Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

У березні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 18 жовтня 2007 року між [PERSON] та АКБ «ТАС-Комерцбанк» укладено кредитний договір. Вона є власником домоволодіння та земельної ділянки по [ADDRESS]. У якості забезпечення виконання кредитних зобов'язань 18 жовтня 2007 року між нею та банком укладено договір іпотеки. Боржник [PERSON] помер [INFO]. Банком не було вирішено питання щодо правонаступництва по кредитному договору та 28 листопада 2012 року укладено договір факторингу №15 з ТОВ «ФК Вектор Плюс». З реєстру речових прав їй стало відомо, що належне їй майно, зареєстровано на праві власності з 03 квітня 2015 року за ТОВ «ФК Вектор Плюс». Підставою виникнення права власності вказано договір іпотеки нерухомого майна від 18 жовтня 2007 року. Разом з тим, ТОВ «ФК Вектор Плюс» не враховано, що після смерті позичальника договір іпотеки втратив свою легітимність та є припиненим, оскільки зобов'язання по ньому стосувались лише конкретно [PERSON], а з його смертю припинилось. Вказала, що без отримання її згоди неможливо здійснити звернення стягнення на іпотечне майно. Крім того, дане відчуження відбулось без її згоди та в період дії мораторію. Тому перехід права власності відбулось з грубим порушенням чинного законодавства та порушує її право власності на майно. Просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок та земельну ділянку площею 0,2228га (кадастровий номер [NUMBER]), що знаходиться за адресою: [ADDRESS], з одночасним припиненням права власності на вищевказане майно ТОВ «ФК Вектор Плюс». У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив суд задоволити позов у повному обсязі. У судове засідання представник ТОВ «ФК Вектор Плюс» не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). При розгляді справи судом встановлено, що на підставі договорів купівлі-продажу [PERSON] на праві власності належали житловий будинок та земельна ділянка, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. 18 жовтня 2007 року АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №2615/1007/88-051. За даним договором боржник отримав кредитні кошти в розмірі 97 000 дол. США строком до 18 жовтня 2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами 11,9% річних. З пояснень представника позивача та позовної заяви встановлено, що у якості забезпечення виконання кредитних зобов'язань між банком та [PERSON] укладено іпотечний договір, за яким в іпотеку передано житловий будинок та земельна ділянка, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. [INFO] помер [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві. 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено договір факторингу №15 про відступлення прав в тому числі по кредитному договору №2615/1007/88-051 від 18 жовтня 2007 року та договір про відступлення прав за іпотечним договором. За ст. 125 ЗК України Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випиває із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З поданої суду копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №87410894 від 18 травня 2017 року вбачається, що право власності на земельну ділянку площею 0,2228га та домоволодіння, які розташовані за адресою: [ADDRESS] - зареєстровано за ТОВ «ФК «Вектор Плюс». Право власності зареєстровано на підставі рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень, індексний номер 20814393 від 21 квітня 2015 року [PERSON] департамент державної реєстрації Міністерства Юстиції України. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що право власності відповідача по справі зареєстровано у відповідному державному реєстрі, рішення про перереєстрацію права власності позивачем не оспорюється, тому власником майна є ТОВ «ФК «Вектор Плюс». На час розгляду справи суду не подано доказів щодо незаконності здійснення перереєстрації права власності правочину. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. У судовому засіданні судом відповідно до ст. 10 ЦПК України судом роз'яснювались прав та обов'язки сторін, в тому числі на необхідність доведення суду своїх вимог та заперечень, можливість заявлення клопотань про витребування доказів у разі складнощів в їх отриманні. Звертаючись до суду позивач просила суд визнати право власності на житловий будинок та земельну ділянку з одночасним припиненням права власності відповідача на майно, яке виступило предметом іпотеки за договором. Разом з тим, не врахувала, що такий спосіб захисту права як визнання і припинення права власності в даному випадку є неналежним, оскільки позивачем не оспорюється перехід права власності до відповідача. Належних та допустимих доказів цим обставинам, в тому числі нікчемності укладеного правочину, суду не надала, не заявила клопотань про витребування даних доказів в судовому засіданні. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed