Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

У вересні 2015 року позивач звернувся в суд до відповідача з зазначеним позовом. Посилався на те, що відповідно до кредитного договору № 150102028596901 від 08 серпня 2013 року, який був укладений між ПАТ «Астра Банк» та [PERSON], останньому було надано кредит у сумі 500000 гривень із остаточним терміном повернення кредиту до 08 серпня 2018 року зі сплатою 19,49 % річних. 02 грудня 2013 року між ПАТ «Астра банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, ПАТ «Астра банк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Астра банк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Астра банк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Астра банк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. У забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором № 150102028596901 між ПАТ «Астра Банк» та [PERSON] укладено договір іпотеки № б/н від 08 серпня 2013 року, відповідно до якого останній передав банку в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Заборгованість за кредитним договором відповідачем у встановлений строк сплачена не була. Станом на 28 липня 2015 року заборгованість відповідача складає 465411 гривень 71 копійок, з яких: -451438 гривень 36 копійок - заборгованість за кредитом; -13973 гривень 35 копійок - заборгованість за відсотками. Просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № б/н від 08 серпня 2013 року в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 150102028596901 від 08 серпня 2013 року в розмірі 465411 гривень 71 копійок шляхом визнання права власності за ПАТ «Дельта Банк» на квартиру [ADDRESS]. У судове засідання представник позивача не з'явилась, через канцелярію суду подала клопотання, в якому просить розглядати справу у відсутність представника банку. Зазначила, що проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує (а.с. 77). Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № 150102028596901 від 08 серпня 2013 року, який був укладений між ПАТ «Астра Банк» та [PERSON], останньому було надано кредит у сумі 500000 гривень із остаточним терміном повернення кредиту до 08 серпня 2018 року зі сплатою 19,49 % річних (а.с. 25-34). 02 грудня 2013 року між ПАТ «Астра Банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ «Астра Банк» передає ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с. 42-45). У забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором № 150102028596901 між ПАТ «Астра Банк» та [PERSON] укладено договір іпотеки № б/н від 08 серпня 2013 року, відповідно до якого останній передав банку в іпотеку квартиру [ADDRESS] (а.с. 17-24). Відповідач свої зобов'язання за умовами укладеного кредитного договору не виконує. Суд вважає, що вимоги позивача ґрунтуються на законі. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідачем умови кредитного договору не виконуються, кредит та відсотки за його користування не повертаються. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що кредитний договір сторонами укладено в письмовій формі, зазначено його розмір та умови надання кредиту. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушила вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Станом на 28 липня 2015 року заборгованість відповідача складає 465411 гривень 71 копійок, з яких: -451438 гривень 36 копійок - заборгованість за кредитом; -13973 гривень 35 копійок - заборгованість за відсотками. Розрахунок суми заборгованості [PERSON] по кредитному договору станом на 28 липня 2015 року наданий суду і відповідає вимогам закону (а.с. 16). Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Частиною 3 цієї статті визначено, що правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України, «Про іпотеку» у разі невиконання або належного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно п. 4. договору іпотеки іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором. Згідно ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Згідно п. 39 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави також підлягає судовий збір.

Outcome: approved