Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із позовом до [PERSON] , треті особи [PERSON] , приватний нотаріус КМНО Швець Р.О., державний реєстратор КП «Блогоустрій Шевченківського району» Красюк Д.Ф., ЦМУ МЮ (м. Київ), про витребування квартири із чужого володіння. В обґрунтування позову зазначають, що покійному чоловіку [PERSON] та батьку [PERSON] - [PERSON] , який помер [INFO] , за життя належала на праві власності Ѕ частина квартири [ADDRESS] , в якій вони були зареєстровані. Однак, у лютому 2020 року вони дізналися про те, що їх було знято з реєстрації за адресою указаної квартири на підставі підробленого рішення суду. Крім того, з`ясувалося, що 26.12.2018 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тобто після смерті [PERSON] внесені відомості про відчуження ним частки у цій квартирі [PERSON] на підставі договору дарування від 18.12.2001 року, який ним не укладався. В подальшому [PERSON] передала частку на цю квартиру ТОВ «ОВБ-ФЛЕТ», яке продало її [PERSON] . Відомості про вчинення шахрайських дій щодо заволодіння Ѕ частини квартири [ADDRESS] за допомогою підроблених документів за заявою [PERSON] внесені до ЄРДР. В межах досудових розслідувань проведені слідчі ді та судові експертизи, якими установлено, що за життя [PERSON] договору частки цієї квартири не укладав. Оскільки спірна частка квартири вибула з володіння [PERSON] поза його волею, [PERSON] та [PERSON] просять суд витребувати із володіння [PERSON] на їх користь Ѕ частину квартири [ADDRESS] . У поданому відзиві на позовну заяву [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що позов [PERSON] ґрунтується на домислах та припущеннях. Спірну частку в квартирі він придбав як власник іншої частки у дійсного власника ТОВ «ОВБ-ФЛЕТ», яким набуто право власності на указану нерухомість внаслідок передачі до статутного капіталу його засновником [PERSON] . У судовому засіданні представник [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримала, позов просила задовольнити, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини. Представник [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на викладені у відзиві на позовну заяву обставини. У судове засідання приватний нотаріус КМНО Швець Р.О. та представник ЦМУ МЮ (м. Київ) не з`явилися, подавши заяви про розгляд справи за їх відсутності. [PERSON] у судове засідання не прибула, в поданих письмових поясненнях просила суд у позові відмовити, посилаючись на те, що у 2001 році [PERSON] подарував їй спірну частку квартири, яку вона у 2019 передала до статутного фонду ТОВ «ОВБ-ФЛЕТ». Державний реєстратор КП «Блогоустрій Шевченківського району» Красюк Д.Ф. у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Частинами 1 та 2 ст. 76 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом установлено, що 18.01.1994 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, що розірваний заочним рішенням Оболонського районного суду міста Києва 01.04.2013 року (т. 2 а.с. 23). Від цього шлюбу [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (т. 2 а.с. 17). 09.10.1998 року [PERSON] та [PERSON] придбано у рівних частинах відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартиру [ADDRESS] (т. 1 а.с. 9). За інформацією з КП КМО «КМБТІ» відповідно до даних реєстрових книг право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою № 1 від 09.10.1998 року № 8-3379 (т. 1 а.с. 10, т. 2 а.с. 12). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 20). 30.09.2016 року [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Другої київської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті його батька [PERSON] (т. 2 а.с. 11). Як вбачається з матеріалів спадкової № 649/2016 року, заведеної державним нотаріусом Другої київської нотаріальної контори до майна померлого [INFO] [PERSON] , інші спадкоємці, а саме батьки спадкодавця [PERSON] та [PERSON] надіслали нотаріально посвідчені заяви про відмову від спадщини на користь [PERSON] , а син спадкодавця [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (т. 2 а.с. 10, 29, 30, 36, 38). Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За умовами встановленими у ч. 1 ст. 1269 цього Кодексу спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частки майна дружини та чоловіка є рівними (ч. 1 ст. 70 СК України). За змістом ст. 69 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч. 1, ст. 71 Закону України «Про нотаріат», у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя) свідоцтво про право власності на частку в їхньому спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя (колишнього з подружжя) з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. З огляду на те, що під час розгляду справи установлено, що спірна частка в квартирі набута [PERSON] під час перебування у шлюбі з [PERSON] , то вона не зважаючи на розірвання шлюбу між ними має право має право на половину від цього майна, як на частку в спільному майні подружжя, що презюмується, а також те, що [PERSON] , як спадкоємець першої черги у визначений законом строк подав заяву про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , суд дійшов висновку про те, що вони мають право на порушення цього позову, оскільки він безпосередньо стосується захисту їх майнового права та інтересу. При цьому, суд критично ставиться до доводів відповідача про те, що [PERSON] відмовився від своєї частки на спадщину повідомивши листом від 09.02.2017 року (т. 1 а.с. 210б), який надіслано поштою до нотаріальної контори (т. 1 а.с. 216), в наслідок її нікчемності з огляду на порушення визначеного законом порядку подання заяви про відмову від спадщини та заперечення у судовому засіданні [PERSON] його вільного волевиявлення при підписанні указаного листа. Так, відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною (ч. 5 ст. 1273 ЦК України) За змістом ч. 2 ст. 45 Закону України «Про нотаріат» якщо заява чи інший документ підписані за відсутності нотаріуса, особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, повинна особисто підтвердити, що документ підписаний нею. Згідно п. 207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, письмова заява про прийняття спадщини та відмову від неї подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або прибути особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку про те, що законом визначені умови для форми висловлення спадкоємцем відмови від прийняття спадщини у виді особистого подання відповідної заяви нотаріусу, а у разі направлення поштою заяви в якій підпис спадкоємця нотаріально не засвідчений, така заява в майбутньому має бути безумовно та беззастережно підтримана ним. Також, судом установлено, що за змістом довідки за Формою № 3 від 05.10.2016 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані дві особи: дружина власника - [PERSON] та син власника - [PERSON] (т. 2 а.с. 25). Згідно листа Оболонського районного суду міста Києва від 18.02.2020 року за даними автоматизованої системи документообігу суду за період з 01.01.2011 року по 18.02.2020 року позовних заяв від [PERSON] про усунення перешкод у праві користування власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку, де б відповідачами були [PERSON] , [PERSON] в провадженні суду не перебувало (т. 1 а.с. 19). Висновком Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 06.03.2020 року скасовано зняття з реєстрації з місця проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 94-95). За інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 26.12.2018 року державним реєстратором КП «Блогоустрій Шевченківського району» Красюк Д.Ф. внесено запис про виникнення у [PERSON] права власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування серії № А2001/0178 від 18.12.2001 року, виданого ТБ «Народна» (т. 1 а.с. 16). Відповідно до змісту копії договору дарування, укладеного 18.12.2001 року на Товарній біржі «Народна» [PERSON] подарував, а [PERSON] прийнято в дар Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Цей договір підписаний його сторонами та президентом Товарної біржі «Народна» [PERSON] (т. 1 а.с. 12). За актом приймання-передачі нерухомого майна від 20.06.2019 року [PERSON] передала до статутного капіталу ТОВ «ОВБ-Флет плюс», а Товариство прийняло нерухоме майно, яке в подальшому буде використовуватись в його господарській діяльності, а саме Ѕ частину квартири [ADDRESS] (т. 1 а.с. 13). Відомості про перехід права власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] до ТОВ «ОВБ-ФЛЕТ» на підставі акту прийняття-передачі нерухомого майна внесені до державного реєстру речових прав на нерухоме майно 20.06.2019 року державним реєстратором - приватним нотаріус КМНО Швець Р.О. (т. 1 а.с. 16). 25.06.2019 року між ТОВ «ОВБ-Флет плюс» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Швець Р.О., відповідно до якого товариство продало [PERSON] Ѕ частину квартири [ADDRESS] за 210 000 грн. (т. 1 а.с. 14). Інформацією про перехід права власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] до [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25.06.2019 року внесено цього дня до державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором - приватним нотаріус КМНО Швець Р.О (т. 1 а.с. 15). Разом з цим, відповідно до відомостей з Веб-порталу «Судова влада» у провадженні Оболонського районного суду міста Києва з 2014 року перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи приватний нотаріус КМНО Явдюк Н.А., Перша Київська державна нотаріальна контора, про визнання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 09.10.1998 року, реєстраційний номер 8-3319, в частині купівлі [PERSON] Ѕ частини квартири недійсним; анулювання реєстрації права власності на Ѕ частину вказаної квартири, яка була зареєстрована за [PERSON] ; переведення прав і обов`язків покупця Ѕ частини спірної квартири по договору купівлі-продажу з покупця [PERSON] на [PERSON] та визнання право власності на цю квартиру в цілому за [PERSON] ; визнання недійсним договору дарування Ѕ частини цієї квартири, укладеного між дарувальником [PERSON] та обдарованою [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Явдюк Н.А. (а.с. 21-22). Крім того, як вбачається з витягу з ЄРДР за № 12020100050001806, 02.03.2020 року Оболонським УП ГУНП у м. Києві на підставі заяви [PERSON] внесено відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України стосовно можливих протиправних дій невстановлених осіб, а саме підробки документів(т. 1 а.с. 23). Також, старшим слідчим в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП у м. Києві Пінчук О. надано дозвіл в порядку ст. 222 КПК України на розголошення таємниці слідства в межах кримінального провадження № 12020100000000237 від 06.03.2020 року за ч. 4 ст. 190 КК України, а саме інформацію здобутої під час досудового розслідування (т. 1 а.с. 165а). Зокрема протоколом огляду речей і документів від 12.07.2019 року, старшим слідчим відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у м. Києві Пінчуком О.В., за участю понятих [PERSON] та [PERSON] в рамках кримінального провадження № 42018101010000094 від 08.05.2018 року проведено огляд та виїмку системного блоку «ASUS» на жорсткому диску якого при огляді папки «Пакет1» виявлено файл (пп. 1) «Договір КупівліНАРОД30.doc», датований 15.03.2019 року; при перегляді якого встановлено, що це текстовий варіант договору дарування Ѕ частки квартири [ADDRESS] від 18.12.2001 року, укладений між членами ТБ «Народна» [PERSON] та [PERSON] , реєстраційний № А 2001/0178 (т. 1 а.с. 170-177). За інформацією яка міститься в протоколі допиту старшим слідчим відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у м. Києві Пінчуком О.В 29.01.2021 року свідка [PERSON] , він повідомив, що у 2001 році обіймав посаду президента Товарної біржі «Народна», яка оформленням купівлі-продажу нерухомого майна не займалася. Договір дарування квартири [ADDRESS] датований 18.12.2001 року між [PERSON] та [PERSON] у 2001 році не оформлював, не підписував, з даними особами не знайомий та ніколи їх не бачив (т. 1 а.с. 178-180). Згідно листа Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 22.01.2021 року Товарна біржа «Народна» створена 22.07.1998 року, інформація щодо видів діяльності ТБ «Народна» в реєстраційній картці, що подавалася на реєстрацію відсутня; 29.07.2005 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців внесено запис про судове рішення про припинення юридичної особи, що не пов`язане з банкрутством, інших реєстраційних дій не вчинялось (т. 1 а.с. 182). Відповідно до висновку експерта ТОВ «Київський експертно-дослідний центр» № 14896 від 24.03.2020 року підпис від імені [PERSON] , зображення якого міститься у рядку «дарувальник» у технічній копії договору дарування від 18.12.2001 року, укладеному від імені [PERSON] та [PERSON] , реєстраційний № А 2001/0178, виконаний не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON] (т. 1 а.с. 67-72). Згідно витягу з Реєстру територіальної громади м. Києві станом на 27.05.2020 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 96). Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з положенням ст. 16 ЦК України права та інтереси особи захищаються, зокрема, шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів. Відповідно до ч. 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом (ч.ч. 1 та 2 ст. 321 ЦК України). Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави (глава 83 ЦК України) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння. За умовами ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У зв`язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів (п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»). У пункті 26 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що відповідно до положень ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в ч. 1 ст. 388 ЦК України. Оскільки відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене ст. 388 ЦК України, переходить до спадкоємців власника. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 10.10.2012 року № 6-117цс12 та у постанові Верховного Суду від 16.01.2018 року у справі №202/11730/14-ц з подібними правовідносинами. Враховуючи, що у судовому засіданні установлено, що 18.12.2001 року [PERSON] договір дарування Ѕ частини квартири [ADDRESS] з [PERSON] на Товарній біржі «Народна» не укладав; з 2015 року він звертався до суду з позовом до іншого співвласника цієї квартири в якому намагався оспорити набуття ним права на частку в ній на свою користь; запис до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про перехід права власності на спірну частку в квартирі на підставі договору дарування від 18.12.2001 року внесено державним реєстратором 26.12.2018 року, тобто більше ніж через два роки після смерті [INFO] [PERSON] , суд дійшов висновку про те, що спірна частка квартири вибула з володіння власника не з його волі на підставі договору, який ним не укладався, а тому не породжувало у наступних набувачів права на її подальше відчуження. При цьому виходячи з того, що право власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] [PERSON] набув під час перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] ; після смерті [PERSON] [INFO] його син [PERSON] , як спадкоємець першої черги, спадщину у встановленому законом порядку прийняв, а також у передбаченому законом порядку від неї не відмовився, суд дійшов висновку про те, що до позивачів перейшло право вимоги витребування спірної частки в квартирі відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України. Разом з цим, позивачі не позбавлені можливості реалізувати своє право на оформлення спірного майна шляхом видачі нотаріусом відповідних свідоцтв про право власності на частку в майні подружжя та про право власності на спадщину за законом з урахуванням розміру частки іншого спадкоємця. За таких обставин позов [PERSON] та [PERSON] підлягає частковому задоволенню в частині витребування Ѕ частини квартири [ADDRESS] з власності [PERSON] . Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial