Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

У березні 2017 року Публічне акціонерне товариство «СБЕРБАНК» (далі по тексту рішення - Банк) звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 74#00017780948 від 24 жовтня 2013 року в розмірі 298 038,22 грн., з яких заборгованість за кредитом - 56 853,43 грн., проценти за користування кредитом - 61 780,67 грн., пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 112 049,31 грн., пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 67 354,81 грн. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 24 жовтня 2013 року між ПАТ «ДОЧІРНІЙ БАНК СБЕРБАНКУ РОСІЇ», правонаступником всіх прав та обов`язків якого на підставі зареєстрованих змін до Статуту від 26 листопада 2015 року є ПАТ «СБЕРБАНК», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 74#00017780948, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику, а позичальник отримав кредитні кошти на поточні потреби у загальній сумі 58 000,00 грн. зі сплатою 33 відсотків річних на строк до 23 жовтня 2018 року. Позичальник свої зобов`язання не виконав. Станом на 03 березня 2017 року за ним обраховується заборгованість у загальній сумі 298 038,22 грн. В судовому засіданні представник Банку Лаєнко П.П. вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов не визнав. Він та його представник адвокат Сенніков А.Б. суду пояснили, що кредит фактично наданий в сумі 55 096,00 грн., оскільки 2 444,00 грн. складала комісія за надання кредиту (4,3 відсотки від суми кредиту), яку Банк стягнув з позичальника одноразово у день підписання договору. Окрім того, [PERSON] сплатив за залучення коштів на депозит 10,00 грн., як плату за обслуговування пакету продуктів та послуг 55,00 грн. і 290,00 грн. як страховий платіж. Зазначені умови договору вважав несправедливими. [PERSON] пояснив, що взяті на себе зобов`язання він не виконав з поважних причин - у зв`язку з погіршенням фінансового стану, необхідністю доглядати непрацездатну за віком матір та утримувати неповнолітнього сина. Окрім того, у листопаді 2017 року з ним стався нещасний випадок, внаслідок чого він тимчасово втратив працездатність. Відповідач вважав пропущеним строк позовної давності, тому що позов поданий 28 березня 2017 року, а він перестав виконувати умови кредитного договору з лютого 2014 року. Провадження у справі було відкрито ухвалою судді від 19 квітня 2017 року (т.1, а.с. 27). Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 5 жовтня 2017 року позовні вимоги Банку були задоволені повністю (т.1, а.с. 37). Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 31 травня 2018 року за заявою [PERSON] про перегляд заочного рішення суд скасував заочне рішення та призначив справу до розгляду у спрощеному позовному провадженні (т.1, а.с. 74). 18.03.2019 року суд задовольнив клопотання представника позивача про розгляд справи в режимі відеоконференцзв`язку з Київським апеляційним судом (т.1, а.с. 161). Вислухавши пояснення сторін та дослідивши надані ними докази, суд встановив такі фактичні обставини справи: 24 жовтня 2013 року між Банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № 74#00017780948, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в сумі 58 000,00 грн. зі сплатою фіксованої процентної ставки, яка складала 33 відсотки річних, на строк до 23 жовтня 2018 року. Згідно заяви [PERSON] (т.1, а.с. 12) кредитні кошти було перераховано на його поточний рахунок з наступною видачею їх готівкою через касу Банку. Пунктом 6.9. кредитного договору сторони погодили, що у випадку порушення позичальником своїх зобов`язань діюча процентна ставка за користування кредитом встановлюється на рівні 35 відсотків річних. Відповідач порушив пункт 2.5. кредитного договору щодо страхування життя, здоров`я та працездатності. Так, Договором № 322245473 добровільного страхування від нещасного випадку від 24 жовтня 2013 року (т.1, а.с. 151-154), укладеного між ПАТ «Акціонерна страхова компанія «ІНГО УКРАЇНА», відповідачем та Банком, були застраховані життя, здоров`я та працездатність відповідача. На виконання цього договору [PERSON] сплатив страховий платіж за перший період страхування. За другий період страхування страховий платіж у строк до 00 годин 00 хвилин 13 жовтня 2014 року включно відповідач не сплатив. Договір страхування у відповідності до п. 6.5. втратив свою дію та потребував переукладення. З 1 листопада 2014 року відповідно до пункту 6.9. кредитного договору відбулося встановлення збільшеного розміру процентів за користування кредитними коштами - 35 відсотків річних. Відповідно до пункту 5.1. кредитного договору передбачено, що позичальник сплачує Банку комісію за надання кредиту у розмірі 4,3 відсотки від суми кредиту, яка сплачується ним одноразово в день підписання договору. Відповідно до графіку повернення кредиту, який є додатком № 1 до кредитного договору (т.1, а.с. 10), комісія становить 2 494,00 грн. Взяті на себе зобов`язання [PERSON] виконував неналежно. Останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором відповідач здійснив 24 січня 2014 року (т.1, а.с. 138). З письмових доказів, наданих відповідачем, вбачається, що у період дії кредитного договору він після звільнення за власним бажанням з ВАТ «Крюківський вагонобудівний завод» протягом кількох місяців на мав роботи, а 7 листопада 2017 року з ним стався нещасний випадок (т.1, а.