Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому зазначає, що під час спільного проживання в шлюбі вона та її чоловік [PERSON] у 1984 році побудували житловий будинок та господарські будівлі і споруди, що розташовані по вул. Дзержинського, 3 у м. Камені-Каширському, Волинської області. Від цього шлюбу у них є двоє дітей. 18 серпня 2015 року [PERSON] помер. Після смерті останнього вона як спадкоємець першої черги за законом в шестимісячний термін прийняла спадщину. Спадкоємцями першої черги за законом, окрім неї, є їх діти [PERSON] та [PERSON], які протягом шести місяців подали заяви про відмову від спадщини на її користь. Разом з тим, у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та надвірні будівлі їй нотаріусом було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно, а тому просить суд визнати за нею право власності на вказані житловий будинок, надвірні будівлі і споруди. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, подала заяву, із змісту якої вбачається, що вона просить розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з викладених у позовній заяві підстав. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності та визнання позову. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке. Відповідно до ст. 328 ЦК України однією із підстав набуття права власності є спадкування, яке згідно зі ст. 1216 цього Кодексу являє собою перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтями 1217, 1218, 1220, 1221 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, а місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Із змісту ст. 1223 ЦК України вбачається, що право на спадкування за законом виникає у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У відповідності до ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 22 КЗпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є дружиною [PERSON], їх шлюб було зареєстровано 09 травня 1973 року (а.с. 5, 7). За час спільного проживання у 1984 році вони на відведеній [PERSON] для будівництва земельній ділянці побудували цегляний житловий будинок «А-1», загальна площа якого - 99,1 кв.м., житлова - 50,62 кв.м., та надвірні і господарські споруди, сарай «В-1», туалет «В», огорожа «1-2» по вул. Дзержинського, 3 у м. Камені-Каширському Волинської області, що стверджується рішенням Виконавчого комітету Камінь-Каширської міської Ради депутатів трудящих № 191 від 19 грудня 1977 року «Про виділення земельної ділянки під індивідуальне будівництво житлового будинку гр. [PERSON]», проектом забудови № 19 від 16 січня 1978 року земельної ділянки індивідуальним житловим будинком та матеріалами інвентаризаційної справи № 567 (а.с.15, 16-21, 46-59). З наявного у будівельному паспорті акта приймання в експлуатацію державною приймальною комісією закінченого будівництвом індивідуального житлового будинку вбачається, що забудовником [PERSON] будівництво житлового будинку по вул. Дзержинського, 3 у м. Камені-Каширському розпочато у березні 1978 року та закінчено у січні 1984 року; загальна площа житлового будинку становить 99,1 кв.м. (а.с. 21). Згідно з п. 3.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 р. N 127, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року. Отже, вказане нерухоме майно не є самовільним будівництвом та, у відповідності до ст. 22 КЗпШС в редакції 1969 року, вважається спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] і право кожного з них щодо володіння, користування і розпорядження цим майном є рівним. 18 серпня 2015 року [PERSON] помер (а.с. 6). З дня його смерті відкрилася спадщина в тому числі на 1/2 частину вказаного будинковолодіння. Заповіту [PERSON] не залишив. Позивачка [PERSON] на час смерті чоловіка постійно з ним проживала, тобто у передбачений законом спосіб прийняла спадщину, і таким чином стала власником житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами в цілому. Відповідачка [PERSON], яка є дочкою спадкодавця, і спадкоємцем першої черги за законом, відмовилася від прийняття спадщини, що відкрилася з дня смерті її батька [PERSON], на користь матері (дружини спадкодавця) [PERSON], подавши протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця до нотаріальної контори відповідну заяву (а.с. 39). Відповідач [PERSON], який також є спадкоємцем першої черги за законом, спадщину не прийняв. Разом з тим, оскільки спадкодавець [PERSON] правовстановлюючих документів за життя не мав, що стверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 12.03.2016 р. № 54993082 (а.с. 29), позивачка [PERSON] позбавлена можливості оформити своє право власності на спірне нерухоме майно у нотаріальній конторі. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що за позивачкою [PERSON] належить визнати право власності на вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами. За згодою позивачки суд не стягує з відповідачів судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: approved