Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним Кредитний договір № МК-17118000212 від 21.12.2018 року укладений між нею та відповідачем. В обґрунтування позову зазначила, що 21.12.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю (далі-ТОВ) «Центрокредит» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № МК-17118000212. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору кредитодавець надає позичальнику фінансовий кредит в тимчасове, строкове, платне користування у національній валюті України на загальну суму, яка визначається в п. 4 Додатку № 1 (2 500 грн.) Також відповідно до п.1.2. Кредитного договору кредит надається позичальнику шляхом видачі кредитних коштів у відділенні кредитодавця, а у разі укладення договору електронній формі шляхом перерахування кредитних коштів на банківську картку позичальника, зареєстровану Позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. Згідно п. 1.3. Кредитного договору кредит надається на строк, який визначається п.4.2 Додатку №1 (з 21.12.2018 року по 19.01.2019 року), позичальник зобов`язується поверну Кредит разом з нарахованими процентами згідно умов Договору у строк, визначений п. 4.5 Додатку № 1. Відповідно до п.1.4 Кредитного договору позичальник сплачує кредитодавцю проценти за користування кредитом за весь час фактичного користування кредитними коштами. Проценти (процентна ставка) за користування кредитом є фіксованою та встановлюється у п. 4.3. Додатку № 1 (693,5 % річних). Таким чином вона вважає, що при укладанні вищевказаного кредитного договору порушені її права як споживача, згідно з нормами ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ЗУ «Про захист персональних даних» у зв`язку з чим, вона у досудовому порядку неодноразово зверталась до відповідача з листами про припинення порушень з боку відповідача, проте, такі вимоги залишені без задоволення, а тому вона змушена звернутись до суду. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні (а.с.38-39). [PERSON] подала до суду клопотання, в якому просила позов задовольнити та розглянути справу без її участі, проти заочного рішення не заперечує (а.с. 19). Представник ТОВ «Центрокредит» в судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, вимоги позову не визнав, в їх задоволенні просив відмовити, на підтвердження своїх заперечень надав відзив на позовну заяву та докази щодо справи (а.с.43-94). Інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надано. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, враховуючі заперечення відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 21.12.2018 року між ТОВ «Центрокредит» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № МК-17118000212, відповідно до умов якого останньої було надано кредит у розмірі 2500 грн., якій з усіма істотними умовами нею було особисто підписано (а.с.54-59). Отримання коштів також підтверджується видатковим касовим ордером №226 від 21.12.2018 року про отримання коштів (а.с.60). Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору кредитодавець надає позичальнику фінансовий кредит в тимчасове, строкове, платне користування у національній валюті України на загальну суму, яка визначається в п. 4 Додатку № 1 (2 500 грн.) Також відповідно до п.1.2. Кредитного договору кредит надається позичальнику шляхом видачі кредитних коштів у відділенні кредитодавця, а у разі укладення договору електронній формі шляхом перерахування кредитних коштів на банківську картку позичальника, зареєстровану Позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. Згідно п. 1.3. Кредитного договору кредит надається на строк, який визначається п.4.2 Додатку №1 (з 21.12.2018 року по 19.01.2019 року). позичальник зобов`язується поверну Кредит разом з нарахованими процентами згідно умов Договору у строк, визначений п. 4.5 Додатку № 1. Відповідно до п.1.4 Кредитного договору позичальник сплачує кредитодавцю проценти за користування кредитом за весь час фактичного користування кредитними коштами. Проценти (процентна ставка) за користування кредитом є фіксованою та встановлюється у п. 4.3. Додатку № 1 (693,5 % річних) (а.с.54-57). У відповідності до п.2 Заяви - приєднання на укладення Кредитного договору № ММК-17118000212, [PERSON] погодилась отримати кредит та виконувати умови Договору та підтвердила, що всі умови Договору їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення, що підтверджується її особистим підписом (а.с.58-59). Згідно Згоди на обробку персональних даних, [PERSON] , надала ТОВ «Центрокредит» дозвіл на обробку її персональних даних про що свідчить її підпис (а.с. 51). Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Форми правочину та способи волевиявлення його учасників встановлені статтею 205 ЦК України, відповідно до якої правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. В силу ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною і юридичною особами, а згідно із ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як випливає з наведеної статті 208 ЦК України, для правочинів між фізичною і юридичною особами законом встановлена обов`язкова письмова форма, яка передбачає обов`язковість підписів його учасників, що в даному випадку і є формою волевиявлення особи у відповідності до ст. 205 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, яка була чинною на момент укладення спірного кредитного договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зообов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Згаданий кредитний договір № ММК-17118000212 від 21.12.2018 року (а. с. 54-59) підписаний сторонам, що свідчить про досягнення сторонами угоди відносно всіх істотних умов договору. За формою цей договір відповідає встановленим законом вимогам. Врахувавши зазначені вимоги закону та умови кредитного договору, правові підстави, передбачені статтями 203, 215 ЦК України, для визнання кредитного договору недійсним відсутні, оскільки банком перед укладенням кредитного договору [PERSON] було повідомлено та ознайомлено з усіма умовами договору, а також було надано [PERSON] інформацію щодо сукупної вартості кредиту, з урахуванням процентної ставки за ним, та її складових. Текст підписаного сторонами кредитного договору свідчить про досягнення сторонами угоди відносно всіх істотних умов договору до моменту реальної передачі грошових коштів. Інших доказів на підтвердження того, що не підписання позивачем кредиту вплинуло на неправильне сприйняття позичальником умов кредитного договору та порушило його права матеріали справи не містять. З урахуванням наведених положень цивільного законодавства, суд доходить висновку, що укладений між сторонами кредитний договір за формою відповідає вимогам ст. 1055 ЦК України, а тому підсумовуючи викладене, суд констатує, що право позивача не порушене в матеріальному сенсі і тому не підлягає захисту.

Outcome: dismissed