Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-08 00:00:00

У березні 2018 року позивачі [PERSON] та [PERSON] , які є подружжям та співвласниками квартири [ADDRESS] звернулися до суду з позовом до ТОВ «Пеллада», треті особи: Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва Київської міської державної адміністрації, ТОВ «Вай бар» у якому просили зобов`язати відповідача за власні кошти усунути порушення Державних будівельних норм В.1.1-31:2013 «Захист територій, будівель і споруд від шуму», затверджених наказом від 27.12.2013 року №630 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, в нежитловому приміщенні кафе, що розташоване по [ADDRESS] , шляхом: 1) виконання комплексу заходів щодо звукоізоляції огороджувальних конструкцій підлоги кафе та стелі кафе, а саме, монтаж конструкції «плаваючої» підлоги (пароізоляція, утеплювач, який поглинає звук, гідроізоляція, фінішний шар підлоги, без з`єднання підлоги зі стінами) та монтаж звукоізоляційної підвісної стелі за каркасною системою Кнауф W112 (стіни та перегородки на металевому каркасі, обшиті гіпсокартонними листами KnaufDiamant 12,5 мм, в два шари з двох сторін, всередині каркасу - звукопоглинаючий матеріал - акустична мінеральна вата KnaufTitan 50мм, направляючий звукоізоляційний профіль-Vibrofix Liner 50, звукоізоляційна стрічка для профілів - VibrosilTape 50/6, з використанням віброізолюючих кріплень Vibrofix; 2) монтажу всіх закріплених на стелях та стінах кафе акустичних систем з використанням віброізолюючих кріплень Vibrofix. В обґрунтування вимог позивачі зазначили, що квартира [ADDRESS] співвласниками якої вони є знаходиться на другому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, на першому поверсі якого розташоване нежитлове приміщення, яке відповідно до інформаційної довідки являється власністю відповідача. Нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , розташоване безпосередньо під квартирою позивачів і на даний час використовується третьою особою ТОВ «Вай бар» в якості закладу ресторанного господарства (кафе). За твердженням позивачів з моменту придбання цієї квартири та по сьогоднішній час позивачі та двоє їх малолітніх дітей постійно відчувають вплив звуків, шуму та вібрацій, що лунають з приміщення зазначеного кафе (бару). Зазначені звуки, шум та вібрації порушують право на безпечне і комфортне проживання та відпочинок (сон) в своїй квартирі позивачів та їх малолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , які також потерпають від шуму та вібрацій з нижче розташованого приміщення. За Протоколом вимірювань №140417 від 14.04.2017 року ТОВ «Акустичні матеріали та технології» було встановлено факти порушення ДБН з боку власника нежитлового приміщення кафе, розташованого на першому поверсі будинку [ADDRESS] . Згідно Державних будівельних норм В.1.1-31:2013 «Захист територій, будівель і споруд від шуму», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.12.2013 №630, вимоги до звукоізоляції огороджувальних конструкцій, нормований параметр, найменування і розташування огороджувальної конструкції, звукоізоляція повітряного шуму плити перекриття між приміщеннями квартир і розташованими під ними ресторанами, кафе, спортивними залами не повинно перевищувати R'w>=62(1)дБ, звукоізоляція ударного шуму плити перекриття між приміщеннями квартир і розташованими під ними ресторанами, кафе, спортивними залами не повинно перевищувати L 'nw>=38(2)дБ. Нормативні рівні шуму у житлових приміщеннях квартир (з 8 до 22 год) не повинні перевищувати 40дБА. Нормативні рівні шуму у житлових приміщеннях квартир (з 22 до 8 год) не повинні перевищувати 30дБА. Відповідно до пункту 7.7 Інженерно-технологічні вимоги підпункту 7.7.9 Державних будівельних норм В.2.2-25:2009 «Будинки і споруди, підприємства харчування (заклади ресторанного господарства)», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 30.12.2009 року №703, для обладнання, що генерує шум, необхідно використовувати амортизуючі пристрої. Згідно ДБН В.2.2-9-2009 «Будинки і споруди, громадські будинки та споруди», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 17.12.2009р. №705, п. 8.4 підпунктів 8.4.1 - 8.4.3 у громадських будинках і комплексах повинен додержуватись шумовий режим згідно з вимогами ДБН В.1.2.-10, іншими чинними нормативами. Рівень шуму, що проникає до приміщення від внутрішніх та зовнішніх джерел, не повинен перевищувати встановлених санітарними нормами допустимих рівнів шуму для даної категорії приміщень з урахуванням часу доби (день - ніч) згідно з СН 3077, ДСН 3.3.6.037. Рівні вібрації в житлових приміщеннях багатофункціональних будинків регламентується СН 1304, ДСН 3.3.6.039. Зниження рівня шуму до нормативного досягається архітектурно-планувальними, будівельно-акустичними заходами з урахуванням звукоізоляційних властивостей огороджувальних конструкцій будинків та віконних прорізів згідно з вимогами норм СНиП II-12. За наявності вбудованих у житлові будинки закладів громадського призначення належить передбачати конструктивно-планувальні заходи, які враховують санітарно-гігієнічні вимоги щодо допустимих рівнів шуму та вібрації для житлових будинків і вимоги будівельних норм за видами будинків та споруд. Таким чином, зазначені вище норми передбачають обов`язок власника приміщення забезпечити своє приміщення такими звуко- та шумо- ізолюючими властивостями, які не дозволятимуть перевищення рівня шуму понад санітарно-допустимий рівень. При чому, в силу зазначених норм, власник приміщення повинен досягти таких звуко- та шумо- ізолюючих властивостей власного приміщення шляхом виконання архітектурно-планувальних, будівельно- акустичних заходів з урахуванням звукоізоляційних властивостей огороджувальних конструкцій будинків та віконних прорізів. За твердженням позивачів власником нежитлового приміщення кафе, розташованого за адресою: [ADDRESS] , не дотримано вимоги Державних будівельних норм В.1.1-31:2013 «Захист територій, будівель і споруд від шуму», у зв`язку з чим він повинен бути зобов`язаний їх усунути. З огляду на зазначене, посилаючись на ч. 7 ст. 376, ст. 386, ст. 391 ЦК України позивачі просили про задоволення позовних вимог. В судовому засіданні з`ясовано, що об`єкт нерухомого майна за адресою по [ADDRESS] загальною площею 72.5 кв.м. на праві приватної власності зареєстрований за ТОВ «Вестміт». Таким чином, за клопотанням представника позивача замінено неналежного відповідача ТОВ «Пеллада» на ТОВ «Вестміт». Позивач [PERSON] , представник позивачів в судовому засіданні позов підтримали з підстав зазначених у позовній заяві. [PERSON] подала до суду заяву у якій просила задовольнити позовні вимоги, справу розглядати за її відсутності. Представники відповідача проти позову заперечили вказуючи про те, що повноваження щодо встановлення факту порушення державних будівельних норм та вжиття заходів щодо усунення цих порушень законодавством віднесено до контрольної функції Держархбудінспекції, до моменту її ліквідації та створення Державної інспекції містобудування. В зв`язку з цим фізичні особи (в даному випадку - [PERSON] та [PERSON] ) не є належними позивачами, оскільки не наділені правом самостійно встановлювати факти відхилень від державних будівельних норм, а їх звернення до суду з вимогами, базуються на суб`єктивних припущеннях і позбавлені найменшої доказової основи. Крім того, за твердженням представників відповідача позивачі помилково визначили третьою особою Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва Київської міської державної адміністрації, а обраний Позивачами спосіб захисту порушених прав не передбачений чинним законодавством України. Представник Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва Київської міської державної адміністрації в судове засідання не з`явився, подали до суду письмові пояснення у яких вказували на те, що Департамент не видавав та не реєстрував документів дозвільного та декларативного характеру, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчений будівництвом об`єкт за адресою: [ADDRESS] . При цьому, просили прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства та розглянути справу без участі представника Департаменту. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи та надані докази, встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 16.01.2017 року. В судовому засіданні встановлено та підтверджено сторонами, що квартира [ADDRESS] співвласниками якої є [PERSON] та [PERSON] знаходиться на другому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, на першому поверсі якого, крім інших, розташоване нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] належне ТОВ «Вестміт» і використовувалося третьою особою ТОВ «Вай бар» в якості закладу ресторанного господарства (кафе). Згідно Державних будівельних норм В.1.1-31:2013 «Захист територій, будівель і споруд від шуму», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України від 27.12.2013 №630, вимоги до звукоізоляції огороджувальних конструкцій, нормований параметр, найменування і розташування огороджувальної конструкції, звукоізоляція повітряного шуму плити перекриття між приміщеннями квартир і розташованими під ними ресторанами, кафе, спортивними залами не повинно перевищувати R'w>=62(1)дБ, звукоізоляція ударного шуму плити перекриття між приміщеннями квартир і розташованими під ними ресторанами, кафе, спортивними залами не повинно перевищувати L 'nw>=38(2)дБ. Нормативні рівні шуму у житлових приміщеннях квартир (з 8 до 22 год.) не повинні перевищувати 40дБА. Нормативні рівні шуму у житлових приміщеннях квартир (з 22 до 8 год.) не повинні перевищувати 30дБА. Згідно ДБН В.2.2-9-2009 «Будинки і споруди, громадські будинки та споруди», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 17.12.2009 року №705, п. 8.4 підпунктів 8.4.1 - 8.4.3 у громадських будинках і комплексах повинен додержуватись шумовий режим згідно з вимогами ДБН В.1.2.-10, іншими чинними нормативами. Рівень шуму, що проникає до приміщення від внутрішніх та зовнішніх джерел, не повинен перевищувати встановлених санітарними нормами допустимих рівнів шуму для даної категорії приміщень з урахуванням часу доби (день - ніч) згідно з СН 3077, ДСН 3.3.6.037. Рівні вібрації в житлових приміщеннях багатофункціональних будинків регламентується СН 1304, ДСН 3.3.6.039. Зниження рівня шуму до нормативного досягається архітектурно-планувальними, будівельно-акустичними заходами з урахуванням звукоізоляційних властивостей огороджувальних конструкцій будинків та віконних прорізів згідно з вимогами норм СНиП II-12. За наявності вбудованих у житлові будинки закладів громадського призначення належить передбачати конструктивно-планувальні заходи, які враховують санітарно-гігієнічні вимоги щодо допустимих рівнів шуму та вібрації для житлових будинків і вимоги будівельних норм за видами будинків та споруд. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень. За ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Єдиним доказом на підтвердження позовних вимог позивачі надають Протокол акустичних вимірювань звукоізоляційних характеристик конструкцій, що розділяють приміщення квартири [ADDRESS] за №140417 проведених 24.04.2017 року ТОВ «Акустичні матеріали та технології». Відповідно до «Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю», що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року №533 відхилення від державних будівельних норм фіксуються у порядку, встановленому чинним законодавством про державний архітектурно-будівельний контроль, а саме за результатами державного архітектурно-будівельного контролю посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю складається акт перевірки відповідно до вимог, установлених цим Порядком. У разі виявлення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, крім акта перевірки, складається протокол, видається припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил або припис про зупинення підготовчих та/або будівельних робіт. Вказаний порядок фіксації відхилення від державних будівельних норм підтверджується також письмовими поясненнями на позовну заяву представника Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва Київської міської державної адміністрації. Таким чином, відхилення від ДБН повинні підтверджуватися не Протоколом акустичних вимірювань, а актом перевірки, протоколом і приписом, складеними органом державного архітектурно-будівельного нагляду. Позивачі просять зобов`язати відповідача за власні кошти усунути порушення Державних будівельних норм В.1.1-31:2013 «Захист територій, будівель і споруд від шуму», затверджених наказом від 27.12.2013 року №630 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України, в нежитловому приміщенні кафе, що розташоване по [ADDRESS] , крім іншого, шляхом виконання комплексу заходів щодо звукоізоляції огороджувальних конструкцій підлоги кафе та стелі кафе, при цьому Протокол акустичних вимірювань за №140417 проведених 24.04.2017 року не фіксує порушень тих приписів ДБН, які Позивачі просять усунути (неналежне облаштування звукоізоляції відповідними матеріалами). В останньому зафіксовано лише рівень повітряного та ударного шуму. Тому, не є відомим та прогнозованим бажаний для позивачів результат навіть після виконання усього комплексу робіт, якого вимагають Позивачі. У Протоколі акустичних вимірювань не зазначено - у який час здійснено замір шумів (неробочий тобто в умовах тиші, робочий, під час певної події, вказано лише що з 10.00 год. до 12.00 год. 14 квітня 2017 року (с. 3 Протоколу), хоча умовою заміру є певний рівень шуму у шумному приміщенні - не більше 80 дБа) та відомостей у якому місці квартири, належної Позивачам, здійснювалося це дослідження (зокрема, в якій точці квартири площею 154,9 кв.м. по відношенню до приміщення кафе знаходяться 20 кв.м., на яких здійснювалося вимірювання, а тому загалом невідомо, чи взагалі місце замірювання рівня шуму знаходилося над приміщенням кафе). Також, матеріали справи не містять відомостей того, що відповідач допускав спеціалістів ТОВ «Акустичні матеріали та технології» для проведення замірів рівня ударного шуму у належне йому приміщення, або ж того, що від ТОВ «Акустичні матеріали та технології» чи від Позивачів надходили такі звернення. Крім того, Протокол акустичних вимірювань суперечить вимогам ДСТУ Б В. 2.6-86:2009, виконання яких повинне забезпечити його вірогідність. Всупереч п. 11.2 вказаного нормативного документа, цей Протокол не містить: - опис, ескіз і технічні характеристики об`єкта випробувань, умови монтажу, розміри випробовуваної конструкції і її окремих елементів; - основні відхили від процедури проведення вимірювань із зазначенням причин; - дані щодо температури і вологості в приміщеннях підчас проведення вимірювань. Більше того, вказаний протокол акустичних вимірювань не лише оформлений з низкою порушень вимог «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень» і оформлений за відсутності уповноважених представників Відповідача та без їх присутності у квартирі Позивачів під час так званих «замірів», але не підписаний особами які фігурують у ньому, як директор та інженер-акустик, які начебто безпосередньо проводили вимірювання. Таким чином, суд критично ставиться до Протоколу акустичних вимірювань за №140417 проведених 24.04.2017 року ТОВ «Акустичні матеріали та технології» та до його змісту і не вважає його належним та допустимим доказом у даній справі. З огляду на зазначене, позивачами не доведено існування відхилень від вимог ДБН та причинно-наслідкового зв`язку між так званими «відхиленнями від вимог ДБН» і діями ТОВ «Вестміт». Згідно зі ст. 10 Закону України «Про архітектурну діяльність», для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об`єктів архітектури додержання суб`єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. Департамент здійснює повноваження щодо державного архітектурно-будівельного контролю в місті Києві та дозвільно-реєстраційних функцій щодо об`єктів незначного (CCI) та середнього (СС2) класу наслідків (відповідальності) з 12.10.2016 року. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» державний архітектурно-будівельний контроль - це сукупність заходів, спрямованих на Дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт. Процедура здійснення заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт визначена Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 №553 (далі і Порядок № 553). Згідно з пунктом 5 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 року №553 Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом. Позаплановою перевіркою вважається перевірка, яка не передбачена планом роботи органу державного архітектурно-будівельного контролю. Відповідно до пункту 7 Порядку №553 підставами для проведення позапланової перевірки, зокрема є звернення фізичних чи юридичних осіб про порушення суб`єктом містобудування вимог містобудівного законодавства. У відповідності до ч. 7 ст. 376 ЦК України, на яку посилаються позивачі, як на підставу для задоволення позовних вимог, системно входить до Розділ 1 «Право власності», Глави 27 «Право власності на землю (земельну ділянку)» ЦК України і регулює питання наслідків самочинного будівництва та дає право відповідному органу державної влади або органу місцевого самоврядування звернутися до суду з позовом про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил. Таким чином, суб`єктом звернення із позовом в порядку ч. 7 ст. 376 ЦК України має виступати уповноважений орган влади, у даній ситуації - Державна архітектурно-будівельна інспекція або, після її ліквідації, Державна інспекція містобудування України відповідно до «Положення про державну інспекцію містобудування України», що затверджене 13.03.2020 року №219, чи уповноважений орган місцевого самоврядування. При цьому, обсяг правоздатності позивачів [PERSON] та [PERSON] , як фізичних осіб не передбачає здійснення ними державного архітектурно-будівельного контролю та, відповідно, права на подання позову, у порядку передбаченого ч. 7 ст. 376 ЦК України щодо усунення порушень Державних будівельних норм. Останні, як власники квартири, беззаперечно мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном та можуть бути ініціаторами перевірки дотримання Державних будівельних норм, висновки якої в подальшому можуть стати приводом для звернення до суду компетентного органу. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Чинне цивільно-процесуальне законодавство не містить положення про можливість заміни неналежного позивача. Якщо в процесі розгляду справи буде встановлено, що позивач є неналежним, суд відмовляє у позові за необґрунтованістю. За таких обставин, з огляду на зміст позовних вимог, обраний спосіб захисту порушеного права, положення ч. 7 ст. 376 ЦК України, ст. 13, 77, 78 ЦПК України, на думку суду, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed