Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 006-15010-120811 від 12.08.2011 року в розмірі 11 558,72 гривень. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 12.08.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Дельта», правонаступником прав і обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» та [PERSON] укладено договір № 006-15010-120811 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки. Відповідно до пункту 1.2 вищевказаного договору, банк відкрив відповідачу поточний картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті України - гривні, випустив та надав йому платіжну картку № [NUMBER], а також ПІН-код до картки і зобов'язався здійснювати обслуговування держателя картки, згідно переліку послуг та на умовах, викладених в Тарифному пакеті кредитна картка № 1 на все (MC Standard), що міститься в Додатку № 1 до договору, та згідно з умовами цього договору, Умовами надання картки і Правил. Згідно пункту 1.3. кредитного договору банк надав держателю кредит шляхом відкриття кредитної лінії на загальну суму 100 000 гривень, і на день укладення цього договору встановив ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 6000,00 (шість тисяч) гривень. За користування кредитною лінією держатель картки зобов'язався сплачувати банку проценти за ставками, які зазначені в Тарифах. Відповідно до пунктів 1.5. та 1.6. цього договору кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів. Кожна наступна кредитна лінія надається після спливу строку надання попередньої, на умовах погоджених сторонами у цьому договорі, та не потребує підписання додаткових угод. Кошти кредитної лінії та власні кошти держателя картки використовуються для розрахунків за товари чи послуги, що придбаваються держателем у суб'єктів господарювання, та зняття готівки, виконання держателем своїх зобов'язань перед банком за цим договором та вчинення інших операцій, які не заборонені діючим законодавством України. Відповідач [PERSON] отримавши платіжну картку та користуючись встановленим кредитним лімітом, своїх обов'язків щодо сплати обов'язкового мінімального платежу не виконує, в результаті чого у нього виникла прострочена заборгованість, яка станом на 17.01.2014 року складає 11 558,72 гривень і на даний час не погашена, у зв'язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з цим позовом. В судовому засідання представник позивача Тавровський С.Г. позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити за підставами викладеними в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся через газету «Одеські вісті» від 15.11.2014 року № 126 (4691) /а. с. 49-50/. На підставі викладеного суд, зі згоди представника позивача, вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Вислухавши представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються вимоги закону за позикою. Згідно частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишився, та сплати належних йому процентів. Судом встановлено, що 12.08.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Дельта», правонаступником прав і обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» та [PERSON] укладено договір № 006-15010-120811 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки /а. с. 6-8, 19/. Пунктом 2.1. вище зазначеного кредитного договору передбачено, що моментом надання банком клієнту кредиту є день здійснення операції за допомогою картки або день утримання платежів, передбачених тарифами, за умови відсутності на рахунку власних коштів клієнта. Відповідно до пункту 3.1. вищезазначеного договору режим функціонування рахунку та використання картки регулюється чинним законодавством України, умовами Платіжної системи, Правилами, а також умовами цього Договору. Згідно пункту 3.6. кредитного договору відповідач зобов'язався щомісяця в строки, визначені Правилами, здійснювати погашення заборгованості у вигляді обов'язкового мінімального платежу (ОМП), складові якого зазначаються у Тарифах. Обов'язковими складовими ОМП є частка погашення заборгованості, овердрафт та прострочена заборгованість попередніх періодів. В залежності від умов Тарифів до складу ОМП можуть включатися інші платежі. Однак, в обумовлені договором № 006-15010-120811 від 12.08.2011 року строки [PERSON], своїх зобов`язань щодо сплати обов'язкового мінімального платежу не виконує, у зв'язку з чим в нього виникла заборгованість, яка згідно наданого позивачем розрахунку станом на 17.01.2014 року складає - 11 558,72 гривень, із яких: тіло кредиту - 5156,73 гривень; прострочене тіло кредиту - 3843,27 гривень; заборгованість за відсотками - 0,00 гривень; заборгованість за комісіями - 2558,72 гривень /а. с. 17-18/. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 статті 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтями 610 і 611 ЦК України передбачається, що порушенням зобов'язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідач не надав суду жодних доказів, які спростовують доводи викладені позивачем у позовній заяві. Таким чином, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, виходячи з встановленого у судовому засіданні неналежного виконання [PERSON] зобов'язань по кредитному договору № 006-15010-120811 від 12.08.2011 року, суд прийшов до висновку, що пред'явлені позовні вимоги ґрунтуються на законі і є такими, що підлягають задоволенню. Згідно платіжного доручення № 11657801 від 11.02.2014 року вбачається, що позивач сплатив судовій збір в розмірі 243,60 гривень /а. с. 2/. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved