overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], у якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. В обгрунтування свого позову зазначила, що 17 червня 2006 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, від якого народився син, [PERSON], [INFO] Спільне життя з відповідачем не склалося на підставі відсутності взаємопорозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дітей. За час перебування у шлюбі між ними неодноразово виникали сварки, після яких вона знаходилася у стані постійного стресу. Фактично шлюбно - сімейні відносини між ними припинені, з відповідачем спільно не проживають та не ведуть спільне господарство, почуття кохання до відповідача втрачено. Вважає відновлення і збереження родини з відповідачем неможливим. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Доповнила також, що сварки у сім'ї почалися сім років тому з підстав залежності відповідача від комп'ютерних ігр. Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені з 2014 року, однак разом не мешкають з червня 2015 року. Станом на теперішній час сторони мешкають окремо загальне сімейне господарство не ведуть, чоловіка не кохає, перебуває у стосунках з іншим чоловіком, з яким має намір утворити сім'ю. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Пояснив, що дійсно з червня 2015 року не проживає разом із сім'єю та з цього часу шлюбно-сімейні відносини з дружиною він не підтримує, загальне сімейне господарство не ведуть, почуття кохання до позивача втрачено, відновлення і збереження родини вважає неможливим. Суд, вислухавши пояснення і доводи сторін, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 17 червня 2006 року був зареєстрований шлюб сторін, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії 1-ВЛ № 039371, виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 1 Харківського обласного управління юстиції 17 червня 2006 року, актовий запис № 871 (а.с.4). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії 1-ВЛ № 054075, виданого Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис № 132 (а.с. 6). Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку‚ що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, спільного сімейного господарства не ведуть, втратили почуття кохання один до одного. При таких обставинах суд вважає, що родина існує формально, що розпалася вона остаточно і відновлена бути не може. Майнового спору немає. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з вимогою про розірвання шлюбу з [PERSON]. Як підставу позову зазначила, що з 27.07.1986 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають чотирьох спільних дітей: Сергій, [INFO], Аліна, [INFO], неповнолітні [PERSON], [INFO] та Богдан, [INFO]. Вказує, що спільне життя не склалося через відсутність взаємного порозуміння, поваги, різні погляди на шлюб та сімю. На даний час спільно з відповідачем спільно не проживають, сімейного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини фактично припинені. На примирення з відповідачем не згодна та просить розірвати шлюб. У судовому засіданні позивач підтримала позов та наполягала на його задоволенні. Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи згідно розписки в матеріалах справи. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 27.07.1986 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі /а.с. 9/. Від шлюбу мають чотирьох спільних дітей, двоє з яких повнолітні Сергій, [INFO] та Аліна, [INFO], неповнолітні : [PERSON], [INFO] та Богдан, [INFO] (а.с. 5-8). Встановлено, що спільне життя у сторін не склалося через відсутність взаємного порозуміння, поваги, різні погляди на шлюб та сімю. На даний час сторони спільно не проживають, сімейного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини фактично припинені. Ухвалою суду від 21.10.2015 року сторонам надавався строк для примирення, однак примирення не відбулося. Положеннями статті 51 Конституції України та статті 24 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. У відповідності до вимог статті 112 Сімейного кодексу України, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги наявність у сторін неповнолітніх дітей, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON], звернулася до суду з вказаним вище позовом. В заяві вказала, що з відповідачем не перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання мають двох дітей 2007 та 2009 року народження, які проживають разом з нею. Відповідач працездатний та має тимчасові заробітки, інших утриманців не має. Але добровільно не бажає надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Просила постановити рішення про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1\\3 частини. У судове засідання сторони не з'явилися, але надіслали письмові заяви, про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі та згоден надавати матеріальну допомогу дітям. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, Суд, прийшов до висновку про те, що є підстави для задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, підтверджується наявними у справі доказами, що сторони є батьками неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO]. Що стверджується свідоцтвом про їх народження.(а.с.3-4) Діти проживають разом з матір'ю та потребують матеріальної допомоги від батька. Який таку допомогу добровільно їм не надає. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд врахував, що відповідач працездатний, має тимчасові заробітки, інших утриманців не має, та бажає надавати дітям матеріальну допомогу у розмірі 1\\3 частини від усіх видів заробітку(доходу). У зв'язку з наведеним вище, Суд приходить до висновку, що заява позивача є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 487,20 гривень за розгляд справи в суді.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, вимоги якого обґрунтовує тим, що 14 червня 2014 року Виконавчим комітетом Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб, актовий запис №8. Шлюбні відносини припинилися з січня 2015 року. Спільне життя [PERSON] з відповідачем не склалося, через відсутність взаєморозуміння та сварок, спільне господарство вони не ведуть. Тому подальше спільне життя та збереження шлюбу, на думку позивача є неможливим та просить суд розірвати шлюб. У судове засідання сторони не з'явилися. Надали до суду заяви, в яких зазначили, що просять проводити розгляд справи за їхньої відсутності. Крім цього, [PERSON] вказала, що на позові наполягає та просить його задовольнити, а [PERSON] позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розірвати шлюб (а.с. 42,44). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 14 червня 2014 року Виконавчим комітетом Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб, актовий запис №8 (а.с.5). Відповідно до ч.1 ст.110 та ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд задовольняє його і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не можуть жити однією сім'єю. Відновлювати відносини не бажають. Викладене свідчить про те, що подальше існування шлюбу порушуватиме права та інтереси сторін. Ці обставини є самостійною та достатньою підставою для розірвання шлюбу. Докази, які б спростовували обгрунтованість цього висновку, в матеріалах справи відсутні. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З квитанції, що міститься в матеріалах цивільної справи (а.с.7), вбачається, що при пред'явленні позову до суду [PERSON] сплатила судовий збір. Пред'явлений нею позов задоволений. Тому з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 487 гривень 20 копійок.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, вимоги якого обґрунтовує тим, що 17.08.2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб, актовий запис №372. Від цього шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя [PERSON] з відповідачем не склалося, через відсутність взаєморозуміння та сварок, спільне господарство вони не ведуть. Тому подальше спільне життя та збереження шлюбу, на думку позивача є неможливим та просить суд розірвати шлюб. У судове засідання сторони не з'явилися. Надали до суду заяви, в яких зазначили, що просять проводити розгляд справи за їхньої відсутності. Крім цього, [PERSON] вказала, що на позові наполягає та просить його задовольнити, а [PERSON] позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розірвати шлюб (а.с. 17,18). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 17 серпня 2011 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб, актовий запис №372. Від цього шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. (а.с.4,7). Відповідно до ч.1 ст.110 та ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд задовольняє його і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не можуть жити однією сімєю. Відновлювати відносини не бажають. Викладене свідчить про те, що подальше існування шлюбу порушуватиме права та інтереси сторін. Ці обставини є самостійною та достатньою підставою для розірвання шлюбу. Докази, які б спростовували обгрунтованість цього висновку, в матеріалах справи відсутні. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З квитанції, що міститься в матеріалах цивільної справи (а.с.1), вбачається, що при предявленні позову до суду [PERSON] сплатила судовий збір. Предявлений нею позов задоволений. Тому з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 487 гривень 20 копійок.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що з 05.01.2011 року перебуває у трудових відносинах із відповідачем. За період роботи їй була нарахована, але не сплачена у повному обсязі заробітна плата, у звязку з чим виникла заборгованість. На підставі викладеного, просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 14988,62 грн. Позивачка до судового засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин. За таких обставин суд на підставі ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України провів заочний розгляд справи, в результаті якого дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що позивачка з 05.01.2011 року перебуває у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується записами в трудовій книжці. За період роботи їй нараховувалась заробітна платня. Згідно наданої відповідачем довідки №238/ро-862 від 17.09.2015р. сума заборгованості по заробітній платі з урахуванням вже утриманих обовязкових податків та зборів перед [PERSON] за період її роботи з жовтня 2014 року по липень 2015 року складає 14988,62 грн. Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обовязок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася, що підтверджується власною довідкою відповідача, внаслідок цього по сьогоднішній день існує заборгованість по заробітній платі в розмірі 14988,62 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у сумі 487,20 грн. за вимоги майнового характеру.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що з 05.01.2011 року перебуває у трудових відносинах із відповідачем. За період роботи їй була нарахована, але не сплачена у повному обсязі заробітна плата, у звязку з чим виникла заборгованість. На підставі викладеного, просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 9459,37 грн. Позивачка в ході розгляду справи уточнила позовні вимоги, просила стягнути з відповідача борг в розмірі 10506,41 грн. 13.11.2015 року до судового засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, надав заперечення в яких частково визнав позовні вимоги, в частці стягнення боргу по заробітній платі в розмірі 10506,41 грн. За таких обставин суд на підставі ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України провів заочний розгляд справи, в результаті якого дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що позивачка з 05.01.2011 року перебуває у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується записами в трудовій книжці. За період роботи їй нараховувалась заробітна платня. Згідно наданої відповідачем довідки №238/ро-687 від 12.10.2015р. сума заборгованості по заробітній платі з урахуванням вже утриманих обовязкових податків та зборів перед [PERSON] за період її роботи з жовтня 2014 року по вересень 2015 року складає 10506,41 грн. Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обовязок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною 2 ст.233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, судом встановлено, що у відповідача мається заборгованість по виплаті заробітної плати [PERSON] в розмірі 10506,41 грн. та ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у сумі 487,20 грн. за вимоги майнового характеру.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначаючи, що з 11 жовтня 2011 року перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованого у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму реєстраційної служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, актовий запис за № 292, від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей : доньку [PERSON] [INFO], та сина: [PERSON] [INFO]. Шлюбні відносини припинені з квітня 2015 року, не має порозуміння у стосунках, тому сімя розпалася. У звязку з наведеним позивачка просить позов задовольнити (а.с. 3). Позивачка в судове засідання не прибула, подала заяву до суду про розгляд справи за її відсутності, підтримує свої вимоги і просить суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву до суду про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає повністю, заперечень проти позову не дав. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України. Перевіривши і дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей, створення позивачем фактичної нової сім'ї та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 жовтня 2011 року, мають двох неповнолітніх дітей. Суд виходить із того, що шлюбні відносини між подружжям [PERSON] і [PERSON] припинені у зв'язку з тим, що вони як подружжя не мають порозуміння у стосунках, через що між ними постійно виникали сварки та скандали, що призвело до втрати почуттів, взаєморозуміння та взаємоповаги у стосунках, тому сімя розпалася, їхнє спільне життя суперечить їхнім інтересам, а збереження сім'ї неможливим, оскільки суд не має право зобовязати одного з подружжя (позивачку) зберегти сім'ю, якщо вона (позивачка) категорично проти. Таким чином, при вирішенні позову про розірвання шлюбу, суд повно і всебічно зясував фактичні взаємини подружжя [PERSON] і [PERSON], мотиви та причини розлучення і ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх обєктивну недоступність для оточуючих, при наявності категоричного заперечення сторін на збереження сім'ї, приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення. Судові витрати, які документально підтверджуються в сумі 487 грн 20 коп, залишити за позивачкою (а.с. 2).

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначаючи, що з 12 листопада 2011 року перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованого у Калінінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис за № 324, від даного шлюбу мають неповнолітнього сина: [PERSON] [INFO]. Шлюбні відносини припинені, не має порозуміння у стосунках, тому сімя розпалася. У звязку з наведеним позивачка просить позов задовольнити (а.с. 3-4). Позивачка в судове засідання не прибула, подала заяву до суду про розгляд справи за її відсутності, підтримує свої вимоги і просить суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву до суду про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України. Перевіривши і дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей, створення позивачем фактичної нової сім'ї та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 листопада 2011 року, мають неповнолітнього сина. Суд виходить із того, що шлюбні відносини між подружжям [PERSON] і [PERSON] припинені у зв'язку з тим, що вони як подружжя не мають порозуміння у стосунках, через що між ними постійно виникали сварки та скандали, що призвело до втрати почуттів, взаєморозуміння та взаємоповаги у стосунках, тому сімя розпалася, їхнє спільне життя суперечить їхнім інтересам, а збереження сім'ї неможливим, оскільки суд не має право зобовязати одного з подружжя (позивачку) зберегти сім'ю, якщо вона (позивачка) категорично проти. Таким чином, при вирішенні позову про розірвання шлюбу, суд повно і всебічно зясував фактичні взаємини подружжя [PERSON] і [PERSON], мотиви та причини розлучення і ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх обєктивну недоступність для оточуючих, при наявності категоричного заперечення сторін на збереження сім'ї, приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення. Судові витрати, які документально підтверджуються в сумі 487 грн 20 коп, залишити за позивачкою (а.с. 2).

Outcome: approved