Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

у березні 2020 позивач звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги з обслуговування житлового будинку у розмірі 9 958,29 грн., 3% річних у розмірі 542,72 грн. та інфляційну складову боргу у розмірі 1 290,61 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що відповідач [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , є власником зазначеної квартири і користується послугами, що надаються позивачем.ТОВ «ДОМ СЕРВІС» надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території за адресою: [ADDRESS] .14.05.2019 між позивачем та відповідачем було укладено письмову угоду про порядок сплати заборгованості за житлово - комунальні послуги б/н, згідно умов якої боржник визнала та підтвердила наявну у неї перед позивачем заборгованість за надані послуги, яка станом на 01.04.2019 складає 10 216,75 грн., яку зобов`язувалася сплатити упродовж квітня - червня 2019 року щомісячними платежами згідно встановленого графіку. Також сторони обумовили, що боржник разом зі сплатою суми заборгованості зобов`язується у повному обсязі сплачувати поточні рахунки за надані житлово - комунальні послуги. Однак, боржник свого зобов`язання належним чином не виконала, за надані житлово - комунальні послуги у повному обсязі згідно встановленого графіку та поточні платежі не сплатила у повному обсязі. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13 березня 2020 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження за правилами ст.ст.274-279 ЦПК України без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу був встановлений десятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву. Копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками направлено відповідачу за адресою, яка вказана у позовній заяві. На момент розгляду справи відповідач не скористалася своїм правом на подання відзиву у справі. Клопотання по суті спору та з процесуальних питань сторонами не подавалися. Суд розглядає справу на підставі поданих матеріалів та наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі сторін. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно дост. 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто, належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є здійснення оплати за надані йому послуги, у розмірі та у валюті, визначеними договором. Відповідно до змісту ст.610,612 ЦК Українипорушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. За змістомст.611 ЦК Україниу разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Крім того, згідност.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч.1 ст.901 та ч.1 ст.903 ЦК Україниза договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Судом встановлено, що відповідач[PERSON] є власнокимквартири [ADDRESS] . За змістом ст.ст. 319, 322 ЦК України, власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. №572, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідач оплату за житлово-комунальні послуги не вносить, але фактично ними користується. Позивач ТОВ «ДОМ СЕРВІС» є балансоутримувачем будинку за адресою: [ADDRESS] , забезпечує управління та утримання житловим будинком, виконує договірні зобов`язання, забезпечує дотримання інтересів всіх членів кооперативу. Також судом встановлено, що 14 травня 2019 року між ТОВ «ДОМ СЕРВІС» та [PERSON] було укладено письмову угоду про порядок сплати заборгованості за житлово - комунальні послуги. Згідно умов укладеної між сторонами угоди, боржник визнала та підтвердила наявну у неї перед Товариством станом на 01.04.2019 заборгованість у розмірі 10 216, 75 грн. (п.1 Угоди). Пунктом 2 Угоди сторони визначили, що боржник зобов`язується сплатити заборгованість зазначену у п. 1 Угоди, протягом квітня - червня 2019 року щомісячними платежами, а саме 2 277,23 грн до 25 квітня 2019 року; 4 000,00 грн до 25 травня 2019 року; 3 393, 52 грн до 25 червня 2020 року, а всього 10 216,75 грн. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на виконання вимог угоди від 14 травня 2019 року сплатила наступні платежі: у квітні 2019 року - 2 277,23 грн., у червні 2019 року - 3 900, 00 грн. Пунктом 10 Угоди сторони обумовили, що угода втрачає чинність у разі прострочення боржником оплати щомісячного платежу понад 10 днів від строку встановленого у п. 2 цієї угоди , а кредитор набуває право вимоги цієї несплаченої частини боргу. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору, позивач фактично відмовився від договору в односторонньому порядку на підставі ст.651 ЦК України і вирішив стягнути суму заборгованості в судовому порядку. Так, статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.360, ст.383 ЦК України власник (співвласники) житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї та інших осіб; співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акту спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Разом з тим, ст. 4 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. За змістом ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтею 162 ЖКУкраїни визначено, що плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до вимог ст.322 ЦК Українивласник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихст.11 ЦК України, зокрема, безпосередньо з актів цивільного законодавства. Разом з тим, згідно зі ст.ст.525,526 ЦК Україниодностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст. 610-612 ЦК Українипорушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Разом з тим, згідно з ч.2ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена ч.2ст. 625 ЦК України. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач не виконувала належним чином зобов`язання по утриманню квартири. Умов укладеної між сторонами 14.05.2019 угоди про порядок сплати заборгованості за житлово - комунальні послуги не дотрималася, порушила встановлений графік погашення платежів. Згідно наданого позивачем розрахунку сума заборгованості за надані житлово - комунальні послуги з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних станом на 11.03.2020 складає 11 791, 62 грн., з яких 9 958,29 грн -сума основного боргу; 1 299,61 грн - інфляційні нарахування; 542, 72 грн - 3% річних. Доказів протилежного стороною відповідача у розпорядження суду не надано. За правилами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч.2ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Застосування положень ч.2ст.625 ЦК України до боржника, який допустив не своєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги, закріплено в правовій позиції Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості за оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території по справі №6-59цс13. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, зважаючи на те, що з боку відповідача не надано суду доказів на підтвердження виконання нею своїх зобов`язань, передбачених законом, по оплаті за надані позивачем житлово - комунальні послуги, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність заявлених позивачем вимог, в зв`язку з чим вони підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і в зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у справі у розмірі 2 102,00 грн.

Outcome: approved