Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня звернення до суду з позовом до досягнення дитиною повноліття. На підтвердження своїх вимог вказувала, що з 10.02.2007 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який є батьком її дитини. Сімейне життя з ним не склалося, внаслідок чого за рішенням суду шлюб був розірваний. Донька проживає разом з нею. Між сторонами не досягнута згода щодо розміру та порядку сплати аліментів, що і стало підставою для звернення до суду з позовом. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримувала. Відповідач подав заяву до суду про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнавав. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, встановив наступне. Судом встановлено, що Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції 10.02.2007 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище, а.с. 5). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Октябрським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації народжень 14.08.2007 року зроблено відповідний актовий запис № 764 (а.с. 6). Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11.09.2013 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Належних доказів того, що відповідач надавав матеріальну допомогу позивачці на утримання дитини, суду не надано. Ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч. 3 ст. 11 вище вказаного Закону батько та мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В силу ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; - стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи те, що відповідач не виконує батьківський обов'язок по утриманню малолітньої дитини, суд на підставі встановлених фактів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно п. 7 ч. 1 ст. 214, ч. 1 п. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць з метою забезпечення інтересів дитини. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. В силу ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.

Outcome: approved