Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

У вересні 2015 року позивачі звернулися до суду з зазначеним позовом до відповідачів, в обґрунтування якого посилалися на те, що 14 лютого 2015 року помер [PERSON], після смерті якого спадкоємцями першої черги за законом є: [PERSON]- дружина померлого та його діти [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] У встановлений законодавством строк позивачі звернулися до Бердянської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, але нотаріус відмовив їм у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що був втрачений правовстановлюючий документ на квартиру, а саме: свідоцтво про право власності на житло від 24 березня 1993 року, видане Бердянською міською Радою народних депутатів. А також з довідки КПТІ БМР, виданій на запит нотаріуса про право реєстрацію квартири, вбачається, що частки співвласників у квартирі не визначені. Спірна квартира була приватизована на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». У звязку з тим, що Законом не були визначені умови, за яких один з членів сімї має більшу або меншу частку у приватизації кватири, то частки кожного із них повинні бути рівними. Таким чином, співвласники квартири [ADDRESS], мають право власності на 1/5 частку кожний, і у звязку з цим частка померлого [PERSON] складала 1/5. У звязку з втратою ними правовстановлюючого документу на квартиру, Бердянська міська рада видала їм дублікат свідоцтва про право власності на житло від 24.03.1993 року, який має силу оригіналу, але зареєструвати його у Державному реєстрі прав на нерухоме майно неможливо, так як згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за померлими не проводиться реєстрація нерухомості. Тому просили визнати, що частка померлого 14 лютого 2015 року [PERSON] у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] становить 1/5 частку, та визнати за позивачами право власності на 1/25 частку вказаної квартири за кожним. У жовтні 2015 року відповідач [PERSON] звернулася із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому послалася на ті ж самі обставини, що й позивачі у первинному позові, щодо смерті її батька [PERSON] Б,Ф., кола спадкоємців за законом, звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом за відсутності оригіналу правовстановлюючого документу на спадкову квартиру. Тому також просила встановити частку померлого у праві спільної часткової власності на квартиру та визнати за нею право власності на 1/25 частку квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON], який помер 14 лютого 2015 року. Крім цього, 30.10.2015 року відповідач [PERSON] подала до суду зустрічний позов до відповідачів про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом, в якому, вказуючи такі ж самі обставини, що й інші позивачі, просила визнати за нею право власності на 1/25 частку спадкової квартири. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] за договором про надання юридичних послуг [PERSON] підтримала позовну заяву із зазначених у ній підстав, доповіла по її суті та просила задовольнити. Не заперечувала при цьому проти задоволення зустрічних позовів [PERSON] та [PERSON] Інші позивачі [PERSON] та [PERSON] в судове засіданні не зявилися, направили до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, зустрічні позови визнають. Відповідач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та і в інтересах відповідача [PERSON] за довіреністю, підтримала зустрічні позовні заяви, доповіла по їх суті, просила задовольнити, проти задоволення первісного позову не заперечувала. Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість як первісного позову, так і зустрічних, і наявність підстав для їх задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджено належними письмовими доказами, що 14 лютого 2015 року помер чоловік [PERSON] та батько інших позивачів і відповідачів [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-ЖС №313387 від 16.02.2015 року, копіями свідоцтва про одруження, копіями свідоцтв про народження, про одруження. Після його смерті відкрилася спадщина на частку в квартирі [ADDRESS], яка належала спадкодавцеві на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24 березня 1993 року, виданого Фондом комунального майна міської ради народних депутатів згідно з розпорядженням №36 від 16.03.1993 року. Згідно копії вказаного свідоцтва про право власності на житло від 24.03.1993р., довідки комунального підприємства з технічної інвентаризації Бердянської міської ради №415 від 26.05.2015р., право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], тобто без визначення ідеальних часток співвласників. Судом зясовано, що на випадок смерті померлий [PERSON] заповіту не залишив. Згідно копії спадкової справи №133/2015, наданої суду Бердянською державною нотаріальною конторою, позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у липні 2015 року звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, відповідач [PERSON] 27.02.2015 року та відповідач [PERSON] 10.08.2015 року також подали відповідні заяви про прийняття спадщини, однак постановами державного нотаріуса всім спадкоємцям відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS] через ненадання оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру. Отриманий ними 05 серпня 2015 року дублікат свідоцтва про право власності на житло від 24.03.1993 року, який має силу оригіналу, неможливо зареєструвати в реєстраційній службі Бердянського МРУЮ через те, що двоє із співвласників вже померли. Згідно з п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004р. № 20/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. В силу п. 1 ст. 355 ЦК України майно, що перебуває у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно ч.4 ст. 355 ЦК України спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч.1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Враховуючи, що в свідоцтві про право власності на житло не вказано, що квартира належить співвласникам на праві спільної сумісної власності, суд приходить до висновку, що вона приватизована на праві спільної часткової власності на 5 осіб в рівних частках, а тому частка померлого [PERSON] у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] становить 1/5 частку. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно із ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно із ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якого є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Судом встановлено, що позивачі та відповідачі прийняли спадщину за законом, звернувшись до нотаріальної контори з відповідними заявами, однак не можуть отримати свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність у них правовстановлюючого документу на квартиру. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим \~Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови № 7 від 08.06. 2007 року „Про судову практику у справах про спадкування розяснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Проаналізувавши вище наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, обставини, на які посилалися позивачі та відповідачі у зустрічних позовах, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні належними і допустимими доказами, а тому позовні заяви підлягають задоволенню повністю. Враховуючи, що при оформленні спадщини в нотаріальній конторі спадкоємці за нотаріальні дії сплачують судовий збір за відповідними ставками, судовий збір слід віднести за рахунок позивачів та відповідачів за зустрічними позовами.. На підставі викладеного,

Outcome: approved