Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

У березні 2021 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 11 листопада 2015 року по 27 листопада 2020 року вона працювала на виборній посаді секретаря Качалівської сільської ради Бородянського району Київської області. Рішенням Бородянської селищної ради від 27 листопада 2020 року її повноваження як секретаря Качалівської сільської ради були припинені. При звільненні бухгалтерія нарахувала їй заробітну плату та виплатила кошти, але без урахування компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, трудову книжку їй також було видано лише в січні 2021 року. Дізнавшись, що їй не всі кошти були виплачені, вона звернулась до бухгалтера сільської ради і їй видали довідку та нарахували суму компенсації, але при цьому повідомили, що для отримання компенсації вона має звернутися до Бородянської селищної ради, як правонаступника Качалівської сільської ради. 28 грудня 2020 року вона звернулась до Бородянської селищної ради з метою вирішення питання отримання компенсації за невикористані дні відпустки в кількості 45 днів на загальну суму 16788,6 грн., але отримала відповідь про відмову у виплаті компенсації у зв`язку з тим, що головний бухгалтер Качалівської сільської ради у бухгалтерській звітності не показав заборгованість по такій компенсації. Просила стягнути з відповідача на свою користь компенсацію за невикористані 45 днів відпустки в розмірі 16788,6 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 27 листопада 2020 року по день фактичного розрахунку. 12 квітня 2021 року Бородянська селищна рада надала відзив на позов, яким просила у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що при зверненні позивачки до селищної ради про відшкодування компенсації за невикористані дні відпустки, селищною радою їй було відмовлено у зв`язку із відсутністю у Бородянській селищній раді заборгованості по такій компенсації по Качалівській сільській раді. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та викладене підтвердила. Представник Бородянської селищної ради Шевченко Н.О. в судовому засіданні позов не визнала, щодо його задоволення заперечувала, посилаючись на те, що за передавальним актом від 30 грудня 2020 року заборгованість по невиплаті компенсації за відпустки не вказана, хоча дійсно така компенсація позивачці не була виплачена і Бородянська селищна рада є правонаступником всіх прав та обов`язків реорганізованої Качалівської сільської ради. Вислухавши пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що з 11 листопада 2015 року по 27 листопада 2020 року позивачка [PERSON] працювала на виборній посаді секретаря Качалівської сільської ради Бородянського району Київської області, повноваження її /позивачки/, як секретаря, були припинені на підставі рішення Бородянської селищної ради від 27 листопада 2020 року за № 01-01-VIII /а.с. 9-10,23-24/. Рішенням першої сесії восьмого скликання від 10 грудня 2020 року Бородянської селищної ради розпочато процедуру реорганізації Качалівської сільської ради, шляхом її приєднання до Бородянської селищної ради, визначено, що правонаступником всього майна, прав та обов`язків Качалівської сільської ради є Бородянська селищна рада /а.с.25-26/. Як убачається з довідки Бородянської селищної ради від 06 квітня 2021 року, на підставі бюджетної звітності, наданої Качалівською сільською радою до органів казначейства станом на 01 січня 2021 року, та передавального акту від 30 грудня 2020 року, згідно якого Бородянська селищна рада стає правонаступником майна, активів та зобов`язань Качалівської сільської ради, на момент реорганізації, станом на 01 січня 2021 року заборгованість з виплати заробітної плати по Качалівській сільській раді відсутня /а.с. 27-30/. Однак згідно з довідкою Бородянської селищної ради та службової записки від 17 травня 2021 року, за період роботи [PERSON] в Качалівській сільській раді станом на 31 грудня 2020 року кількість невикористаної додаткової оплачуваної відпустки останньої за стаж служби в органах місцевого самоврядування за період роботи з 06 вересня 2006 року по 27 листопада 2020 року, починаючи з 2016 року, складає 45 днів: за 2016 рік - 5 днів, сума нарахованої грошової компенсації 1865,4 грн., 2017 рік - 7 днів - сума грошової компенсації 2611,56 грн., 2018 рік -9 днів, сума компенсації - 3357,72 грн., 2019 рік - 11 днів, сума компенсації -4103,88 грн., 2020 рік - 13 днів - сума компенсації 4850,04 грн., а всього 16788,6 грн. /а.с. 11,63/. Як зазначила позивачка в судовому засіданні і представник відповідача в судовому засіданні визнала дані обставини, на момент її /позивачки/ звільнення з Качалівської сільської ради з нею було проведено розрахунок, але не було виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки. Відповідно до постанови КМУ від 27 квітня 1994 року № 250 «Про порядок і умови надання державним службовцям, посадовим особам місцевого самоврядування додаткових оплачуваних відпусток» посадовим особам місцевого самоврядування, які мають стаж служби в цих органах понад 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 5 календарних днів, а починаючи з 11-го року ця відпустка збільшується на 2 календарних дні за кожний наступний рік. Тривалість додаткової оплачуваної відпустки не може перевищувати 15 календарних днів. Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 83 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З огляду на зазначене, а також враховуючи записи у трудовій книжці позивачки, відомості, що містяться у вищезазначеній службовій записці від 17 травня 2021 року /а.с. 9-10,63/, суд вважає, що [PERSON] , як посадова особа місцевого самоврядування, яка має стаж служби в цих органах понад 10 років, мала право на додаткову відпустку тривалістю, визначеною постановою КМУ від 27 квітня 1994 року № 250. Оскільки, відповідно до вищевказаної довідки Бородянської селищної ради станом на 31 грудня 2020 року кількість днів невикористаної позивачкою додаткової оплачуваної відпустки за стаж її служби в органах місцевого самоврядування за період з 06 вересня 2006 року по 27 листопада 2020 року, починаючи з 2016 року, складає 45 днів, у день звільнення позивачки з посади секретаря Качалівської сільської ради їй не було виплачено грошову компенсацію за ці дні невикористаної додаткової відпустки, загальний розмір якої за період з 2016 року по 2020 рік становить 16788,6 грн., то суд вважає за необхідне, задовольняючи в цій частині позовні вимоги, стягнути з Бородянської селищної ради, як правонаступника прав та обов`язків Качалівської сільської ради, на користь позивачки грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки в сумі 16 788,6 грн. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Вирішуючи позовні вимоги, в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, слід зазначити, що відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», суд установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставіст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Що стосується вини відповідача, суд враховує, що саме на відповідача покладається обов`язок доведення відсутності вини у затримці розрахунку при звільненні. Суд вважає, що вказана компенсація позивачці не була виплачена при звільненні з вини Качалівської сільської ради, відсутність заборгованості з оплати праці у передавальних актах даної сільської ради, на що посилається представник відповідача як на причину невиплати даних коштів за зверненням позивачки, не може бути підставою для звільнення Бородянської селищної ради від виплати належних позивачці розрахункових сум, як правонаступника Качалівської сільської ради, інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що невиплата позивачці при звільненні всіх належних їй сум мала місце не з вини відповідача, представником останнього суду не надано. Відповідно до п.3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Пунктом 8 розділу 4 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно з довідкою про доходи Бородянської селищної ради від 19 травня 2021 року, середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 492,93 грн. /а.с.62/. Судом визначено, що період затримки фактичного розрахунку становить з 27 листопада 2020 року по 19 травня 2021 року 119 днів /листопад 2020 року - 1 р.д., грудень 2020 року - 22 р.д., січень 2021 року - 19 р.д., лютий 2021 року - 20 р.д., березень 2021 року - 22 р.д., квітень 2021 року - 22 р.д., травень 2021 року - 13 р.д./. Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачці при звільненні з вини Качалівської сільської ради, правонаступником якої є Бородянська селищна рада, не були виплачені при звільненні належні суми, спір щодо розміру таких сум відсутній, то суд вважає за необхідне, задовольняючи і в цій частині позовні вимоги, стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27 листопада 2020 року по 19 травня 2021 року у розмірі 58658,67 грн. /119 дн. х 492,93 грн./. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з Бородянської селищної ради Бучанського району Київської області необхідно стягнути в дохід бюджету судовий збір в розмірі 908 грн.

Outcome: approved