Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

У вересні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому просило стягнути з останнього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 10137,53 грн. за кредитним договором № б/н від 14.09.2006 року та судові витрати. В обґрунтування позову позивач вказує, що відповідно до укладеного договору між сторонами, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення умов кредитного договору [PERSON] зобов»язання за вказаним договором не виконав, внаслідок чого станом на 31.08.2015 року утворилась заборгованість 11978,70 грн., яка складається з: 1963,55 грн. заборгованість за кредитом; 10015,15 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом (від цієї суми заборгованості віднімається сума, у розмірі 2800,10 грн., яка була стягнута у відповідності до судового наказу, різниця становить, 9178,60 грн.), а також штрафи: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 458,93 грн. штраф (процентна складова). Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 13.10.2015 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду від 13.10.2015 року, та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Доводи скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення суду є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, обставини справи є недоведеними, висновки суду не відповідають обставинам справи. В скарзі апелянт зазначає, що суд помилково дійшов висновку, що оскільки ухвалене судове рішення (судовий наказ) про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, то строк договору закінчився, і нарахування відсотків за користування кредитом, неустойки поза строком дії кредитного договору законом не передбачено, то позовні вимоги не підлягають задоволенню. Вислухавши суддю-доповідача, представника ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON], обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального права. Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що судовим наказом було достроково стягнуто заборгованість за кредитним договором, а відтак строк договору закінчився, та між сторонами існують лише невиконані зобов»язальні правовідносини, тому нарахування відсотків за користування кредитом, неустойки поза строком дії кредитного договору законом не передбачено, а вимог згідно ст. 625 ЦК України банк не заявляв. З таким висновком районного суду не погоджується апеляційний суд, оскільки він не відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону виходячи з наступного. По справі встановлено, що 14.09.2006 року ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] уклали договір, за яким позичальник отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 02.12.2008 року судовим наказом Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість у розмірі 2800,10 грн. та судовий збір. Зважаючи на те, що [PERSON] належним чином не виконав зобов'язання за кредитним договором, банк звернувся до суду з позовом про стягнення з нього заборгованості, що виникла внаслідок такого невиконання в сумі 10137,53 грн., з якої вже відраховано суму стягнуту вищевказаним судовим наказом. Згідно із ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Так, з укладеного між сторонами договору вбачається, що п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов»язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотки за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п. 6.6 Умов та правил надання банківських послуг, - у разі невиконання зобов»язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов»язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 року № 6-1206цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов»язковою для усіх судів України. За таких обставин суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про закінчення строку дії договору, а враховуючи викладене безпідставно відмовив у стягненні процентів за користування кредитом та пені з моменту ухвалення судового рішення до дня пред»явлення позову, з врахуванням, що тіло кредиту не погашено, крім того відповідачем не заявлялось клопотання про застосування строку позовної давності. [PERSON] на спростування розрахунків не надано жодного доказу, як не надано доказів на підтвердження сплати коштів в повному обсязі по кредитному договору. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За таких обставин апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції відповідно до ст. 309 ЦПК України скасуванню з постановленням нового рішення, про задоволення позову. Оскільки апеляційна скарга позивача задовольняється, відповідно до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» слід стягнути судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції 1218,0 грн. та 1339,8 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Outcome: approved