Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), в якому просила ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який було зареєстровано у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №165 від 16.03.2002 року. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказала на те, що у 2002 році між нею та відповідачем укладено шлюб. Від шлюбу мають повнолітню дитину 2002 року народження [PERSON] . Протягом останніх двох років фактично припинені шлюбні відносини, кожен має протилежні погляди на шлюб та сім`ю на підставі чого виникають сварки, свідком яких стає дитина, що негативно впливає на її психічний стан. На даний час сторони сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. У судове засідання сторони у справі не з`явилися з невідомих суду причин, хоча про дату та час слухання справи були повідомлені. [PERSON] до канцелярії Центрального районного суду м. Миколаєва подала заяву у якій просила розглядати справу за її відсутності, одночасно з цим повідомила, що позовні вимоги підтримує. Від відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій він просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає. Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу без участі сторін, які не з`явилися. Вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. Між сторонами 16.03.2002 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївської міського управління юстиції зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 165. Підтвердженням зазначеного є оригінал свідоцтва про шлюб, яке наявне у матеріалах справи. Від цього шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , 2002 року народження. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог щодо розірвання шлюбу суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 51 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейним союзом жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 Сімейного кодексу України). Одним із способів припинення шлюбу є його розірвання (частина друга статті 104 Сімейного кодексу України). Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина третя статті 110 Сімейного кодексу України). За змістом статті 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Вирішуючи питання про можливість розірвання шлюбу, суд відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України має з`ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Рішення про розірвання шлюбу поставляється судом, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга статті 112 Сімейного кодексу України). Із наявних у матеріалах справи доказів та позовної заяви слідує, що сторони подружніх відносин не підтримують, протягом останніх двох років шлюбні відносини між ними припинені, сторони примиритися не бажають та наполягають на розірванні шлюбу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved