Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

У березні 2017 року ПАТ КБ „ПриватБанк звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 08.02.2012 року в сумі 31 129 грн. 78 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що між банківською установою та [PERSON] був укладений кредитний договір на суму 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 31 січня 2017 року виникла заборгованість в сумі 31129 грн. 78 коп., з яких: заборгованість за кредитом 490 грн. 00 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 24 161 грн. 22 коп., заборгованість по пені та комісії 4520 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн. та штраф (процентна складова) 1458 грн. 56 коп. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 липня 2017 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ „ПриватБанк відмовлено. В апеляційній скарзі ПАТ КБ „ПриватБанк, посилаючись на ухвалення рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі. На думку позивача, ним додані належні та допустимі докази укладення між сторонами кредитного договору, розмір заборгованості підтверджений належним розрахунком. Відповідач в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи повідомлялась за місцем її реєстрації, поштові відправлення повернулись на адресу суду з відміткою пошти „за закінченням строку зберігання, відповідно до вимог ст.305 ЦПК України апеляційний суд вважає можливим слухати справу у відсутності відповідача. Заслухавши суддюдоповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що предявлені позивачем вимоги є недоведеними. З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись апеляційний суд, враховуючи наступне. Як вбачається з матеріалів справи, 08 лютого 2012 року між ПАТ КБ „ПриватБанк та [PERSON] був укладений договір, згідно якого остання отримала кредит в сумі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості. Зазначені умови викладені у заяві позичальника при отриманні кредиту від 08 лютого 2012 року. Згідно вказаної заяви [PERSON] підтвердила, що ознайомлена та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами банку, які були надані їй у письмовій формі, про що свідчить його підпис./ а.с. 81/ Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Відповідно до частин 1, 2, 3 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено апеляційним судом, відповідачем [PERSON] була отримана кредитна карта №5211537300747321 зі строком дії до жовтня 2015 року, що підтверджується витягом з програмного комплексу банку про видачу карти, зокрема, скріншотом (фото) екрану ПК з відділення ПАТ КБ „ПриватБанк з фотографією [PERSON] з отриманою картою 08 лютого 2012 року. / а.с.93-94/ Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В ході розгляду справи не здобуто доказів, що відповідач зверталась до банківської установи з заявою про закриття карткового рахунку. Відповідачем умови укладеного договору щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків не виконувались, у звязку з чим станом на 31 січня 2017 року утворилась заборгованість в сумі 31 129 грн. 78 коп., з яких: заборгованість за кредитом 490 грн. 00 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 24 161 грн. 22 коп., заборгованість по пені та комісії 4520 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн. та штраф (процентна складова) 1458 грн. 56 коп., що підтверджується наданим банком розрахунком (а.с.4-5). Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність в один рік для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). В своїй постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-738цс15, предметом якої був спір за позовом банківської установи про стягнення заборгованості за кредитним договором, Верховний Суд України, висновок якого в силу ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції, зазначив, що без заяви сторони у спору ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України повязана лише із наявністю про це заяви сторони. Відповідачем [PERSON] не заявлено клопотання про відмову у задоволенні позову з посиланням на пропуск банком строків звернення до суду, за власною ініціативою суд не має права застосовувати позовну давність. Що стосується заявлених ПАТ КБ „ПриватБанк вимог про стягнення пені та штрафів, то апеляційний суд виходить з наступного. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 у справі № 6-2003цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Беручи до уваги встановлені обставини, апеляційний суд вважає необхідним скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ „ПриватБанк та стягнути з [PERSON] на користь позивача борг в сумі 26 609 грн. 58 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України належить провести розподіл судових витрат, понесених позивачем, пропорційно задоволеним вимогам, а саме стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ „ПриватБанк в рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 1367 грн. 68 коп. та 1504 грн. 45 коп. за розгляд справи апеляційним судом, а всього 2872 грн. 13 коп.

Outcome: partial