Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

У вересні 2018 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON]., [PERSON]., [PERSON] третьої особи служби в справах дітей Чортківської міської ради про втрату права на користування житловим приміщенням. В позовній заяві позивач вказав, що є власником будинку по [ADDRESS]. Відповідачі [PERSON]., [PERSON]., [PERSON] є відповідно його зятем, дочкою, онукою та зареєстровані у будинку за вказаною адресою. Проте вони не проживають за місцем реєстрації протягом останніх десяти років, комунальними послугами не користуються, особистих речей та іншого майна не утримують, так як проживають за кордоном. Факт їхньої реєстрації створює [PERSON] зайві клопоти з комунальними платежами, можливістю оформити житлову субсидію та обмежує його права як власника. Тому він просить визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням по [ADDRESS] із зняттям їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Предстаник позивача [PERSON] подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить визнати відповідачів [PERSON]., [PERSON]., які діють як законні представники неповнолітньої [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням по [ADDRESS]. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримують, просять задовольнити з мотивів, наведених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог. Відповідачі [PERSON]., [PERSON]., які діють також як законні представники неповнолітньої [PERSON] в судове засідання не з'явилися, відзиву не подали, про причини неявки суду не повідомили, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Представник третьої особи - служби в справах дітей Чортківської міської ради [PERSON] не заперечує щодо задоволення позову. Зі згоди позивача та представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, свідків, представника третьої особи, дослідивши докази в справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] що підтверджується Свідоцтвом про право власності на спадщину за законом від 21 квітня 1989 року та Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 22 січня 2009 року. Згідно довідки № 2603 про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої 28.08.2018 року відділом з питань державної реєстрації Чортківської міської ради, в [ADDRESS] до складу сім'ї (зареєстрованих) входять: [PERSON]., [INFO], [PERSON]., [INFO], [PERSON]., [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO]. Актами про встановлення факту непроживання від 19 квітня 2015 року, 28 серпня 2018 року встановлено, що [PERSON] [PERSON]., [PERSON]. по місцю прописки не проживають, комунальними послугами не користуються, особистих речей та іншого майна в будинку не утримують. На даний час проживають за кордоном. Отже, вищезазначеними доказами підтверджується, що позивач є власником житлового будинку по [ADDRESS], і в даному будинку значаться зареєстрованими відповідачі [PERSON]., [PERSON]., [PERSON] які фактично не проживають у будинку і ним не користуються понад 10 років. Такі обставини підтвердили в судовому засіданні і свідки [PERSON] та [PERSON] Згідно ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї та інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї правової норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав. За змістом ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із положеннями статті 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною четвертою статті 9 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до частин першої та четвертої статті 156 Житлового кодексу Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Питання визначення місця проживання малолітніх та неповнолітніх регулюється ст. 29 Цивільного кодексу України, яка визначає місце проживання фізичної особи в залежності від її віку: відповідно до частини 4 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Ця норма є імперативною, тобто дитина, яка не досягла 10 років може бути зареєстрована лише з батьками, або з одним із батьків. Таким чином, закон надає дитині право обирати самостійно місце свого проживання після досягнення 14 років, до досягнення цього віку дитина не має права вільного вибору свого місця проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з них, з ким вона проживає. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виходячи з наведеного, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що відповідачі [PERSON]., [PERSON]. та їх неповнолітня дитина [PERSON] без поважних причин не користуються житлом понад один рік.

Outcome: approved