Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

У березні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому, з урахуванням уточнень від 24 січня 2019 року, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.12.2015 року в розмірі 22763,68 грн та судові витрати в розмірі 1921 грн. Позов обґрунтовано тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 21.12.2015 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 7988,31 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач своїм підписом підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими Умовами та правилами, Тарифами складають між ними та Банком кредитний договір. Відповідач не надав своєчасно банку кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, у зв`язку з чим станом на 21.01.2019 року має заборгованість 22763,68 грн, яка складається з наступного: 6630,50 грн заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 2064,04 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3911,01 грн заборгованість за пенею; 10158,13 грн штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. У судове засідання представник позивача не з`явився, в уточненій позовній заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника позивача. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог. Згідно уточненого відзиву на позовну заяву від 30.09.2020 року відповідач просив відмовити в частині стягнення 10158,13 грн штрафу, пені в сумі 3911,01 грн, в частині відшкодування 6106,47 грн. Відзив на позов обґрунтовано тим, що позовна давність в один рік застосовуються, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позов поданий в березні 2017 року, тобто в строк більше 1 року. З пенсії [PERSON] було отримано 5106,47 грн. На юридичні послуги витрачено 5000 грн. При частковій відмові в позові потрачені на адвоката кошти мають бути відшкодовані пропорційно. 1000 грн. [PERSON] сплатив згідно платіжного доручення 21.12.2015 р. Заслухавши пояснення сторони відповідача, ознайомившись з письмовими доказами, повно та всебічно дослідивши всі обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 21.12.2015 року відповідачем було укладено з ПАТ КБ «Приватбанк» Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі Угода) (т.1, а.с.201). Згідно висновку експерта № 19/104-7/7/461 від 15.07.2020 року, підпис від імені [PERSON] у Генеральній угоді про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продуктів кредитних карт від 21.12.2015 року, розташований в графі «Подпись», виконаний [PERSON] (т.2, а.с. 29-32). Відповідно до п. 2.1. Угоди, банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 7988,32 грн на строк 6 місяців, з 21.12.2015 року по 30.06.2016 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті процентів в розмірі 0,833% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Згідно п. 2.2. Угоди, сторони узгодили, що строк повернення кредиту вважається 32-ий день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 10158,13 грн. Відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 21.12.2015 року, наданого представником позивача, станом на 21.01.2019 року заборгованість за кредитним договором становить 22763,68 грн, яка складається з: 6630,50 грн заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 2064,04 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3911,01 грн заборгованість за пенею; 10158,13 грн штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Проте суд не може погодитися з таким розрахунком виходячи з наступного. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами статті 534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Згідно п. 1.1.3 Генеральної угоди дата кінцевого погашення заборгованості по договору 30.06.2016. Суд вважає безпідставними та необґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача відсотків після закінчення строку договору, тобто після 30.06.2016. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 30.06.2016 заборгованість за тілом кредиту складала 6630,50 грн (62,96 грн + 6567,54 грн), заборгованість по відсоткам - 343,79 грн. Враховуючи положення п. 2.2 Генеральної угоди та те, що станом на 30.06.2016 не було погашено заборгованість, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафу у розмірі 10158,13 грн такими, що підлягають задоволенню. Після 30.06.2016 відповідачем було сплачено 5106,47 грн, які слід врахувати у відповідності до приписів ст. 534 ЦК України. Отже, розмір заборгованості складає: 6630,50+343,79+10158,13-5106,47 = 12025,95 грн., з яких 6630,50 грн - тіло кредиту, 5395,45 грн - залишок непогашеного штрафу. Суд не приймає доводи відповідача щодо застосування наслідків пропущення позивачем строків позовної давності щодо штрафу, оскільки позивач звернувся до суду з позовом 10.03.2017, а право вимоги штрафу виникло 01.07.2016, тобто менше ніж рік до дати звернення до суду. Підписана відповідачем Генеральна угода не містить порядку розрахунку пені, яку просить стягнути позивач. Інших письмових доказів, які б свідчили про узгоджений сторонами порядок розрахунку пені позивачем суду не надано, а тому підстав для стягнення з відповідача пені немає, а тому в цій частині позову слід відмовити. Суд вважає доводи відповідача щодо зарахування в рахунок погашення заборгованості 1000 грн згідно платіжного доручення від 21.12.2015 безпідставними виходячи з наступного. Відповідно до п. 2.10 Генеральної угоди відповідач доручає банку без додаткової згоди перерахувати кредитні кошти в день надання кредиту в сумі 1000 грн на будь-який відрити в банку рахунок. З наданого відповідачем платіжного доручення неможливо встановити, що кошти були перераховані ним банку в рахунок погашення заборгованості за кредитом, а тому підстав для врахування цієї суми немає. За таких обставин, позов підлягає задоволенню частково, а саме в частині стягнення тіла кредиту та частини непогашеного штрафу у загальній сумі 12025,95 грн.; в іншій частині позову слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині рішення суду також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат. Враховуючи відповідне клопотання представника відповідача, суд вважає за необхідне призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати та встановити для відповідача строк для подання доказів щодо розміру понесених ним судових витрат.

Outcome: partial