Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

У вересні 2016 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якій позивач вказав, що із 01.08.2009 р. сторони перебувають у шлюбі, внаслідок якого мають неповнолітніх дітей, [INFO], [INFO] та [INFO] Посилаючись на ст. ст. 104-105, 110 Сімейного кодексу України, позивач просить суд розірвати шлюб, оскільки причиною розпаду сімї стало несумісність характерів, різні погляди на життя, внаслідок чого виникали постійні сварки та непорозуміння, неодноразово намагались примиритись, змінити ставлення один до одного, але це позитивних наслідків не дало та ситуацію не змінило. Сімейні стосунки сторони припинили з 01 серпня поточного року, проживають в одному будинку, але в різних кімнатах, спільного господарства та сімейного бюджету не ведуть. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи сторони у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслав. Як вбачається з письмових заяв: позивач [PERSON] власні вимоги підтримує повністю, примиритися не бажає, просить суд розглянути справу в його відсутності; відповідач [PERSON] визнала позов повністю, примиритися не бажає, просить суд розглянути справу за її відсутності. Наслідки такої процесуальної дії, передбачені ст. ст. 130, 174 ЦПК України, тобто ухвалення рішення про задоволення позову, їй розяснені. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. Відповідно до положень ЦПК України: ч. 4 ст. 130 при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 зазначеного Кодексу; ч. 4 ст. 174 у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У судовому засіданні безспірно зясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з 01 серпня 2016 р., спільне господарство не ведеться. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 01.08.2009 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, внаслідок якого 12.10.2009 р., 15.12.2012 р. та 09.01.2015 р. народилися діти. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги наявність трьох неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-112, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved