Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

у вересні 2017 р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житлом за адресою: [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги тим, що позивач є власником зазначеної квартири, що підтверджується договором купівлі-продажу від 05.08.2010 року. Відповідач, як колишня невістка позивача, зареєстрована у ній, але з серпня 2016 р. в квартирі не проживає. Із зазначеного часу відповідач приміщенням квартири не користується, комунальних послуг не сплачує, її речей там немає. Позивач змушений за неї сплачувати комунальні послуги, якими вона фактично не користується. За таких обставин позивач просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житлом за адресою: [ADDRESS]. Позивач та його представник у судове засідання не з'явились, останній надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач повторно у судове засідання не з'явилась, про час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, про що свідчать довідки поштового відділення № 83 м. Кривого Рогу про причини не вручення, а саме: за закінченням строку зберігання. Відповідно до абзаців 2, 4, 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Суд, за згодою представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, судом встановлені такі факти, що мають значення для справи і відповідні їм правовідносини. Позивач відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 05.08.2010 р., посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Ткаченко Л.Б., є власником квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Відповідач [PERSON] як колишня невістка позивача була зареєстрована у даній квартирі, але за вказаною адресою не проживає із серпня 2016 року, тобто понад рік, власних речей там не має, приміщенням квартири не користується та за комунальні послуги не сплачує, що підтверджується актом від 05.09.2017 р. (а.с.10). Як вбачається з рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.04.2017 р. по справі №215/4863/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, шлюбні відносини між сторонами припинено з серпня 2016 року, на теперішній час сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть (а.с.9). Жодних правочинів про користування житловою площею домоволодіння між позивачем та відповідачем не укладалось. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Після дослідження та оцінки доказів у справі, наданих позивачем відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, вони вважаються судом належними та допустимими згідно зі ст. ст. 58, 59 ЦПК України, та свідчать про наявність підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житлом, так як вона без поважних причин понад рік у ньому не проживає, за відсутності між позивачем і відповідачем домовленості про це і відсутністю причин, передбачених законом, які вважаються поважними. На підставі викладеного, ст. ст. 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved