Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

У вересні 2017 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], , позивач) звернулася до суду з позовом до громадянина Російської Федерації [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], відповідач, разом - сторони) про розірвання шлюбу. Позов обґрунтований такими обставинами. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому на території Російської Федерації, про що 05.09.2014 комітетом запису актів цивільного стану адміністрації м. Тули відділом ЗАГС по Пролетарському району було вчинено актовий запис № 599. У подружжя є син [PERSON], [INFO] Одруження виявилось невдалим. Внаслідок відсутності порозуміння, розбіжностей у поглядах на вирішення сімейних проблем і ведення спільного господарства сторони втратили повагу один до одного та почуття взаємної любові. З грудня 2015 р. сторони разом не проживають і спільного господарства не ведуть. Зважаючи на те, що сім'я існує лише формально, подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. Син проживає і буде проживати з позивачем. Позивач [PERSON] подала заяву про підтримання позовних вимогі розгляд справи у її відсутність. Відповідачу [PERSON] судові документи буливручені у спосіб, передбачений Конвенцією про правову допомогу і правові відносини по цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993. Ознайомившись з позовною заявою, відповідач заявив про повне визнання позовних вимог та проведення судового засідання у його відсутність. Нез'явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим з таких підстав. Відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З позовної заяви та заяви відповідача про визнання позову вбачається, що внаслідок відсутності порозуміння та розбіжностей у поглядах на життєві і сімейні цінності сторони втратили почуття взаємної любові та поваги і, як наслідок, припинили шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання. Правовими підставами для задоволення позову є відповідні положення сімейного законодавства. Так, відповідно до положень статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження…є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість… (частини 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України). Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 Сімейного кодексу України). За приписом частини 2 статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже зважаючи на те, що відповідач безумовно визнав позов, і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для задоволення позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Outcome: approved