Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] (далі [PERSON]О.) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі [PERSON]Л.), [PERSON] (далі [PERSON]В.) про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, який у відповідності до п. 11-1 ЦПК України було розподілено для розгляду судді Ходаківському М.П. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] з урахуванням уточнень посилалася на те, що у березні 2016 року їй стало відомо про те, що 22 лютого 2016 року належний їй на праві власності автомобіль [NUMBER], який нею було передано у тимчасове користування [PERSON], потрапив у дорожньо-транспортну пригоду. Іншим учасником даної ДТП є автомобіль марки «Хонда», д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Внаслідок даної ДТП обидва автомобіля зазнали пошкоджень, а позивачу спричинена матеріальна шкода, яка експертним дослідженням визначена у розмірі 143\~148,32 грн. У звязку із зазначеним [PERSON] просила з урахуванням уточнень стягнути солідарно з відповідачів суму збитків у розмірі 143\~148,32 грн., витрати за проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1\~200,00 грн. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Додатково пояснила суду, що перебуває у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON], який користувався належним позивачу автомобілем та який не повідомив позивачу про настання дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 22 лютого 2016 року, та про яку позивач дізналася значно пізніше. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги, заявлені до нього, не визнав, заперечував проти їх задоволення, посилаючись на те, що винуватцем зазначеної ДТП є [PERSON], який і має відшкодувати завдану ДТП шкоду. [PERSON] також зазначив, що на підтвердження визнання своєї вини [PERSON] написав розписку, в якій зобовязався відшкодувати збитки, завдані пошкодженням автомобіля марки «Хонда», д/н [NUMBER], проте надати таку розписку не може. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних і справ про адміністративні правопорушення» строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.).У рішенні Європейського Суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Верховний Суд України у постанові від 01 лютого 2017 року у справі № 6-1957цс16, яка є обовязковою для усіх субєктів правозастосування та судів, вказав на те, що розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Ураховуючи, що відповідач [PERSON] належним чином повідомлявся про призначені у справі судові засідання, судом визнано за можливе розглянути справу за його відсутності. Суд, вислухавши пояснення осіб, які приймали участь у судовому провадженні, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що висновком № 0406/16/16 експертного дослідження з визначення вартості матеріального збитку, спричиненого власнику КТЗ, складеного 14 червня 2016 року судовим експертом [PERSON] за заявою [PERSON] від 01 червня 2016 року, розмір матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля [NUMBER], пошкодженого внаслідок ДТП, становить 39\~707,99 грн. В дослідженні також зазначено, що вартість відновлювального ремонту даного автомобіля складає 143\~148,32 грн., а його ринкова вартість складає 39\~707,99 грн. (а.с. 8-36). Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ст. 57, 58, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суду вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, оскільки в ході розгляду справи не знайшли підтвердження твердження позивача щодо пошкодження належного їй автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 22 лютого 2016 року за участі автомобілів під керуванням відповідачів. Позивачем не доведено, що автомобіль марки «Хонда», д/н [NUMBER], належить [PERSON], також не доведено, що 22 лютого 2017 року за участі цього автомобіля мала місце дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої даний автомобіль було пошкоджено, не доведено, що пошкодження автомобіля відбулось з вини відповідачів. Матеріали справи не містять, а сторонами не було надано доказів на підтвердження зазначених обставин, без встановлення яких даний позов не може бути задоволений. Оцінюючи усі докази які було досліджені судом у ході судового засідання в їх сукупності, суд приходить до висновку щодо не обґрунтованості позову, у звязку з чим вважає за необхідне відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Ураховуючи результат вирішення справи, у відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем у даній справі, не підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed