Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON], треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], Відділ державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що у Відділі державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції здійснюється виконавче провадження № 36434830 на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] від 31 січня 2013 року № 263 за заявою [PERSON] до [PERSON]. Вказаний виконавчий напис був виданий на підставі договору позики від 06 липня 2011 року, за яким [PERSON] ніби-то передала у борг [PERSON] 79 723 (сімдесят дев'ять тисяч сімсот двадцять три) гривні 00 коп. Як зазначає [PERSON], вказаний договір позики був укладений під впливом помилки. [PERSON] на праві спільної часткової власності є власником земельної ділянки площею 0,13 га по [ADDRESS] Києво-Святошинського району Київської області, а саме ? земельної ділянки належить [PERSON], а ? земельної ділянки належить [PERSON], який є сином позивача [PERSON], який є інвалідом ІІ групи дитинства, визнаний судом недієздатним та знаходиться під опікою батька [PERSON] На вказаній земельній ділянці розташований житловий будинок і господарські споруди, що належать на праві приватної власності [PERSON]. У червні 2011 року агент з нерухомості [PERSON] звернулася до [PERSON] разом з [PERSON], що проживає у с. Горенка Києво-Святошинського району Київської області, та який хотів купити усю садибу, що розташована по [ADDRESS] Києво-Святошинського району Київської області. Разом з [PERSON] була його цивільна дружина [PERSON] [PERSON] не заперечував проти продажу садиби, оскільки разом із сином планував переїхати на постійне місце проживання до с. Морівськ Козелецького району Чернігівської області, але для продажу вказаного будинку необхідне було рішення опікунської ради та відповідні документи, оформлення яких потребувало значного часу. Покупець [PERSON] та агент з нерухомості [PERSON] запропонували укласти два договори: попередній договір про зобов'язання передати нерухомість по [ADDRESS] Києво-Святошинського району Київської області за ціною 160 000 (сто шістдесят тисяч) доларів США не пізніше 20 грудня 2011 року, та договір оренди житлового приміщення по [ADDRESS] Києво-Святошинського району Київської області строком на 6 (шість) місяців. Останній договір був необхідний для того, щоб виплатити [PERSON] аванс за продаж вказаної садиби. Другою стороною в обох договорах був не покупець [PERSON], а [PERSON], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], паспорт серії [NUMBER], виданий 17.04.1996 року, телефон [NUMBER]. Обидва договори були підписані 16 червня 2011 року, окрім сторін їх підписала також [PERSON] Так, за попереднім договором [PERSON] була передана сума завдатку, хоча позивач зазначає, що це був аванс, у сумі 1 500 (одна тисяча п'ятсот) доларів США, що за курсом НБУ становило близько 12 000 (дванадцять тисяч) гривень. За укладеним договором оренди передбачалася передача [PERSON] 19 000 (дев'ятнадцять тисяч) гривень, з розрахунку 6 000 (шість тисяч) гривень на місяць. Проте, оскільки строк оренди передбачався у 6 місяців, то [PERSON] мав отримати 36 000 (тридцять шість) тисяч гривень. Після укладання вказаних договорів, покупець та агент з нерухомості переконали [PERSON] у необхідності нотаріального оформлення переданих йому коштів у якості авансу за нерухомість для уникнення продажу садиби іншому покупцеві. 06 липня 2011 року покупець та агент з нерухомості привезли [PERSON] до нотаріуса та обманом змусили підписати договір позики на суму 79 723 (сімдесят дев'ять тисяч сімсот двадцять три) гривні 00 копійок, при чому [PERSON] був переконаний, що підписує договір про виплату авансу за попереднім договором і договором оренди. За вказаним договором позики позикодавцем виступила [PERSON], цивільна дружина покупця [PERSON] За вказаним договором позики [PERSON] коштів не отримував. У зв'язку із затримкою в оформленні документів, до 20.11.2011 року [PERSON] не встиг здійснити продаж садиби покупцям, які жодних претензій не висували. Через рік покупець та агент з нерухомості переконали [PERSON] в необхідності укласти ще один договір позики на суму 159 000 (сто п'ятдесят дев'ять тисяч) гривень 00 коп., що в еквіваленті становило 20 000 доларів США. Зазначений договір був підписаний та нотаріально посвідчений 21 серпня 2012 року, і позикодавцем за ним знову виступила [PERSON], і знову ніяких коштів [PERSON] не отримував. [PERSON] вважає, що вказані договори він підписав, перебуваючи у поганому фізичному стані, зумовленому віком (на момент укладання договорів йому було 79 років), гострого інфаркту міокарду серця, внаслідок чого він не розумів своїх дій та був впевнений, що нотаріально оформляє договір про сплату авансу. Наслідки укладання вказаних договорів нотаріусом роз'яснені не були, а той факт, що вказані договори підписує агент із продажу нерухомості, викликав довіру у [PERSON] Тож, позивач [PERSON] вважає, що передбачений у виконавчому написі нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] від 31.01.2013 року № 263 борг у сумі 79 723 (сімдесят дев'ять тисяч сімсот двадцять три) гривні за договором позики від 06 липня 2011 року є спірним і вимагає судового розгляду і підтвердження відповідним рішенням суду. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] від 31.01.2013 року № 263 про стягнення з нього на користь [PERSON] боргу в сумі 79 723 (сімдесят дев'ять тисяч сімсот двадцять три) гривні 00 копійок таким, що не підлягає виконанню. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник підтримали позов у повному обсязі та просили його задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнав та заперечував проти його задоволення. Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16 червня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір, за яким продавець згоден продати, а покупець згоден купити об'єкт нерухомості по [ADDRESS] Києво-Святошинського району Київської області за 160 000 (сто шістдесят тисяч) доларів США не пізніше 20 грудня 2011 року, і в момент підписання цього договору покупець [PERSON] зобов'язувався передати [PERSON], у якості задатку 1 500 (одну тисячу п'ятсот) доларів США. Також 16 червня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди житлового приміщення, за яким [PERSON] надає [PERSON], квартиру по [ADDRESS] Києво-Святошинського району Київської області строком на 6 місяців протягом трьох діб з моменту підписання вказаного договору. Відповідно до договору, оплата за оренду квартири становить 19 000 (дев'ятнадцять тисяч) гривень, що у помісячному розрахунку становить 6 000 (шість тисяч) гривень на місяць, і вказана орендна плата зараховується до загальної вартості квартири, при цьому остаточний розрахунок проводиться під час підписання договору купівлі-продажу за вирахуванням сплачених раніше сум. 06 липня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] отримав від [PERSON] у власність гроші в сумі 79 723 (сімдесят дев'ять тисяч сімсот двадцять три) гривні, що в доларовому еквіваленті становить 10 000 (десять тисяч) доларів США за курсом Національного банку України, і передача вказаних коштів відбулася до підписання договору. Вказаний договір позики є безпроцентним, і остаточний розрахунок щодо повернення суми має бути здійснено не пізніше 06 листопада 2011 року, і у разі неповернення всієї суми до вказаного терміну позикодавець справі пред'явити даний договір до стягнення, в тому числі через органи нотаріату за вчиненням виконавчого напису. Пунктом 5 вказаного договору позики стверджується, що при підписанні договору позикодавець і позичальник усвідомлювали значення своїх дій і могли керувати ними, розуміють природу цього правочину, свої права і обов'язки за договором, при укладанні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фатів, які б мали істотне значення, та були свідомо приховані ними, договір укладено у відповідності з їх справжньою волею без застосування тиску. Відповідно до вимог ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В позовній заяві та в судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник наголошували, що за вказаним договором позики [PERSON] коштів не отримував, договір ним підписані під впливом помилки, оскільки під час підписання він був переконаний, що нотаріально оформляє передачу коштів як авансу за продаж нерухомості по [ADDRESS] Києво-Святошинського району Київської області. В той же час, в договорі позики від 06 липня 2011 року зазначено, що цивільні права і обов'язки виникають з моменту нотаріального посвідчення, що не суперечить вимогам ч. 4 ст. 639 Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В матеріалах справи відсутні відомості, які б документально підтверджували отримання [PERSON] від [PERSON] зазначених у договорі позики коштів, але безпосередньо в договорі позики від 06 липня 2011 року зазначено, що передачу коштів було здійснено до підписання цього договору. Відповідно до вимог ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Відповідно до ст. 88 вказаного Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Під час укладання договору позики від 06 липня 2011 року була зафіксована умова, відповідно до якої у разі неповернення коштів у визначений договором строк позикодавець вправі пред'явити договір до стягнення, зокрема, звернутися до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. Як вбачається з матеріалів справи, 31 січня 2013 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] за вчиненням виконавчого напису на стягнення з [PERSON] несплаченої в строк суми боргу за договором позики від 06 липня 2011 року, і на підставі цього виконавчого напису 05 лютого 2013 року старшим державним виконавцем Паращак В.М. відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження ВП № 36434830 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 79 723 (сімдесят дев'ять тисяч сімсот двадцять три) гривні 00 копійок. Оскільки [PERSON] звернулася за вчиненням виконавчого напису нотаріуса із договором позики, в умовах якого вказано, що при поверненні позичальником суми боргу позикодавцем видається розписка, і жодної розписки при цьому нотаріусу надано не було, така заборгованість вважається безспірною. Оскільки нотаріус вчиняє виконавчий напис на безспірних документах, що встановлюють заборгованість, то вчинення виконавчого напису на договорі позики, сума боргу за яким не повернута у встановлений строк, не суперечить чинному законодавству України. Водночас, доводи позивача щодо укладання договору позики під впливом обману не мають об'єктивного підтвердження, оскільки в матеріалах справи відсутні докази та рішення суду, які б вказували на те, що під час укладання договору позики [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Разом з тим, посилання [PERSON] на неможливість оскаржити договір позики з огляду на його фізичний стан та необхідність поїздок до м. Красний Луч Луганської області, суд вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки це не є перешкодою для звернення до суду за захистом своїх прав. Враховучи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON], Відділ державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції, про визнання виконавчих написів нотаріуса такими, що не підлягають виконанню.

Outcome: dismissed