Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

У березні 2021 року АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому вказував, що 11 липня 2014 року між ним та відповідачкою був укладений договір про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки №855543 (до якого було укладено додаткову угоду №01 від 31 липня 2015 року), згідно якого банк в межах тарифного пакету «Зарплатний» зобов`язався відкрити на користь відповідачки поточний рахунок в національній валюті України (гривні) з видачею платіжної картки «Mastercard Debit Standart» та встановити клієнту кредит у розмірі 5\~000 грн. зі строком користування протягом строку дії картки (з можливістю продовження вказаного строку у разі випуску нової платіжної картки), а відповідачка зобов`язалася щомісячно частинами повертати кредит, щомісячно сплачувати проценти за користування ним в розмірі 24 % річних від суми залишку заборгованості за кредитом (крім випадку користування кредитними коштами протягом грейс-періоду, протягом якого проценти сплачуються за ставкою 0,001 % річних), а в разі виникнення несанкціонованого овердрафту в розмірі 40 % річних, а також щомісячно сплачувати комісію за обслуговування невикористаної частини встановленого кредиту у розмірі 0,50 % від невикористаної частини встановленого кредиту. Наслідками порушення договору в частині своєчасного внесення платежів є обов`язок позичальника сплачувати на користь банку неустойку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення платежу. Також, в разі порушення позичальником зобов`язань за договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих відсотки та комісії. Проте позичальник умови договору в частині вчасного повернення кредиту, сплати процентів за користування ним та комісії належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 02 березня 2021 року виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 13\~129,45 грн., в тому числі: - заборгованість за кредитом 10\~998,72 грн.; - заборгованість за процентами за користування кредитом 1\~500,33 грн., - заборгованість за комісією 10,28 грн.; - пеня 91,77 грн., а також відповідно до ст. 625 ЦК України їй нараховано 3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту за період прострочення платежу 436,63 грн., 3 % річних за несвоєчасну сплату процентів за період прострочення платежу 78,48 грн., інфляційні втрати банку у зв`язку з невчасною сплатою відсотків за період прострочення платежу 13,24 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з [PERSON] у повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з`явилася, проте в матеріалах справи міститься її заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, вказуючи на те, що невиконання нею зобов`язань за кредитним договором було обумовлене поважними причинами втратою роботи та постійного заробітку, а також тяжким матеріальним становищем, вказувала на те, що виконує умови кредитного договору в силу своїх фінансових можливостей. Також при вирішенні спору просила врахувати невраховану банком оплату за кредитним договором в розмірі 100 грн. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі представника позивача, оскільки матеріали справи містять необхідну інформацію для вирішення спору. Заслухавши пояснення відповідачки [PERSON] , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 11 липня 2014 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» (правонаступником якого є позивач) та відповідачкою був укладений договір про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки №855543 (до якого було укладено додаткову угоду №01 від 31 липня 2015 року), згідно якого банк в межах тарифного пакету «Зарплатний» зобов`язався відкрити на користь відповідачки поточний рахунок в національній валюті України (гривні) з видачею платіжної картки «Mastercard Debit Standart» та встановити клієнту кредит у розмірі 5\~000 грн. зі строком користування протягом строку дії картки (з можливістю продовження вказаного строку у разі випуску нової платіжної картки), а відповідачка зобов`язалася щомісячно частинами повертати кредит, щомісячно сплачувати проценти за користування ним в розмірі 24 % річних від суми залишку заборгованості за кредитом (крім випадку користування кредитними коштами протягом грейс-періоду, протягом якого проценти сплачуються за ставкою 0,001 % річних), а в разі виникнення несанкціонованого овердрафту в розмірі 40 % річних, а також щомісячно сплачувати комісію за обслуговування невикористаної частини встановленого кредиту у розмірі 0,50 % від невикористаної частини встановленого кредиту. Наслідками порушення договору в частині своєчасного внесення платежів є обов`язок позичальника сплачувати на користь банку неустойку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення платежу. Також, в разі порушення позичальником зобов`язань за договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих відсотки та комісії. Згідно\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК\~України передбачає, що відповідно до\~ст. 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно\~ст. 628 ЦК України,\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин (договір) вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Положення ст.ст. 546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобов`язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов`язання забезпечується неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в законі або договорі. Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання (в тому числі з підстави неможливості його виконання), зокрема, повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. З матеріалів справи вбачається те, що позичальник дійсно порушила умови договору в частині вчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування ним. У зв`язку з цим станом на 02 березня 2021 року виникла заборгованість за кредитним договором, а саме, заборгованість за кредитом 10\~998,72 грн., заборгованість за процентами 1\~500,33 грн.; пеня за порушення зобов`язань 91,77 грн., що повністю підтверджується наданим розрахунком боргу та випискою з рахунку позичальника. Разом з тим, як вбачається з квитанції №33 від 09 квітня 2021 року (а.с. 80), після пред`явлення позивачем позову відповідачкою в порядку виконання умов кредитного договору було сплачено 100 грн., однак вказана проплата не врахована при розрахунку заборгованості за кредитним договором. Кредитний договір не містить умов щодо черговості зарахування коштів, внесених позичальником в порядку погашення заборгованості за кредитним договором. В той же час, згідно ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу. Таким чином, внесені кошти слід розподілити на оплату заборгованості за процентами. Тому вказана заборгованість (за вирахуванням 100 грн., внесених позичальником та зарахованих на оплату заборгованості за процентами) на підставі ст.ст. 526, 530, 629 ЦК України підлягає стягненню з відповідачки. Водночас, згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому, оскільки [PERSON] прострочила виконання зобов`язання, яке є грошовим, з неї на користь банку підлягають стягненню: 3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту за період прострочення платежу 436,63 грн.; 3 % річних за несвоєчасну сплату процентів за період прострочення платежу 78,48 грн.; інфляційні втрати банку у зв`язку з невчасною сплатою відсотків за період прострочення платежу 13,24 грн. Що стосується вимоги про стягнення заборгованості за комісією, то суд виходить з того, що згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору та додаткової угоди до нього) кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Аналогічні положення містилися й в п. 3.6 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору та внесення до нього змін). Подібні висновки надав й Верховний Суд в своїй постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15-ц, у якій роз`яснив, що особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і\~Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями частини п`ятої статті\~11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті\~18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього\~Закону\~про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним,\~вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо\~плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно з абзацами другим та третім частини четвертої\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. Відповідно до частини восьмої\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до\~статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»\~відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»\~у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої\~статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті\~1, статті\~11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої\~статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як\~під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). За правилами частини першої\~статті 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини першої\~статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Відповідно до\~статті 217 ЦК України\~недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Таким чином, оскільки передбачена кредитним договором комісія не передбачає встановлення та надання кредитодавцем будь-яких додаткових послуг споживачу, фактично встановлена виключно в інтересах кредитора, а тому така умова є нікчемною, не підлягає застосуванню, а відповідна заборгованість стягненню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача (згідно розміру задоволених вимог) також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме 2\~250,93 грн. судового збору.

Outcome: partial