Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

У березні 2015 року позивач, [PERSON] звернувся до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, визначених рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17.11.2010 року на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] та просив суд зменшити розмір стягуваних з нього аліментів з 1 000 грн. до 400 грн. щомісячно. В обґрунтування позову зазначає, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17.11.2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO] у розмірі 1 000 гривень до досягнення дитиною повноліття. Позивач також посилається на ту обставину, що на момент винесення рішення судом про стягнення з нього аліментів він ніде не працював та в судовому засіданні не погоджувався сплачувати аліменти в такому розмірі. На сьогодні він не отримує доходів та заробітку, оскільки не має можливості влаштуватися на роботу за своєю спеціальністю. Вказує, що жодного нерухомого майна у власності не має, проживає у сільській місцевості разом з батьками, мати допомагає йому сплачувати аліменти, а батько з 03.08.2014 року перебуває в зоні АТО, у зв'язку з чим сім'я знаходиться у важкому матеріальному стані, а позивач не може самостійно забезпечувати потреби дитини. Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду з відповідним позовом та просив його задовольнити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, вказавши, що на сьогоднішній день є працездатною особою, проте не працює, допомагає своїй матері та на утриманні нікого не має, його сімейний стан за цей час теж не змінився. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, вказавши, що попри рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17.11.2010 року про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина, він має заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 01.01.2015 року становить 43 383, 33 грн. Крім того, позивач, як на підставу для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів посилається на ті обставини, які існували на момент винесення рішення суду від 17.11.2010 року й не надає при цьому жодних належних доказів на підтвердження зміни свого матеріального чи сімейного стану. [PERSON] є фізично здоровою та працездатною особою і як батько повинен утримувати дитину до досягнення нею повноліття, дбати про її належний фізичний, інтелектуальний, моральний, культурний, духовний та соціальний розвиток, проте такі обов'язки ним не виконуються. З огляду на це просила суд відмовити в задоволенні позову. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.ст. 181, 183, 184 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються у частці від доходу матері, батька або при нерегулярному, мінливому доході, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, - у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син, [PERSON], [INFO] (а.с.11). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17.11.2010 року з відповідача [PERSON] [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO] у розмірі 1 000 гривень щомісячно, починаючи з 30.09.2010 року й до досягнення дитиною повноліття (а.с.3). Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Аналіз статті вказує на те, що зобов'язання по утриманню дитини мають тривалий характер. Згодом може виникнути необхідність у зміні розміру коштів, які надаються на утримання. В нормі закріплений вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за рішенням суду. Так, якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї. Під зміною сімейного стану розуміється з'явлення у сім'ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов'язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Отже, в нормі закону закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за рішенням суду: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я, інші випадки, прямо передбачені СК України. Позивач, як на підставу своїх позовних вимог, посилається на погіршення свого матеріального стану, у зв'язку з неможливістю влаштуватися на роботу й проживання разом з батьками. Однак, з матеріалів справи вбачається, що матеріальний та сімейний стан позивача з моменту винесення рішення Дарницьким районним судом м. Києва від 17.11.2010 року не змінилися, тобто [PERSON] не працював та на сьогоднішній день не працює, на утриманні жодних осіб не має, є фізично здоровим чоловіком. Ст. 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з цим, на час розгляду справи, позивач не надав належних доказів, визначених у ч.1 ст. 192 СК України зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я відповідача або позивача, які б давали підстави для зменшення розміру аліментів Аналізуючи матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed