Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-15 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору недійсним. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09.08.2006 між ним та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу майна №11026738000. Разом із вказаним договором, між тими ж сторонами було укладено договір про надання поновлювальної кредитної лінії №11026764000 для сплати страхових платежів. Відповідно до вказаного договору, позичальнику було надано кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 44880 швейцарських франків 00 сантимів, що дорівнює еквіваленту 184895 грн. 32 коп. за курсом Національного банку України на день укладення договору. Вказаний договір було укладено задля купівлі транспортного засобу, який було передано в заставу. У забезпечення виконання зобов`язань, позичальник передав у заставу банку рухоме майно, а саме автомобіль «Mitsubishi Pajero 3.0», 2006 року випуску. [PERSON] просить суд визнати укладені договори недійсними, оскільки такі, за своїм змістом, не відповідають законодавству України, інтересам та волі позивача та були підписані під впливом обману з боку АКІБ «УкрСиббанк». Зокрема, підставою недійсності договору позивач зазначає ту обставину, що АКІБ «УкрСиббанк» не надало позивачу до підписання договору орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.11.2019, залучено до участі у справі в якості відповідача ТОВ «Вердикт Капітал». У судове засідання позивач та його представник не з`явилися. До суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» у судове засідання не з`явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся у встановлений законом порядок. Причини неявки суду не відомі. Представник відповідача ПАТ ««УкрСиббанк»» у судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не відомі. До суду подані заперечення на позовну заяву, в яких просив відмовити в задоволенні позову, вказуючи на те, що позивач добровільно виявив бажання скористатися послугами банку та укласти кредитний договір. При укладенні договору, позивач діяв вільно, виходячи з власних інтересів, прийняв рішення про вибір контрагента та про вступ з ним в договірні відносини, на власний розсуд з контрагентом, визначивши характер договору, який укладено, його умови (зміст), в тому числі порядок видачі і погашення кредиту. З урахуванням того, що сторонами на власний розсуд, шляхом вільного волевиявлення визначено умови договору, зокрема щодо порядку його видачі та погашення, у зв`язку з чим відсутні підстави для визнання умов договору дискримінаційними чи несправедливими. Позивач не довів, що зміст кредитного договору суперечить ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак, відсутні підстави для визнання договору недійсним. Представник відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» у судове засідання не з`явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся у встановлений законом порядок. Причини неявки суду не відомі. Суд, з`ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, приходить до наступних висновків. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становить умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Останні встановлені ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України. Відповідно до положень вказаних статей, істотними умовами виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено судом, 09.08.2006 між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу майна №11026738000 та договір про надання поновлювальної кредитної лінії №11026764000 для сплати страхових платежів, за якими позивач отримав кредитні кошти у розмірі 44880,00 швейцарських франків. Оскільки вказаний договір було укладено задля купівлі транспортного засобу «Mitsubishi Pajero 3.0», 2006 року випуску, кошти банком були переведені одразу на банківський рахунок автосалону задля здійснення купівлі автомобіля. У забезпечення виконання зобов`язань, позичальник передав у заставу банку рухоме майно, а саме автомобіль «Mitsubishi Pajero 3.0», 2006 року випуску. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Крім того, згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов`язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані згідно з договором. Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі. Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору, проте реалізація вказаного права споживача і припинення дії кредитного договору можлива при дотриманні споживачем трьох умов, передбачених законом, а саме: подача письмового повідомлення кредитодавцю про відмову від кредитного договору в строки, встановлені законом; одночасного/разом з відкликанням згоди/ повернення виданого кредиту або отриманого товару по договору; сплати нарахованих процентів, які були нараховані банком за весь час користування грошовими коштами. Проте, позивач правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору не скористався. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). У відповідності до вимог ст. 638 ЦК України, сторонами договору було досягнуто згоди з приводу усіх істотних умов договору, про що свідчать підписи на договорі. З матеріалів справи вбачається, що позивач також уклав з АКІБ «УкрСиббанк» договір про надання поновлювальної кредитної лінії, але не звертався за роз`ясненням положень, які були йому не зрозумілі, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, тим самим, погоджуючись зі всіма умовами такого кредитного договору. До того ж, незгода позивача з реальною процентною ставкою спірного кредитного договору не може бути підставою для визнання його недійсним. Суд вбачає необхідним зазначити, що при наявності спору щодо розміру заборгованості, позичальник не позбавлений можливості підготувати свій контррозрахунок. Проаналізувавши спірний кредитний договір та вищенаведені норми законодавства, суд встановив, що кредитний договір містить всі істотні умови, передбачені законодавством України, з якими позивач був ознайомлений при його укладанні. Що стосується посилань позивача на те, що при укладенні кредитного договору його було введено в оману, а тому кредитний договір має бути визнаний недійсним в силу ст. 230 ЦК України, слід зазначити наступне. Згідно ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Відповідно до вимог ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009, відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним, повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Відповідно до роз`яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009, правочин вважається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Умови, за якими сторони дійшли згоди, викладені у тексті оскаржуваного кредитного договору, посвідчені підписом позивача та уповноваженої особи АКІБ «УкрСиббанк». Будь-яких доказів того, що позивач уклав цей кредитний договір під впливом обману чи тиску, суду надано не було. Не надано і доказів існування помилки з боку позивача, яка б існувала на момент вчинення правочину. Отже, посилання позивача на те, що при укладенні кредитного договору його було введено в оману, спростовуються матеріалами справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed