Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

У березні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - відділ Державної міграційної служби України у Теплицькому районі, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком. Позовні виоги позивач мотивує тим, що він є власником будинку по [ADDRESS], що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок та будинковою книгою. Відповідач [PERSON] у вказаному будинку була зареєстрована 04.11.2010 року, а відповідач [PERSON] - 16.03.2011 року. Починаючи з жовтня 2011 року відповідачі не проживають в зазначеному житловому будинку. Вони добровільно змінили місце свого проживання. Збереження реєстрації відповідачів змушує його нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, перешкоджає вільному користуванню та розпорядженню належним йому будинком, тому він змушений звернутися до суду. Позивач [PERSON] до суду подав заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. У разі неявки відповідачів, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися відповідно ч.5 ст.74 ЦПК України. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - відділу Державної міграційної служби України у Теплицькому районі в судове засідання не з?явився, про час та місце проведення розгляду справи був повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] належить позивачу [PERSON], що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок, виданим 14 вересня 2009 року про те, що [PERSON] є власником на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 серпня 2009 року, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24 вересня 2009 року за №23942052 (а.с.7-11). Відповідно записів в домовій книзі для прописки громадян, що проживають по [ADDRESS], відповідач [PERSON] зареєстрована у вказаному будинку 04.11.2010 року, а відповідач [PERSON] - 16.03.2011 року. Також, за цією адресою зареєстровано позивача [PERSON], його сина [PERSON] та онука. Відповідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 04 березня 2015 року, затвердженого сільським головою [PERSON], невістка позивача [PERSON], [INFO] та її син [PERSON], [INFO], зареєстровані по [ADDRESS], але не проживають з жовтня 2011 року. Відносини між сторонами регулюються статтею 405 ЦК України, яка визначає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч.2). Відповідно ст. 72 ЖК України - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку; Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що відповідачі протягом тривалого часу відсутні в спірному житлі, жодного разу не зверталися ні в правоохоронні органи щодо чинення їм позивачем чи іншими особами перешкод в користуванні спірним житлом, ні до суду -про вселення в спірне житло, дає суду підставу вважати, що відповідачі відсутні у спірному житлі понад один рік без поважних причин. Тому, на думку суду, є законні підстави для визнання відповідачів таким, що втратили право користування спірним житлом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved