Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

У березні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м.Києва з позовом, в якому останній просить усунути перешкоди у користуванні йому у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] з вищевказаної квартири та стягнути з [PERSON] на його користь сплачений судовий збір у розмірі 551 гривень 21 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києві від 03.11.2014 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] і [PERSON], [PERSON], про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, витребування майна та визнання права власності - задоволено та визнано право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. 24.02.2016 року [PERSON] здійснив державну реєстрацію на квартиру [ADDRESS]. Однак, на дату подачі позовної заяви [PERSON] не має можливості користуватися належним йому майном, а саме квартирою [ADDRESS], оскільки у квартирі зареєстрована та мешкає відповідач [PERSON] та добровільно відмовляється її звільнити, чим перешкоджає позивачу [PERSON] користуватися його власністю. [PERSON] - донька [PERSON], у якої згідно рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 0311.2014 року витребувано на користь позивача [PERSON] квартиру [ADDRESS]. У зв'язку з чим змушений звернутися до суду за захистом свої прав. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач, який повідомлявся в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила. У зв'язку з вищевикладеним суд ухвалив проводити заочний розгляд справи згідно ст. 224 ЦПК України та на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частинами 1 та 2 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києві від 03.11.2014 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бовбалан Н.Р., про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та витребування майна, - задоволено. Визнано недійсним договір купівлі - продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Бовбавал Надією Ростиславівною, зареєстрований в реєстрі за номером 4412. Визнано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за [PERSON], [INFO], уродженця м. Дніпропетровськ, паспорт серії [NUMBER], виданий Голосіївським РУ ГУ МВС України в місті Києві 11.04.2007року, ідентифікаційний номер [NUMBER], адреса: [ADDRESS]. Витребувати квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], з чужого незаконного володіння. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлені ці обставини. Таким чином заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03.11.2014 року має преюдиційне значення згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України. У судовому засіданні встановлено, що 24.02.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Разумовою О.І. здійснено реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухомого майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 53924367 від 24.02.2016 року (а.с. 21-22). Згідно з ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. У ч. 1 ст. 321 ЦК України вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Право користуватися чужим майном регламентується ст. 405 ЦК України, відповідно до якої право на користування житлом відповідно до закону мають лише члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним. Разом з тим, в силу вимог ст. 156 ЖК України відповідачка по справі не є членом сім'ї власника квартири - позивача по справі, оскільки не є членом подружжя позивача, його батьком, дитиною чи особами, що ведуть з позивачем спільне господарство та проживають як члени однієї сім'ї. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вказана норма передбачає можливість усунення будь-яких порушень права власності, зокрема, і шляхом виселення. Відповідно до ч. 2 ст. 321 ЦК України, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно п. 33 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справи «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Вирішуючи питання про право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та членами його сім'ї та правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла. З зазначеного вбачається, що відповідачі втратили право користування вказаною квартирою. Крім того, позивачу належить право приватної власності на квартиру [ADDRESS]. Також судом враховується те, що порядок користування квартирою не визначався, відповідач [PERSON] договору найму щодо користування жилим приміщенням не укладала та не звертались до позивача з заявами про укладення договору найму житлового приміщення. У зв'язку з тим, що [PERSON] проживає в квартирі, яка на праві приватної власності належить позивачу, без законних підстав, чим чинять позивачу перешкоди у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на чинному законодавстві, знайшли своє доведення, а тому підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь [PERSON] підлягають витрати по оплаті судового збору в розмірі 551 грн. 21 коп. На підставі ст.ст. 319, 321, 334, 383, 386 ЦК України,

Outcome: approved