Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з указаним вище позовом, у якому зазначила, що 11.02.2005 вона уклала шлюб з [PERSON] (далі - відповідач). У кінці березня 2005 року відповідач виїхав до Італії, у цей час позивач була вагітна і відповідач обіцяв повернутися в Україну до народження дитини, однак цього не сталося. [INFO] у позивача народився спільний з відповідачем син [PERSON]. За два роки після народження сина, відповідач приїхав з Італії, проте до дружини та дитини не повернувся, а почав проживати окремо. 9 липня 2008 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, через відсутність сімейних відносин та самоусуненням відповідачем від опіки над сином. Після розірвання шлюбу, відповідач з сином не спілкується, його вихованням не займається, у зв'язку із чим, позивач та син вирішили змінити прізвище останнього, однак відповідач не дав на це свою згоду. Посилаючись на зазначене вище, а також на те, що це відповідатиме інтересам її сина, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а.с. 43), позивач просить ухвалити рішення, яким змінити прізвище її малолітнього сина [PERSON], [INFO], актовий запис про народження від 17 жовтня 2005 року за №96 з «[PERSON]» на «[PERSON]», про що внести зміни в актовий запис про народження дитини, вчинений Відділом реєстрації актів цивільного стану Тиврівського районного управління юстиції Вінницької області. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог підтримали, посилаючись на обставини, зазначені у позові, не заперечували проти заочного розгляду справи. Позивач, зокрема пояснила, що від народження сина, відповідач бачився з ним декілька разів, ініціативи у зустрічах з сином він не проявляє, його долею не цікавиться, вихованням та навчанням не займається. Син батька не пам'ятає. У судовому засіданні була з'ясована думка малолітнього [PERSON], який пояснив, що батька він не пам'ятає, останній з ним не спілкується. Окрім того, малолітній [PERSON] зазначив, що він бажає, щоб його прізвище було таке, як у матері - [PERSON]. Представник третьої особи - [PERSON] у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Пояснила, зокрема, що за інформацією Тиврівського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, [PERSON] проживає разом із малолітнім сином [PERSON] у м. Гнівань. Вона ж займається вихованням та навчанням дитини, забезпечує його усім необхідним, натомість відповідач долею сина не цікавиться, не виховує та не навчає його. Відповідач [PERSON] у жодне із призначених судових засідань не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Ураховуючи викладене вище, суд вважає, що вжив усіх, передбачених законом заходів для повідомлення відповідача про дату, час та місце проведення судового засідання. Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, враховуючи те, що відповідач не з'явився у судове засідання без поважних причин та з огляду на згоду позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та її представника, пояснення представника третьої особи, думку малолітньої дитини, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. З 11 лютого 2005 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 9 липня 2008 року актовий запис за № 82. Після розірвання шлюбу, позивачу було присвоєно прізвище [PERSON], що підтверджується паспортом позивача [NUMBER], виданим 24.11.1997 Гніванським міським відділом міліції УМВС України у Вінницькій області та свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія [NUMBER] (а.с. 6, 7, 9). За час шлюбу у позивача та відповідача народився син - [PERSON], [INFO], що вбачається зі свідоцтва про народження Серія [NUMBER] (а.с. 5). Згідно із довідкою КП «Гніваньводопостач», син сторін проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 8.05.2015 встановлено, що з 2007 року і по даний час [PERSON] за місцем проживання [PERSON]: [ADDRESS]. не з'являвся і не приймав участі у вихованні сина (а.с. 40). Відповідно до довідки НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-гімназія № 2» від 18.05.2015 № 163, [PERSON] навчається у 4-Б класі НВК. Дитина проживає з матір'ю, яка й займається його вихованням. За період навчання у 3-4 класах, батько дитини жодного разу не відвідував школу, не цікавився навчальними досягненнями сина, не спілкувався з класним керівником, вчителями-предметниками, не відвідував батьківські збори. Мати приділяє належну увагу вихованню дитини, постійно цікавиться навчанням та поведінкою сина, підтримує тісний контакт з класним керівником (а.с. 41). Установленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, пов'язані із зміною прізвища дитини, які регулюються Конвенцією про права дитини, Цивільним та Сімейними кодексами України (далі - ЦК та СК України відповідно). Так, відповідно до статей 1 - 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Стаття 7 Конвенції про права дитини визнає за дитиною право на ім'я. Вибір імені дитини здійснюється за взаємною згодою батьків. Відповідно до ст. 12 цієї Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Статтею 28 Цивільного кодексу України встановлено, що ім'я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Ім'я фізичній особі надається відповідно до закону. Згідно зі ст. 49 Цивільного кодексу України, державній реєстрації підлягають, зокрема народження фізичної особи та її походження. Відповідно до частин 7, 8 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частинами 3 та 4 ст. 144 СК України встановлено, що реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Реєстрація народження дитини засвідчується Свідоцтвом про народження, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. Відповідно до ст. 145 СК України, прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Батьки, які мають різні прізвища, можуть присвоїти дитині подвійне прізвище, утворене шляхом з'єднання їхніх прізвищ. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Зі змісту ст. 148 СК України випливає, що прізвище дитини може бути змінене на прізвище іншого з батьків. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов'язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Зміна прізвища дитини, яка досягла семи років відбувається за її згоди. У судовому засіданні малолітній [PERSON], який досяг дев'яти років, пояснив, що він бажає змінити своє прізвище на прізвище матері - [PERSON]. Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК, батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Згідно зі ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Ці обставини встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно із статтями 11 та 212 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, оскільки судом установлено, що шлюб між сторонами розірвано у 2008 році, а відповідач щонайменше з 2007 року і по теперішній час відносин з [PERSON], [INFO], не підтримує, не виконує своїх батьківських обов'язків, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, при цьому [PERSON] висловив бажання змінити своє прізвище на прізвище матері, суд приходить до переконання, що зміна прізвища дитини відповідатиме її інтересам, а тому позовні вимоги в цій частині належить задовольнити. Водночас, у задоволенні вимоги про внесення змін у актовий запис про народження дитини, вчинений Відділом реєстрації актів цивільного стану Тиврівського районного управління юстиції Вінницької області про зміну прізвища дитини слід відмовити, з огляду на таке. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Таким чином, захищаючи порушені, не визнані або оспорювані права, суд діє лише у спосіб, визначений законами України, проте, у даному випадку законом не передбачено, що одночасно із ухваленням рішення про зміну прізвища дитини, суд вирішує питання про внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини. У той же час, за змістом СК України, рішення суду про зміну прізвища дитини є підставою для органів державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до відповідного актового запису, а не виконання цього обов'язку може бути оскаржено у встановленому законом порядку. Отже позов слід задовольнити лише частково. Пунктом 6 ч. 1 ст. 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір в сумі 243,60 грн. Тому,

Outcome: partial