overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

У березні 2015 р. позивач звернувся до суду із позовом, яким просив визнати свою сестру [PERSON] та племінника [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою №204 в будинку № 82 по вул. Космонавтів у м. Миколаєві. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі більше трьох років в квартирі не проживають. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду пояснила, що є сусідкою позивача, знає дану сімю з 1978 року. Його сестра після народження дитини виїхала за кордон, приїжджала лише два рази років пять тому, а її син був схильний до бродяжництва. Їй відомо, що останній має борги, в останнє його бачила в січні 2015 року, а де він проживає вона не знає. Відповідачі в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись. Суд заслухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання про необхідність позов задовольнити. Відповідно до довідки форми № 3, у неприватизованої квартирі [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], його сестра [PERSON], та племінник [PERSON] (а.с. 24) Відповідно до статті 71 Житлового кодексу УРСР, за наймачем при тимчасовій відсутності зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Як встановлено в судовому засіданні, що слідує з пояснень свідка, відповідачі [PERSON] та [PERSON] відсутні за місцем реєстрації більше ніж шість місяців, зазначене також вбачається і з письмових доказів. Таким чином, суд вважає доведеним те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] відсутні за місцем проживання більше, ніж 6 місяців, що є підставою визнати їх такими, що втратили право користування квартирою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

У березні 2015р. позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить встановити факт її проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з часу реєстрації розірвання шлюбу по день смерті останнього, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що [INFO] помер [PERSON], з яким вона була у шлюбі, потім у 1996р. розлучилася, але і після цього продовжила зберігати з ним сім'ю по день його гибелі на виробництві; встановлення цього факту їй необхідно для отримання страхових виплат. У судовому засіданні позивач вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на зазначені обставини. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, пояснюючи, що встановлення факту спільного проживання з померлим [PERSON] не є підставою для призначення позивачу допомоги через загибель її бувшого чоловіка від нещасного випадку на виробництві. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 19.03.1996р. Заводським відділом РАГС актовим записом №183 зареєстровано розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], в підтвердження чого видане свідоцтво про розірвання шлюбу. Згідно копії свідоцтва органу РАЦС (серія [NUMBER]) [PERSON] помер [INFO] Останній проживав у власній квартирі [ADDRESS]. Разом з ним з 1996р. як член сім'ї проживала позивач [PERSON] Про даний факт свідчать покази свідків [PERSON], [PERSON], а також дані житлового органу за місцем проживання померлого. Виходячи з обставин справи та положень Сімейного, Цивільного кодексів України, за якими факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу породжує певні права, тобто має юридичне значення, тому суд визнає можливим встановити зазначений факт у житті позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

У березні 2015р. позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 296839,70грн, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що 25.12.2012р. вона з відповідачем уклала договір позики, за яким надала останній 8000 доларів США, за умови сплати за користування грошима щомісяця 2,5% від суми позики, із строком повернення позики не пізніше 25.12.2013р., проте відповідач свої зобов'язання не виконала та заборгувала на день звернення до суду еквівалентно 185524,80грн позики та 111314,90грн процентів. У судовому засіданні позивач була відсутня, надала заяву про підтримку позову і розгляд справи без її участі. Відповідач у встановленому порядку була повідомлена про час і місце судового розгляду, до суду не з'явилася. За таких обставин суд за згодою позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 25.12.2012р. між сторонами справи було укладено договір позики, згідно умов якого [PERSON] отримала у борг від [PERSON] грошові кошти в розмірі 8000доларів США з умовою сплачувати щомісяця за користування 2,5% суми позики, із зобов'язанням повернути позику до 25.12.2013р., що підтверджується копією договору позики. За твердженням позивача, відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання за договором позики не виконала та на даний час її борг на день звернення до суду в еквіваленті національної валюти складає: 185524,80грн позики та 111314,90грн процентів за користування грошовими коштами у період з 25.03.2013р.по 25.03.2015р. Відповідно до вимог ч.1ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст.1046,1049 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується у строк та в порядку, що встановлені договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором, а у разі відсутності такої домовленості розмір процентів визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України та вони виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, встановлені фактичні обставини свідчать про порушення договірних прав позивача, а тому на їх захист з відповідача підлягають стягненню неповернені суми позики та заборгованих відсотків. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

У березні 2015 р. позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 22.07.2006 р. було укладено шлюб із відповідачем, який зареєстровано відділом РАЦСу Оболонського РУЮ в м. Києві а/з № 971. Від шлюбу є дитина - [PERSON] [INFO] Як вказано у позові, між сторонами погіршились відносини, що призвело до припинення шлюбних відносин, так як між позивачем та відповідачем виникали сварки. Посилаючись на зазначене, позивач просив розірвати шлюб з відповідачем [PERSON], так як майнового спору між ними не має, а дитина буде мешкати із позивачем. Позивач у судове засідання не з'явилась, надала свою заяву. Відповідач у судове засідання також не з'явився. Суд, дослідивши матеріали справи прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що між сторонами було укладено шлюб 22.07.2006 р., який зареєстровано відділом РАЦСу Оболонського РУЮ в м. Києві а/з № 971. Від даного шлюбу є дитина [PERSON] [INFO] Як з'ясовано судом, сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, їх шлюб носить формальний характер. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

У березні 2015 р. позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому просить шлюб з відповідачем розірвати, посилаючись на ті підстави, що спільне життя у них не склалось у зв'язку із взаємним непорозумінням, сварками, розходженням поглядів на життя та через втрату взаємного інтересу, подальше спільне життя і збереження сім'ї, вважає неможливим та таким, що заважає їх інтересам та їх дитини. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, проти можливості примирення заперечувала та просила п.3 прохальної частини знати із розгляду (а.с.19). Відповідач у судовому засіданні надав заяву в якій зазначив, що позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти можливості примирення заперечував (а.с.20). Cуд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст.109 Сімейного Кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Судом встановлено, що 21.09.2002 р. між сторонами зареєстрований шлюб Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім'ї, що підтверджується свідоцтвом про одруження, серія [NUMBER], актовий запис № 2187 (а.с.6). Від даного шлюбу у подружжя є спільна неповнолітній син [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], актовий запис № 755 (а.с.7). У зв'язку із різними поглядами на сім'ю та шлюб, сторони спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не підтримують, почуття любові та взаємоповаги втрачені, проти примирення сторони заперечують, наполягають на розірванні шлюбу. За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Згідно ч. 2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

У березні 2015р. позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням домоволодіння [ADDRESS], посилаючись на те, що є співвласником будинку, в якому відповідач зареєстрований, але не проживає з 1992р. У судовому засіданні сторони були відсутні, надали заяви про розгляд справи без їх участі. Позивач також заявила про підтримку позову, відповідач - про його визнання. Треті особи до суду не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому порядку. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 56/300 часток домоволодіння [ADDRESS] на підставі двох свідоцтв про право на спадщину за законом від 13.05.2013р., виданих державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори. З тверджень позивача, довідки Ф-3, акту мешканців-сусідів від 26.03.2015р., вбачається, що за вказаною адресою є зареєстрованим відповідач [PERSON], але з 1992р. він у будинку не проживає. Згідно заяви відповідача та копії його паспорту він є громадянином РФ, з 2000р. має реєстроване місце проживання у м.Воронежі. Відповідно до ст.156ЖК України, ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом та втрачають таке право у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Обставин, які б свідчили про поважність відсутності відповідача понад встановлені строки у жилому приміщенні позивача, судом не встановлено. За таких обставин суд приходить до висновку, що підстав для збереження за відповідачем права користування житлом, яке є власністю позивача, не має, а тому позов про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, підлягає задоволенню. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу також присуджуються з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

У березні 2015р. позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку(доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму, щомісяця, посилаючись на те, що від шлюбу з відповідачем має неповнолітню дочку, на утримання якої відповідач батько дитини - коштів не надає. У судовому засіданні позивач була відсутня, надала заяву про підтримку позову і розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву про визнання позову і розгляд справи без його участі. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Матеріали справи свідчать, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], 13.08.2010р. народження. Батьки дитини проживають окремо, дитина проживає разом з матірю. Угоди щодо її утримання сторони не досягли, про що свідчить факт звернення до суду. Згідно ст.ст.180-182 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; відповідно до розяснень Пленуму Верховного суду України (постанова №3 від 15.05.2006р. п.17), за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом і за рішенням суду можуть стягуватися аліменти, при визначенні розміру яких враховується: стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів; наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд виходить з того, що вимагається стягнення на утримання одної дитини, що відповідач працездатного віку, фізично здоровий. Доцільно визначити стягнення у вигляді 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

У березні 2015р. позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку(доходу) щомісяця, посилаючись на те, що має з відповідачем неповнолітню дочку, на утримання якої відповідач - батько дитини - коштів не надає. У судовому засіданні сторони були відсутні, надали заяви про розгляд справи без їх участі. Позивач також заявила про підтримку позову, відповідач - про його визнання. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Батьки дитини проживають окремо, дитина проживає разом з матір'ю. Угоди щодо її утримання сторони не досягли, про що свідчить факт звернення до суду з даним позовом. Згідно ст.ст.180-182 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного суду України (постанова №3 від 15.05.2006р. п.17), за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом і за рішенням суду можуть стягуватися аліменти, при визначенні розміру яких враховується: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів; наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд виходить з того, що вимагається стягнення на утримання одної дитини, що відповідач працездатного віку, фізично здоровий, згодний із визначеним позивачем розміром аліментів, тому доцільно визначити стягнення у вигляді 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

У березні 2015 р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/2 частини його доходів на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Позивач надала заяву про підтримку позову та розгляд справи в її відсутність. Відповідач надав суду заяву про згоду з позовом та про розгляд справи в його відсутність. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач є батьком дитини, яка мешкає з позивачем, та не надає матеріальної допомоги на її утримання, що відповідно до ст.180 СК України, є підставою для стягнення аліментів (а.с. 4, 5, 6, 7, 8). Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного, ст. ст. 180, 182, 184 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

У березні 2015 р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини його доходів на утримання неповнолітньої дитини: дочки [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивач надала заяву про підтримку позову та розгляд справи в її відсутність. Відповідач надав суду заяву про згоду з позовом та про розгляд справи в його відсутність. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач є батьком дитини, яка мешкає з позивачем, та не надає матеріальної допомоги на її утримання, що відповідно до ст.180 СК України, є підставою для стягнення аліментів (а.с. 4, 6, 8). Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного, ст. ст. 180, 182, 184 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

У березні 2015 р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/4 частини всіх його доходів на своє утримання, посилаючись на те, що з нею проживає їх спільна дитина дочка [PERSON], [INFO], а відповідач не надає їй матеріальної допомоги. Позивач надала до суду заяву про підтримку позову, згоду на заочний розгляд справи у її відсутність. Відповідач у судове засідання не зявився. Про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить довідка поштового відділення № 83 м. Кривого Рогу про закінчення терміну зберігання листа. Відповідно до абзаців 2, 4, 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які немають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Суд ухвалює заочне рішення, зі згоди позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних і доказів. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки, оскільки відповідач є батьком дитини, яка мешкає з позивачем матірю дитини, та не надає матеріальної допомоги наутримання дружини. Відповідно до ст. 84 СК України, дружина має право на утримання від чоловіка, до досягнення дитиною 3-х років, якщо дитина проживає з нею. На підставі викладеного, ст. ст. 75, 79, 80, 84 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

У березні 2015 р. позивачка звернувся до суду із позовом, яким просила в порядку ст. 71 Житлового кодексу УРСР визнати відповідача таким, що втратив право користування належною їй на праві власності кімнатою № 28 в гуртожитку по проспекту Миру, 14А в м.Миколаєві. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач користувався даною кімнатою на підставі договору оренди, однак з 2010 року в кімнаті не проживає, його особистих речей в кімнаті немає. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є паспортистом в гуртожитку. Відповідач проживав у кімнаті гуртожитку до жовтня 2010 року на підставі договору, а потім виїхав в Крим. Потім кімната була заселена іншою сімєю і на даний час кімната є власністю позивачки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в даному гуртожитку проживає більше 10 років, в кімнаті № 62. Щодо відповідача, то йому відомо про те, що він не проживає в гуртожитку з 2010 року. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд заслухавши пояснення позивача, та свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання про необхідність позов задовольнити. З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26 квітня 2013 року вбачається, що будівля гуртожитку літ. А-5 за адресою: м. Миколаїв, проспект Миру, 14А, належить [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності в розмірі частки 40/100 (а.с. 9). За інвентарними даними ММ БТІ, 40/100 частки даної будівлі займає 1,ІІ поверх та складається з приміщень 1-6, 8-12, 14-29, 99, 100 та приміщень загального користування (а.с. 7). [PERSON] користувався кімнатою № 28 в гуртожитку по пр.Миру, 14-А в м. Миколаєві на підставі договору оренди, укладеного 01 вересня 2009 року між ПП Іванюк [PERSON] та [PERSON], в даній кімнаті зареєстрований. Строк договору оренди, згідно договору, закінчується 01 вересня 2010 року (а.с. 22,23,30). Відповідно до акту про не проживання, складеного у присутності сусідів і посвідченого паспортистом гуртожитку, у зазначеній кімнаті [PERSON] не проживає з жовтня 2010 року (а.с. 25-26). Як встановлено судом, між сторонами склались правовідносини як власника житла та особи, що мала право проживання в даному житлі на підставі договору, без набуття права власності. Реєстрація відповідача в даній кімнаті порушує право власника та підлягає захисту у відповідності з вимогами\~ Цивільного кодексу України. Згідно частини другої статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з правового статусу позивачки як власника житлового приміщення, суд вважає що є підстави для застосування статті 405 ЦК України за аналогією закону та враховуючи наведене, визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved