Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в якому вказував, що 28 листопада 2013 року в денний час в місті Вознесенську Миколаївської області в приміщенні орендованого офісу [PERSON], з метою заволодіння чужим майном, під приводом прийняття замовлення на виконання робіт по виготовленню та встановленню ПВХ - конструкцій, а саме метало-пластикових вікон та дверей, шляхом обману та зловживання довірою [PERSON] заволодів належними йому грошовими коштами в сумі 3 682 грн., які привласнив та витратив на власні потреби, чим заподіяв останньому матеріальну шкоду в розмірі 3 682 грн. Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 30 липня 2014 року [PERSON] за вчинення цього та інших аналогічних злочинів було засуджено за ч.ч. 1,2 ст. 190 КК України. Проте завдану шкоду відповідач в добровільному порядку не відшкодував, а тому позивач просив стягнути з [PERSON] 3 682 грн. в порядку відшкодування матеріальної шкоди в судовому порядку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, судом належним чином про час та місце розгляду справи повідомлений, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки позивач проти цього не заперечував. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема з письмових доказів, що містяться в матеріалах справи (а.с. 2-7) встановлено, що 28 листопада 2013 року в денний час в місті Вознесенську Миколаївської області в приміщенні орендованого офісу [PERSON], з метою заволодіння чужим майном, під приводом прийняття замовлення на виконання робіт по виготовленню та встановленню ПВХ - конструкцій, а саме метало-пластикових вікон та дверей, шляхом обману та зловживання довірою [PERSON] заволодів належними йому грошовими коштами в сумі 3 682 грн., які привласнив та витратив на власні потреби, чим заподіяв останньому матеріальну шкоду в розмірі 3 682 грн. Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 30 липня 2014 року [PERSON] за вчинення цього та інших аналогічних злочинів було засуджено за ч.ч. 1,2 ст. 190 КК України. Матеріальна шкода, завдана внаслідок скоєння злочину, відшкодовується потерпілій особі винною на загальних підставах, проте з особливостями, передбаченими законом. Зокрема, згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки. Матеріальне становище особи, яка завдала шкоду внаслідок вчинення злочину не підлягає врахуванню під час відшкодування такої шкоди (ч. 4 ст. 1193 ЦК України). В матеріалах справи відсутні докази відшкодування відповідачем завданої шкоди. З врахуванням встановлених обставин суд вважає, що позов є обґрунтованим, а тому підлягає повному задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь державного бюджету також підлягають стягненню судові витрати (судовий збір) в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved