Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-03 00:00:00

Туря-Реметівський психоневрологічний інтернат звернувся до суду із заявою, в якій просить визнати [PERSON], [INFO], недієздатним. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] з 20 березня 2003 року перебуває на стаціонарному лікуванні та постійно проживає в інтернаті. Згідно медико-санітарної характеристики №70 від 05 лютого 2016 року підопічний має неадекватну поведінку, дезорієнтований у часі та місці. Мовний контакт у хворого малопродуктивний, відповіді вибіркові, однослівні та часто не по суті. Читати, писати, рахувати та виконувати математичні дії не може. Підопічний емоційний лабільний, легко афектує, фон настрою у нього мінливий, а критика недорозвинута. Таким чином, [PERSON] потребує постійного догляду та сторонньої допомоги, самостійно вирішувати питання, які виникають у повсякденному житті, не може, так як належним чином не усвідомлює значення своїх дій та не здатний ними керувати. В ході судового розгляду представник заявника збільшив заявлені вимоги, а саме просив визнати [PERSON] недієздатним та призначити опікуном такого директора Туря-Реметівського психоневрологічного інтернату. У судове засідання представник заявника [PERSON] не зявився, однак подав заяву, у якій просить справу розглянути у його відсутності, змінені вимоги підтримує у повному обсязі. Представник заінтересованої особи у судове засідання не зявився, однак подав заяву, у якій просить справу за заявою Туря-Реметівського психоневрологічного інтернату про визнання [PERSON] недієздатним розглядати без його участі, прохання заявника повністю підтримує. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку у лікаря психіатра з дитинства з діагнозом «Помірна розумова відсталість з поведінковими розладами F 71.1», є інвалідом ІІ групи безтерміново (а. с. 6, 7). Також встановлено, що на підставі путівки № 21, виданої 17 квітня 2013 року Департаментом соціального захисту населення Закарпатської обласної державної адміністрації, [PERSON] направлено до Т.-Реметівського психоневрологічного інтернату для постійного проживання (а. с. 4, 5). Як вбачається з висновку судово-психіатричного експерта № 120 з датою проведення первинної судово-психіатричної амбулаторної експертизи 16 червня 2016 року, [PERSON], [INFO], виявляє ознаки стійкого хронічного психічного розладу у вигляді помірної розумової відсталості з поведінковими розладами. По психічному стану [PERSON] не може розуміти значення своїх дій та не може керувати ними (а. с. 23 26). Відповідно до ст. 39 ч. 1, ст. 40 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Згідно ст. 237 ч. 3 ЦПК України заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім'ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом. Оскільки психічний стан [PERSON] позбавляє його здатності в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, суд вважає, що такого слід визнати недієздатним, а відтак змінена заява Туря-Реметівського психоневрологічного інтернату у цій частині є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Що стосується вимоги про призначення директора Туря-Реметівського психоневрологічного інтернату опікуном недієздатного [PERSON], то суд приходить до наступного. Відповідно до п. 1.1 Правил опіки та піклування, затверджених Наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88, опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Згідно ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки. Відповідно до ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Згідно ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. Одночасно ст. 66 ЦК України передбачено, що якщо над фізичною особою, яка перебуває у навчальному закладі, закладі охорони здоров'я або закладі соціального захисту населення, не встановлено опіку чи піклування або не призначено опікуна чи піклувальника, опіку або піклування над нею здійснює цей заклад. Оскільки у матеріалах справи відсутнє подання органу опіки та піклування про призначення опікуна над недієздатним [PERSON], представник заінтересованої особи у судове засідання не зявився, що унеможливлює зясування судом ставлення останнього до такої вимоги заявника, а також беручи до уваги те, що суд в силу ст. 60 ЦК України не вправі вирішувати зазначене питання без відповідного подання, тому підстав для задоволення зміненої заяви у цій частині немає.

Outcome: partial