (а. с. 13-14). Як видно з плану квартири, вона складається із двох жилих кімнат площею 11,7 кв. метри та 15,9 кв. метри, інших приміщень: кухні, ванної кімнати, коридору, вбиральні, балкону. Виходячи із загальної жилої площі квартири в 27,6 кв.м, на кожного співвласника припадає по 13, 8 кв.м. Враховуючи, що кімнат такої площі у спірній квартирі немає, то за згодою позивача їй підлягає виділенню в користування жила кімната площею 11,7 кв.м.(позиція 5 у технічному паспорті на квартиру), залишивши у користування відповідача ізольовану кімнату площею 15,9 кв.м. та балкон розміром 1,7 квадратних метра ( позиції 6, 7 у технічному паспорті на квартиру), виходячи з наступного. [PERSON] ст. 155 ЖК України жилі будинку (квартири), що є у приватній власності громадян, не можуть бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законом. Суд вправі задовольнити позов про встановлення порядку користування жилим приміщенням, якщо сторонам можливо виділити ізольовані приміщення. З технічного паспорту на квартиру видно, що жила кімната розміром 15,9 кв.м., (позиція 7 у технічному паспорті), яку пропонує позивач виділити у користування відповідачеві, не є ізольованою, тому що з неї здійснюється вихід на балкон, а тому в разі залишення балкону у спільному користуванні співвласників, як стверджує позивач, кімната розміром 15,9 кв.м., (позиція 7 у технічному паспорті) не буде ізольованим приміщенням та відповідно відповідач не зможе вільно користуватися цієї кімнатою і буде позбавлена права власності на частину квартиру. Таким чином, задовольняючи позов частково в частині позовних вимог щодо встановлення порядку користування спірною квартирою, суд виходить з того, що позивачеві підлягає виділенню в користування жила кімната площею 11,7 кв.м.(позиція 5 у технічному паспорті на квартиру), залишивши у користування відповідача ізольовану кімнату площею 15,9 кв.м. та балкон розміром 1,7 квадратних метра ( позиції 6, 7 у технічному паспорті на квартиру), решту приміщень квартири : кухню, ванну кімнату, коридор, вбиральню, необхідно залишити у їх спільному користуванні. За вимогами ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право згідно ст. 386 ЦК України на захист свого права власності, його порушених інтересів. [PERSON] ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Спеціальним нормативним актом, який регулює реалізацію права власності на житло, є Житловий кодекс України. За змістом ст. 156 ЖК України співвласник жилого будинку (квартири) вправі вселити в належне йому жиле приміщення членів своєї сімї за згодою всіх інших співвласників. Члени сімї співвласника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить. Користуються жилим приміщенням нарівні зі співвласником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Як вбачається з пояснень позивача, відповідач [PERSON] без її згоди вселила в квартиру свою повнолітню дочку [PERSON], змінили замок на вхідних дверях в квартиру, тому декілька разів вона намагалася потрапити до квартири, але не змогла відкрити замок вхідних дверей тим ключем, який в неї був. Зазначені обставини підтверджені свідками [PERSON] та [PERSON], які показали в судовому засіданні, що позивач не може потрапити до квартири, співвласником якої вона є, оскільки відповідач [PERSON] змінила замок на вхідних дверях квартири і не відкриває двері позивачеві. З оглянутих в судовому засіданні матеріалів перевірки Славутицького ВП ГУ НП України в Київській області за заявою [PERSON] вбачається, що 06.03.2016 року до Славутицького ВП ГУ НП України в Київській області звернулась [PERSON] з заявою, в якій просила допомогти вселитися їй в квартиру за адресою: [ADDRESS], в яку вона не може потрапити в звязку з тим, що співвласник даної квартири [PERSON] змінила замок на вхідних дверях в квартиру. Як видно з висновку старшого інспектора Славутицького ВП за повідомленням громадян від 10.03.2016 року, в ході проведення перевірки опитати [PERSON] не представилось можливим, оскільки при неодноразовому відвідуванні за місцем проживання останньої, двері до квартири ніхто не відкрив, в звязку з чим перевірка за даним фактом була завершена та порекомендовано [PERSON] звернутися до суду. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] чинить перешкоди позивачеві [PERSON] у користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS], про що свідчить відсутність у позивача ключів від квартири, порушуючи тим самим її права співвласника даного жилого приміщення, без її згоди вселила в спірну квартиру повнолітню дочку [PERSON], яка проживає у спірному жилому приміщенні, без будь-якого погодження з позивачем зайняла своїми речами обидві кімнати та користується разом зі своєю повнолітньою дочкою в повному обсязі всією квартирою. З врахуванням виділеною позивачеві частини жилої площі у квартирі та іншими приміщеннями загального користування, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в цій частині та усунути перешкоди у користуванні спірною квартирою шляхом передачі [PERSON] ключів від вхідних дверей [PERSON] і звільнення від її речей жилої кімнати, виділеної [PERSON] у користування площею 11,7 кв. метрів жилої площі (позиція 5 згідно технічного паспорту на квартиру) у зазначеному жилому приміщенні та виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS], оскільки відсутність згоди співвласника жилого приміщення на вселення особи не породжує в неї права користування таким приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. За правилами абз.2 п.36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. [PERSON] ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Позивачем відповідно до вимог п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», було сплачено судовий збір в розмірі 1102 гривні 40 копійок по 551 гривні 20 копійок за кожну вимогу немайнового характеру. З урахуванням того, що одна вимога немайнового характеру задоволена повністю судом, а інша частково, то стягненню на користь позивача з відповідачів в рівних частках підлягають судові витрати по оплаті судового збору в сумі 826 гривень 80 копійок( 551,20 + 551,2/2). Як зазначено у ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. В частині 2 цієї статті зазначено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. [PERSON] ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу, зокрема, у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як зазначено у п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової длопомоги у конкретній справі(наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Оплата витрат за надання правової допомоги [PERSON] та надання послуг адвокатом [PERSON] за договором про надання правової допомоги від 29 березня 2016 року підтверджується актом виконаних робіт від 06.05.2016 року, квитанціями до прибуткового касового ордеру. Як вбачається з акту виконаних робі від 06.05.2016 року, представником позивача - адвокатом [PERSON] було затрачено 3 години на участь у судовому процесі під час розгляду даної справи та підготовка до суду, тривалість судового засідання підтверджена журналом судового засідання, розяснення та надання консультацій з положень житлового, цивільного, цивільно-процесуального законодавства України, прав та обовязків сторін по цивільній справі -1 година, вивчення і проведення аналізу наданих довірителем документів, що стосується предмету спору, підготовка позовної заяви та інших процесуальних документів - 3 години(а.с. 100). [PERSON] квитанцій до прибуткового касового ордеру, які долучені до матеріалів справи, [PERSON] сплачено адвокату [PERSON] за надання правової допомоги згідно договору про надання правової допомоги від 29.03.2016 року, долученого до матеріалів справи, 2000 гривень і 400 гривень(а.с. 19, 101) . Даний розмір судових витрат суд вважає обґрунтованим, враховуючи час, затрачений адвокатом на надання консультацій позивачці [PERSON], вивчення матеріалів справи, підготовку позовної заяви, підготовку до суду та участь в якості представника в судовому процесі та відповідає граничному розміру, встановленому Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Проте, враховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог немайнового характеру, то з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати на правову допомогу в рівних частках в сумі 1800 гривень (2400/2=1200+1200/2). На підставі викладеного,

Outcome: partial