Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

У березні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу - 3000 доларів США, відсотки за користування позикою в сумі 1350 (одна тисяча триста п`ятдесят) доларів США, 3 % річних від простроченої суми - 270 доларів США, а всього - 4620 доларів США. Позовна заява мотивована тим,що 29.03.2018 року, між позивачем та відповідачем було укладено договір позики за яким [PERSON] отримав у борг 3000 доларів США, який зобов`язався повернути до 29.06.2018 року, зі сплатою 15 відсотків від суми боргу, з поверненням суми боргу через три місяці, тобто до 29.06.2018 року, про що була складена відповідна розписка, яка була підписана відповідачем по справі, однак своїх зобов`язань він не виконав, чим порушив норми ЦК України, на звернення з вимогою повернути борг відповідач не реагує, що стало підставою звернення до суду. На судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності в якій також просила суд позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. На судове засідання відповідач двічі не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином у встановленому порядку, про причини неявки суд не повідомив. Оскільки позивач не заперечував проти проведення розгляду справи за відсутності належним чином повідомленого відповідача у заочному порядку, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи викладені в позовній заяві суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 29.03.2018 року, між позивачем та відповідачем було укладено договір позики за яким [PERSON] отримав у борг 3000 доларів США, який зобов`язався повернути до 29.06.2018 року, зі сплатою 15 відсотків щомісячного платежу, з поверненням суми боргу через три місяці, тобто до 29.06.2018 року, про що була складена відповідна розписка, яка була підписана відповідачем по справі, однак своїх зобов`язань за розпискою відповідач не виконав. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Верховний Суд України у своїй постанові по справі № 6-63цс13 від 18.09.2013 року зазначив, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Надана позивачем, як доказ укладеного договору, письмова розписка свідчить про те, що в даному випадку договір позики укладений у письмовій формі. Даний договір відповідає вимогам, установленим для правочинів, які укладаються в письмовій формі, і приймається судом, як доказ який вказує на факт наявності боргу відповідача перед позивачем. Тобто, судом встановлено, що між сторонами виникли договірні зобов`язання, які випливають із договору позики, а отже у позивача настало право вимоги у відповідача повернення грошових коштів, а у відповідача виник кореспондуючий обов`язок повернути суму боргу. Таким чином, враховуючи, що на час звернення позивача до суду відповідач не повернув надані йому кошти, а розрахунок заборгованості наданий суду відповідає умовам та правилам надання послуг і нормам ЦК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Також на підставі статті 137 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати понесені ним у зв`язку з наданням правничої допомоги в розмірі 2000 грн, відповідно до договору та додаткової угоди про надання правничої допомоги від 05.03.2021 року. Також на підставі пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved