Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що 20 червня 1990 року відділом місцевого ЗАГСу міста Шахтинськ, Карагандинської області, зареєстровано шлюб між нею та [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис №252. Перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, 18 грудня 1991 року відповідач, який проживає в [INFO] та [PERSON], який проживає в [INFO] укладають договір дарування. Так, згідно умов договору дарування, гр. [PERSON] подарував відповідачу жилий будинок, що знаходиться за адресою: смт. Борова, вул. Поповича, 43, Фастівського району, Київської області, розташованого на земельній ділянці розміром 1425 кв. м. На вказаній земельній ділянці розташований жилий будинок, деревяний, критий шифером, жилою площею 44, 4 кв. м., прибудова, погреб, сарай, туалет, огорожа, криниця. На підставі заяви відповідача від 18 червня 1996 року йому був наданий дозвіл на добудову до будинку, після чого, житловий будинок, що знаходиться за вищевказаною адресою ними спільно був добудований. Відповідно до технічного паспорту, виготовленого 13 червня 1997 року, вбачається, що власником жилого будинку є відповідач. За час перебування у шлюбі з відповідачем будинок істотно збільшився у своїй цінності внаслідок трудових та грошових затрат подружжя, шляхом добудов та ремонтів. Починаючи з грудня 2015 року відповідач почав себе дивно вести, а саме часто покидати місце проживання, не пояснюючи причин своєї відсутності, влаштовував конфлікти, сварки, в ході яких почав заявляти, що все майно належить йому, і тільки йому, при цьому зазначаючи, що позивачу нічого не належить. Таким чином, позивач просить суд визнати за нею право спільної сумісної власності на житловий будинок, а саме в рівних частинах по ? частки за кожним. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити його в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно статті 70 СК України у разі поділу майна частки дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до ч. 1 статті 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано.\~ Судом встановлено, що 20 червня 1990 року відділом місцевого ЗАГСу міста Шахтинськ, Карагандинської області, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис №252 (а.с. 6). Перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, 18 грудня 1991 року відповідач, який проживає в [INFO] та [PERSON], який проживає в [INFO] укладають договір дарування (а.с. 7-10). Так, згідно умов договору дарування, гр. [PERSON] подарував відповідачу жилий будинок, що знаходиться за адресою: смт. Борова, вул. Поповича, 43, Фастівського району, Київської області, розташованого на земельній ділянці розміром 1425 кв. м. На вказаній земельній ділянці розташований жилий будинок, деревяний, критий шифером, жилою площею 44, 4 кв. м., прибудова, погреб, сарай, туалет, огорожа, криниця. На підставі заяви відповідача від 18 червня 1996 року йому був наданий дозвіл на добудову до будинку, після чого, житловий будинок, що знаходиться за вищевказаною адресою ними спільно був добудований (а.с. 11). Відповідно до технічного паспорту, виготовленого 13 червня 1997 року, вбачається, що власником жилого будинку є відповідач (а.с. 12-21). За час перебування у шлюбі з відповідачем будинок істотно збільшився у своїй цінності внаслідок трудових та грошових затрат подружжя, шляхом добудов та ремонтів. Починаючи з грудня 2015 року відповідач почав себе дивно вести, а саме часто покидати місце проживання, не пояснюючи причин своєї відсутності, влаштовував конфлікти, сварки, в ході яких почав заявляти, що все майно належить йому, і тільки йому, при цьому зазначаючи, що позивачу нічого не належить. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 635, 88 грн. Враховуючи те, що житловий будинок №43 по вулиці Поповича в смт. Борова, Фастівського районі, Київської області був спільно добудований в період шлюбу при поділі майна позивачу необхідно виділити у власність 1/2 вказаної частини будинку, а іншу частину будинку залишити у власності відповідача. На підставі викладеного, оцінюючи докази в їх сукупності, а також повне визнання позовних вимог,

Outcome: approved