Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

У вересні 2018р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Київської міської ради, в якому просив суд: визнати поважними причини пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] і встановити позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що [INFO] померла його троюрідна тітка [PERSON] , після його смерті якої відкрилась спадщина. У березні 2018р. позивач звернувся до Першої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Мотицьким І.Л. було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки позивачем не було надано документів, які підтверджують факт родинних відносин з спадкодавцем та пропущено встановлений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини. На думку позивача, строк для прийняття спадщини він пропустив з поважних причин, оскільки йому не було відомо про смерть тітки, про зазначений факт він дізнався лише на початку січня 2018р., а також значний час зайняла процедура легалізації документів про смерть, оскільки на час смерті спадкодавець проживала у Канаді . Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2018р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 14 березня 2019р. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові і просив суд позов задовольнити. Відповідач, про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку, свого представника до суду не направив, відзив на позов стороною відповідача не подавався. Суд, заслухавши пояснення позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що [INFO] померла [PERSON] , місце проживання: м. Уайт Рок , провінція Британська Колумбія, Канада (а.с. 10). З наявних в матеріалах справи документів (а.с. 37-51), вбачається, що [PERSON] є троюрідною тіткою позивача. Відповідно до положень ч. 1 ст.1265 ЦК України, позивач являється спадкоємцем п`ятої черги майна померлої за законом. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач наголошував, що місцем відкриття спадщини, після померлої [PERSON] є останнє місце її проживання: [ADDRESS] . Статтею 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Відповідно до п.п. 1.13 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012р. № 296/5. місце відкриття спадщини підтверджується, зокрема, довідкою житлово-експлуатаційної організації, про реєстрацію (постійне місце проживання) спадкодавця. Проте, як вбачається з матеріалів справи 20 вересня 2011р. [PERSON] знялася з реєстрації за вказаною адресою (а.с. 27). Постановою державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Мотицьким І.Л. було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки позивачем не було надано документів, які підтверджують факт родинних відносин з спадкодавцем та пропущено встановлений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 35. 36). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Враховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Обґрунтовуючи позов, позивач зазначив, що він не міг звернутись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті тітки, так як йому не було відомо про її смерть, а також через тривалу процедуру легалізації документів. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 Постанови від 30 травня 2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно правового висновку, який було висловлено Верховним Судом України при розгляді справи №6-85цс12 від 26 вересня 2012р., якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Причина пропуску строку для прийняття спадщини не може бути визнана поважною, оскільки саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку. Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом в постановах по справам № 712/656/15-ц від 12 лютого 2018р.; № 198/476/16-ц від 18 січня 2018р. та в силу положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинна бути врахована судом. Суд критично оцінює твердження позивача про те, що поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, є тривала процедура легалізації документів, оскільки на підтвердження зазначених фактів ним не надано жодного доказу, який би підтверджував цю причину. Отже, позивачем не наведено жодних поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини та не надано доказів, які свідчать про наявність у нього об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подачі такої заяви. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем поважних причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами на вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 1269 ЦК України не зазначено, а тому заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed