Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

У березні 2017 р. позивач звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 22.11.2007 року він перебував з відповідачкою у шлюбі, який рішенням Оболонського р/с м. Києва від 18.11.2016 року було розірвано. У шлюбі у сторін народився син [PERSON] [INFO] Позивач зазначає, що ще до ухвалення рішення про розірвання шлюбу, відповідачка виїхала разом з їхнім спільним сином із квартири, де вони всі разом проживали, хоча її ніхто не виганяв. Позивач вказує на те, що його, як батька, не було повідомлено про те, де зараз знаходиться дитина, оскільки на телефонні дзвінки мати не відповідає, але випадково йому стало відомо, що відповідачка разом з дитиною переїхали до м. Бердичів Житомирської області та проживають по [ADDRESS]. Крім того, зазначає позивач, що він офіційно працевлаштований, має постійну заробітну плату та може забезпечувати їх спільного сина всім необхідним для його звичного способу життя і розвитку. Тому посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд зобов'язати відповідача не чинити перешкоди у його спілкуванні та вихованні сина [PERSON] [INFO], визначити такі способи участі позивача [PERSON] у спілкуванні та вихованні сина [PERSON] [INFO], а саме: два вихідні дні (субота та неділя), з 19:00 год. п'ятниці або суботи з 18:00 год. до 18:00 год. за фактичною адресою проживання батька: [ADDRESS], без присутності матері. У разі неможливості провести з дитиною визначені дні, що пов'язані із хворобою дитини або робочими днями батька, надати останньому можливість проводити зустрічі у інші дні; спільний відпочинок двічі на рік під час зимових та літніх канікул або державних свят терміном до 10 діб кожен, попередньо узгодивши деталі з матір'ю дитини; спільне святкування дня народження дитини у сам календарний день або інший присвячений його святу; необмежене спілкування з сином [PERSON], особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином; в день побачення із сином батько має право забирати його з дому чи шкоди особисто. Ухвалою суду від 24.11.2017 р. позов [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів у її вихованні було об'єднано в одне провадження. Позивачі в судовому засіданні позов підтримали та просив задовольнити в повному обсязі. Представник позивачів також підтримала обидва позови у повному об'ємі. Відповідач та її представник в судове засідання перед судовими дебатами не з'явились, надіслали свої заяви про слухання справи у їх відсутність. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду свій лист та висновок щодо доцільності встановлення порядку спілкування батька із дитиною. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив обставини, що викладені нижче. Як з'ясував суд, з 22.11.2007 р. позивач [PERSON] перебував з відповідачем у шлюбі, який рішенням Оболонського р/с м. Києва від 18.11.2016 р. було розірвано.(а.с.). [INFO]. у сторін народився [PERSON] (а.с. 7), і батьками дитини є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] Згідно ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. У відповідності до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст. 159 СК України суд, визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного, відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Як вбачається з позовів, спільний син позивача та відповідача та онук позивача № 2 відвідував в м. Києві - Спеціалізовану школу № 239 з поглибленім вивченням німецької школи з 1-го класу (м. Київ, пр. Оболонський 16д), а відповідач - мати забрала дитину його із школи. Як з'ясовано судом, відповідач [PERSON] разом із дитиною [INFO] переїхали до м. Бердичів Житомирської області та проживають по [ADDRESS], як вказувала відповідач (у зв'язку із негативним ставленням батька позивача - позивача № 2 до відповідача та примушуванням останньої разом із дитиною покинути квартиру мешкання сім'ї позивача та відповідача - [ADDRESS]), але даний факт так і не було підтверджено. На даний час дитина позивача та відповідача навчається у НВК № 4 м. Бердичева, тобто дійсно відповідач таким чином не надає можливість спілкуватись батьку - позивачу № 1 із дитиною. За змістом ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов'язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства. Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь - кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст. ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права. У відповідності до ст. 8 Гаазької Конвенції ЄСПЛ наголошував, що національні суду повинні здійснювати ретельний аналіз обставин справи, а в документі за наслідками розгляду повинні бути наведені детальні обставини та пояснення сторін. Тому оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд також приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв'язку з даними обставинами загострились взаємовідносин між відповідачем та позивачем № 1 та позивачем № 2, і така ситуація в їх особистих відносинах не надає можливості мирним шляхом вирішувати питання про визначення порядку спілкування з дитиною, який мав би влаштовувати кожну із сторін по справі, що зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку, в межах заявлених позовних вимог, оскільки саме такий спосіб захистити право на спілкування та виховання дитини визначений сімейним законодавством у разі порушення його з боку іншого з батьків дитини. Як визначено у ч. 2 ст. 18 СК України, суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема: встановлення правовідношення; примусове виконання добровільно не виконаного обов'язку; припинення правовідношення, а також його анулювання; припинення дій, які порушують сімейні права; відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; зміна правовідношення; визнання незаконним рішень, дій чи бездіяльність органів державної влади, органу влади АРК, органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Так як сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, батько дитини має бажання приймати участь у вихованні дитини, а спілкування між батьком та дитиною не перешкоджає нормальному розвитку дитини, чого з матеріалів справи не вбачається, але виникли непорозуміння щодо врегулювання питання з приводу побачень батька з дитиною, суд, з урахуванням інтересів дитини, її віку, поведінки батьків, між якими немає порозуміння, що може негативно вплинути на розвиток дитини, а також психічний та фізичний стан малолітньої дитини, приходить до висновку, позовні вимоги позивача про усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою дитиною та її вихованні та встановлення порядку спілкування батька з дитиною є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково. Тому суд вважає за можливе визначити позивачу № 1, як спосіб участі у вихованні неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] без присутності матері - відповідача [PERSON]: що вівторка та що четверга з 19.00 год. до 21.00 год. зустрічаючи із школи; що п'ятниці з 19.00 год. до суботи 15.00 год. перший та третій тиждень місяця та щосуботи з 17 год. 00 хв. до неділі 15.00 год. другий та четвертий тиждень місяця повертаючи до місця мешкання дитини; кожного 15 червня відповідного року в день народження [PERSON] [INFO] побачення не менше 8 год. без присутності матері. Суд також вважає частково задовольнити в цій частині позовні вимоги позивача № 2, так як вбачається і порушення його права на спілкування із онуком як дідуся, а тому визначає йому зустрічі із онуком [PERSON], [INFO] щосуботи з 10 год. до 15 год. перший та третій тиждень місяця та щонеділі з 11 год. до 16 год. другий та четвертий тиждень місяця; кожного 15 червня відповідного року в день народження [PERSON] [INFO] побачення не менше 4 год. за попереднім погодженням із батьками. При цьому суд вважає, що є підстави встановити позивачу № 1 час спілкування із сином [PERSON] [INFO] без присутності матері - відповідача [PERSON] у святкові дні з 10-00 год. до 16-00 год. та протягом дитячих канікул у навчальних закладах з 10 год. до 17 год. Так як позивачу № 1, як батьку дитини суд встановив певний час спілкування із дитиною без присутності матері - відповідача під час свят та канікул, суд також вважає частково задовольнити і в цій частині позов [PERSON] та надати можливість спілкуватись із онуком без присутності матері [PERSON] у святкові дні з 11-00 год. до 16-00 год. та протягом дитячих канікул у навчальних закладах з 11 год. до 17 год. Також суд вважає, за можливе встановити обов'язкову можливість спілкування позивача № 1 [PERSON] із сином [PERSON] [INFO] особисто між собою за допомогою телефонного, поштового, електронного зв'язку протягом робочого тижня, і це не буде порушувати прав подружжя, яке мешкає окремо один від одного. Також вважає за можливе частково задовольнити позовну вимогу щодо дозволу позивачу № 1 [PERSON] відпочинок разом із неповнолітнім [PERSON] [INFO] на курортах або оздоровчо-профілактичних закладах України один раз на рік не менше аніж 30 календарних днів з 15.06.2025 р., але за попередньою згодою із дитиною. На підставі викладеного та

Outcome: partial