Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до Ізяславської міської ради Хмельницької області про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом. Позов обгрунтовує тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті в управління спадковим майном вступила його дружина [PERSON] . Після його смерті залишилась спадщина, до складу якої входить право на отримання земельної частки (паю) площею 3,12 в умовних кадастрових гектарах у землях колишнього колективного сільськогосподарського підприємства ім. Фрунзе с. Лютарка Ізяславського району Хмельницької області. [PERSON] сертифікат на право на земельну частку (пай) не отримував у зв`язку зі смертю, однак був внесений до списку громадян - членів КСП ім. Фрунзе, який є додатком № 1 до Державного акту АМ № 14 на право колективної власності на землю. Позивачка просить визнати за нею право на земельну частку (пай) площею 3,12 в умовних кадастрових гектарах у землях колишнього колективного сільськогосподарського підприємства ім. Фрунзе с. Лютарка Ізяславського району Хмельницької області в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] . Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] [PERSON] був чоловіком [PERSON] , шлюб зареєстровано 05.10.1960 р. Мокрецькою сільською радою Ізяславського району Хмельницької області. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дружина [PERSON] , не оформивши свої спадкові права на вказану земельну частку (пай). Ухвалою судді від 22 березня 2021 року прийнято позову заяву [PERSON] до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання у даній справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 19 квітня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала. Представники відповідача Ізяславської міської ради Хмельницької області у судовому засіданні зазначили, що проти задоволення позовних вимог не заперечують. Суд, з`ясувавши позиції сторін, перевіривши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За змістом ст.ст. 534, 548 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з ст. 549 ЦК УРСР від 18 липня 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Судом об`єктивно встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] . Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] [PERSON] був чоловіком [PERSON] , шлюб зареєстровано 05.10.1960 р. Мокрецькою сільською радою Ізяславського району Хмельницької області. Після смерті [PERSON] в Ізяславській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу № 65/2021. Відповідно до повідомлення Ізяславської державної нотаріальної контори Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Хмельницький) № 468/01-16 від 18.05.2021 р. після смерті [PERSON] , який помер [INFO] на підставі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину від спадкоємиці першої черги за законом (дружини померлого) [PERSON] заведено спадкову справу № 65/2021. Судом встановлено, що колективному сільськогосподарському підприємству ім. Фрунзе с. Лютарка Ізяславського району Хмельницької області на підставі рішення Лютарської сільської ради від 14 березня 1995 року № 2 видано Державний акт на право колективної власності на землю серії ХМ № 14 площею 1361,9 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. [PERSON] зазначений у списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства ім. Фрунзе, що додавався до вказаного Державного акта на право колективної власності на землю серії ХМ № 14 від 23 листопада 1995 року, за № 605. У той же час, [PERSON] за життя не отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) із земель КСП ім. Фрунзе. Згідно з ч. 2 ст. 23 ЗК України 1990 року, чинного на час існування спірних правовідносин, визначено, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно роз`яснень, викладених в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що засвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин ЗК України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. Як роз`яснено у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Отже, член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. В абзаці десятому пункту 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] за життя набув право на земельну частку (пай) у землях КСП ім. Фрунзе с. Лютарка Ізяславського району Хмельницької області, оскільки він перебував у членах колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання землі, отримання державного акта на право колективної власності на землю, і був включений до списку осіб, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дружина [PERSON] , яка не оформила своїх спадкових прав на вказану земельну частку (пай). Враховуючи, що [PERSON] являється спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , прийняла спадщину в установленому законом порядку, суд вважає, що з метою захисту її прав слід визнати за нею право на земельну частку (пай), яка належала чоловіку. Згідно довідки, виданої Лютарською сільською радою 21.06.2018 р. [PERSON] належав земельний серимфікат серії ХМ № 0115575, № ділянки 786, площа 0,64 га, кадастровий номер № 6822183600:05:014:0786. Водночас, як убачається з інформації, наданої Відділом в Ізяславському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, площа земельної частки (паю) по КСП ім. Фрунзе с. Лютарка Ізяславського району Хмельницької області становить 1,64 в умовних кадастрових гектарах, відтак позов слід задовольнити з урахуванням вказаних даних щодо розміру земельного паю. На підставі викладеного,

Outcome: approved