Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому просив визнати недійсними доручення, складені [PERSON] на імя [PERSON] на представництво його інтересів, посвідченні 10.08.2011 року, 26.02.2013 року та 12.06.2013 року нотаріусом штату Колорадо США [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на час посвідчення спірних довіреностей [PERSON] не перебував на території США, відтак не міг їх підписати. Позивач вважає, що спірні довіреності надали можливість [PERSON] діяти в інтересах [PERSON], а в подальшому витребувати майно у добросовісного набувача позивача. У судовому засіданні позивача та його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідачі у судове засідання не зявились, причини неявки суду не відомі, відповідач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності. Представники відповідачів позовні вимоги не визнали, проти задоволення позову заперечували. Представник відповідача [PERSON] надала свої письмові заперечення проти позову та звернулась до суду із заявою про застосування строків позовної давності. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 10.08.2011 року, 26.02.2013 року та 12.06.2013 року нотаріусом штату Колорадо США [PERSON] в місті Денвер посвідченні доручення, складені [PERSON] на імя [PERSON] на представництво його інтересів на території України. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Чинним цивільним законодавством (ст.ст. 215-235 ЦК України) визначено, що особа, яка вважає, що її права порушено, має право звернутися до суду з позовом про визнання відповідної угоди недійсною. Позивач звернувся з позовом про визнання недійсними довіреностей. За своєю правовою природою довіреність є одностороннім правочином. Згідно вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно розяснень Верховного Суду України, викладених в п. 5 постанови Пленуму № 9 від 0611.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Аналіз наведених нормативних положень та судової практики дає суду підстави вважати, що однією із обовязкових підстав для задоволення судом позовних вимог у справах про визнання правочинів недійсними повинен мати місце факт порушення прав, свобод чи інтересів позивача. Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З матеріалів справи вбачається, що оспорюваними дорученнями [PERSON], перебуваючи на території США, уповноважив [PERSON] представляти його законні інтереси та захищати його права в усіх державних органах на території України. Позивач не зазначив, які саме права, свободи чи інтереси були порушені оформленням спірних довіреностей. Він не є стороною оспорюваних правочину. За таких обставин у позивача не виникло право вимоги щодо оспорювання довіреностей іншої особи. Частинами 1 та 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З матеріалів справи вбачається, що правовідносини між сторонами вже були предметом судового розгляду. Так, рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 18.09.2014 року у справі № 2120/14245/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння та усунення перешкод у користуванні майном позов задоволено частково, на користь [PERSON] витребувано спірне майно. Вказане рішення було залишено без змін ухвалами судів апеляційної та касаційної інстанцій. Розглядаючи справу за апеляційною скаргою [PERSON], апеляційний суд перевіряв його доводи щодо недійсності оспорюваних доручень та досліджував пояснення [PERSON], які були надіслані із США, на яких містився апостиль компетентного органу США. За наслідками апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо законності та чинності оспорюваних довіреностей. Отже, законність та чинність оспорюваних довіреностей досліджувались і були встановлені судом при розгляді справи між тим ж сторонами. За наведених обставини позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed