Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з уточненим в подальшому позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Одеській міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі - Одеській МВ ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області), посилаючись на те, що у 2012році він познайомився з відповідачкою та став з нею зустрічатися. Через де який час відповідачка завагітніла, та [INFO] у них народилася донька [PERSON], відомості в свідоцтво про народження якої були внесені відповідно до ч.1 ст.135 СК України, за заявою відповідачки. Зазначав, що з 2013 року по вересень 2015 року відповідачка разом з дитиною проживала разом зі ним за адресою: [ADDRESS]. Їх спільна дитина перебувала на обліку в Роксоланівському фельдшерському акушерському пункті з 17 вересня 2013року по 2014рік. У вересні 2015 року відповідачка разом з дитиною виїхала до м. Одеси. Позивач зазначав, в подальшому відповідачка [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] Стверджував, що 29 червня 2016 року Одеським МВ ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області на підставі спільної заяви відповідачів було внесено зміни до актового запису про народження малолітньої [PERSON], [INFO], а саме виключено попередні відомості про батька дитини та вказано батьком відповідача [PERSON], [INFO], вказано прізвище дитини «[PERSON]», ім'я залишено без змін, а по батькові вказано «[PERSON]», в той час як кровне споріднення між особою, яка записана батьком дитини, та дитиною відсутнє. Посилаючись на те, що він є біологічним батьком дитини, позивач просив суд винести рішення, яким визнати його батьком малолітньої [PERSON], [INFO]; внести зміни до актового запису про народження малолітньої [PERSON], [INFO], складеного Одеським МВ ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області, а саме, виключити відомості про батька дитини малолітньої [PERSON], [INFO], вказавши батьком його [PERSON], та вказати прізвище дитини «[PERSON]», ім'я залишити без змін, по батькові вказати «[PERSON]». Позивач та його представник, діючий за договором про надання правової допомоги від 25 серпня 2016 року у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити (а.с.9). Відповідачка [PERSON] та представник відповідачів [PERSON], діюча на підставі угоди та ордеру від 20 квітня 2017 року та угоди та ордера від 21 квітня 2017року в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, проти їх задоволення заперечували. Раніше надали до суду письмові заперечення проти позову та заяву про застосування до позовних вимог строку позовної давності (а.с.87-89,90,91,97-98,110-111). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Одеській МВ ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Раніше надав до суду заяву, якою проти задоволення позову не заперечував, просив розгляд справи провести у його відсутність (а.с.129-130). Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та показання свідків, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами у справі, що між [PERSON] та [PERSON] у минулому існували тривалі стосунки, а [INFO] у них народилася донька [PERSON], яку позивач забрав із пологового будинку, що підтверджується фотографіями (а.с.34-39). Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала та підтвердила та той факт, що позивач [PERSON] є біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO]. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що після народження дитини у 7-му пологовому будинку м. Одеси, [PERSON] з дитиною до вересня 2013 року проживала з дитиною у м. Одесі, а 12.09.2013року вибула до [ADDRESS] (а.с.99,101-109). Факт проживання сторін та дитини за зазначеною адресою підтверджується також довідкою від 22 березня 2016року, що [PERSON] перебувала на обліку в Роксалановському РАП з 17 вересня 2013 року по 2014 рік (а.с.7). З матеріалів справи вбачається, що малолітня [PERSON], [INFO], є донькою [PERSON], що підтверджується оригіналом повного витягу з Державного реєстру атів цивільного стану громадян щодо актових записів про народження №00017367063 від 25 листопада 2016року та копією актового запису про народження №4704 від 30 травня 2013року (а.с.31,32-33). У вказаних документах зазначено, що підставою запису відомостей про батька була вказівка матері відповідно до частини першої статті 135 СК України. Батьком дитини було записано [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно довідки Роксоланівської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, [PERSON], та її донька [PERSON] не були зареєстровані, але фактично проживали в [ADDRESS] в період з січня 2013року по 15 вересня 2015року (а.с.8). Суд критично оцінює зазначену довідку, оскільки судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 27 серпня 2015 року перебувають в шлюбі, зареєстрованому 27 серпня 2015року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1636 (а.с. 103). Таким чином зазначена довідка не відповідає обставинам справи, оскільки шлюб між відповідачами був укладений у серпні 2015року. Встановлено, що від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.102). Відповідно до ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Встановлено, що 29 червня 2016року на підставі спільної заяви [PERSON] та [PERSON] про визнання батьківства, Одеським МВ ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області були внесені зміни до актового запису про народження [PERSON], [INFO], а саме: відомості про дитину: прізвище: «[PERSON]» змінено на «[PERSON]», по батькові: «[PERSON]» змінено на «[PERSON]», відомості про батька: прізвище «[PERSON]» змінено на «[PERSON]», ім'я «[PERSON]» змінено на «[PERSON]», по-батькові «[PERSON]» змінено на «[PERSON]» (а.с.33). Крім того, Малиновський районний суд ухвалою від 12 грудня 2016року за клопотанням представника позивача призначив судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу у справі. Однак оскільки ні позивач, ні відповідачка з дитиною не з'явилися з дітьми для відібрання зразків крові для проведення вказаної експертизи, то ухвала була повернута експертною установою без виконання (а.с.44,50). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] не заперечували, а підтверджували той факт, що саме позивач є біологічним батьком [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 128 Сімейного кодексу України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно доч.1 ст. 135 Сімейного Кодексу. Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою собою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Приймаючи до уваги, що батьківство це факт походження дитини від певного чоловіка (батька) і в спірних правовідносинах є природнім, а не юридичним (на відміну від усиновлення), а тому виникає відносно дитини з моменту її народження, а судове рішення лише підтверджує даний факт для його юридичного оформлення. Посилання представника відповідачів, щодо недоцільності встановлення батьківства, суд сприймає критично, так як по даній справі встановлюється батьківство, а ні розглядається справа, щодо виконання позивачем його батьківських обов'язків щодо неповнолітньої дитини. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно правової позиції у справі за № 6-617цс17 Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27 квітня 2017року, відповідно до статті 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якщо інше не передбачено цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. У частині другій цієї статті закріплено, що до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. На підставі викладених норм сімейного права можна зробити наступні висновки. Законодавець у частині першій статті 20 СК України закріпив вичерпний перелік статей цього Кодексу і відповідно вимог, що випливають із сімейних відносин, до яких застосовується позовна давність. До цього переліку належить у відповідності до частини другої статті 129 СК України вимога про визнання батьківства особою, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком. Тому положення частини другої статті 129 СК України, яке є спеціальним, не може бути поширене на положення про визнання батьківства, передбачені у статті 128 СК України. Таким чином заява відповідачки про застосування до позовних вимог, пред'явлених за ст. 128 Сімейного кодексу України, строку позовної давності не підлягає задоволенню. Судовий збір у справі становить 551,20 грн., які повністю сплачені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved