Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначив, що 23.01.1991 він зареєстрував шлюб з [PERSON] Від шлюбу в них народилося троє дітей, з яких двоє вже є повнолітні, а син [PERSON], [INFO] проживає з відповідачкою та на його утримання з вересня 2015 року з нього ведеться стягнення аліментів. Сімейне життя склалося невдало по причині різних характерів та поглядів на життя, що приводило до конфліктів. З цих причин вони в серпні 2016 року остаточно припинили спільне проживання та подружні відносини. Він перейшов проживати до своєї мами. Примирення між ними виключається так, як відповідачка фактично створила нову сімю. Просить шлюб з відповідачкою розірвати. У судове засідання позивач надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав вимоги свого позову, на розірванні шлюбу наполягає, строк для примирення просить не давати. Відповідач у судове засідання також надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала, просить шлюб розірвати. 15 лютого 2018 року, з урахуванням наявності в сторін неповнолітньої дитини та необхідності забезпечення її прав та інтересів, ухвалою суду судовий розгляд справи зупинено та надано сторонам строк для примирення до 9 год. 18 квітня 2018 року. По закінченні цього строку сторони не примирились, ухвалою суду провадження в справі відновлене і судовий розгляд справи продовжено. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У ході судового розгляду справи з'ясовано, що 23 жовтня 1991 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від шлюбу мають трьох дітей, з яких двоє вже є повнолітніми та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Між сторонами виникли неприязні стосунки із-за відсутності взаєморозуміння та взаємоповаги, внаслідок чого шлюб їхній на даний час існує лише формально, позивач просить шлюб з відповідачем розірвати. Ці обставини підтверджуються дослідженими доказами: заявою позивача, свідоцтвом про шлюб серії ІІ-БВ № 291645, свідоцтвом про народження [PERSON] серії І-БВ № 156920, виконавчим листом № 677/1872/15-ц від 13.10.2015, посвідченням [PERSON] серії Є № 122231. Відповідно до стст. 24, 55, 56, 112 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається; дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній; кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність; суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя; суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Розірвання шлюбу не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін чи інших осіб, у тому числі права та інтереси дитини, оскільки проживання дитини в сім'ї, де відсутні любов, злагода, взаєморозуміння і взаємоповага, є сварки і взаємна неприязнь між батьками, гірше впливають на дитячу психіку, ніж проживання дитини з одним із батьків, і примус батьків до спільного проживання всупереч їх волі та обставинам, що склалися, приведе до порушення прав дитини на належні умови життя, що є важливішим, ніж збереження шлюбу батьків. Статтями 12, 13 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Однак відповідачем у ході судового розгляду справи не надано будь-яких заперечень чи спростувань фактів, викладених у позовній заяві. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] неможливе, а збереження шлюбу суперечить їх інтересам.

Outcome: approved