Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON], від імені якого діє адвокат [PERSON], предявив в суд позов до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обгрунтування позовних вимог зазначав, що він, [PERSON], та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 вересня 2001 року, який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27 березня 2012 року. Після розірвання шлюбу відповідач змінила своє прізвище з [PERSON] на дошлюбне - [PERSON]. За час спільного проживання ними, як подружжям, було набуто майно, яке є їхньою спільною сумісною власністю. Зокрема, 22 грудня 2005 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між гр. [PERSON], який діяв від імені [PERSON], та відповідачем [PERSON], було придбано квартиру [ADDRESS], загальною площею 48,4 кв.м. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] Вказана квартира придбавалась ними спільно за їхні спільні сімейні кошти та при оформленні договору купівлі-продажу квартири ним, [PERSON], надавалась заява нотаріусу про те, що він згідний на придбання цієї квартири його дружиною. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З огляду на такі обставини, просив постановити рішення, яким визнати квартиру [ADDRESS] такою, що належить йому, [PERSON], та відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності, а також поділити вказану квартиру, визнавши за ним право власності на 1/2 (одну другу) частку у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS]. Відповідач [PERSON], від імені якої діє представник [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON], третьої особи без самостійних вимог АТ «ОТП Банк» про визнання кредитних зобовязань за кредитним договором спільним майном подружжя та стягнення грошових коштів. Як на підставу таких вимог покликалась на те, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 09 вересня 2001 року, який був розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 27 березня 2012 року. Вдруге вона, [PERSON], перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 03 травня 2014 року, який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 28 липня 2014 року. 22 грудня 2005 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між гр. [PERSON], який діяв від імені [PERSON], та нею, [PERSON] (на той час - [PERSON]В.), було придбано квартиру [ADDRESS], загальною площею 48,4 кв.м. Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] Для придбання цієї квартири 23 грудня 2005 року між нею та АКБ «Райффайзенбанк Україна» було укладено кредитний договір №МL 600/405/2005, за умовами якого вона отримала кредит в суді 36 000,00 доларів США зі сплатою 11% річних. Згідно договору іпотеки №PLM 600/405/2005 від 23 грудня 2005 року вона, [PERSON] (на час укладення договору - [PERSON]В.) в якості забезпечення виконання зобовязання за вказаним кредитним договором передала банку в іпотеку вищевказану придбану квартиру №31 по вул. Г. Мазепи. 13-а в м. Львові. У листопаді 2006 року АКБ «Райффайзенбанк Україна» був переіменований на АТ «ОТП Банк». За час розлучення вона сплачує кредит самостійно та з моменту розірвання шлюбу і станом на 28 квітня 2015 року виконала зобовязання перед вказаним банком на суму 12 885,54 доларів США, що підтверджується банківською довідкою та квитанцією. З огляду на такі обставини просила ухвалити рішення, яким визнати усі кредитні зобовязання за кредитним договором №МL 600/405/2005, який був укладений 23 грудня 2005 року між акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON] спільним майном подружжя та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 (одну другу) частину фактично сплаченої суми на погашення заборгованості за кредитним договором №МL 600/405/2005 в розмірі 135 362,59 грн. та судові витрати. В процесі судового розгляду справи представники [PERSON] [PERSON] та адвокат [PERSON] неодноразово збільшували позовні вимоги та в останній заяві від 29 травня 2017 року просять постановити рішення, яким визнати усі кредитні зобовязання за кредитним договором №МL 600/405/2005, який був укладений 23 грудня 2005 року між акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON] спільним майном подружжя та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 (одну другу) частину сплачених сум на погашення заборгованості за вказаним кредитним договором, яка станом на 29 травня 2017 року становить 430 587,03 грн., а також 1 355,00 грн. витрат по оплаті судового збору. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] первісний позов підтримали, зіславшись на викладені в ньому обставини, уточнили позовні вимоги та просять визнати за ним, [PERSON], право власності на 1/2 (одну другу) частку у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS]. У задоволенні зустрічного позову просять відмовити, оскільки є невідомим чи дійсно [PERSON] погашала заборгованість за кредитним договором, який був укладений 23 грудня 2005 року. Представники [PERSON] [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні зустрічний позов підтримали, покликаючись на викладені в ньому та в заявах про збільшення позовних вимог обставини. У задоволенні первісного позову просять відмовити, оскільки вважають, що визнання за [PERSON] права власності на частину квартири є можливим лише у випадку, коли він сплатить половину кредитних коштів разом з нарахованими відсотками. Представник третьої особи без самостійних вимог - товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», яке є правонаступником АТ «ОТП Банк», в судове засіданні жодного разу не зявився, хоч про час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], його представника [PERSON], представників відповідача [PERSON] [PERSON] та [PERSON]І, зясувавши обставини, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку що первісний та зустрічний позови підлягають до задоволення, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є колишнім подружжям. Вони, зокрема, перебували між собою в зареєстрованому шлюбі з 09 вересня 2001 року по 27 березня 2012 року, який був розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Львова в цивільній справі №2-2005/2011 від 27 березня 2012 року. Вдруге вони перебували між собою в зареєстрованому шлюбі з 03 травня 2014 року по 28 липня 2014 року, який був розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Львова в цивільній справі №466/4072/14-ц від 28 липня 2014 року. Під час перебування в зареєстрованому шлюбі 22 грудня 2005 року на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного між гр. [PERSON], який діяв від імені [PERSON], та відповідачем [PERSON] (на той час - [PERSON]В.), було придбано двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 48,4 кв.м. Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №2998. Як зазначено в договорі купівлі-продажу квартири, продаж вищевказаної квартири було вчинено за 227 799,00 грн. Для придбання цієї квартири 23 грудня 2005 року між [PERSON] (на той час - [PERSON]В.) та АКБ «Райффайзенбанк Україна» було укладено кредитний договір №МL 600/405/2005, за умовами якого вона отримала кредит в суді 36 000,00 доларів США зі сплатою 11% річних. Згідно договору іпотеки №PLM 600/405/2005 від 23 грудня 2005 року [PERSON] в якості забезпечення виконання зобовязання за вказаним кредитним договором передала банку в іпотеку вищевказану придбану квартиру №31 по вул. Г. Мазепи. 13-а в м. Львові. У листопаді 2006 року АКБ «Райффайзенбанк Україна» був перейменований на АТ «ОТП Банк» та в даний час правонаступником останнього є ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Судом безспірно встановлено, що за час розлучення відповідач [PERSON] сплачує кредит банківській установі самостійно. Зокрема за період з 27 березня 2012 року по 10 травня 2017 року включно, за виключенням період перебування вдруге в шлюбі з [PERSON] (з 03 травня 2014 року по 28 липня 2014 року), вона виконала зобовязання перед банком на суму 409 734,08 грн. та зобовязання по погашенню кредиту виконувались нею в гривнях. Згідно наведеного представниками відповідача розрахунку розмір інфляційних втрат за вказаний період становить - 167 996,33 грн., 3% річних 22 398,00 грн., а пеня - 244 748,65 грн. Загальна сума 844 868,06 грн., 1/2 частина від якої становить 422 434,03 грн. Крім цього, 26 травня 2017 року [PERSON] сплачено черговий платіж в розмірі 13 135,00 грн, а також 3171 грн. сплачено за договорами добровільного страхування іпотечного майна, половина від яких підлягає стягненню з позивача [PERSON] Зазначені обставини підтверджуються поясненнями представників [PERSON] [PERSON] і [PERSON], долученими до справи копіями рішень Шевченківського районного суду м. Львова від 27 березня 2012 року та від 28 липня 2014 року, копіями договору купівлі-продажу квартири від 22 грудня 2005 року договору іпотеки 23 грудня 2005 року, довідкою ТОВ «ОТП Факторинг Україна», копіями квитанцій про сплату коштів за кредитним договором та розрахунком коштів, які підлягають стягненню на користь [PERSON] Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтвердив ті обставини, що спірна квартира [ADDRESS] дійсно була придбана за кредитні кошти, отримані в АКБ «Райффайзенбанк Україна» в грудні 2005 року, та зобовязання по погашенню кредиту виконуються лише його колишньою дружиною [PERSON] У відповідності до положень ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Приписами ч.ч.1,2.3 ст. 61 Сімейного кодексу України визначено, що обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Обєктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ч.4 ст. 65 Сімейного кодексу України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Положеннями ч.1 ст. 68 та ч.1 ст. 70 цього Кодексу визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Положеннями ст. 549 цього Кодексу визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи встановлені при розгляді справи обставини та вищеназвані норми матеріального права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] про визнання за ним права власності на 1/2 (одну другу) частку у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], яка була придбана під час перебування в шлюбі з [PERSON], та позовні вимоги останньої про визнання кредитних зобовязань за кредитним договором спільним майном подружжя та стягнення коштів є підставними та такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved