Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

У вересні 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно. В обґрунтування позову зазначила, що їх спільний син повністю знаходиться на її утриманні, а відповідач ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги, хоча має таку можливість, оскільки офіційно працевлаштований та отримує щомісячний сталий заробіток. Сторони в судове засідання не прибули, в письмових заявах до суду просили справу розглянути без їх участі, позивачка позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі, відповідач в поданому ним запереченні від 18.10.2016 року просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки є інвалідом ІІІ групи загального захворювання, офіційно він не працевлаштований і через стан здоровя не має змоги отримувати сталий та високий заробіток, а також зазначив, що досі спілкується з дружиною та в добровільному порядку надає своєму сину [PERSON] матеріальну допомогу в розмірі щонайменше 1\~500 грн. щомісячно, забезпечує його усім необхідним. Дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини, вони зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України). Способи виконання обовязку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Судом установлено, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], на момент подачі позову сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24.06.2011 року, що підтверджується відповідними копіями свідоцтв. Однак, відповідно до довідки про склад сім`ї від 21.09.2016 року та Акту депутата Ново-Опачицької сільської ради Макарівського району Київської області від 12.10.2016 року сторони разом не проживають: позивачка з сином у місті Новоград-Волинський, а відповідач в с. Нові Опачичі. Домовленості про утримання спільного сина сторони не досягли. Відповідачу 28 років; він не має постійного місця роботи та сталого заробітку, з 2011 року є інвалідом ІІІ групи загального захворювання;будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїй дитині, на момент розгляду справи не існує, відтак він спроможний сплачувати аліменти. Жодних відомостей щодо свого заробітку, в тому числі і розміру пенсії, або будь-яких доказів на спростування доводів позивачки про відсутність належного матеріального забезпечення з боку відповідача їх спільного сина, чи документів, які підтверджували б надання відповідачем в добровільному порядку щомісячної матеріальної допомоги в сумі щонайменше 1\~500 грн., суду ним надано не було. Обовязок по утриманню неповнолітнього сина сторін не може бути покладений виключно на одну матір. Враховуючи потребу позивачки у фінансовій допомозі з боку відповідача, який має щомісячний дохід у вигляді пенсії; з урахуванням визначеного Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (ст. 7 Закону: 1 355 грн. для дітей віком до 6 років з 01.01.2017 року), суд приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові. Це відповідатиме як інтересам хлопчика, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати та забезпечувати свого неповнолітнього сина [PERSON] до досягнення ним повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів, забезпечить належне його утримання. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 640 грн.

Outcome: approved