Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

У березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі понесених витрат в сумі 7249 грн. 09 коп. та судовий збір у розмірі 1600 грн. 00 коп. В обґрунтування позовної заяви, позивач вказав на те, що постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 19 грудня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. В результаті ДТП з вини [PERSON], був пошкоджений автомобіль марки «Деу Матіз», державний реєстраційний знак [NUMBER], що на праві приватної власності належить [PERSON], цивільно-правова відповідальність якої була застрахована в ПрАТ «УТСК». У зв'язку з настанням події, передбаченої п.п.«А» п.41.1 ст.41 Закону, розглянувши заяву водія пошкодженого автомобіля та зібрані документи по ДТП, позивачем було перераховано потерпілому страхове відшкодування в розмірі 6494 грн. 51 коп.; за послуги аварійного комісару за огляд авто та збір документів було витрачено грошові кошти у розмірі 754 грн. 58 коп., у зв'язку зі зазначеним, позивач вимушений звернутись до суду. У судове засідання представник позивача не з'явився, надавши на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у зв'язку з наступним. Відповідно до ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК України). Встановлено, що 14 листопада 2014 року о 11 год. 50 хв., [PERSON], керуючи автомобілем «ЗАЗ-Ланос», державний реєстраційний знак [NUMBER], в районі електроопори № 28, при виїзді з парковки на вул. Шмідта у місті Дніпропетровську, не надав перевагу у русі автомобілю марки «Деу Матіз», державний реєстраційний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], яка рухалась по вул.Шмідта, в наслідок чого скоїв зіткнення. В результаті чого, співробітниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Так, постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 19 грудня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень (арк.с.15). Відповідно до абзацу 2 п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіля, власником транспортного засобу «DAEWOO MATIZ» реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] (арк.с.11, на звороті). Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ №2654575, було застраховано цивільно-правову відповідальність [PERSON] відповідно до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», строком дії з 27.05.2014 року до 26.05.2015 року, включно (арк.с.12). Як вбачається з свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER], [PERSON] уклала шлюб 10 вересня 2010 року, актовий запис №766, після укладання шлюбу були присвоєні прізвища: чоловіку - «[PERSON]», дружині - «[PERSON]» (арк.с.10). Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП транспортним засобом, власник якого застрахував свою цивільно-правову відповідальність на умовах визначених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів». Згідно ст.ст.5,6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» від 01.07.2004 року №1961-ІV, об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Згідно п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до п.9.1 ст.9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Так, згідно висновку №2463 від 05.12.2014 року розмір матеріального збитку, спричиненого власнику пошкодженого автомобіля «DAEWOO MATIZ», державний реєстраційний номер [NUMBER] становить 6494 грн. 51 коп. без урахування ПДВ та 7793 грн. 41 коп. з урахуванням ПДВ (арк.с.16-19). Моторним (транспортним) страховим бюро України на підставі підпункту «а» пункту 41.1 статті 4.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розглянуто заяву водія пошкодженого автомобіля та прийнято рішення про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих та сплачено на рахунок [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 6494 грн. 51 коп., що підтверджується платіжним дорученням №1/25034 від 20.02.2015 року (арк.с.28). Відповідно до ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно підпункту 38.2.1 пункту 38.2. статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове бюро після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтями 1187, 1188 ЦК України, пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року (зі змінами) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одному з володільців підвищеної небезпеки з вини іншого - відшкодовується винним. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, пов'язані з виплатою страхового відшкодування у розмірі 6494 грн. 51 коп. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат за послуги аварійного комісара у сумі 754 грн. 58 коп., то вона задоволенню не підлягає у зв'язку з наступним. Так, за платіжними дорученнями №8845 від 22.12.2014 року МТСБУ було перераховано ТОВ «ЮА «Вікторія» суму за послуги аварійного комісара у розмірі 754 грн. 58 коп. (арк.с.28). Проте, суд вважає, що стягнення витрат за послуги аварійного комісара не передбачено чинним законодавством, оскільки ці витрати не віднесені до фактичних витрат, що були сплачені потерпілому, так, як вбачається з акту від 15.12.2014 року, останні є наслідком виконання робіт за Дорученням МТСБУ №3/1-05/31872 від 20.11.2014 року (арк.с.29). Крім того, умови та порядок провадження діяльності аварійних комісарів, які з'ясовують причини настання страхового випадку та визначають розмір збитків відповідно до Закону України «Про страхування», визначені Типовим положенням про організацію діяльності аварійних комісарів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №8 від 05 січня 1998 року, відповідно до ст.ст.2,5 якого, аварійний комісар - особа, яка з'ясовує причини настання страхового випадку та визначає розмір збитків і відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Нацкомфінпослуг та діяльність аварійного комісара щодо з'ясування обставин і причин настання страхового випадку та визначення розміру збитків провадиться на підставі договору із страховиком. Відповідно до ст.ст.16, 17 зазначеного Типового положення на підставі проведеного дослідження і зібраних документів аварійний комісар складає аварійний сертифікат. Аварійний сертифікат - це документ, в якому зазначаються обставини і причини настання страхового випадку та розмір заподіяної шкоди. За вимогами п.п.18, 19, 20 Типового положення аварійний комісар, який складає аварійний сертифікат, несе персональну відповідальність за достовірність відомостей, зазначених у ньому і такий сертифікат підписується аварійним комісаром, що з'ясував обставини і причини настання страхового випадку, і завіряється штампом. Аварійний сертифікат складається у двох примірниках, один з яких видається страховику (страхувальнику), а другий зберігається в аварійного комісара. Матеріали справи не містять аварійного сертифікату, складеного відповідно до зазначеного положення, а містять звіт про оцінку збитку, спричиненого власнику дорожнього транспортного засобу, внаслідок чого, підстав для стягнення витрат на залучення аварійного комісара суд не вбачає. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1600 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial