Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

у березні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму. Ухвалою від 05 квітня 2021 року провадження по справі відкрито. [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просила стягти з відповідача аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання, оскільки отримує мінімальну заробітну плату і самостійно не може забезпечити оплату навчання та проживання їх спільної дитини. Погодилась на зменшення частки стягнення з відповідача в розмірі 1 / 6 частини всіх видів його заробітку. [PERSON] в судовому засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі та відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що з нього стягуються аліменти за рішенням суду на утримання сина [PERSON] , 2013 року народження, в розмірі 1 / 4 частини від заробітку. На даний час змінився його матеріальний стан, він ніде не працює та не отримує доходів та заробітку, тому позов визнав частково, згоден сплачувати аліменти, однак в розмірі 1/6 частини. [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, пояснив, що йому необхідна матеріальна підтримка. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , його матір`ю є [PERSON] , батьком - [PERSON] . З довідки Української медичної стоматологічної академії від 02.03.2021 вбачається, що [PERSON] є студентом першого курсу фахового медико - фармацевтичного коледжу УМСА, закінчує навчання 01.07.2022. Відповідно договору про надання платної освітньої послуги № 13/2020-р від 07.09.2020 загальна вартість платної освітньої послуги за цим Договором на весь строк навчання [PERSON] становить 28954,00 грн. Судом також встановлено, що відповідач інших утриманців не має. Згідно рішення Гадяцького районного суду від 20 грудня 2016 року [PERSON] на даний час сплачує аліменти в розмірі 1 / 4 частини всіх видів заробітку на неповнолітнього сина [PERSON] . Суд встановив, що між сторонами існують сімейні правовідносини. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За приписами ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Виходячи з цього, суд вважає необхідним акцентувати на тому, що обов`язок утримувати свою неповнолітнього сина, який продовжує навчатися після досягнення повноліття, незалежно від форми навчання покладається на обох батьків. В разі ухилення батьком від сплати аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчатися після досягнення повноліття, обов`язок піклуватися та матеріально забезпечувати дитину, яка навчається, фактично буде перекладено винятково на матір, що є порушенням норм закону. Дана правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 208/3075/16. Пунктом 20, 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Сукупність усіх цих факторів утворюють предмет даного позову, який підлягає частковому задоволенню у розмірі 1 / 6 частини всіх видів заробітку відповідача, що погоджено позивачем у судовому засіданні. При цьому суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину в разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернулись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. У відповідності до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аналізуючи надані сторонами докази, враховуючи потреби повнолітнього сина, що навчається, суд вважає, що з відповідача слід стягти аліменти в розмірі 1 / 6 частини всіх видів заробітку відповідача до досягнення сином - 23 років, яке настане 09 березня 2026 року, але не довше ніж до закінчення учбового закладу, залежно від того, яка з цих обставин настане першою, починаючи з 12 березня 2021 року. Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів у відповідному розмірі, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає необхідним зазначити наступне. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У частині 2 ст. 182 СК зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Проте ці норми закону на які посилається позивач у позові регулюють стягнення аліментів на неповнолітню дитину. На повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання норми про стягнення аліментів не менших, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не поширюються, оскільки згідно ч.1 ст. 6 СК України правовий статус дитини особа має лише до досягненню нею повноліття. Вказана правова норма закріплена і в статті 1 Конвенції про права дитини. За умов, що в даному випадку стягнення аліментів проводиться на повнолітнього сина, який продовжує навчання, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в цій частині. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 908 грн. від сплати якого позивач була звільнена відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial