Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

У березні 2013 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 12 березня 2012 року Дніпропетровська філія ТОВ «ЮНОР» відповідно до договору № 041273 від 06 грудня 2011 року, укладеного із Жовтневим відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (далі Жовтневий ВДВС), провела прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна - п'ятикімнатної квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON]. Стартова ціна продажу складала 350 174,30 грн. без урахування ПДВ. Відповідно до протоколу №041273/1 від 12 березня 2012 року переможцем прилюдних торгів став [PERSON], який сплатив за придбане нерухоме майно 350 300,00 грн. На підставі акту про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомо майна від 25 березня 2012 року [PERSON] став власником квартири, отримав у приватного нотаріуса свідоцтво про право власності на це нерухоме майно. Позивач вважає, що при продажі зазначеної квартири порушені його права як її співвласника, оскільки ця квартира була придбана [PERSON] 20 лютого 1995 року під час перебування із ним, позивачем, у зареєстрованому шлюбі, і в результаті прилюдних торгів була незаконно продана належна йому 1/2 частка в зазначеній квартирі. Він не був стороною виконавчого провадження, у межах якого було проведено зазначені прилюдні торги, дізнався про порушення свого права лише у квітні 2012 р., коли ознайомився з актом про проведення прилюдних торгів. Вважає, що Жовтневим ВДВС порушено вимоги ч. б ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», а також не дотримано строк проведення прилюдних торгів, повідомлення про проведення торгів не містило достовірної інформації про найменування, опис та правовий режим квартири, на момент проведення прилюдних торгів (12 березня 2012 року), звіт про оцінку спірної квартири від 15 липня 2011 року втратив чинність. Окрім того, зазначена квартира є єдиним місцем проживання позивача. З урахуванням уточнених позовних вимог просив: визнати недійсними публічні торги від 12 березня 2012 року по реалізації арештованого нерухомого майна - квартири, яка знаходиться за адресою м Дніпропетровськ, [ADDRESS]; визнати недійсним акт від 25 березня 2013 року про проведення прилюдних торгів; визнати недійсним свідоцтво про право власності на квартиру на ім'я [PERSON], видане приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу [PERSON] на підставі акту від 25.03.2013 р; визнати квартиру спільною частковою власністю [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по ? кожному; зобов'язати Реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції внести зміни до правовстановлюючих документів щодо спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по 1/2 кожному, а також видати їм відповідні примірники зазначених правовстановлюючих документів (том 1, а.с.2-3, 110-114, 170-172). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 січня 2014 року позов [PERSON] задоволено частково: визнано недійсними публічні торги від 12 березня 2012 року по реалізації арештованого нерухомого майна - квартири, яка знаходиться за адресою м Дніпропетровськ, [ADDRESS]; визнано недійсним акт від 25 березня 2013 року про проведення прилюдних торгів; визнано недійсним свідоцтво про право власності на квартиру на ім'я [PERSON], видане приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу [PERSON] на підставі акту від 25 березня 2013 року; визнано квартиру спільною частковою власністю [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по ? кожному; у задоволенні решти позовних вимог - відмовлено (том 2, а.с. 150-164). Додатковим рішенням цього ж суду від 19 лютого 2014 року вирішено питання судових витрат (том 2, а.с. 194). В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на порушення судом 1 інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог (том 2, а.с.167-170). Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду скасувати з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що позивач та відповідачка [PERSON] з 23 жовтня 1981 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Світловодського районного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2003 року, а 15 жовтня 2004 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу. 20 лютого 1995 року, у період зазначеного шлюбу, на ім'я [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS] (т.1 а.с.14). 26 грудня 1995 року у цій квартирі були зареєстровані [PERSON] та позивач [PERSON], пізніше були зареєстровані їх діти (треті особи [PERSON], [PERSON].). Позивач до теперішнього часу проживає в зазначеній квартирі, що не заперечувалось сторонами. 