Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

У березні 2015 р. [PERSON] пред'явила позов до держави в особі ГУПФУ в Чернігівській області та Державної казначейської служби України, в якому просила стягти з держави 100000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, зобов'язавши Державну казначейську службу України списати цю суму коштів зі спеціально визначеного для цього рахунку Державного бюджету України. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що ГУПФУ в Чернігівській області з 27.03.2010 р. по даний час неправомірно виплачує [PERSON] пенсію у заниженому розмірі, що встановлено судовими рішеннями, які набрали законної сили. ГУПФУ в Чернігівській області на виконання цих судових рішень здійснило відповідний перерахунок пенсії [PERSON], але недоплату, що утворилася за період з 27.03.2010 р. по 01.02.2015 р. у загальній сумі 106514 грн. 89 коп., не виплатило. Шляхом неправильного обчислення розміру пенсії і виплатою її у заниженому розмірі позивачеві завдано моральної шкоди у вигляді порушення її життєвих планів, необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя, страждань і погіршення стану здоров'я. Оскаржуваним рішенням позов частково задоволено: на користь [PERSON] з Державного бюджету України стягнуто шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку 1000 грн. 00 коп. у відшкодування моральної шкоди. В апеляційній скарзі [PERSON] просить змінити дане рішення, задовольнивши її вимоги у повному обсязі. Доводи скарги зводяться до того, що місцевий суд при вирішенні справи помилково застосував позовну давність, що розмір відшкодування моральної шкоди судом визначено з порушенням засад розумності й справедливості та встановлених по справі характеру немайнових втрат позивача і тривалості їх перетерплювання. ГУПФУ в Чернігівській області у своїй апеляційній скарзі просить скасувати вищевказане рішення і постановити рішення про відмову у задоволенні позову. Доводи цієї скарги зводяться до такого: - спірні правовідносини регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Цей Закон не передбачає права позивача на відшкодування моральної шкоди, - судом не з'ясовано наявність підстав для відшкодування [PERSON] моральної шкоди; остання не довела факту завдання їй цієї шкоди, - судом І інстанції не враховано, що за рішенням Європейського суду з прав людини від 18.07.2013 р. у справі «Москаленко та інші проти України» позивачем отримано 2000 євро сатисфакції. Крім того, оскаржуване рішення суперечить рішенню Європейського суду з прав людини від 03.06.2014 р. по справі «Валентина Ніканорівна Великода проти України». В апеляційній скарзі Державної казначейської служби України міститься прохання скасувати рішення місцевого суду по даній справі й постановити рішення про відмову у задоволенні позову [PERSON] Доводи цієї скарги зводяться до того, що: - суд І інстанції помилково ототожнив Державну казначейську службу з державою. Жодним нормативно-правовим актом не передбачено покладання відповідальності на органи Державної казначейської служби України за дії інших юридичних осіб та держави в цілому, - позивачем пропущено встановлений ст.ст. 257, 261 ч. 1 ЦК України строк позовної давності, - Казначейство не є учасником спірних правовідносин, що виникли між [PERSON] та ГУПФУ в Чернігівській області, - Державна казначейська служба України не погоджується з висновком місцевого суду про те, що діями ГУПФУ в Чернігівській області [PERSON] завдано моральної шкоди, факт завдання її позивачеві не доведено. У судовому засіданні [PERSON] підтримала свою апеляційну скаргу, а інші просила відхилити за безпідставністю, представник ГУПФУ в Чернігівській області підтримала апеляційну скаргу цього Управління, апеляційну скаргу Державної казначейської служби України визнала, а апеляційну скаргу [PERSON] просила відхилити за безпідставністю. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд вважає, що апеляційна скарга ГУПФУ в Чернігівській області підлягає відхиленню, а апеляційні скарги [PERSON] та Державної казначейської служби України - частковому задоволенню, виходячи з наступного. Постановляючи рішення, що оскаржується, суд І інстанції виходив з такого: - вимоги про відшкодування моральної шкоди, яка спричинена неправомірним розрахунком ГУПФУ в Чернігівській області пенсії [PERSON], що встановлено постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.02.2011 р., яка набрала законної сили 27.09.2011 р., пред'явлено з пропуском строку позовної давності, - враховуючи засади розумності та справедливості, стан здоров'я позивача, глибину її душевних і фізичних страждань, тривалість перетерплювання й спосіб завдання цих страждань, відшкодування [PERSON] моральної шкоди належить визначити у сумі 1000 грн. 00 коп. З цими висновками неповністю погоджується апеляційний суд. Так, по справі встановлено наступне. [PERSON] перебуває на обліку в ГУПФУ в Чернігівській області з 27.03.2010 р. по цей час та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.02.2011 р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.09.2011 р. і ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.12.2014 р., ГУПФУ в Чернігівській області зобов'язано здійснити перерахунок та виплату пенсії [PERSON] з урахуванням грошового забезпечення, процентної надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премій за останньою штатною посадою на час звільнення, з урахуванням доплати за вислугу 20 і більше років на посадах слідчих, відповідно до п. 8 постанови Кабміну України № 1592 від 31.12.2006 р., починаючи з 27.03.2010 р., з урахуванням вже здійснених виплат. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.11.2013 р., залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29.11.2013 р., ГУПФУ в Чернігівській області зобов'язано здійснити перерахунок та виплату пенсії [PERSON] відповідно до постанови Кабміну України № 355 від 23.04.2012 р. (з наступними змінами) з врахуванням до грошового забезпечення доплати за вислугу 20 і більше років на посадах слідчих, відповідно до п. 8 постанови Кабміну України № 1592 від 31.12.2006 р., та з урахуванням перерахунку, проведеного ГУПФУ в Чернігівській області на виконання постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.02.2011 р., з урахуванням виплачених за вказаний період коштів. З 27.03.2010 р. по дату пред'явлення позову ГУПФУ в Чернігівській області неправомірно виплачувало [PERSON] пенсію у заниженому розмірі. Так, на виконання вищезгаданих судових рішень ГУПФУ в Чернігівській області здійснило відповідний перерахунок пенсії [PERSON], але недоплату, що утворилася за період з 27.03.2010 р. по 03.03.2015 р. у загальній сумі 108400 грн. 33 коп., не виплатило. З 10.04.2013 р. по цей час позивач має ІІ групу інвалідності внаслідок загального захворювання. Наведені обставини підтверджено копіями вищевказаних судових рішень (а.с. 4-6, 39, 40-41, 7-8, 42), копією довідки ГУПФУ в Чернігівській області від 24.02.2015 р. № 618 (а.с. 9), копіями довідок МСЕК (а.с. 10, 124) і жодним з учасників судового розгляду не оспорюється. Шляхом неправильного обчислення розміру пенсії і виплатою її у заниженому розмірі ГУПФУ в Чернігівській області завдало позивачеві моральної шкоди у вигляді порушення її життєвих планів, необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя й страждань. З встановленого апеляційний суд робить наступні висновки. У ході розгляду справи не спростовано твердження [PERSON] про завдання їй ГУПФУ в Чернігівській області моральної шкоди шляхом неправильного обчислення розміру пенсії і виплатою її у заниженому розмірі у вигляді порушення життєвих планів, необхідності докладання додаткових зусиль для організації життя й страждань. Отже факт завдання [PERSON] моральної шкоди є доведеним. Моральної шкоди, про яку йдеться, остання зазнала з вини ГУПФУ в Чернігівській області. Факт погіршення стану здоров'я позивача внаслідок неправильного обчислення ГУПФУ в Чернігівській області розміру її пенсії та виплати пенсії у заниженому розмірі у ході розгляду справи не підтвердився. Виходячи з встановлених та описаних вище характеру, способу завдання позивачеві ГУПФУ в Чернігівській області моральної шкоди й тривалості її перетерплювання (близько 5 років), апеляційний суд вважає, що позивачеві цю шкоду належить компенсувати у сумі 20000 грн. 00 коп. В силу ст. 1173 ЦК України шкоду, про яку йдеться, має відшкодувати ГУПФУ в Чернігівській області. Посилання місцевого суду на пропуск позивачем строку позовної давності по вимогах про відшкодування моральної шкоди, спричиненої неправомірним розрахунком ГУПФУ в Чернігівській області пенсії [PERSON], що встановлено постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.02.2011 р., яка набрала законної сили 27.09.2011 р., є хибним в силу п. 1 ч. 1 ст. 268 ЦК України. Отож суд І інстанції у неповній мірі врахував вказані вище обставини завдання позивачеві моральної шкоди та наслідки її завдання і дійшов помилкового висновку про необхідність відшкодувати [PERSON] цю шкоду в розмірі 1000 грн. 00 коп., необґрунтовано його занизивши. Нижченаведені доводи апеляційних скарг ГУПФУ в Чернігівській області та Державної казначейської служби України судом відкидаються, виходячи з такого: - те, що Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачено права позивача на відшкодування моральної шкоди, не є підставою для відмови у задоволенні позову в силу ст. 56 Конституції України, - посилання на те, що [PERSON] не довела факту завдання їй моральної шкоди, суперечить наявним у справі та описаним вище доказам, - рішенням Європейського суду з прав людини від 18.07.2013 р. у справі «Москаленко та інші проти України» (його копія на а.с. 145-166) спірні правовідносини між позивачем та ГУПФУ в Чернігівській області не врегульовано; рішення місцевого суду по цій справі не суперечить рішенню Європейського суду з прав людини від 03.06.2014 р. по справі «Валентина Ніканорівна Великода проти України», т.я. у цьому рішенні інший, ніж між [PERSON] та ГУПФУ в Чернігівській області, предмет спору, - твердження про те, що позивачем пропущено встановлений ст.ст. 257, 261 ч. 1 ЦК України строк позовної давності, є юридично неспроможним в силу п. 1 ч. 1 ст. 268 ЦК України. Пленум Верховного Суду України у постанові від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» орієнтує суди нижчих ланок на те, що якщо у законі, що регулює спірні правовідносини, передбачено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то, поряд із відповідним державним органом, суд має притягти як відповідача відповідний орган Державного казначейства України (п. 10-1). На цей час є чинним Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабміну України від 03.08.2011 р. № 845 (з наступними змінами). Функції й завдання органів Казначейства щодо виконання рішень про стягнення коштів боржників - розпорядників (бюджетних установ) та одержувачів бюджетних коштів перелічено у п. 4 цього Порядку. У даному пункті не зазначено, що органи Казначейства відшкодовують шкоду, завдану вищезгаданими боржниками; згідно з цим пунктом, вони забезпечують лише виконання виконавчих документів. Отож задоволення вимог [PERSON] за рахунок Державної казначейської служби України є юридично некоректним. Обраний судом І інстанції спосіб захисту прав позивача суперечить вказаному вище Порядку. Тому апеляційний суд вважає за необхідне відновити права [PERSON] шляхом стягнення на її користь відшкодування моральної шкоди з ГУПФУ в Чернігівській області. Отже оскаржуване рішення підлягає зміні шляхом приведення його у відповідність до вищевикладеного.

Outcome: partial