Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом про визнання за ним права власності на легковий автомобіль, який є предметом договору лізингу, що був укладений між ним і ТОВ «Український лізинг», крім того позивач просить зняти накладені на дане майно арешти. Ухвалою судді Святошинського районного суду м.Києва Петренко Н.О. від 31.03.2017 р. провадження у справі відкрито. Розпорядженням керівника апарату суду від 11 вересня 2017 року, у зв'язку із закінченням повноважень судді Петренко Н.О., справу передано на повторний авторозподіл для визначення іншого складу суду. Ухвалою судді Святошинського районного суду м.Києва Миколаєць І.Ю. від 12.09.2017 р. справу було прийнято до провадження. Відповідно до п. 9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України (за редакцією ЗУ № 2147-УІІІ від 03.10.2017 р., в дії з 15.12.2017 р.), заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Ухвалою суду від 26.03.2018 року суд постановив продовжити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу було направлено ухвалу суду та встановлено строки для подання відзиву на позов. Відповідач відповіді на позов не надав. Сторони у справі про судовий розгляд даного позову були повідомлені належним чином. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, між [PERSON] (Лізингоодержувач), та ТОВ «Український лізинг» (Лізингодаведь) 18 листопада 2015 року був укладений генеральний договір фінансового лізингу № 206 (надалі - Генеральний договір). 18 листопада 2015 року на виконання Генерального договору між [PERSON] (Лізингоодержувач) та ТОВ «Український лізинг» (Лізингодаведь) був укладений договір фінансового лізингу № ФЛ-206-1 (надалі - Договір лізингу). У відповідності до умов Генерального договору (п.1.1.), Лізингодаведь зобов'язувався у відповідності до Заявки Лізингоодержувача придбати у Постачальника у власність Предмет лізингу та передати його за плату Лізингоодержувачу в тимчасове володіння та користування в якості Предмету лізингу на строк та на умовах, визначених цим Генеральним договором та відповідним Договором лізингу. Предметом лізингу є легковий автомобіль Mercedes-Benz S500L 4Matic, державний номер [NUMBER], номер шасі [NUMBER], колір чорний, 2012 року випуску. У відповідності до п.1 Договору лізингу, Лізингодаведь набуває у власність Предмет лізингу та передає його Лізингоодержувачу за плату у тимчасове володіння та користування на умовах цього Договору лізингу та Генерального договору фінансового лізингу від 18 листопада 2015 року № 206. Найменування Предмета лізингу, його детальний опис та вартість вказані в Специфікації. Згідно п.5 Договору лізингу, строк лізингу складає 12 місяців. У відповідності до п.6 Договору лізингу, загальна вартість Договору лізингу складає 673 265, 93 грн. Згідно специфікації до Договору лізингу, вартість Предмету лізингу складає 500 000, 00 гривень. Згідно п.2.1. Генерального договору, Лізингоодержувач за надане йому право володіння та користування Предметом лізингу зобов'язується сплачувати Лізингодавцю лізингові платежі. У відповідності до п.4.1. Генерального договору, у випадку, якщо нормами чинного законодавства України передбачена державна реєстрація права власності на майно, що у відповідності до Договору лізингу є Предметом лізингу, то Лізингодавець реєструє право власності на Предмет лізингу на своє ім'я. Згідно п.4.6. Генерального договору, зняття з обліку Предмета лізингу у випадках переходу права власності на Предмет лізингу до Лізингоодержувача в порядку, передбаченому цим Генеральним договором, здійснюється силами та за кошти Лізингодавця. Наступна реєстрація та/чи постановка на облік Предмета лізингу за Лізингоодержувачем здійснюється силами та за кошти Лізингоодержувача. У відповідності до п.5.1. Генерального договору, право власності (розпорядження) на Предмет лізингу протягом всього строку дії Договору лізингу належить Лізингодавцю. Згідно п.5.6. Генерального договору, за письмовою вимогою Лізингоодержувача після закінчення Строку лізингу та у разі належного, повного та безумовного виконання Лізингоодержувачем всіх умов Договору лізингу, відсутності заборгованості зі сплати лізингових та інших платежів, що виникають з Договору лізингу, в тому числі неустойки (штрафу, пені), Предмет лізингу переходить у власність Лізингоодержувача. Фактичний перехід права власності на Предмет лізингу до Лізингоодержувача оформляється підписанням між Лізингодавцем та Лізингоодержувачем Акту про повне виконання Сторонами своїх зобов'язань за Договором лізингу. Такий акт оформлюється за формою Додатку № 5 до форми Договору лізингу. З дати підписання Сторонами Акту про повне виконання Сторонами своїх зобов'язань за Договором фінансового лізингу, відповідний Договір лізингу вважається припиненим. Графіком лізингових платежів сторонами визначено строки, у які має сплачуватись черговий платіж, із кінцевим строком повного виконання позивачем своїх зобов'язань - до 23.11.2016 року (а.с. 31). Із наявних у матеріалах справи копій платіжних доручень вбачається, що позивачем з 23.11.2015 року по 23.11.2016 року було виплачено Товариству 673 788,93 грн. на виконання взятих на себе за договором лізингу зобов'язань (а.с. 34-46). Відтак, свої зобов'язання із внесення лізингових платежів лізингоодержувач виконав у повному обсязі. Із наявних у справі матеріалів листування позивача із Товариством вбачається, що [PERSON] не вдалось зв'язатись із відповідачем і скласти спільний акт про повне виконання сторонами своїх зобов'язань. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Частиною 1 статті 806 ЦК України встановлено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до п.3 ч.2 ст. 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі. Відповідно до ч.4 вказаної статті лізингоодержувач може мати інші права та обов'язки відповідно до умов договору лізингу, цього Закону та нормативно-правових актів. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Із викладеного вбачається, що в після виконання позивачем своїх зобов'язань за вказаним договором лізингу, в силу пункту 5.6 Договору, право власності на предмет лізингу, а саме зазначений автомобіль Mercedes-Benz S500L 4Matic, набув позивач. При цьому, ухилення від підписання Акту виконання сторонами своїх зобов'язань і ухилення від здійснення дій щодо реєстрації даного автомобіля на позивача і відсутність фактичної його передачі [PERSON] свідчить про невизнання майнового права на дану річ, що є порушенням майнових прав позивача. Наведене свідчить про наявність підстав для судового захисту порушених майнових прав позивача, що є підставою для часткового задоволення даного позову і визнання за ним права власності за позивачем на предмет лізингу, автомобіль Mercedes-Benz S500L 4Matic, державний номер [NUMBER], номер шасі [NUMBER], колір чорний, 2012 року випуску. При цьому суд відмовляє у задоволенні даного позову у частині зняття накладених на дане майно арештів, з огляду на те, що [PERSON] даний позов було подано лише до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинг»; при цьому позивачем не було вказано як відповідача жодну особу, яка би була належним відповідачем за позовом про звільнення майна з-під арешту. У даному випадку така позовна вимога є передчасною. На підставі викладеного,

Outcome: partial