Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь проценти за договором банківського вкладу №2630/02/143574 від 27.11.2013 року (далі - Договором) за період з 18 квітня по 08 вересня 2014 року з урахуванням 3% річних в сумі 3917,46 грн., посилаючись на те, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 18.04.2014 року було задоволено його позовні вимоги до Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» (далі - ПАТ «Міський комерційний банк») та вирішено стягнути з останнього на його користь суму банківського вкладу за депозитним Договором в розмірі 154219,90 грн. Проте в день постановлення рішення суду воно виконано не було, і відповідач, таким чином, за твердженням позивача, продовжив користуватися його грошима на умовах, що передбачені Договором, якими, зокрема, встановлена відсоткова ставка в розмірі 9,15% річних. При цьому, за наведений період сума боргу 154219,90 грн. періодично зменшувалася, оскільки відповідач проводив виплати на користь позивача. Так, 18 і 19 червня 2014 року - по 30000,00 грн., 27 червня, 03 та 09 липня 2014 року - по 10000,00 грн., 28 липня 2014 року - 8000,00 грн., 04 вересня 2014 року 2000,00 грн. та 08 вересня 2014 року - 53859,95 грн. Відтак, і розрахунок відсотків за користування його грошима за Договором позивач надає з урахуванням цих виплат, просить їх стягнути з відповідача на свою користь в сумі 244,23 Євро в перерахунку на гривню за офіційним курсом НБУ 3803,36 грн. на день поданого суду розрахунку та 3% річних саме на цю суму в розмірі 114,10 грн., вирішити питання про судові витрати (а.с.2-3, 8-9) Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до ст.74 ЦПК України (а.с.15-16, 20-22, 27-29, 37-38) Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі та зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.32) 13.02.2015 винесена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При цьому, відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.2 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Зокрема, ч.3 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 18 квітня 2014 року було частково задоволені позовні вимоги [PERSON] та стягнуто на його користь з ПАТ «Міський комерційний банк» заборгованість по договору строкового вкладу №2630/02/143574 від 27.11.2013 року в розмірі 154219,90 грн. (а.с.33-36) Зазначеним рішенням також було встановлено, що процентна ставка за Договором складає 9,15% річних (а.с.34) Згідно наданих позивачем платіжних доручень ПАТ «Міський комерційний банк» виконав на його користь наступні виплати в строки: 18 і 19 червня 2014 року - по 30000,00 грн., 27 червня, 03 та 09 липня 2014 року - по 10000,00 грн., 28 липня 2014 року - 8000,00 грн., 04 вересня 2014 року 2000,00 грн. та 08 вересня 2014 року - 53859,95 грн. (а.с.11-12) В свою чергу, відповідач, як зазначалося судом вище в судове засідання не з`явився, своїм правом будь-яким чином спростувати доводи позивача не скористався, даних про належне виконання своїх зобов`язань в строк раніше ніж той, що наводить позивач суду не надав, відтак суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача виходячи з наданого ним розрахунку. Згідно ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. У ч.3 ст.1058 ЦК України вказано, що до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесено вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку. Договір відповідно до ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. У ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» зазначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно з ч.1 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до змісту ст. ст. 526, 1058 ЦК України зобов`язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд. Дата постановлення рішення судом про стягнення суми банківського вкладу і набуття ним чинності не є тим моментом, коли вищезазначені зобов`язання вважаються виконаними, а в такому разі до банку слід застосовувати відповідальність за порушення грошового зобов`язання, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-140цс13 від 25 грудня 2013 року, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів, як і наступна. Відповідно до постанови судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 травня 2013 року у справі №6-39цс13 передбачені договорами проценти по банківським вкладам підлягають стягненню за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладнику, а також 3% річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання на підставі ч.2 ст.625 ЦК України. За таких обставин, оцінюючи наданий позивачем розрахунок процентів за користування його грошима відповідачем з 18.04.2014 року до зазначеної позивачем дати повернення їх 08.09.2014 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 244,23 Євро, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 18.04.2014 року (як на тому наполягає позивач) складає 3803,36 грн. та 114,10 грн. - 3% річних від простроченої суми (а.с.9) Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved