Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

У березні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, в якому просить стягнути з [PERSON], 07.01.1983 р. н., на її користь аліменти на утримання спільних дітей: сина - [PERSON], 26.01.2003 р. н.; доньку - [PERSON], 02.11.2010 р. н. в розмірі 50% всіх різновидів заробітку щомісячно, починаючи з дня подання цього позову до суду - і до досягнення дітьми повноліття. Позивачка в судовому засіданні змінила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей, щомісячно аліменти по 900 грн. 00 коп. на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, надавши письмові заперечення проти позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 14.09.2002 року, перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, [PERSON], але разом спільного господарства не ведуть, разом однією сімєю не проживають. Від шлюбу мають двох дітей: сина - [PERSON], 26.01.2003 р. н.; доньку - [PERSON], 02.11.2010 р. н. Діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Дані факти встановлені рішенням Ленінського районного суду від 13 січня 2015 року по цивільній справі № 553/5285/14-ц, яке набрало законної сили 26.01.2015 р., і не потребують доказування при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини на підставі приписів ч. 3 ст. 61 ЦПК України. Згідно рішення Ленінського районного суду від 13 січня 2015 року (справа № 553/5285/14-ц) відповідач повинен виплачувати аліменти на всіх своїх дітей, при цьому загальна частина аліментів складала 1000 грн. на місяць (по 500 грн. на місяць на утримання кожної дитини до повноліття). Позивачка, обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що відповідач працює у АТ «Полтавський тепловозоремонтний завод», та, за її даними, отримує близько 5,5 - 7 тисяч гривень щомісяця. На даний час, відповідач обмежується вказаною вище сумою, але вона не відповідає реаліям теперішнього економічного стану в Україні і не покриває найменших потреб на утримання дітей. Вона, фактично, витрачає на утримання дітей близько 3000 гривень на місяць, і цього не хватає, а від-так змушена звертатися за відповідними коштами до батьків й родичив. На даний час вона не працює та отримує допомогу на дітей. На цю суму вона не має можливості утримувати двох дітей і тому потребує збільшення відрахувань аліментів на дітей. Згідно ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів визначений рішенням суду меже бути зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось з них... Відповідно до ст. 128 КЗпП України загальний розмір всіх відрахувань при виплаті заробітної плати не може перевищувати 20% , а в окремих випадках - 50% - в разі наявності заборгованості. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 цього ж кодексу, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України встановлений мінімальний розмір аліментів, який на одну дитину не може бути менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального морального, культурного духовного і соціального розвитку . Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Та ст.11 цього ж Закону передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов»язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов»язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 13 січня 2015 року по цивільній справі № 553/5285/14-ц його зобов'язано сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], по 500 гривень на місяць на утримання кожної дитини до повноліття. Через півтора місяця після набрання цим рішенням законної сили позивач звернулася до суду з новим позовом про зміну розміру аліментів. Своє позивні вимоги мотивує тим, що вона фактично витрачає на утримання дітей близько 3000 гривень на місяць і цього не вистачає, а відтак змушена звертатися до родичів за грошима. Вказує, що він працює в АТ «Полтавський тепловозоремонтний завод» та отримує 5.5 - 7 тисяч гривень щомісяця. При цьому посилається на Висновок Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, зазначений у [PERSON] № 143цс13 від 5 лютого 2014 року. Відповідач вважає, що позов є необгрунтованим, є зловживанням позивача своїми правами. Згідно ст. 60 ЦП К України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пленум Верховного Суду України у ч. 11 постанови N 14 від 18.12.2009 р. наголошує, що суд, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги чи заперечення сторін, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, має мотивувати свої дії та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, дійсно, згідно ст.ст. 141, 180 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того чи перебувають вони в шлюбі чи ні. Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Як вказав у судовому засіданні та в письмових запереченнях проти позову відповідач він не відмовляється від своїх дітей, не відмовляється їх утримувати, він не заперечував проти позовних вимог, які були задоволені рішенням Ленінського райсуду м. Полтави від 13.01.2015 року. Рішення суду він виконує, аліменти сплачує, що підтверджує позивач в позовній заяві. На підтвердження сплати аліментів відповідачем було надано до заперечення копії банківських чеків. Але з невідомих причин позивач вже через зовсім короткий проміжок часу (трохи більше місяця) після набрання законної сили рішення суду звертається до суду з новим позовом про зміну розміру аліментів. Позивач [PERSON] обґрунтовує свої вимоги з порушенням ст. 192 СК України, згідно якої розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану. Про це, втому числі вказується і у вказаній позивачем [PERSON] ВСУ від 05.02.2014 року. Тобто зміни розміру аліментів можуть мати місце за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров'я. Позивач не надала до суду належних доказів, які б підтверджували зміни в матеріальному чи сімейному стані, а також погіршення її стану здоров'я чи дітей. Натомість відповідач надає до суду довідку N9 332 від 01.04.2015 року, видану Машівським районним центром зайнятості, згідно якої він є безробітним, отримую державну допомогу як безробітний. За лютий місяць отримав 382, 00 грн. Але при цьому відповідач виконує рішення суду, виплачує аліменти, призначені в твердій грошовій сумі розміром 1000 грн. на двох дітей. Вказана довідка спростовує вказане позивачем в позові про роботу відповідача на Полтавському тепловозоремонтному заводі та його дохід 5,5 - 7 тис грн. І навпаки підтверджує наявність в відповідача нерегулярного, мінливого доходу, одержання частини доходу в натурі, підтверджує законність та справедливість винесеного рішення суду про стягнення аліментів саме в твердій грошовій сумі, що забезпечує право кожного з наших дітей на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку в межах моїх здібностей та фінансових можливостей. Окрім того, необхідно враховувати, що сімейним законодавством України встановлено мінімальну межу аліментів, що можуть стягуватися на одну дитину, а саме: розмір аліментів не може бути меншим ніж 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказані норми відповідачем не порушуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed