Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить суд зняти арешт з квартири [ADDRESS], накладений постановою про накладення арешту на майно Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області № 5443103 від 07.08.2007 року на підставі постанови Ізюмського МРВ ГУМВС України в Харківській області, яка належить їй на праві приватної власності на підставі рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23 червня 2015 року (а.с. 3-5). Позивач [PERSON] у судове засідання не прибула, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просить суд позов задовольнити, судові витрати залишити за нею. Представники відповідача [PERSON] державної нотаріальної контори Харківської області, Ізюмського МВ ГУМВС України в Харківській області, представник третьої особи Реєстраційної служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області в судове засідання не прибули, заперечень на позов не надали. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України. Перевіривши і дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтями 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, і будь-яка заінтересована особа має право в порядку, визначеному законом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, визнання права. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частин 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник може чинити стосовно своєї речі усе, що не заборонено законом. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності до розяснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (Із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 5 від 30.06.1978р., №3 від 30.03.1984р., №13 від 25.12.1992р., №15 від 25.05.1998р.) вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Виходячи зі змісту наведеної норми Закону, право на звернення до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту належить особі, яка вважає себе власником спірного майна. Судом встановлено, що на підставі постанови заступника начальника СВ Ізюмського МРВ ГУМВС України в Харківській області від 3 серпня 2007 року за матеріалами кримінальної справи за обвинуваченням [PERSON] було накладено арешт на квартиру [ADDRESS], та на підставі вказаної постанови про накладення арешту на майно Ізюмською державною нотаріальною конторою Харківської області було накладено арешт та внесено в Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 07 серпня 2007 року за № 13829389 (а.с. 40-44). Суд вважає, що право власності особи, яка не є учасником кримінального провадження, має захищатися шляхом звільнення цього майна з-під арешту, тобто законодавство про захист права власті поширюється на ці відносини. Як установлено судом, рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23 червня 2015 року, в порядку поділу майна, що належить [PERSON] і [PERSON] на праві спільної сумісної власності, визнано за [PERSON] право приватної власності на трикімнатну квартиру загальною площею 54,8 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м., вартістю 75\~763 грн, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Правовстановлюючі реєстраційні документи на трикімнатну квартиру загальною площею 54,8 кв.м., житловою площею 40,2 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], на ім'я [PERSON] визнано втративши силу. Таким чином, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 23 червня 2015 року, зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 16 липня 2015 року. (а.с. 8-10, 11) Оскільки на цей час позивачка [PERSON] разом із дочкою [PERSON] проживають в трикімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS], позивач володіє та користується вказаною квартирою, всі правові документи на вказану квартиру знаходяться у позивачки, але вона не може належним чином розпорядитися вказаною квартирою із-за накладенням арешту на квартиру [ADDRESS], її вимоги, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. У задоволенні позовних вимог відповідачі і третя особа не заперечували. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати, які позивач сплатила за судовий збір, не компенсуються їй у зв'язку із вимогами про це позивача (а.с. 2).

Outcome: approved