с. 101-103, 110). Вирішуючи спір, суд виходить з наступного: Статтями 525, 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У відповідності до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання або розірвання договору. Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором (стаття 1049 ЦК України). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором Банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит позичальникові) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктами 8.3., 8.4. кредитного договору передбачено право Банку за наявності певних умов, зокрема, у разі затримання позичальником щонайменше на один календарний місяць сплати частини кредиту в односторонньому порядку, вимагати від нього дострокового повернення повної суми заборгованості. Банк зобов`язаний повідомити про це позичальника письмово. В такому випадку позичальник зобов`язаний у строк не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу здійснити усі платежі на користь Банку. У матеріалах справи (т.1, а.с. 17) міститься повідомлення-вимога Банку від 29 квітня 2014 року про дострокове повернення повної суми заборгованості, а також рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення боржнику (т.1, а.с. 14 зворот). Проте, в судовому засіданні [PERSON] неодноразово усно, а також письмово (т.1, а.с. 53) зазначав, що повідомлення-вимогу він не отримував, а підпис у поштовому повідомленні йому не належить. Представник Банку погодився, що письмової вимоги про дострокове повернення повної суми заборгованості [PERSON] не отримував. Враховуючи, що відповідно до пункту 8.5. кредитного договору обов`язок дострокової сплати повної суми заборгованості у відповідача виникає саме в разі одержання ним повідомлення Банку про таку вимогу, а також зважаючи на узгоджену позицію сторін у цьому питанні, суд виходить з того, що Банк в односторонньому порядку не змінював строк виконання зобов`язання за кредитним договором. Відповідно до абзацу другого та третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, яка діяла на час укладення кредитного договору, споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього закону, є нікчемною. Отже, умова пункту 5.1. кредитного договору, яка передбачала сплату позичальником одноразової комісії в день його підписання у розмірі 4,3 відсотки від суми кредиту, є нікчемною. Враховуючи це, слід вважати, що сума кредиту фактично становила не 58 000,00 грн., а 55 506,00 грн. (58 000,00 грн. - 2 494,00 грн.). Відповідному зменшенню підлягають інші складові заборгованості: прострочена сума кредиту становить 54 408,73 грн. (56 853,43 грн. - 4,3%); прострочені відсотки 59 124,10 грн. ( 61 780,67 грн. - 4,3%), пеня по кредиту 107231,18 грн. (112 049,31 грн. - 4,3%), пеня по відсоткам 64 458,55 грн. (67 354,81 грн. - 4,3%). Кредитний договір не містить умов про сплату позичальником за рахунок кредитних коштів 10,00 грн. як залучення коштів на депозит, 55,00 грн. як сплату пакету продуктів та послуг, а доказів сплати цих коштів саме за рахунок кредитних коштів позичальник суду не надав. Сплата 290,00 грн. страхового внеску відбувалася відповідно до пункту 2.5. договору. Вважати цю умову договору нікчемною суд не має підстав. Вирішуючи питання про те, чи пропущений Банком строк позовної давності, суд виходить з наступного: Кредитним договором передбачено, що повернення кредитних коштів і сплата процентів за користування кредитом здійснюється періодичними щомісячними платежами. Черговий платіж здійснюється за поточний місяць у строк до 24 числа цього місяця. Отже, позовна давність обчислюється з моменту настання строку погашення окремо за кожним черговим платежем (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 408/8040/12 від 13 червня 2018 року). Як зазначалося? останній платіж за користування кредитом за січень 2014 року відповідач сплатив 24 січня 2014 року. Банк звернувся в суд з позовом 22 березня 2017 року, що підтверджується відбитком поштового штемпелю на конверті (т.1, а.с. 22). Отже, позивачем пропущений строк звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за лютий 2014 року. Розмір заборгованості [PERSON] підлягає зменшенню на щомісячний платіж, який він мав сплатити до 24 лютого 2014 року: 386,51 грн. - тіло кредиту та 1615,58 грн. - відсотків. Відповідно до пункту один частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена спеціальна позовна давність в один рік. Згідно частини першої статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. У пункті 11.6. кредитного договору сторони погодили, що за будь-якими вимогами сторін встановлюється позовна давність тривалістю у три роки. Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Загальний розмір пені по тілу кредиту та відсоткам, розрахований Банком, становить 179 404,72 грн., що в кілька разів перевищує розмір отриманих у кредит коштів. З огляду на цю обставину, а також, приймаючи до уваги, що невиконання [PERSON] кредитних зобов`язань було пов`язано з різким погіршенням фінансового становища його сім`ї, суд зменшує розмір пені до суми простроченого кредиту - 54 022,22 грн. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд -

Outcome: partial