Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

У березні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], треті особи: Орган опіки та піклування Шевченківської РДА в м. Києві, Орган опіки та піклування Дарницької РДА в м. Києві про позбавлення батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON], посилаючись на те, що за час перебування у шлюбі відповідач не приділяв жодної уваги вихованню та здоров'ю дитини, принижував позивачку, що завдало дитині психологічної травми. Після розірвання шлюбу у 2013 році та припинення спільного проживання відповідач не піклувався про сина, не цікавився його життям, поки не довідався, що позивачка має знову одружитися. Наслідками участі батька у вихованні сина є загальна тривога у дитини, фізіологічні симптоми, змішана тривожна та депресивна реакція, у зв'язку з чим психологом ще у 2013 році було рекомендовано обмежити спілкування з батьком, якщо останній буде продовжувати залякувати дитину та вести себе агресивно. Після одруження позивачки з іншим чоловіком, ситуація погіршилася, і рішенням суду від 23.01.2014р. було визначено місце проживання сина з матір'ю. 30.09.2015р. органом опіки та піклування Шевченківської РДА м. Києві було прийнято рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Позивач вважає, що участь батька у вихованні дитини має бути припинена, оскільки поведінка останнього по відношенню до дитини є жорстокою і завдає тяжких психологічних страждань, що може призвести до тяжких наслідків. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, посилаючись на викладені в ньому обставини. Крім того, пояснили, що дитина не бажає зустрічатися з батьком, боїться його, категорично відмовляється виходити на зустрічі в дні, що визначені рішенням суду. Спілкування з батьком призвело до неврозу та енурезу у дитини, травмує не лише психіку, а й фізичне здоров'я сина, оскільки відношення відповідача до сина є жорстоким. Вказували, що позбавлення батьківських прав є єдиним засобом захистити дитину, оскільки всі проблеми зі здоров'ям пов'язані з особистістю батька, що підтверджується висновками лікарів, психологів та судового експерта. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що позивачем не доведено обставин, на які вона посилається у своєму позові. Психологічні обстеження дитини були проведені у приватних клініках, зокрема у медичному центрі «Добробут», де висновки складалися фактично зі слів самої позивачки. Висновок судово-психологічної експертизи не відповідає у повній мірі вимогам щодо виконання експертних психологічних досліджень у даному питанні. Вказували, що відповідач, як батько дитини, любить свого сина, бажає піклуватися про нього та приймати участь у його вихованні та утриманні, в той час, як позивач має на меті вивезти дитину за кордон, що і є реальною причиною звернення до суду з даним позовом. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні пояснив, що комісія дійшла висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки він любить дитину і бажає приймати участь у її вихованні. Третя особа - Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, як представник органу опіки та піклування направили до суду клопотання про розгляд справи без участі їх представника. Вислухавши сторін та їх представників та представника третьої особи, покази свідків та дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 2005 року (а.с. 9). [INFO] у сторін народився син - [PERSON] (а.с. 10). В подальшому шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 березня 2013 року (а.с. 12). З 18 грудня 2013 року позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з громадянином Франції [PERSON] (а.с. 13). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 січня 2014 року визначено місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] з матір'ю - [PERSON] (а.с. 14-15). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2015 року визначено спосіб участі батька [PERSON] у вихованні сина [PERSON] та зобов'язано [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у спілкуванні з сином (а.с. 29-30). Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення, поновлення батьківських прав» ухилення від виконання батьківських обов'язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалася на те, що відповідача необхідно позбавити батьківських прав, оскільки його жорстока поведінка по відношенню до сина негативно впливає на психічне здоров'я та подальший розвиток сина, що може призвести до тяжких наслідків. На підтвердження заявлених позовних вимог, позивачем надано консультативні висновки психологів та лікарів, згідно з якими рекомендовано обмежити спілкування з біологічним батьком, оскільки наслідком цього спілкування є невроз, тривожність, нічні жахи, тощо (а.с. 16-24, 31-39). Відповідач, навпаки, заперечує проти доводів позивача стосовно його негативного впливу на дитину та вказує про своє бажання брати участь у вихованні та утриманні сина. Як вбачається з висновку Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації № 109/02/40 від 30 травня 2016 року орган опіки та піклування вважає за не доцільне позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] Висновок обгрунтований тим, що на момент його складення відсутні підстави та документальні докази для позбавлення батьківських прав. Також вказано, що батько дитину любить та бажає приймати участь у її вихованні. Батькам рекомендовано спільно з дитиною пройти психологічне обстеження у Міському центрі дитини Служби у справах дітей КМДА (а.с. 149-150). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка працює нянею у позивача, показала, що за час спільного проживання сторін відповідач приходив з роботи пізно, життям дитини не цікавився, батьківських почуттів не проявляв. Після розлучення позивач орендувала квартиру, відповідач туди не приходив, а дитина стала більш відкритою, про батька не згадувала, бажання йти на зустрічі з батьком у нього не було, оскільки після цих зустрічей у хлопчика почався енурез, він став нервовий, почав запинатися. Також вказувала, що їй невідомо, що позивач перешкоджала зустрічам сина з відповідачем, насильства з боку відповідача вона також не бачила. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка працює лікарем, показала, що вона є колегою позивачки, декілька разів була свідком зустрічей відповідача з сином і бачила зі сторони негативне відношення батька, а також те, що дитина намагалася віддалитися від батька, тікала від нього, після чого у хлопчика змінилася поведінка. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка є подругою позивача, показала, що коли вона приходила до позивачки додому, то бачила, що відповідач приходив пізно, з дитиною не спілкувався, уваги не приділяв. Після розлучення сторін вона була свідком однієї зустрічі, де побачила, що відповідача дитина не цікавила, він більше уваги приділяв [PERSON]. Дитина на контакт не йшла, виривалася. Зараз хлопчику добре, про батька він не згадує. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка працює лікарем, показала, що з позивачкою вона познайомилася на роботі, дитину сторін знає, після розлучення батьків дитина стала більш закритою, батька він називав [PERSON]. Один раз була свідком того, як дитина не хотіла йти до батька, але жорстокого поводження з боку відповідача не бачила. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], який працював охоронцем в будинку, де проживає позивачка, показав, що навесні минулого року відповідач прийшов до будинку, [PERSON] вийшла з дитиною, але відповідач був агресивний, чулися непристойні слова з його боку, дитина тікала, була перелякана, після зустрічі з відповідачем хлопчик був замкнутий декілька днів. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка є знайомою сторін, показала, що часто була в них в гостях, відносини між ними були холодні, уваги дитині відповідач не приділяв, грубо ставився до дитини і до [PERSON]. Після розлучення дитина стала більш відкритою, про батька не згадував, бачитися з ним не хотів, після зустрічей з батьком почав запинатися. Зараз дитина здорова, активна, має хороші відносини з новим чоловіком позивачки, любить свою сестру. Вказувала, що відповідач є агресивним та злим. Була свідком зустрічей відповідача з сином і бачила, що взаємодії між ними не було, мали місце образи та погані слова, відштовхування дитини. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], який є хрещеним батьком дитини, показав, що [PERSON] перевіз [PERSON] з Білорусії, оплачував її навчання, утримував сім'ю, був хорошим батьком. Після їх розлучення [PERSON] не міг бачитися з дитиною, оскільки [PERSON] цього не хотіла. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], який є знайомим сторін, показав, що родина [PERSON] була хороша, стосунки між батьком та дитиною також були хороші, про факти жорстокого поводження з боку відповідача йому невідомо, оскільки [PERSON] був нормальним батьком і дуже переживає з приводу цього конфлікту. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], який є знайомим відповідача, показав, що відповідач добре відноситься до свого сина, переживає, що не може з ним бачитися, допомагає фінансово, про факти жорстокого поводження нічого не знає. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], який є другом сторін, показав, що в часто був у них в гостях, стосунки батька з дитиною були нормальні, агресії з боку відповідача він не бачив. Після розлучення він дитину не бачив. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], який є сусідом, показав, що близько зі сторонами він не спілкувався, проте бачив, що родина була нормальною, відповідач гуляв з дитиною, коли був вдома, переважно у вихідні дні. Сварок та конфліктів не чув, агресії з боку відповідача не бачив, оскільки він був спокійним чоловіком, дитина батька не боялася. Останній раз бачив дитину 4 роки назад, про стосунки на даний час йому нічого невідомо. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], який є соціальним працівником, показав, що він був присутній на зустрічі дитини з батьком в розважальному центрі Блокбастер за ініціативою позивачки. Коли приїхав відповідач, то він намагався зацікавити дитину, але хлопчик тримав дистанцію та постійно шукав поглядом матір, наче чекав її схвалення. Агресії з боку батька не було, дитина поводила себе спокійно, вад у дитини в розмові також не було помічено. Мати не була налаштована на зустріч і не хотіла, щоб дитина залишалася з батьком наодинці, хоча дитина батька не лякалася і не плакала. За результатами проведення в Київському науково-дослідному інституті судових експертиз судової психологічної експертизи, 09.12.2016 року складено висновок судового експерта № 13229/16-61 (т. 2, а.с. 14-25), в якому зазначено наступне: - в стані малолітнього [PERSON] прослідковується занепокоєння, тривожність, страх, агресивність, тощо; - ознак пчихологічного впливу матері малолітнього [PERSON] з метою психологічного налаштування його проти батька не виявлено; - по відношенню до малолітнього [PERSON] наявні виражені прояви жорстокого поводження з боку його батька - [PERSON], яке має суто психологічні аспекти; - психологічні особливості відповідача та його виховні навички негативно вплинули на емоційний стан, психічний розвиток та загальний стан здоров'я дитини; - за умов продовження спілкування дитини з батьком поведінка відповідача може негативно вплинути на психічне здоров'я та подальший розвиток дитини; - існує причинно-наслідковий зв'язок між поведінкою відповідача і станом здоров'я дитини після проведення зустрічей відповідача з дитиною; - поняття «жорстоке поводження з дитиною» не обмежується тільки фізичним насильством, воно поширюється і на психологічне. Відповідь на питання суду чи піддавався малолітній [PERSON] психокорекції, висновок не містить з посиланням на те, що дане питання виходить за межі компетенції психологічної експертизи. Відповідач з вказаним висновком судової психологічної експертизи не погодився, надавши рецензію № 2075 від 10.01.2017 року (т.2, а.с. 34-40). Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно з ч. 6 ст. 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу. Як зазначено у ч. 7 цієї статті незгода суду з висновком експерта повинна бути мотивована в рішенні або ухвалі. Проаналізувавши висновок судового експерта, суд вважає, що вказаний висновок не в повній мірі відповідає методологічній обгрунтованості та об'єктивності дослідження, не розкриває зміст негативного впливу безпосередньо батька на емоційний та психічний стан дитини та не конкретизує причинно-наслідковий зв'язок між поведінкою (впливом на дитину) відповідача і станом здоров'я дитини із зазначенням конкретних життєвих обставин та період часу. На думку суду, даний висновок судової психологічної експертизи, який базується зокрема, на матеріалах справи, за відсутності конкретизації обставин та повноти дослідження, грунтується переважно на припущеннях, і є тенденційним щодо позиції позивачки та наданих нею консультативних висновків психологів та лікарів. В силу ст. 212 ЦПК України вказаний висновок судової психологічної експертизи не має наперед встановленого значення. Тому, суд вважає, що цей висновок не може бути покладено в основу рішення, як і покази свідків, які при розгляді даного спору не можуть мати вирішального значення, оскільки є суперечливими та об'єктивно не підтверджують та не спростовують фактичних обставин справи. Згідно ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи зі змісту правових норм, що регулюють спірні правовідносини, суд враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони свідомо не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, хоча мають реальну можливість для цього. В ході розгляду справи не встановлено обставин того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків та не бажає приймати участь у вихованні та утриманні сина. Також, у розпорядженні суду немає беззаперечних та переконливих доказів жорстокого поводження відповідача [PERSON] по відношенню до свого сина та його негативного впливу на емоційний стан, психічний розвиток та загальний стан здоров'я дитини, як і даних щодо того, чи піддавався малолітній [PERSON] психокорекції. Натомість, наявні у матеріалах справи документи свідчать про те, що відповідачем вживалися заходи, спрямовані на його участь у вихованні сина та виконання своїх батьківських обов'язків, що спростовує посилання позивача на відсутність інтересу відповідача до дитини та небажання займатися його вихованням, а свідчить лише про наявність конфліктних стосунків безпосередньо між сторонами. Отже, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, з огляду на встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed