Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

У вересні 2014 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Дарницький районний відділ головного управління ДМС у місті Києві про усунення перешкод в користуванні власністю та стягнення заборгованості по квартирній платі та комунальним послугам в порядку регресу. Позивач зазначив, що є власником квартири [ADDRESS]. Відповідно до довідки № 39 від 21.03.2012, ЖБК «Шовковик-12» за вказаною адресою є зареєстрованими та проживають Відповідачі. Посилаючись на те, що будь-які домовленості з відповідачами з приводу проживання в спірній квартирі відсутні, втім відповідачі в добровільному порядку відмовляються зніматися з реєстраційного обліку позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування приміщенням та зняти їх з реєстраційного обліку. До того, позивач вказує, що 28.07.2017 ним в повній мірі було сплачено заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 35690.13 грн., яку на думку позивача, відповідачі мають відшкодувати йому в порядку регресу, з підстав 1191 ЦК України. В процесі розгляду справи позивач зменшив позовні вимоги (а.с 131-133), якими просив: визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Стягнути з Відповідачів солідарно на користь позивача суму 35 690 (тридцять п'ять тисяч шістсот дев'яносто), 13 грн. Стягнути з Відповідачів солідарно на користь позивача суму судового збору у розмірі 600,50 грн. Представник позивача надав до суду заяву про заочний розгляд справи без участі позивача. Відповідачі в судове засідання повторно не з'явились. Про розгляд справи повідомлені в установленому законом порядку. Заяв про участь у розгляді справи не надійшло. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст. 169 ч. 4, 224-226 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 липня 2014 року, за договором купівлі-продажу (а.с. 6), укладеним між позивачем та КС «Фінансова країна», позивач придбав квартиру [ADDRESS], яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Звертаючись до суду з заявленим позовом, позивач зазначив, що після придбання даної квартири йому стало відомо, що в ній зареєстровані і проживають сторонні особи без будь-яких на те правових підстав. Відповідно до довідки ЖБК «Шовковик-12» в квартирі [ADDRESS] є зареєстрованими та проживають Відповідачі по даній справі, а саме: до [PERSON] - [INFO]. [PERSON], [INFO] та [PERSON] - [INFO]. Позивач стверджує, що між ним та відповідачами стосовно їх проживання в спірній квартирі не існує будь- яких письмових або усних домовленостей. Жоден з відповідачів не є членом моєї сім'ї чи родичем позивача. На усні прохання щодо звільнення житла та зняття з реєстрації місця проживання відповідачі жодним чином не відреагували. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19.03.2015 року провадження у вказаній справі було зупинено до розгляду Дарницьким районним судом м. Києва цивільної справи №753/2829/15-ц за позовом [PERSON] до КС «Фінансова країна» про скасування державної реєстрації права власності та визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 29.07.2014 року, та набрання законної сили рішення у вказаній справі. Ухвалою суду від 20.10.2016, яка набрала законної сили, позов [PERSON] до КС «Фінансова країна» про скасування державної реєстрації права власності та визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 29.07.2014 року залишено без розгляду. За вказаних обставин, ухвалою суду від 12.01.2017 відновлено провадження у справі, призначено справу в судове засідання. Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Як вказує позивач ним придбано квартиру для особистого проживання та проживання членів його сім'ї. Той факт, що в квартирі досі зареєстровані попередній власник та члени її сім'ї, позбавляє можливості позивача повноцінно користуватися майном. Згідно статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При цьому згідно статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Звернення до суду з даним позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та стягнення заборгованості по квартирній платі та комунальним послугам в порядку регресу є однією із форм захисту власником своїх прав. Згідно статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до статті 405 ЦК України житлом члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Оскільки, права членів сім'ї колишнього власника житла є похідними від прав власника, то з припиненням для власника права власності на житлове приміщення члени його сім'ї також втрачають право користування цим приміщенням. Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Вважаю, що на підставі перелічених норм законодавства Відповідачі є такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Крім цього, Відповідачі під час проживання в спірній квартирі спожили комунальні послуги, які надавалися ЖБК «Шовковик-12». Станом на липень 2014 року сума їх заборгованості склала 35 690,13 грн., яку позивач сплатив за рахунок власних коштів 28.07.2014 року, про що свідчить квитанція № 23 ГУ Ощадбанку по м. Києву та області. Відповідно до статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Згідно статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. З огляду на викладене, з відповідачів слід стягнути в порядку регресу кошти в сумі 35 690 (тридцять п'ять тисяч шістсот дев'яносто), 13 грн. на користь позивача. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Водночас відповідачами у справі не надано суду жодних доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved