Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-18 00:00:00

У березні 2016 р. [PERSON] звернулася до суду із заявою про визнавання безвісно відсутнім колишнього чоловіка [PERSON] із яким має двох малолітніх дітей, 2007 та 2010 року народження, відповідно. Зазначає, що вона з дітьми мешкає на тимчасово окупованій території АР Крим, а визнання [PERSON] безвісно відсутнім, щодо якого з червня 2014 р. немає жодних відомостей і шлюб із ним розірваний заочно у 2015 р., надасть можливість перетинати адміністративний кордон з тимчасово окупованою територією України дітям без згоди батька. В судовому засіданні заявниця свої вимоги підтримала. Заінтересовані особи свого представника або відзиву не напарвили. Суд, заслухавши пояснення заявниці, покази свідків, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини. Заочними рішеннями Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2015 р. і 26 листопада 2015 р., відповідно,\~ був розірваний шлюб між [PERSON] і [PERSON] , зареєстрований у липні 2007 р. та стягнуті аліменти на утримання дітей, які перебувають на утримання матері [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.6-9, 14-15). [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] звідки був виписаний 10 квітня 2015 до АР Крим. За визнанням заявниці [PERSON] був знятий з реєстрації нею на підставі виписаної ним нотаріальної довіреності на її ім`я, оскільки з червня 2014 р., коли вони бачилися востаннє, він не дотримався домовленості про добровільне зняття з реєстрації із даної квартири, яка є власністю її та її матері. Крім того, пояснила, що [PERSON] має у власності на\~ території АР Крим в сщ. Олива м. Ялти житловий будинок, де мешкає та зареєстрована вона з дітьми. Зазначила, що будь-яких контактів із відповідачем та його родичами нею не підтримується, усі його відомі телефони не працюють, де він може знаходитися їй невідоме. Аліменти [PERSON] жодного разу не сплачував, до примусового виконання рішення про стягнення аліментів не звертала через необізнаність про такий порядок. У відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. [PERSON] , як фізична особа -\~ підприємець, не звітував про свою діяльність з 1 кварталу 2014 р. (а.с.46). В архіві Інгульського районного у м. Миколаєві відділу ДРАЦС запису про його смерть немає (а.с.43). У грудні 2013 р. [PERSON] було виключено з військового обліку Ленінського районного військового комісаріату м. Миколаєва у зв`язку з досягненням граничного віку перебування в запасі (а.с.44). Згідно обліків Національної поліції [PERSON] притягується з 2012 р. до кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 191 КК України, оголошений 23 травня 2015 р. до державного розшуку на підставі постанови суду про затримання з метою приводу (а.с.49). Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] друзі та знайомі заявниці\~ суду показали, що востаннє вони бачили [PERSON] літом 2014 р., на той час він та [PERSON] разом не жили, у тому ж 2014 р. він виїхав з м. Миколаєва невідомо куди та про його подальшу долю їм невідомо. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Згідно зі ст. 247 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Отже, особа може бути визнана судом безвісно відсутньою лише в разі встановлення наступних обставин: відсутність особи в місці її постійного проживання (за місцем реєстрації) протягом тривалого часу; відсутність відомостей про місце знаходження такої особи в місці її постійного проживання і неможливості їх одержання усіма доступними способами; закінчення одного року з моменту одержання останніх відомостей про місце перебування такої особи (ухвала ВССУ від 25 липня 2016 р. у справі 638/3925/15-ц). Разом із тим, з моменту отримання заявницею останніх відомостей про місцезнаходження [PERSON] з червня 2014 р. до моменту зняття нею його з реєстрації у квітні 2015 р. пройшло менше 1 року до звернення до суду із заявою, теперішнє зареєстроване місце проживання [PERSON] невідоме. Таким чином не доведена безвісна відсутність [PERSON] за зареєстрованим місцем постійного проживання протягом року. Крім того, безвісна відсутність [PERSON] за умови оголошення його у державний розшук як особи як переховується від правосуддя не є доведеною заявницею належними доказами, враховуючи що обов`язок доказування в даній категорії справи покладається на неї. Тому, заяву слід залишити без задоволення. Права заявниці на переміщення дітей без згоди батька можуть бути захищені судом в інший спосіб.

Outcome: dismissed