28 травня 2009 року Жовтневим відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2-1049/09, виданим 8 травня 2009 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] у рахунок повернення боргу за договором позики 93 090,17 грн. (том 1, а.с.85). Крім того, на виконання до Жовтневого ВДВС надійшли виконавчі листи про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] 930гр. 90коп., на користь [PERSON] 700гр., 52894гр. 60коп. та 558гр.95коп, на користь ДОД ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» 25180ггр. 16коп., на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» 14 325гр.35коп., і на користь МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» 13815гр.38коп. (том 2, а.с.6-10, 50). 28 травня 2009 року на адресу [PERSON] була направлена копія постанови про відкриття виконавчого провадження з вимогою добровільно виконати рішення суду (том 1, а.с.86). 04 червня 2009 року вищевказаний лист був особисто вручений чоловіку боржника - [PERSON], а 12 червня 2009 року - особисто [PERSON] (том 2, а.с.11, 22). 29 червня 2009 року державним виконавцем Жовтневого ВДВС винесена постанова про звернення стягнення на майно боржника [PERSON] (том 2, а.с.12), а 2 вересня 2009 року проведено опис та арешт майна боржника: квартири [ADDRESS] (т.2, а.с.19, 25-26). Під час опису та арешту квартири були присутні як боржник - [PERSON], так і [PERSON], який розписався в акті серія АА № 951631 (том 2, а.с.25-26). 12 березня 2012 року Дніпропетровська філія ТОВ «ЮНОР» відповідно до договору № 041273 від 06 грудня 2011 року з Жовтневим ВДВС провела прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна - зазначеної квартири, про що був складений протокол №041273/1, а державним виконавцем 26 березня 2012 року складено Акт про проведення прилюдних торгів, який направлено на адресу боржника [PERSON] та вручено їй особисто. Стартова ціна продажу складала 350 174,30 грн. (без урахування ПДВ), переможцем визнано [PERSON], який запропонував ціну 350 300 грн. (том 1, а.с.15, 70). 03 квітня 2012 року [PERSON] отримав у приватного нотаріуса [PERSON] свідоцтво про право власності на нерухоме майно (т.1 а.с.71). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2012 року усунуто перешкоди [PERSON] в користуванні квартирою [ADDRESS] у м. Дніпропетровську шляхом виселення із вказаної квартири [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та зняття їх з реєстрації за вказаною адресою (т.1, а.с.80). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07.02.2013 року зазначене рішення залишено без змін (том 1, а.с.82-83). Згідно довідки Єдиного абонентського відділу Жовтневого району КП «Міські комунальні платежі» від 28 березня 2013 року у спірній квартирі ніхто не зареєстрований (т.1 а.с.78). Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання квартири [ADDRESS] спільною частковою власністю подружжя, суд першої інстанції виходив із того, що спірна квартира є об'єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та підлягає поділу в рівних частках по ? частині кожному. Визнаючи недійсними публічні торги, акт, свідоцтво про право власності на квартиру, суд першої інстанції виходив із того, що як Жовтневий ВДВС, так і торгівельна організація Дніпропетровська філія ТОВ «ЮНОР» припустились порушень порядку організації і проведення торгів, в частині належного повідомлення про їх проведення, а також на момент проведення прилюдних торгів (12 березня 2012 року), звіт про оцінку спірної квартири від 15 липня 2011 року втратив чинність. Проте, погодитися із такими висновками суду не можна. За змістом ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в ч. 8 ст. 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Рухоме майно, вартість якого не перевищує сто п'ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, товари побутового вжитку, а також інше рухоме майно (у разі якщо стягувач не заперечує проти цього) реалізуються на комісійних умовах. Нерухоме майно, транспортні засоби, повітряні, морські та річкові судна реалізуються виключно на прилюдних торгах (аукціонах). Прилюдні торги є спеціальною процедурою, за результатами якої укладається договір купівлі-продажу. Такий договір, як правочин, можна визнати недійсним у судовому порядку з підстав недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5 та 6 ст. 203 ЦК України (ч.1 ст. 215 зазначеного Кодексу). При цьому підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року №68/5 (далі - Тимчасове положення). Тимчасовим положенням передбачені певні правила проведення прилюдних торгів, а саме: по-перше, правила, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна) (розд. 3); по-друге, правила, які регулюють сам порядок проведення торгів (розд. 4); по-третє, ті правила, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розд. 6). Згідно з п. 3.11 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна спеціалізована організація письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна. Із матеріалів справи вбачається, що реалізація арештованого майна відбувалась у рамках зведеного виконавчого провадження про стягнення [PERSON] на користь [PERSON] 93 090гр. 17коп., на користь [PERSON] 930гр. 90коп., на користь [PERSON] 700гр., 52894гр. 60коп. та 558гр.95коп, на користь ДОД ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» 25180ггр. 16коп., на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» 14 325гр.35коп., і на користь МКП «Дніпропетровські міські теплові мережі» 13815гр.38коп. Позивач не є боржником за вищевказаним виконавчим провадженням, а тому його посилання на не повідомлення його про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання їх недійсними. Крім того, спеціалізована організація (Дніпропетровська філія ТОВ «ЮНОР»), яка провела прилюдні торги з реалізації квартири [PERSON], не була залучена до участі у справі, що також виключає можливість задоволення позовних вимог у цій частині. Що стосується посилання позивача на порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, у тому числі щодо визначення вартості чи оцінки майна, то такі дії (бездіяльність) підлягають оскарженню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», ст. 383 ЦПК України. [PERSON] (як і [PERSON].) із скаргою на дії державного виконавця не звертався, чого представник позивача [PERSON] у судовому засіданні апеляційного суду не заперечував. Тому доводи позивача про невірну оцінку арештованого майна не є підставою для визнання недійсними прилюдних торгів, оскільки зазначене має самостійний спосіб оскарження. Посилання [PERSON] у позовні заяві і суду 1 інстанції у своєму рішенні на те, що на момент проведення прилюдних торгів (12 березня 2012 року), звіт про оцінку спірної квартири від 15 липня 2011 року втратив чинність також не являється підставою для визнання прилюдних торгів недійсними, оскільки згідно із ч.2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника; строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання останнього виконавчого документа. Висновки суду 1 інстанції про те, спірна квартира є об'єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та підлягає поділу в рівних частках по ? частині кожному, не відповідають фактичним обставинам справи. Так, із рішення Світловодського районного суду Кіровоградської області від 19 грудня 2003 року вбачається, що подружні стосунки сторони припинили у 1995 році (том 1, а.с.211), свідоцтво про розірвання шлюбу видано 15 жовтня 2004 року, із позовом про поділ спільного майна подружжя [PERSON] не звертався, а із позовом про визнання права спільної часткової власності на квартиру звернувся 19 березня 2013 року, хоча достовірно знав, що 12 березня 2012 року спірна квартира продана на прилюдних торгах і [PERSON] не належить, тому не може бути об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У той же час [PERSON], який є власником квартири, не може відповідати за позовом про визнання права спільної часткової власності одного із подружжя, а відповідно до ч.2 ст. 388 ЦК України вказана квартира не може бути витребувана у нього як у добросовісного набувача. Крім того, про порушення свого права [PERSON] дізнався 2 вересня 2009 року під час проведення опису та арешту майна боржника: квартири [ADDRESS], де він був присутній і розписався в акті (том 2, а.с.25-26), а відповідачем [PERSON] заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності (том 1, а.с.138-140, 224-230). Крім того, апеляційний суд враховує, що відповідно до ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, якак вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. Як встановлено апеляційним судом, і не заперечувалось представником позивача [PERSON] у судовому засіданні апеляційного суду, [PERSON] з таким позовом до суду не звертався, хоча 2 вересня 2009 року дізнався про накладення арешту на спірну квартиру. Із матеріалів справи вбачається, що кошти у сумі 74764,79гр., які залишились після перерахування стягувачам , [PERSON] отримала (том 2, а.с.50) і результати публічних торгів, чи дії (бездіяльність) державного виконавця не оскаржувала. За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.3, 4 ч.1, ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed