Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

У вересні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі – ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 20 листопада 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] було укладено договір приєднання, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 250 грн. встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписана відповідачем заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку склала між ним і ПАТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг. Відповідно до п. 6.5 Умов надання банківських послуг позичальник зобов’язувався погашати заборгованість за кредитом, відсотки за користування кредитом, за перевитрату платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором, при цьому згідно з п. 6.6 вказаних Умов у разі невиконання зобов’язань за договором на вимогу банку позичальник повинен виконати зобов’язання з повернення кредиту, оплатити винагороду банку. Відповідно до п. 8.6 Умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов’язань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів, позичальник зобов’язувався сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Позивач зазначав, що свої зобов’язання за кредитним договором виконав належним чином, надавши відповідачеві кредит у визначеному договором розмірі. Проте, відповідач не надав банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами згідно з умовами договору. Відтак, станом на 31 серпня 2013 року відповідач має заборгованість за кредитним договором в розмірі 40 893,02 грн., яка складається з: 9 982,3 грн. – заборгованість по кредиту; 28 487,2 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн. – штраф (фіксована частина) та 1 923,48 грн. – процентна складова штрафу. Посилаючись на ст. ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 Цивільного кодексу України (надалі – ЦК України), позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 40 893,02 грн. та судові витрати. Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з’явився, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача на підставі наявних в справі доказів, при цьому позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, застосувавши строки позовної давності. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав. 20 листопада 2006 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого на даний час є ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 29), та [PERSON] укладений договір приєднання без номера, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 250 грн. встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач, підписавши 20 листопада 2006 року заяву позичальника, підтвердив свою згоду на те, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним і ПАТ КБ «ПриватБанк» договір про надання банківських послуг. Згідно з п. 9.12 Умов надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично вважається пролонгованим на такий же строк. Відповідно до п. п. 3.1.1., 3.1.3 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицьовій стороні картки (місяць та рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця. По закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), за умови наявності грошових коштів на картрахунку та при дотриманні інших умов продовження рахунку. Пунктом 5.4 вказаних Правил встановлений строк погашення кредиту в повному обсязі, що відповідає останньому дню місяця дії картки (а.с. 20-21). Відповідач останній платіж для погашення заборгованості здійснив 16 грудня 2008 року (а.с. 64-76). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов’язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов’язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 526, 530, 612 ЦК України передбачено, що зобов’язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Боржник вважається таким, що прострочив зобов’язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав у строк, встановлений договором або законом. ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомив суд, що карта, яка була видана відповідачу, мала термін дії 2 роки, тобто до листопада 2008 року (а.с. 95). При цьому позивачем не надано суду доказів того, що по закінченні строку дії картки на картковому рахунку були грошові кошти для оплати послуг із виконання розрахункових операцій за картрахунком, за наявності яких банк вправі був пролонгувати строк дії картки, а відповідачу видавалась картка з новим строком дії, як це передбачено п. 3.1.3 Правил користування платіжною карткою. У статтях 10 та 60 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом було створено всі умови для дотримання засад змагальності сторін, закріплених в ст. 10 ЦПК України. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що він не отримував картку з новим строком дії. Таким чином, судом встановлено, що за умовами кредитного договору відповідач мав виконати свій обов’язок з погашення кредиту в повному обсязі не пізніше 30 листопада 2008 року, тобто останнього дня місяця дії картки. За приписами ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Договору про збільшення позовної давності, визначеної законом, між сторонами укладено не було. Норми ст. 256 ЦК України визначають, що позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки (ст. 257 ЦК України). Для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена спеціальна позовна давність -1 рік (ч. 2 ст. 258 ЦК України). За висновками Верховного Суду України про застосування ст. 257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, викладеними у постанові від 19 березня 2014 року по справі № 6-14цс14, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі – зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Відповідно до частин 4 та 5 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з частинами 1 та 3 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Оскільки строк дії картки був встановлений до листопада 2008 року, то трирічний строк позовної давності спливав в листопаді 2011 року. Враховуючи, що останній платіж з погашення кредиту відповідач здійснив 16 грудня 2008 року, то перебіг позовної давності перервався та сплинув 16 грудня 2011 року, проте з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду лише 30 вересня 2013 року (а.с. 34). Крім того, ніяких заходів щодо повернення кредиту позивач своєчасно, протягом 3-х років, не приймав, ініціативи по стягненню заборгованості не проявляв. У встановлений законом строк своїм правом по примусовому стягненню з відповідача заборгованості не скористався. При зверненні до суду позивач не зазначав про причини пропуску строку звернення до суду та питання щодо його поновлення не ставив, вважаючи, що договір є діючим з огляду на п. 9.12 Умов надання банківських послуг, відповідно до якого якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично вважається пролонгованим на такий же строк. Однак, такі доводи ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо неодноразової пролонгації договору не відповідають умовам укладеного з відповідачем договору та положенням законодавства. Верховним Судом України у постанові від 24 вересня 2014 року по справі № 6-103цс14 під час розгляду спору щодо неналежного виконання позичальником зобов’язання за кредитним договором з використанням платіжних карток, зроблено висновок, що пролонгація договору передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладання договору на тих самих умовах, на яких він був укладений. В даному випадку боржник своїх зобов’язань за договором від 20 листопада 2006 року не виконав, а банк не надав доказів того, що після закінчення строку дії договору [PERSON] видавались грошові кошти і нова платіжна картка. Тому підстав для автоматичної пролонгації договору не вбачається. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Отже, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом та штрафу як додаткові вимоги також не підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 40 893,02 грн. за кредитним договором від 20 листопада 2006 року задоволенню не підлягають, так як позивачем без поважних причин пропущено строк позовної давності. Також слід відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» в стягненні з відповідача судового збору.

Outcome: dismissed