Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказував, що з 24 липня 1999 року він перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , який рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05 травня 2015 року був розірваний. Від вказаного шлюбу у них народилося двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказував, що після розірвання шлюбу малолітній син [PERSON] залишився проживати із матір`ю, а старший син - [PERSON] із батьком. Оскільки в добровільному порядку досягти згоди із відповідачкою щодо його участі у вихованні молодшого сина не вдалося, остання 27 липня 2015 року звернулася до органу опіки та піклування Чернівецької міської ради із заявою про визначення порядку його участі у спілкуванні із малолітнім сином [PERSON] . В подальшому, рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради №443/15 від 11 серпня 2015 року вирішено визначити його участь у вихованні дитини і встановлено порядок побачення з малолітнім сином [PERSON] щоп`ятниці, з 16:30 до 19:00 год. та щосуботи з 10:00 по 19:00 год. Разом з тим, враховуючи те, що між ним та відповідачкою склалися неприязні стосунки, які позбавляють його можливості регулярно бачитися та спілкуватися із сином, а зустрічі визначені рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради не дають можливості повноцінно і достатньо спілкуватися з дитиною та приймати участь у його вихованні, навчанні, вважає що виникла потреба у зміні графіку побачень батька із сином. При цьому зазначав, що він є люблячим та турботливим батьком, й відповідно до моральних засад суспільства та відповідно до чинного законодавства, має із відповідачем рівні права та обов`язки щодо малолітнього сина, однак час який відведений йому для зустрічей із сином є значно меншим ніж у відповідача. Також вказував, що він на обліку в наркологічному диспансері не перебуває, що підтверджується відповідним сертифікатом про проходження профілактичного огляду. Крім того, вказував, що на даний час [PERSON] навчається в 2-му класі Чернівецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №16 Чернівецької міської ради, яка знаходиться неподалік від будинку, де проживає малолітній [PERSON] та він як батько дитини має бажання та можливість забирати дитину з дому, привозити до школи, проводити до навчального класу, а потім забирати зі школи, а також після завершення навчальних уроків в школі декілька разів в тиждень робити з сином домашні завдання, навчати його, розвивати та вдосконалювати його знання. Враховуючи те, що він має вищу освіту та викладав у технікумі, вважає, що це піде сину лише на користь. Вказував, що дане підтверджується також тим, що у нього з 2015 року на утриманні перебуває старший син - [PERSON] , [INFO] , який проживаючи із батьком став успішним студентом, який полюбляє навчатися та відвідує різноманітні олімпіади. Крім того, [PERSON] , який є старшим братом [PERSON] , також має бажання проводити більше часу із братом, адже після розлучення батьків і їх окремого проживання, між братами втрачається родинний зв`язок. Зазначав, що метою його звернення до суду із даним позовом є те, що він бажає постійно бачити сина та мати можливість вільно, без участі будь-яких інших осіб спілкуватися з ним, вирішувати всі питання, пов`язані з його фізичним та духовним розвитком, підвищувати його свідомість щодо оточуючого світу, забезпечувати його усім необхідним та виховувати молодшого сина у дусі поваги до інших людей, любові до своєї родини та батька. Посилаючись на вищевикладене, просив визначити наступні способи його участі у вихованні сина - [PERSON] , [INFO] , та спілкуванні з ним: другу половину зимових, весняних, осінніх канікул дитина проводить разом із батьком без присутності матері, за місцем проживання батька; один раз на рік дитина проводить із батьком літній відпочинок, на літніх канікулах, окремо від матері протягом місяця із можливим виїздом дитини за межі України в супроводі батька; кожну другу, четверту суботу та неділю місяця дитина проводить із батьком, без нагляду і супроводу матері та безперешкодно може залишатись із ночівлею за місцем проживання батька; необмежене спілкування засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування батька та сина; кожен вівторок та четвер батько має право відводити та забирати сина з дому/школи/гуртка/інше; кожен вівторок та четвер після школи/гуртка/інше до 19:00 батько має право без присутності матері проводити час із сином за місцем його проживання, з правом прогулянок по місту та відвідування дитячих розважальних та навчальних закладів; день народження сина - [INFO] проводити в порядку чергування (один рік з батьком, другий раз з матір`ю); святкові дні: Різдво Христове за григоріанським календарем (24-25 грудня) щороку син проводить із батьком; Різдво Христове за юліанським календарем (7 січня) щороку син проводить із матір`ю; Новий рік та Пасха проводиться в порядку чергування (один рік з батьком, другий раз з матір`ю). У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили про їх задоволення в повному обсязі. При цьому, позивач будучи допитаним за правилами допиту свідка суду пояснив, що перебував у шлюбі із відповідачем та після розірвання шлюбу молодший син залишився проживати з нею. Оскільки вони з відповідачкою не дійшли порозуміння щодо порядку та способу його участі у спілкуванні та вихованні дитини, рішенням органу опіки та піклування було встановлено йому дні проведення часу із сином, однак на даний час вважає, що встановленого часу замало, а тому намагався дійти згоди із відповідачем щодо його збільшення, однак не зміг, тому просив вирішити це питання у судовому прядку. Крім того зазначив, що він є турботливим і люблячим батьком, надає сину матеріальне утримання, забезпечений невеликим житлом, в якому є можливість для ночівлі сина. Також вважає, що проведення із сином більше часу позитивно вплине на його розвиток, оскільки він буде мати змогу виїхати із сином в гори, на море, в ліс тощо. Просив позов задовольнити. Відповідачка та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, вказуючи на те, що позивачу було встановлено часи спілкування із дитиною й відповідно збільшення часу його участі у спілкуванні із сином не буде відповідати інтересам дитини, оскільки умови проживання позивача не дозволяють дитині залишати на ночівлю у батька, так як у його квартирі відсутній туалет та ванная кімната, є лише літній душ, а також відсутнє ліжко для дитини. Крім того, також відсутній й підстави для надання позивачу можливості проводити частину канікул із дитиною, оскільки знов ж таки, умови його проживання не дозволяють вказаного. Телефонувати та спілкуватися із дитиною вона позивачу не перешкоджає. Після отримання висновку органу опіки та піклування, перед судовими дебатами, відповідачка з даним висновком погодилася та зважаючи на зміну позивачем умов проживання вважає за можливе збільшити його участь у спілкуванні з дитиною, крім надання йому можливості проводити час із сином 1-й, 3-й тиждень місяця з п`ятниці до суботи, оскільки це буде суперечити її інтересам та не дозволить їй бачити сина кожної суботи місяця. Представник Служби у справах дітей Чернівецької міської ради у судові засідання не з`явився, подавав заяви про розгляд справи у його відсутності. Однак, перед судовими дебатами, надавши відповідне рішення органу опіки та піклування щодо спору, вказав що підтримує дане рішення в повному обсязі та просив ухвалити рішення із врахуванням найкращих інтересів дитини. Свідок [PERSON] , який є сином сторін, у судовому засіданні вказав, що він з 2015 року проживає разом із батьком. Рішення щодо проживання із батьком він прийняв самостійно після розлучення батьків. Також вказував, що його батько дуже відповідальна і турботлива людина та у них із батьком склалися дуже гарні відносини, однак із матір`ю він не спілкується. Також зазначив, що дійсно його батько приймає участь у спілкуванні та вихованні його молодшого брата, та коли батько проводить з ним час, він також має можливість бачити і спілкуватися з [PERSON] . Щодо умов проживання батька, то суду повідомив що дані умови проживання на його думку є задовільними та його молодший брат має можливість залишатися у квартирі батька на ночівлю. Крім того, вказав, що має бажання свого молодшого брата бачити частіше. Свідок [PERSON] , який є рідним братом позивача, у судовому засіданні пояснив, що у позивача із сином [PERSON] дуже хороші відносини, він жодного разу не бачив щоб позивач піднімав голос на свого сина. Вказував, що у позивача є матеріальна можливість забезпечити свого сина, а умови проживання дають змогу дитині залишатися також на ночівлю та більше часу проводити із батьком. Вважає, що збільшення часу участі позивача у спілкуванні та вихованні сина позитивно вплинуть на його розвиток та емоційний стан. Крім того, проводячи більше часу із батьком, дитина також буде мати більше можливості спілкуватися із двоюрідними братом та сестрою. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що сторін він знає досить давно. Також їй відомо, що після розлучення, позивач має право на побачення із сином кілька разів на тиждень та він неодноразово бачив як позивач привозив та забирав дитину. Однак, останнім часом став помічати, що позивач частіше приїжджає до дитини , а саме о 21 годині вечора та дитина з зошитами виходить з дому, сідає у машину позивача та вони розмовляють. Час від часу [PERSON] виходить з машини засмучений. Про що саме розмовляють йому невідомо. Також зі слів [PERSON] йому стало відомо, що у лютому 2020 року він разом із дідом збирався їхати на море, він збирав кошти на поїздку та дуже з цього приводу радів, однак через деякий час помітив, що дитина ходить засмучена, запитавши у нього що саме сталося, він повідомив, що тато не відпустив його їхати на море до Єгипту. Після цього дитина тривалий час була без настрою. Стверджувати, що дитина з батьком погано проводить час і не бажає бачитися, він не може. Свідок [PERSON] - мати відповідача, у судовому засіданні пояснив, що сторони до розлучення проживали у неї. Позивач завжди до дому приїжджав о 23.00 год. та їхав о 11 год. та вихованням дітей займалася позивачка. Однак, після розлучення позивач став приходити до сина частіше та виявляти більше цікавості у його вихованні. Разом з тим, вважає, що спілкування її онука із батьком негативно на нього впливає, оскільки позивач дуже авторитарна людина. ЇЇ онук після повернення з побачень із батьком майже завжди засмучений, закривається в собі та не бажає спілкуватися. Крім того, їй відомо, що спілкуючись із батьком, [PERSON] майже весь час проводить у майстерні батька, де займається виключно телефоном та не має можливості повноцінно харчуватися, оскільки їсть чи піцу, чи сосиски. Крім того, коли [PERSON] збирався їхати на море та дуже з цього приводу радів, позивач відмовся надати свій дозвіл на виїзд, і дитина залишилася вдома, що дуже його засмутило. До того ж у позивача відсутні нормальні умови для проживання, а тому вважає, що маленька дитина не може залишатися у нього вдома на ночівлю, так як не має елементарного - туалету та ванної кімнати, а також місця для сну. Свідок [PERSON] - викладач та класний керівник дитини суду пояснила, що [PERSON] є її учнем з першого класу та вона дуже добре знає його та його батьків. Обоє з батьків дуже відповідально ставляться до навчання та виховання сина, відвідують усі батьківські збори. Позивач як батько дитини завжди цікавився успіхами сина у навчанні та на її думку, обоє із сторін є ідеальними батьками. Крім того, також зазначила, що жодного разу не чула від [PERSON] якихось розмов про образу на батьків та не жалілася на відносини між ними. Вважає, що обоє батьків позитивно впливають на дитину та її виховання. Крім того, зазначила на даний час [PERSON] вже досяг такого віку, коли почав виявляти бажання самостійно приймати рішення та за своїм характером він є лідером, вміє добиватися поставлених цілей та нормально сприймає критику. Заслухавши думку учасників справи, пояснення свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Так, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05.05.2015 року розірвано (а.с.8). Від шлюбу у сторін є двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьком дітей, згідно копій свідоцтв про народження, вказано [PERSON] (а.с.9, 10). Також між сторонами у добровільному порядку досягнуто згоди щодо місця проживання дітей, зокрема старший син проживає із позивачем, а молодший із відповідачкою, що також не заперечується сторонами та між сторонами не існує спору щодо визначення місця проживання дітей. Молодший син сторін - [PERSON] навчається в 2-му класі Чернівецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №16 Чернівецької міської ради. Однак, як встановлено судом, сторони не змогли дійти добровільної згоди щодо визначення порядку участі батька у спілкуванні та вихованні молодшого сина, у зв`язку із відповідачка з приводу вирішення даного спору звернулася із відповідною заявою до Органу опіки та піклування та рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради №443/15 від 11 серпня 2015 року вирішено визначити участь батька у вихованні дитини із встановленням наступного порядку, а саме: щоп`ятниці з 16:30 до 19:00 год. та щосуботи з 10:00 по 19:00 год. Даний порядок участі у спілкуванні та вихованні малолітнього [PERSON] позивач дотримувався з 2015 року та приймав активну участь у спілкуванні та вихованні дитини, проводив з дитиною час, відвідував розважальні майданчики у парку ім. Т. Шевченка, виїжджав на природу та іншим чином спілкувався з дитиною. При цьому, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спілкування сина з батьком у відведений час негативно вплинуло на його психа-емоційний стан й відповідно участь [PERSON] у вихованні сина негативно впливає на дитину та шкодить її розвитку. Не надано також й доказів застосування батьком до дитини насилля чи прояву іншим чином агресії. При цьому, як встановлено судом, позивач зважаючи на вік дитини та збільшення його потреб у розвитку та навчанні вважає, що на даний час встановленого органом опіки та піклування часу для спілкування із сином є недостатньо, а тому виявив бажання збільшення часу у спілкуванні та проведенні із сином із батьком. Разом з тим, добровільної згоди із відповідачкою щодо збільшення позивачу часу у спілкуванні із сином сторони не досягли, а тому [PERSON] змушений звернутися до суду із відповідним позовом. До того ж даний факт не спростовано й відповідачкою, яка суду надала пояснення про те, що вважає, що раніше встановлений Органом опіки час для спілкування із сином є достатнім та вважає, що збільшення цього часу може негативно вплинути на дитину. Крім того, умови проживання позивача не дозволяють дитині залишатися на ночівлю у батька, а тому вона заперечує проти заявленого позивачем позову. Так, правовідносини, які склалися між сторонами, врегульовані положеннями Сімейного Кодексу України, а також Законом України «Про охорону дитинства», та Конвенцією про права дитини, яка ратифікована Україною. Зокрема, відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно із статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенція про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною третьою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (частини перша, друга статті 155 СК України). Крім того, частинами другою, третьою статті 157 СК України встановлено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Зокрема, позивач [PERSON] заявив позов про встановлення іншого порядку спілкування з дитиною та участі у її вихованні, ніж той, що встановлений органом опіки і піклування, обґрунтовуючи це збільшенням віку сина й відповідно збільшенням у зв`язку із цим потреб у спілкуванні для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а також розвитку його здібностей у навчанні та повсякденному житті. Так, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Згідно із частинами першою-третьою статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд має виходити, передусім, з інтересів дитини з урахуванням конкретних обставин справи. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини. Таким чином, наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про встановлення порядку участь батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною, про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а визначений порядок спілкування батька з дитиною, що передбачає певні дні та часи такого спілкування, не може беззаперечно свідчити про позбавлення його передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року § 54). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України`від 16 липня 2015 року § 100). У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» ЄСПЛ зазначив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). Отже, рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин справи, а вже тільки потім права батьків. Зокрема, судом в ході розгляду справи у присутності педагога, враховуючи вік дитини була з`ясована думка [PERSON] - сина сторін щодо порядку його спілкування з батьком і участі останнього у його вихованні та наявності його бажання на збільшення часів участі батька у спілкуванні з ним. Так, син сторін - [PERSON] щодо визначення способу участі його батька у його вихованні та спілкуванні з ним, пояснив, що він дуже любить своїх обох батьків та йому подобається спілкуватися із батьком. Також вказав, що він має бажання більше часу проводити із батьком та старшим братом. З батьком він завжди гарно проводить час, вони гуляють та розважаються на атракціонах в парку, відвідують піцерію. Батько ніколи його не сварить, а перевіряючи домашнє завдання розповідає як краще зробити. Він має бажання й надалі спілкуватися із батьком, а також їздити з ним на природу та рибалку. На питання чи хотів би [PERSON] разом із батьком відпочивати на морі, то однозначної відповіді суду він не надав. Відповідно до ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Як вже було встановлено судом, після розірвання шлюбу молодший син сторін проживає разом зі своєю матір`ю за її місцем проживання та згідно рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №443/15 від 11 серпня 2015 року позивач як батько дитини приймає участь у її вихованні та спілкуванні згідно встановленого порядку, а саме щоп`ятниці з 16:30 до 19:00 год. та щосуботи з 10:00 по 19:00 год. (а.с.13) та на час розгляду справи сторони не дійшли згоди щодо можливості збільшення часу участі батька у спілкуванні із дитиною та зміни графіку побачень. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність між сторонами спору щодо способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини , що не заперечується також поясненнями самої позивачки, яка заперечує проти задоволення вимог позивача не наводячи в обґрунтування своїх заперечень обґрунтованих доводів, які б підтверджували факт того, що спілкування дитини із батьком може негативно вплинути на його емоційний стан чи розвиток дитини, а вказує виключно на відсутність у позивача належних умов проживання. Разом з тим, як встановлено судом в ході розгляду справи, позивач змінив місце проживання, значно поліпшивши свої умови проживання, що підтверджується наданими суду відповідними доказами. Зокрема, відповідно до договору оренди від 5 жовтня 2020 року позивач орендує трикімнатну квартиру по [ADDRESS] ( а.с. 169). Дана квартира відповідає усім санітарно-побутовим умовам та в ній наявне місце для сну і відпочинку дитини, а також місце для навчання, що підтверджується актом оцінки потреб сімї та наданими суду фотознімками ( а.с 170-180). Так, згідно акту оцінки потреб сімї / особи № 02-04/ 394 від 29 жовтня 2020 року убачається, що для тимчасового проживання малолітньої дитини [PERSON] створені усі необхідні умови. Наявне власне ліжко, місце для навчання та проведення дозвілля. У помешканні чисто, наявні усі зручності. [PERSON] винаймає вказане житло, що підтверджується договором оренди. Таким чином, судом встановлено, що позивач має всі необхідні умови для тимчасового перебування та проживання малолітнього сина, що підтверджується наданими ним в ході розгляду справи доказами, у тому числі й фото світлинами помешкання, яке позивач винаймає згідно договору найму квартири й відповідно дані докази стороною відповідача не спростовані (а.с. 169-175). Крім того, оцінюючи особу позивача судом встановлено, що [PERSON] має вищу освіту, був викладачем у технікумі, на даний час займається підприємницькою діяльністю, до кримінальної відповідальності не притягувався та на обліку в наркологічному диспансері не перебуває, що підтверджується відповідним сертифікатом про проходження профілактичного огляду (а.с. 15). Будь-яких доказів на спростування вказаного стороною відповідача суду не надано, а також не надано доказів, які б підтверджували, що образ життя чи поведінка позивача може негативно вплинути на малолітнього сина. До того ж, з 2015 року на утриманні позивача перебуває старший син - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із ним, успішно навчається у вищому навчальному закладі. Оцінивши усі вищевказані докази в їх сукупності, суд вважає, що спілкування малолітньої дитини з батьком не перешкоджає нормальному її розвитку та вихованню дитини, а навпаки є необхідним для його повноцінного фізичного, духовного та морального розвитку. До того ж, [PERSON] на спростування вказано не наведено жодного аргументу з приводу негативних рис чи шкідливих звичок позивача, які б могли негативно вплинути на виховання малолітнього сина. Також, слід зазначити, що відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи ( ч. 5 ст. 19 СК України). Так, з висновку органу опіки та піклування про способи участі [PERSON] у вихованні малолітнього [PERSON] від 12 січня 2021 року, враховуючи що для гармонійного виховання дитини важливо, щоб у її вихованні брали участь обоє батьків, орган опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради вважає за доцільне визначити способи участі у вихованні і встановити побачення громадянину [PERSON] із малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , 1-й, 3-й тиждень місяця з п`ятниці до суботи, 2-й і 4-й тиждень місяця з суботи до неділі за попередньою домовленістю між батьками, на Різдво Христове - 25 грудня, святкування дня народження дитини по суботам щорічно та один місяць під час канікул за попередньою домовленістю між батьками. Разом з тим, положеннями ч. 6 ст. 19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Зокрема, суд не може погодитися з висновком органу опіки та піклування в частині визначення способу участі позивача у спілкуванні із сином 1-й, 3-й тиждень місяця з п`ятниці до суботи, оскільки надавши можливістю позивачу бачитися із дитиною в цей період, а також додатково 2-й і 4-й тиждень місяця з суботи до неділі, то таким способом участі будуть обмежені права матері дитини на спілкування з нею по суботах, оскільки при такому способі участі малолітня дитина протягом кожного місяця кожну суботу буде проводити лише із батьком. В іншій частині суд погоджується із висновком органу опіки та піклування й відповідно рекомендовані органом опіки та піклування способи участі позивача у спілкуванні із малолітнім сином, приймаючи до уваги вік дитини, стосунки, які склалися між сторонами (неприязні відносини один до одного, відсутність спільного бажання вирішення ситуації, яка склалася в родині), позитивні характеризуючи дані, які були підтверджені належними доказами, приходить до висновку, що визначення вказаного способу участі позивача у вихованні дитини не буде перешкоджати йому разом із дитиною виходити на прогулянку, відвідувати заклади культури, торговельні, розважальні та інші заклади з урахуванням необхідності розвитку дітей, місця для їх відпочинку та оздоровлення. При цьому, суд виходить також і з того, що обставин, які б могли бути підставою для визначення такого способу спілкування позивача з малолітнім сином, який би обумовлював побачення з ними у присутності інших осіб, у тому числі матері дитини, не встановлено. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача [PERSON] щодо визначення участі у вихованні дитини та встановлення порядку систематичних побачень з дитиною є законними та обґрунтованими, оскільки в ході розгляду справи не наведено жодних обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з сином буде перешкоджати його нормальному розвитку. Навпаки, суд вважає, що між тим із батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дітей з батьками, а батьків - зі своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Щодо показів свідків [PERSON] та [PERSON] , то дані свідки не навели суду будь-яких об`єктивних даних, які б перешкоджали спілкуванню позивача із малолітнім [PERSON] . Крім того, суд переконаний, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Отже, суд вважає, що безпосередня участь батька, регулярне спілкування між батьком та дитиною, не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини. Оскільки сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, батько дитини має бажання приймати участь у їх вихованні, а спілкування між позивачем та сином не перешкоджає його нормальному розвитку, але виникли непорозуміння щодо врегулювання питання з приводу побачень батька з дитиною, суд, з урахуванням інтересів дитини, його віку, поведінки батьків, між якими склались неприязні відносини, що призводить до конфліктних ситуацій та може негативно вплинути на розвиток дитини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням висновку органу опіки і піклування Чернівецької міської ради про способи участі батька у вихованні малолітнього син та вважає за необхідне встановити наступний графік: кожну другу, четверту суботу та неділю місяця дитина проводить із батьком, без нагляду і супроводу матері та безперешкодно може залишатись із ночівлею за місцем проживання батька; раз на рік дитина проводить один місяць із батьком під час літніх канікул за попередньою домовленістю між батьками; святкування дня народження дитини [PERSON] , [INFO] , по суботам щорічно; святкування Різдва Христового за григоріанським календарем (25 грудня) дитина проводить із батьком щорічно. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині визначення такого способу спілкування з дитиною, як проведення разом із сином другої половини зимових, весняних та осінніх канікул за місцем проживання позивача та без присутності матері, то суд вважає, що в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не наведено достатніх обґрунтувань в цій частині вимог й відповідно зважаючи на тривалість таких канікул, це може негативно вплинути на дитину з точки зору її зібраності та готовність повернутися до навчання. Крім того, зважаючи на вже встановлений графік спілкування, то й у дні канікул позивач буде мати можливість проводити час із дитиною. Позов в частині встановлення необмеженого спілкування з дитиною засобами зв`язку також не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено факт перешкоджання відповідачем в цій частині. Також не підлягають й задоволенню вимоги позивача в частині встановлення способу спілкування з дитиною кожен вівторок та четвер з правом відводити та забирати сина з дому/школи/гуртка/інше; кожен вівторок та четвер після школи/гуртка/інше до 19:00 батько має право без присутності матері проводити час із сином за місцем його проживання, з правом прогулянок по місту та відвідування дитячих розважальних та навчальних закладів; проведення святкування Нового року та Пасхи в порядку чергування (один рік з батьком, другий раз з матір`ю), оскільки належним чином не обґрунтовані позивачем зважаючи на інші вже встановлені способи спілкування з дитиною та які визначені судом.

Outcome: partial