Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. В позовній заяві зазначено, що 10.08.2012 року сторони зареєстрували шлюб у відділі ДРАЦС Вінницької міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис №1629. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. В останній час відносини між сторонами суттєво погіршились, вони не знаходять спільної мови, між ними виникають постійні сварки. В останній час сторони майже не спілкуються та проживають окремо. Примирення та відновлення сімейних відносин є неможливим. Подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача та її дитини. Позивач самостійно утримувати дитину не має можливості, оскільки не працює. Дитину утримують батьки позивача. Відповідач працює та має стабільний прибуток, у нього немає інших дітей і він здатний надавати матеріальну допомогу в утриманні дитини. У зв'язку з наведеним вище, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою, в якій просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/2 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила позов задовольнити. Відповідач та його представник позов визнали частково, погодившись на розірвання шлюбу та на стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, надав письмові заперечення проти позову. Пояснили суду, що відповідач з іншою дружиною проживають в житлі, яке винаймають. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, 10.08.2012 року [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]) зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис № 1629 (а.с. 5). Також судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 21.02.2013 року виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 6). З довідки з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію, виданої квартальним комітетом «Димитрівський» 17.09.2014 року, судом встановлено, що [PERSON], [INFO], зареєстрований та проживає разом зі своєю матір'ю [PERSON].в [ADDRESS], та перебуває на її утриманні (а.с. 24). З наданої позивачем довідки, виданої КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 5», вбачається, що [PERSON], [INFO], з 07.10.2013 року по 08.09.2014 року шість разів хворів на ГРВІ, що дає підстави для висновку, що дитина систематично потребує додаткових витрат на лікування. Заперечуючи проти задоволення позовної заяви відповідач в судовому засіданні пояснив, що позивач безпідставно посилається у своєму позові на те, що спільну дитину сторін утримують її батьки, адже увесь час, починаючи з дня народження сина, відповідач не припиняв надавати матеріальну допомогу на його утримання, не зважаючи на те, що він проживає окремо. Зазначена обставина підтверджується квитанціями про переказ відповідачем грошових коштів на загальну суму 10 096, 39 грн. на рахунок позивача (а.с. 30-40). Крім того, відповідач зазначив, що працює менеджером ПП «Автотранском» (вул. Максимовича, 6, м. Вінниця) і його матеріальне становище не дозволить йому сплачувати аліменти у розмірі 1/2 частини доходу. Доказів того, що він проживає з іншою дружиною в житлі, яке він винаймає, відповідач [PERSON] та його представник, суду не надали. Судом встановлено, що сім`я позивача та відповідача фактично розпалася, сторони спільного господарства не ведуть, подружні відносини не підтримують, ведуть різний спосіб життя, їх інтереси не відповідають один одному. Подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Враховуючи викладені вище обставини та виходячи з положень ст. 24 СК України про добровільність шлюбу, суд вважає, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї не може дати позитивного результату та буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб слід розірвати. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Виходячи з наведених вище положень, утримання дитини є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, а тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 183 встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Визначаючись щодо розміру стягнення аліментів, судом враховується, що відповідач є працездатною особою, інших утриманців не має, офіційно працює та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини, виходячи з засад розумності і справедливості, а також забезпечення інтересів неповнолітнього [PERSON], суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до його повноліття, За змістом ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки даний позов пред'явлений до суду 03.09.2014 року та враховуючи, що відповідач 06.09.2014 року переказав на рахунок позивача грошові кошти на утримання дитини у розмірі 800,97 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 40), то стягнення аліментів за рішенням суду повинно розпочатись з 03.09.2014 року з врахуванням виплати зазначеної вище суми. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 243, 60 грн. судового збору та 243,60 грн. судового збору на користь позивача. У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд допускає рішення в частині стягнення аліментів до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial