Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

ТОВ «Харківгаз Збут» звернулося до суду з позовом шляхом пред`явлення позовної заяви до [PERSON] , яким просить стягнути з останньої заборгованість за послуги з газопостачання у розмірі 21228,66 гривень, 3 % річних у розмірі 1912,32 гривень, інфляційні втрати у розмірі 5774,10 гривень, а також судові витрати у розмірі 2102 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач є споживачем послуг з постачання послуг газу, які надає ТОВ «Харківгаз Збут». Відповідно до розділу ІІІ Правил постачання природного газу, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що складається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковим для всіх побутових споживачів України. Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам офіційно опубліковано ТОВ «Харківгаз Збут» в газеті «Слобідський край» від 31.12.2015 за №156, та розміщено на офіційному сайті товариства. Відповідач приєднався до умов Типового договору шляхом фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору ТОВ «Харківгаз Збут». Таким чином, між сторонами на підставі публічного договору склались фактичні договірні відносини щодо послуг з постачання природного газу. Так, за даними оператора ГРМ за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] відкрито на ім`я [PERSON] . Внаслідок систематичного порушення відповідачем обов`язку щодо повної та своєчасної оплати послуг з газопостачання, за відповідачем утворилась заборгованість за період з 31 січня 2016 року по 31 жовтень 2020 року у розмірі 21228,66 гривень, яка відповідачем у добровільному порядку не сплачена. У зв`язку з несвоєчасним здійснення відповідачем оплати за послуги з газопостачання, відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, позивачем ТОВ «Харківгаз Збут» нараховані 3 % річних у розмірі 1912,32 гривень та інфляційні втрати у розмірі 5774,10 гривень. Відповідач надала відзив на позов, в якому зазначила, що заперечує проти позову з наступних підстав. Позивач, звертаючись з позовом просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 28915 грн. 08 коп., яка складається з боргу у сумі 21228 грн. 66 коп., який утворився станом на 31.05.2017 року, та неустойки у розмірі 7686 грн. 42 коп. Тобто, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість та неустойку, які утворились більше трьох років тому, що виходить поза строк позовної давності, яка встановлена законодавством України. При цьому, 29.05.2017 року позивачем було відключено газопостачання відповідачу, що підтверджується Актом про відключення газопостачання приладів. Позивачу відомо про порушення свого права з часу несплати відповідачем платежу за природний газ, тобто, починаючи з 31.05.2017 (або враховуючи особливість бухгалтерського обліку - з першого числа наступного місяця, тобто з 01.06.2017), втім позивач звертається до суду з даним позовом лише 09.12.2020. Виходячи з викладеного, відповідач зазначає, що строк загальної позовної давності у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, у позивача сплинув 01.06.2020; строк спеціальної позовної давності, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про стягнення неустойки з боржника, у позивача сплинув 01.06.2018. У зв`язку з чим відповідач заявляє про застосування строків позовної давності до вимог позивача про стягнення заборгованості за послуги газопостачання, про що також надає заяву про застосування строку позовної давності. Окрім пропуску позивачем строку позовної давності, відповідач наводить ряд обставин, які вважає, що вказують на нікчемність позову, зокрема з наданих до позовної заяви матеріалів не можливо встановити обов`язки відповідача та дійсні обставини справи. Крім того, позивачем до позову надано вимогу про оплату заборгованості, яку відповідач не отримувала, та її отримання не підтверджено жодним доказом; посилання позивача на заяву-приєднання до договору, на підставі якої він надає послуги відповідачу, та яку він начебто надавав відповідачу, також не підтверджені доказами. Таким чином, позивач не довів належними, достовірними та достатніми доказами своє право вимогати кошти у відповідача. Разом з тим, вимога позивача щодо стягнення судових витрат є також необґрунтованою та неспівмірною. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 31 грудня 2020 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача Шевченко Д.В., який діє на підставі довіреності, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, а у разі неявки в судове засідання відповідача ухвалити рішення в заочному порядку. Відповідач у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що ТОВ «Харківгаз Збут» з 01 липня 2015 року здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на території Харківської області на підставі ліцензії на постачання природного газу, виданої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України згідно постанови №1588 від 21 травня 2015 року та з 11 травня 2017 року - згідно постанови №633 від 11 травня 2017 року. ТОВ «Харківгаз Збут» надає послуги з постачання природного газу за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що житловий будинок, розташований за адресою:[ADDRESS] , в Ѕ частці належить на праві власності відповідачу [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 01.08.2003 приватним нотаріусом Харківського районного нтаріального округу Харківської області, р.№1943, та зареєстрованого 13.01.2004 в КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації», що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» №2546694 від 13.01.2004. На ім`я відповідача [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] як споживача природного газу за вказаною адресою. Відповідачем в ході розгляду справи не оспорюється факт належності їй на праві власності спірного житлового будинку, відкриття на її ім`я особового рахунку, за яким позивачем надаються послуги з газопостачання. Об`єкт побутового споживача - це територіально відокремлена газифікована споруда (житловий будинок, квартира, майстерня тощо), що належить споживачеві на правах власності або користування). Побутовий споживач - це фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність. Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП № 2496 від 30 вересня 2015 року та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827 (далі Правила). Відповідно до п.2 розділу III Правил, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам було офіційно опубліковано ТОВ «Харківгаз Збут» в газеті «Слобідський край» № 156 від 31 грудня 2015 року та розміщений на офіційному сайті Товариства. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог цих Правил, що має підтверджуватися документально. У разі незгоди споживача укладати договір з постачальником із спеціальними обов`язками та за відсутності укладеного в установленому порядку договору постачання природного газу з іншим постачальником споживач не має права споживати природний газ із газорозподільної системи та має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт. При цьому АТ «Харківгаз» відповідно до Постанов НКРЕКП, зокрема, №789 від 13.03.2015, №2284 від 08.09.2015, №809 від 19.06.2017 в контексті обставин даної справи провадить господарську діяльність з розподілу природного газу на території Харківської області, тобто є Оператором ГРМ. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.Таким чином, згідно Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду Українивід 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18. Наведене свідчить, що відповідач зобов`язана була своєчасно і в повному обсязі оплачувати спожитий природний газ. Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ч. 1 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. За приписами статті 40 Закону України «Про ринок природного газу», розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494, затверджено Кодекс газорозподільних систем, яким визначено взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем. ТОВ «Харківгаз Збут» відповідно до ліцензії надає послуги з постачання природного газу на території Харківської області, зокрема у Харківському районі. Пунктом 2 глави 1 Розділу 6 Кодексу газорозподільним систем передбачено, що доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів до газорозподільної мережі для споживання (постачання) природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2498. Відповідно до п. 3 глави 3 Розділу 6 Кодексу газорозподільних систем, договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням ст. ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою типового розподілу природного газу. Згідно п. 7 гл. 3 Розділу 6 Кодексу газорозподільних систем фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу є вчинення споживачем будь - яких дій які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви - приєднання, сплата рахунку Оператора ГРМ та /або документально підтверджене споживання природного газу. Відповідно до наданої відповідачем копії Акту про відключення газопостачання приладів від 29.05.2017, за адресою: [ADDRESS] , в присутності власника (споживача) [PERSON] здійснено відключення газопостачальних приладів абонента шляхом перекриття крану на вході. З зазначеного приводу представником позивача заперечень не надходило. Внаслідок неповної та несвоєчасної оплати послуг з газопостачання, за відповідачем утворилась заборгованість по особовому рахунку № [NUMBER] . З довідки про заборгованість за природний газ перед ТОВ «Харківгаз Збут» за особовим рахунком № [NUMBER] за адресою [ADDRESS] , за період з 30.01.2016 по 31.10.2020, наданою старшим менеджером із збуту Мереф`янського відділу продажів ТОВ «Харківгаз Збут» [PERSON] , вбачається, що в період з 30.10.2016 по 31.05.2017 нараховувалася щомісячно плата за спожитий природний газ, але відповідачем оплата не здійснювалась, заборгованість за послуги газопостачання складає 21228,66 гривень Що стосується трьох процентів річних та інфляційних втрат на суму заборгованості нарахованих за прострочення договірних зобов`язань відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Тобто при вирішенні спірних правовідносин діє принцип презумпції винуватості боржника, який не надав суду об`єктивних і переконливих доказів про відсутність своєї вини у виникненні спірної заборгованості. З довідки про заборгованість за природний газ перед ТОВ «Харківгаз Збут» за особовим рахунком № [NUMBER] за адресою [ADDRESS] , за період з 30.01.2016 по 31.10.2020, наданою старшим менеджером із збуту Мереф`янського відділу продажів ТОВ «Харківгаз Збут» [PERSON] , вбачається, що відповідачу нараховано суми інфляційного збільшення суми боргу у розмірі 5774,20 гривень та суми трьох процентів річних від простроченої суми боргу у розмірі 1912,32 гривень. Під час розгляду справи відповідачем заявлено про застосування до позовних вимог строку позовної давності. Відповідно до ст.256ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст.257ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами 1, 5 ст.261ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Право на позов про стягнення коштів на підставістатті 625ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання і тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили свою достовірність і повноту зі плином часу (пункт 51 рішення від 21 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Звертаючись до суду з цим позовом, ТОВ «Харківгаз Збут» просило стягнути з відповідача заборгованість за спожитий природний газ, за період з 31 січня 2016 року по 31 жовтень 2020 року у розмірі 21228,66 гривень, а також 3 % річних у розмірі 1912,32 гривень та інфляційні втрати у розмірі 5774,10 гривень, які нараховано за період з 31 січня 2016 року по 31 жовтень 2020 року, у зв`язку з несвоєчасним здійсненням оплати за природний газ. Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява подана 09 грудня 2020 року, що підтверджується штампом суду про реєстрацію позовної заяви. За таких обставин, підлягає застосуванню положення про загальний трирічний строк позовної давності до позовних вимог стягнення з відповідача заборгованості за спожитий природний газ за період з 31.01.2016 по 31.05.2017 включно, а також 3% річних та інфляційні втрати, які нараховано за період з 31 січня 2016 року по листопад 2017 року включно, у зв`язку з несвоєчасним здійсненням оплати за природний газ. Правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги. Таким чином, вимоги позивача про стягнення заборгованості за спожитий відповідачами природний газ за період з 31.01.2016 по травень 2017 року включно, а також нарахування на суму заборгованості 3% річних та інфляційних втрат за період з 31.01.2016 по листопад 2017 року включно є обґрунтованими та доведеними. Проте наявні підстави для відмови у позові у зв`язку із пропуском позовної давності. Натомість стягненню підлягають 3% річних та інфляційні втрати в межах строку позовної давності з грудня 2017 року по час звернення до суду відповідно до наданого розрахунку заборгованості в наступній сумі: -3% річних 1859,98 грн та інфляційні втрати 5583,16 грн. Отже, стягненню з відповідач підлягає сума у загальному розмірі 7443,14 гривень. Разом з тим, суд зазначає, що посилання відповідача щодо застосування спеціальної позовної давності в один рік до вимог про стягнення з неї неустойки не розглядається, оскільки неустойкою (штрафом, пенею) відповідно до вимог ст. 549 ЦК України є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Зазначені вимоги позивачем не заявляються. Враховуючи те, що позов задоволено частково, суд, згідно до положень ст. 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача в сумі 541,05 гривень., виходячи з розрахунку: 7443,14 гривень (розмір задоволених позовних вимог) х 100% / 28915,08 гривень (розмір заявлених позовних вимог) = 25,74%; 2102 грн. (сума сплаченого судового збору) х 25,74% / 100% = 541,05 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial