Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

У вересні 2015 року позивач звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» та Самостійного відокремленого підрозділу «Автотранспорт» ПАТ «Київенерго» та просив: визнати незаконним та скасувати наказ директора СВП «Автотранспорт» ПАТ «Київенерго» за № 253-п від 27 серпня 2015 року про звільнення його з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП України; поновити його на роботі в СВП «Автотранспорт» ПАТ «Київенерго»; стягнути з СВП «Автотранспорт» ПАТ «Київенерго» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27 серпня 2015 по день поновлення на роботі; покласти повну і солідарну матеріальну відповідальність заподіяну ПАТ «Київенерго» на третіх осіб; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на роботі та стягнення заробітної плати. В обґрунтування вищенаведених вимог позивач послався на те, що він працював водієм у СВП «Автотранспорт» ПАТ «Київенерного». Наказом №523-п від 27 серпня 2015 року його звільнено із займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Посилаючись на те, що оскаржуваний наказ винесений відповідачем з порушенням вимог закону та прав позивача, без згоди на те, профспілкового органу, членом якого був позивач, просив суд задовольнити заявлені ним вимоги у повному обсязі./а.с.2-4, 171-176, т.І, а.с. 11-13, т.ІІ/ У судовому засіданні позивач та його представники підтримали пред'явлені вимоги та просили позов задовольнити у повному обсязі. Представники відповідача ПАТ «Київенерного» проти задоволення позову заперечували, пославшись на безпідставність заявлених позивачем вимог, просили в задоволенні позову відмовити./а.с.24-25, т.І/ Відповідач СВП «Автотранспорт» ПАТ «Київенерного» та третя особа директор СВП «Автотранспорт» ПАТ «Київенерного» [PERSON] направив заяву про розгляд справи у відступіть представника відповідача./а.с.228/ Третя особа [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Вирішивши питання про розгляд справи у відступіть осіб у справі, які не з'явились, заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем СВП «Автотранспорт» ПАТ «Київенерго», працюючи з листопада 2008 року у підрозділі водієм. Наказом №523-п від 27 серпня 2015 року позивача звільнено із займаної посади на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України, про що директором структурного підрозділу [PERSON] винесено оскаржуваний наказ. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилається на те, що відповідач при протиправному застосуванні до нього звільнення, обмежився лише загальними посиланнями на системне невиконання без поважних причин посадових обов'язкові та не врахував положення ч. 3 ст. 149 КЗпП України, згідно якого при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну шкоду, обставини за яких вчинений проступок, і попередню роботу працівника, Також зазначив позивач, що відповідачем не дотримано процедури розірвання трудового договору передбаченої ст. 43 КЗпП України без згоди профспілкової організації, членом якої він є. Як вбачається з матеріалів справи, при виданні наказу від 27.08.2015 № 523-к про звільнення позивача з роботи, уповноваженою особою товариства [PERSON], були розглянуті обставини виявленого порушення та відповідність обраного дисциплінарного стягнення (звільнення) тяжкості порушення та попередня робота позивача, з урахуванням доповідних записок від працівника заходів дисциплінарного стягнення, які не були погашені відповідно до ст. 147-149 КЗпП України, і було прийняте рішення про звільнення позивача. Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Відповідно до ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 3 статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. При цьому подовження цього строку законом не передбачено. Власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Як встановлено судом, 27 липня 2015 року адміністрацією СВП «Автотранспорт» було направлено подання до профспілкового комітету ППО СВП «Автотранспорт», членом якого на момент звернення і до 26.08.2015 був позивач, про надання згоди на звільнення позивача з роботи. /а.с.43, 51, 144, т.І/ При цьому, будь-які дані про членство в іншій НПС «СВОБОДА» позивач на час звернення до ППО СВП «Автотранспорт» та протягом часу роботи в товаристві не надавав. За результатами розгляду подання, первинною профспілкою СВП «АВТОТРАНСПОРТ» ПАТ «Київенерго» Київської міської професійної спілки працівників енергетики та електротехнічної промисловості на адресу адміністрації 06 серпня 2015 року надіслано лист №04/13-124 разом із витягом з протоколу засідання профспілкового комітету від 04 серпня 2015 № 9, зі змісту якого вбачається, що нею не було фактично вирішено питання розгляду подання по суті у встановлений чинним законодавством термін 15 днів. Відповідачу було повідомлено про відступіть підстав для надання згоди про звільнення позивача за статтею п.3 ст.40 КЗпП України та необхідність надати додатково матеріали./а.с.143, т.І/ Питання визнання правомірним звільнення працівника у разі відсутності згоди у рішенні профспілкового органу врегульоване законодавцем у ч. 7 ст. 43 КЗпП України, згідно якої у разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника). Як вбачається зі змісту вказаного повідомлення первинної профспілки, в ньому відсутні посилання на недостатність конкретних даних, які були необхідні для прийняття відповідного рішення, відтак таке рішення не може вважатись обґрунтованою відмовою, оскільки в ньому не зазначено, якої інформації не вистачає і чому вона має суттєве значення для надання згоди. Як встановлено в ході розгляду справи судом, позивачем від 26 серпня 2015 року подано заяву про вихід із профспілки працівників енергетики та електротехнічної промисловості, яка була розглянута та задоволена на засіданні профспілки, що підтверджується протоколом № 9-а від 26 серпня 2015 року, наявним в матеріалах справи /а.с.43, т.І/. При цьому в той же день, позивачем подано заяву до про вступ до НПС «Свобода» ПАТ «Київенерго». В ході розгляду справи, НПС «Свобода» ПАТ «Київенерго» повідомила суду про незгоду на звільнення позивача згідно рішення, оформленого протоколом засідання від 12.11.2016 № 18/а.с.28-32, т.ІІ/ Суд, виходячи з встановлених обставин справи та оцінюючи дане рішення, не приймає його до уваги, оскільки законодавство не передбачає повторного звернення до профспілки за отримання згоди на притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності за одним і тим же фактом порушення. Аналогічне положення закріплено нормою ч. 6 ст. 43 КЗпП України, яка передбачає, якщо працівник одночасно є членом кількох первинних профспілкових організацій, які діють на підприємстві, в установі, організації, згоду на його звільнення дає виборний орган тієї первинної профспілкової організації, до якої звернувся власник або уповноважений ним орган, а також норм ч. 9 ст. 43 КЗпП України - якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті. Таким чином, законодавцем прямо регламентовано одноразовість звернення із відповідним поданням. Встановлення законності чи незаконності притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності без згоди профспілки відбувається в межах судового розгляду. Таким чином, оскільки встановлено, що відповідач звернувся до ППО СВП «АВТОТРАНСПОРТ» ПАТ «КИЇВЕНЕРГО» за отриманням згоди на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, при виданні наказу про звільнення позивача з роботи враховувалися результати розгляду подання саме цієї профспілки - на підставі ч. 7 ст. 43 КЗпП України, дії адміністрації при звільненні позивача з роботи є таким що відповідають вимогам закону та вчинені на підставі рішення профспілкового органу, яким необґрунтовано відмовлено у наданні згоди на звільнення. Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Як вбачається із п.1.2. наказу від 10.09.2014 № 530 (додається) позивачу, за допущене порушення трудової дисципліни, правил охорони праці та техніки безпеки при експлуатації дорожньо-транспортних засобів, що завдали збитків Товариству, було зменшено розмір надбавки за інтенсивність праці на 50%./а.с.27-29, 189-191, т.І/ Наказом від 17.11.2014 № 669 (додається) позивачу, за допущене порушення трудової дисципліни, правил охорони праці, що завдали збитків Товариству, було оголошено догану./а.с.34, 192, т.І/ Будь-яких дані про те, що вищенаведені накази позивачем оскаржувались в матеріалах справи відсутні. 14 липня 2015 року позивач потрапив у ДТП, в результаті якої автотранспортному засобу, належному відповідачу, була спричинена шкода, завдання якої підтверджується експертним висновком (аварійний сертифікат)./а.с.68-84, т.І/ Вищезазначене свідчить про систематичне порушення позивачем трудової дисципліни невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього посадовою інструкцією та Правилами внутрішнього трудового розпорядку працівників. При обранні засобу впливу на працівника та виду дисциплінарного стягнення адміністрація відповідача врахувала ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну позивачем шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлено, що за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року. За матеріалами справи до позивача застосувався такий захід стягнення як догана, за вищевказаним наказом від 17 листопада 2014 року, щодо неналежного виконання позивачем посадових обов`язків та порушення правил охорони праці та техніки безпеки при експлуатації дорожньо-транспортних засобів, що завдали збитків товариству. Таким чином, судом приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для звільнення відповідачем позивача на підставі п.3 ст.40 КЗпП України за відсутності згоди профспілки на звільнення в межах права відповідача на таке звільнення і в порядку, передбачених ч.7 ст.43 КЗпП України. Враховуючи наведене суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позову. Відтак, у задоволенні позову слід відмовити. Виходячи з вищевикладеного, на підставі та

Outcome: dismissed