Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

У березні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача борг за договором позики з урахуванням інфляції, 20 % річних згідно із цим договором, а саме: 30 500 грн. основного боргу, 31 839,40 грн - суму індексу інфляції, 24 000 грн 20% річних, а також судові витрати по справі. В мотивування вимог посилалася на те, що відповідач 28.08.2012 року взяв у її обмежено дієздатного брата [PERSON] 30 000 грн., зобов»язавшись їх повернути до 28.08.2017 року з 20% річних, почавши їх виплату з 28.08.2014 року.10.01.2013 року він додатково взяв у нього ще 500 грн., про що вказав у цій же розписці. Оскільки її брат знаходиться у скрутному матеріальному становищі, 15.12.2016 року вона надіслала відповідачу письмову вимогу про повернення коштів, але відповіді так і не отримала, в зв»язку з чим змушена була подати даний позов до суду. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали із зазначених в ньому підстав, просили повністю задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги до нього повністю не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, оскільки він не має наміру не повертати боргу, частково у його погашення вже сплатив 3800 грн. у 2015 році та 14 тисяч процентів, про що позивач надав йому відповідну розписку. Суд, заслухавши сторони, представника позивачки, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, підтверджується поясненнями сторін та встановлено судом, 28 серпня 2012 року відповідачем на користь [PERSON] була складена розписка, в якій [PERSON] зазначає, що взяв у борг у нього суму коштів у розмірі 30 000 гривень. та зобов»язується їх повернути 28.08.2017 року з 20 % річних, починаючи їх виплату з 28.08.2014 року . Ця ж розписка містить допис відповідача про те, що 10.01.2013 року він позичив у [PERSON] ще 500 грн. Матеріали справи також містять письмові підтвердження [PERSON] , що в рахунок погашення боргу за розпискою від 28.08.2012 він 27.03.2015 року отримав 3 800 грн., а протягом з вересня 2012 року по грудень 2014 року [PERSON] сплачував йому щомісячно 500 грн. в рахунок погашення процентів на загальну суму 14 000 грн. У відповідності до посвідчення № 80 [PERSON], згідно із рішенням Новокаховського міського суду від 16 травня 2016 року по справі № 661/4600/15-ц, призначена піклувальником над обмежено дієздатним [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з умов розписки від 28.08.2012 року, відповідач [PERSON] зобов»язався повернути позику [PERSON] 28.08.2017 року. Позивачка до суду з даним позовом звернулась 21.03.2017 року, тобто, передчасно, до настання кінцевого строку виконання зобов»язання, який, згідно укладеного сторонами договору визначений 28.08.2017 року, а тому, на думку суду, саме з цієї дати відповідач має нести відповідальність за прострочення виконання грошового зобов'язання. Отже, підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу та інфляційних втрат відсутні. Разом з тим, проценти, згідно наданої ним розписки, [PERSON] зобов»язався виплачувати з 28.08.2014 року, отже, станом на час постановлення рішення він повинен був вже сплатити [PERSON] 27 000 грн. за період прострочення з 28.08.2012 року по червень 2017 року (включно). Але, у відповідності із наданими суду власноруч складеними [PERSON] письмовими розписками, достовірність яких не заперечувалась та підтверджена позивачкою в суді, відповідачем в рахунок заборгованості по процентам позивачу вже сплачено 14 000 грн. ( щомісячно по 500 грн., починаючи з 28.09.2012 року по 28.12.20014 року), а тому сума, що підлягає стягненню з [PERSON] судом при розгляді даного спору дорівнює 13 000 грн. (27 000 грн. 14 000 грн.) При цьому судом не враховуються доводи відповідача про те, що він 27.03.2015 року в рахунок сплати основного боргу повернув кошти в сумі 3800 грн., в зв»язку з чим розмір щомісячних процентів з цього часу зменшився, оскільки згідно розписки [PERSON] В,в. зобов'язувався повернути гроші в сумі 30 000 гривень з відсотками 20% річних від цієї саме суми. Також суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до ч.4 ст.37 ЦК України одержання заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів особи, цивільна дієздатність якої обмежена, та розпорядження ними здійснюються піклувальником, а тому позовні вимоги у даному випадку підлягають задоволенню саме на користь [PERSON], яка є піклувальником обмежено дієздатного [PERSON]. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Ухвалою Новокаховського міського суду Херсонської області від 21.04.2017 року сплату судового збору позивачкою було відстрочено до ухвалення рішення у цій справі. Отже, на підставі ст.88 ЦПК України,з урахуванням пропорційності розподілу судових витрат з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 86 339,40 грн.х15,05%/100 грн. = 129,94 грн. На підставі ст.ст. 1048, 1049, 612 ЦК України,

Outcome: partial