Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 15 грудня 2007 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], однак сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, конфлікти на побутовому ґрунті, через що втрачене почуття любові та поваги один до одного, шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться та проживають вони окремо з 20 грудня 2015 року. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просила шлюб розірвати. В судовому засіданні позивач надала пояснення аналогічні змісту позовних вимог, зазначивши, що відновлення сімейних стосунків з відповідачем з грудня 2015 року не відбулося, а до цього влітку 2015 року вони вже зверталися з позовом про розірвання шлюбу, проте спроба зберегти сім?ю результатів не дала та з 20 грудня 2015 року вони спільне господарство не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують, проживають окремо. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, хоч і визнав обставини обґрунтування позову, пояснивши, що дійсно з позивачем вже неодноразово намагалися відновити сім?ю, зберегти почуття поваги і любові один до одного в 2015 році, проте з грудня 2015 року проживають окремо, спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини не підтримують. Також відповідач не наполягав на наданні судом строку для примирення з позивачем. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне ухвалити рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України\~ дружина\~ та\~ чоловік\~ зобов'язані\~ спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими\~ членами\~ сім'ї\~ на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин,\~примушування до їх збереження,\~в тому числі примушування до статевого\~зв'язку за\~допомогою фізичного\~або психічного насильства,\~є порушенням права\~дружини,\~чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 15 грудня 2007 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №866, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, залученим до матеріалів справи в копії (а.с. 13). Сторони є батьками дитини, народженої у цьому шлюбі [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.3). Сімейне життя не склалося з причин несумісності характерів, непорозуміння на побутовому ґрунті, різних поглядів на ведення господарства, через що сторони з 20 грудня 2015 року шлюбні стосунки остаточно припинили, спільне господарство не ведуть та проживають окремо. Спір з приводу поділу сумісного майна подружжя відсутній, як і врегульовано за спільною згодою сторін питання проживання малолітньої доньки [PERSON] з матірю (позивачем). Вирішуючи справу, суд зважає на особливий характер сімейних відносин та їх обєктивну недоступність для оточуючих, при цьому, бере до уваги наявність у подружжя малолітньої дитини, враховує також її інтереси та зазначає про те, що задля охорони її інтересів є кращим проживання в повній родині, проте зауважує, що зазначені вище та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, категоричне заперечення позивача проти збереження шлюбу, вочевидь свідчать про те, що подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу та, відтак, задоволення позовних вимог у повному обсязі. Судові витрати у відповідності зі вимогами ст. 88 ЦПК України належить покласти на відповідача.

Outcome: approved