Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

У вересні 2018 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області звернулася позивачка з вищевказаним позовом. Позов вмотивований тим, що [INFO] померла мати позивачів - [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] . На час смерті зі спадкодавцем проживали її чоловік - батько позивачів та самі позивачі. У встановлений шестимісячний строк із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини на позивачі, ні їх батько не звертались. Відповідно до ст.. 549 Української СРС, який діяв на час смерті матері позивачів, передбачено, що спадкодавець вважається таким, що прийняв спадщину якщо він вступив в управління або володіння спадковим майном. [INFO] помер і батько позивачів у справі. Після її смерті відкрилася спадщина на належну йому частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Свідоцтво на право власності на житловий будинок [PERSON] [PERSON] не отримували. У зв`язку з цим позивачі просять суд визнати за [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування за законом, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Ухвалою судді від 28.09.2018 року позовну заяву було залишено без розгляду. Позивачам встановлено строк для усунення вказаних недоліків позовної заяви. Ухвалою судді від 24.10.2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою суду від 07.12.2018 року було задоволено клопотання представника позивачі про витребування доказів та витребувано у Бориспільській районній державній нотаріальній конторі належним чином завірені копії спадкових справ щодо майна [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 14.01.2019 було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано у Київського обласного державного нотаріального архіву (08200, Київська область, м. Ірпінь, вул. Северинівська, 34) належним чином завірені копії спадкових справ щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 15.05.2019 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання представник позивачів не з`явився. До суду подав заяву про розгляду справи без його участі. Позов підтримав просив суд його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. До суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Проти задоволення позову не заперечував, просив суд його задовольнити. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши письмові матеріали справи дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 29.09.1964 року зареєстрували шлюб. Вказана обставин підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 29.09.1964 року (а.с.6). Відповідно до копії свідоцтва про смерть [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] (а.с.7). [PERSON] помер [INFO] . Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого виконкомом В.Олександрівської сільської ради Київської області (а.с.8). [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] 11.08.1984 року [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON] у зв`язку з укладенням шлюбу. Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про шлюб, яка міститься в матеріалах справи (а.с.16-17). [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] 20.09.2000 року [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON] у зв`язку з укладенням шлюбу. Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про шлюб, яка міститься в матеріалах справи (а.с.20-21). З державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-КВ №060974 вбачається, що [PERSON] на підставі розпорядження Бориспільської райдержадміністрації Ради народних депутатів від 02.10.2002 року №635 була передана у приватну власність земельна ділянка площею 3.09 га (а.с.14). З копії погосподарської книги №7 вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживали у будинку за адресою [ADDRESS] . Статтею 549 ЦК Української РСР, який діяв на час смерті матері позивачів, передбачено, що спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він вступив в управління або володіння спадковим майном або подав нотаріальній конторі заяву про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з моменту смерті спадкодавця. З інформаційних довідок зі спадкового реєстру №55514132 та 55514015від 19.03.2019 року вбачається, що спадкові справи після смерті [PERSON] та [PERSON] не заводилися. Встановлено, що спадкодавці не отримували свідоцтва на право власності на житловий будинок. Як вбачається з копії технічного паспорту будинок побудований в 1963 році. Питання набуття права власності на час будівництва будинку регулювалось Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Отже, за вказаними Указом та Постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт побудови ним цього будинку з додержанням вимог зазначених актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої заступником Міністра комунального господарства від 31 січня 1966 року і втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №55, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5. Відповідно до вказаних нормативних актів передбачалась державна реєстрація будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, у відповідності до законодавства, яке діяло на момент закінчення будівництва житлового будинку та регулювало відносини пов`язані із виникненням права власності на споруджений будинок у спадкодавців - [PERSON] та [PERSON] виникло право власності на вказаний житловий будинок. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У відповідності до ч.1 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Відповідно до ч. 3ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5. Відповідно до вказаних нормативних актів передбачалась державна реєстрація будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом наведених норм виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось, крім іншого, питання узаконення будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Записи у погосподарських книгах визнаються в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Таким чином, судом встановлено, що у відповідності до законодавства, яке діяло на момент закінчення будівництва житлового будинку та регулювало відносини пов`язані із виникненням права власності на споруджений житловий будинок у спадкодавців [PERSON] та [PERSON] виникло право власності на вказаний житловий будинок. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачі, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] , в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, набули право власності в порядку спадкування за законом з моменту відкриття спадщини. За змістом позовної заяви, судові витрати по сплаті судового збору позивач залишає за собою. На підставі викладеного та

Outcome: approved