Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

У березні 2014 року до суду звернулася [PERSON] із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та розподіл спільного майна. У судове засідання позивач не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, представником позивача [PERSON] до суду було подано заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, на адресу суду направив заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги позивача визнав у повному обсязі, просив задовольнити. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, встановив наступне: Сторони по справі повторно одружились 23.11.11 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблений актовий запис № 1143; місцем реєстрації шлюбу є Центральний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини сторони припинили. Причиною розпаду сім'ї є відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя та обов'язки подружжя; втрата почуття любові та поваги; спільне господарство сторонами не ведеться, проживають окремо. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановлені обставини дають суду підстави вважати, що подальше спільне життя сторін і збереження їх шлюбу суперечить їх інтересам, тому шлюб необхідно розірвати. Вирішуючи питання про поділ майна подружжя, суд виходив з наступного: Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку, коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого, тобто діє презумпція спільного майна подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Ч.1 ст. 69 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивачем було запропоновано наступний варіант поділу спільного майна подружжя, а саме: Виділити [PERSON] та визнати за нею право власності на: - квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] загальною площею 66,3 кв.м., житловою площею 37,7 кв.м., у тому числі 1-а кімната - 16,3 кв.м., 2-а кімната - 9,9 кв.м., 3-я кімната - 11.5 кв.м., кухня - 9,8 кв.м., коридор - 11,9 кв.м., балкон - 1,0 кв.м., лоджія - 1,3 кв.м.; - комірне приміщення загальною площею 2,9 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS], а всього виділити майна на суму 114 921 грн. Виділити [PERSON] та визнати за ним право власності на: - будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS], що в цілому складається з житлового будинку літ. А загальною площею 31,0 кв.м., житловою площею 17,5 кв.м., сараю літ. Б, літньої кухні літ. В, огорожі № 1; - - земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер 5322480806:06:001:0051, яка розташована за адресою: [ADDRESS]; - земельну ділянку площею 0,19 га, кадастровий номер 5322480806:06:001:0052, яка розташована за адресою: [ADDRESS], а всього виділити майна на суму 82 397,81 грн. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ч. 2 ст. 174 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на засадах диспозитивності - не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки кожна зі сторін не заявила про стягнення грошової компенсації, суд при поділі майна це питання не вирішує.

Outcome: approved