Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

\~ \~ \~ \~ У вересні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що 23 квітня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області було зареєстровано шлюб між нею та [PERSON] Від спільного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] Даніїла та [PERSON]. Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння між сторонами, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарств, припинено з 27 серпня 2017 року. Спору про поділ майна сторони не мають. Представником позивача до суду надано заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, обставини справи та позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги можуть бути задоволені, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 23 квітня 2013 р., що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЖД 185249 від 23.04.2013 р., виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 175 (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають дітей: сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6) та сина [PERSON], [INFO] (а.с.7). Шлюбно-сімейні стосунки сторін та ведення спільного господарства між сторонами припинено у серпні 2017 р. Питання щодо розподілу спільного майна та місце проживання дітей вирішенню у судовому порядку не потребує. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст.109 та ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Оскільки сторони однією сімєю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved