overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 26.06.2012 року між сторонами було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник не виконує належним чином зобов»язання за договором, не здійснює щомісячне погашення кредиту, не сплачує відсотки у розмірах і у строки, передбачені договором. Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконав, у звязку з чим заборгованість станом на 31.12.2015 р. становить 13110,94 грн.. Просив стягнути з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приват банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 13110,94 грн. та судові витрати. В судове засідання позивач свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, причини неявки суду не відомі. За письмовою згодою представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та зібранні в ній докази, знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За правилами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Судом встановлено, що 26.06.2012 року між сторонами було укладено кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконав, у звязку з чим заборгованість станом на 31.12.2015 р. становить 13110,94 грн., яка складається з: -1216,57 грн. заборгованість за кредитом; -8043,85 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; -2750,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; -500,00 грн. штраф (фіксована сума); - 600,52 штраф (процентна складова). За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що позивач надає відповідачу, яка проживає в [INFO] послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Відповідач ігнорує виконання своїх обовязків в частині оплати за надані їй житлово-комунальні послуги, у звязку з чим у відповідача виникла заборгованість по оплаті за надані їй послуги у розмірі 4\~177,00 грн. Просив стягнути з [PERSON] на користь Об»єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чабанець» заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 4\~177,00 грн. та судовий збір. В судове засідання позивач свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена, причини неявки суду не відомі. За письмовою згодою представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та зібранні в ній докази, знаходить, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. За правилами ст. 68 ЖК України наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Як вбачається із матеріалів справи, позивач надає відповідачу, яка проживає в [INFO] послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Відповідач ігнорує виконання своїх обовязків в частині оплати за надані їй житлово-комунальні послуги, у звязку з чим у неї виникла заборгованість по оплаті за надані послуги у розмірі 4\~177,00 грн. Звернення та попередження адміністрації Об»єднання співвласників багатоквартирного будинку «Чабанець» про погашення заборгованості не мають позитивного результату. Відповідач добровільно не погоджується сплачувати заборгованість та продовжує ухилятися від їхньої спати. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно положень\~ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодний доказ у справі не має для суду наперед встановленого значення. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернувся у суд з позовною заявою про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем. Зазначила, що сімейне життя з відповідачем не склалось. Вказує, що у них з відповідачем існують різні погляди на життя, з приводу чого часто виникали сварки, що негативно відображалися на психологічному здоров'ї доньки. Просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на розірванні шлюбу. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] вбачається, що між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], 06.06.2003 року було укладено шлюб, який був зареєстрований у міський відділ реєстрації актів громадянського стану №1 Харківського обласного управління юстиції. Як вбачається з матеріалів справи сторони від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що подружжя не заперечує проти розірвання між ними шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідачі - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Згідно ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовнею, і якщо таке визнання не суперечить закону й порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжі, причини конфлікту, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими, в зв'язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернулась в суд з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем. В обгрунтування позову послалась на те, що 20.11.1991 року був зареєстрований шлюб з відповідачем. Від подружнього життя у сторін є двоє дітей, які вже є повнолітніми. Спільне життя у сторін не склалось. Позивач зазначає, що відповідач протягом останніх років проживає окремо від сім'ї, у них протилежні погляди на шлюб та сім'ю, відповідач нехтує сімейними цінностями, між ними постійні конфлікти. Вказує, що спільного господарства з відповідачем не ведуть подружніх стосунків не підтримують. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що до відповідача немає почуття любові, поваги, довіри, тому збереження їхньої сім'ї вважає неможливим, тривалий час проживають окремо. Відповідач застосував до неї фізичну силу. Просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що проживає окремо, однак він часто навідується в Червоноград, подружніх стосунків з позивачкою не підтримують два роки, непорозуміння виникають часто, просив надати строк для примирення. Заслухавши сторін, з'ясувавши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20.11.1991 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER]. Від подружнього життя у сторін є двоє дітей, які вже повнолітні. Сімейне життя в сторін не склалося. Позивач вказує на негідну поведінку відповідача у шлюбі та сім'ї. Позивач втратила до відповідача почуття любові, поваги та довіри, спільного господарства не ведуть, разом не проживають. За таких обставин, ураховуючи прохання позивача не надавати строк для їх з відповідачем примирення, суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, тому шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України без надання строку для примирення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернулась в суд з позовом, в якому просить шлюб з відповідачем розірвати. В обгрунтування позову послалась на те, що 21.08.1988 року був укладений шлюб з відповідачем. Вказує, що сімейне життя з відповідачем не склалося, більше 14 років проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують, втратили один до одного почуття любові та поваги. Сторони в судове засідання не з'явились, подали письмові заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності. Позивач вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач зазначив, що позов визнає в повному обсязі, на розірвання шлюбу згідний. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21.08.1988 року (а.с. 6). Сімейне життя в сторін не склалося, більше 14 років проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують, втратили один до одного почуття любові та поваги. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, тому шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернулась в суд з позовом, в якому просить шлюб з відповідачем розірвати, після розірвання шлюбу залишити шлюбне прізвище «Яцинич», стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір. На обгрунтування позову послалась на те, що 20.01.2007 року уклала шлюб з відповідачем. Від подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO]. З лютого 2016 проживають окремо, так як відповідач пішов проживати по місцю своєї реєстрації, а саме, м. Червоноград, вул. С.Бандери, 27/59. Причиною погіршення стосунків вважає стало те, що між нею та відповідачем зникло взаєморозуміння, почуття поваги та любові, виникали постійні сварки та конфлікти. Стверджує, що відповідач не дбає про матеріальне становище сімї, зловживаючи спиртними напоями, застосовує до неї фізичне насильство. Позивач у судове засідання не зявилася, подала заяву, у якій просить розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, двічі підряд у судові засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Як передбачено ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20.01.2007 року (а.с. 4). Від подружнього життя сторони мають сина [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про його народження (а.с. 6). Сімейне життя в сторін не склалося, позивач вказує на негідну поведінку відповідача у шлюбі та сімї, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, тому шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України, залишивши позивачу, відповідно до положення статті 113 цього Кодексу, після розірвання шлюбу шлюбне прізвище «Яцинич».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказувала, що з 08.05.1993 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від спільного життя мають малолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, вони мають різні характери та погляди на подружнє життя. Відповідач не бере участі у веденні домашнього господарства, не займається вихованням дитини. Сімейне життя і збереження сім»ї стало неможливим, а тому просила шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 08.05.1993 року між сторонами по справі укладено шлюб, який зареєстровано відділом ЗАГС Білоцерківського міськвиконкому, про що складено відповідний актовий запис № 698. Від спільного життя у подружжя є син [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказувала, що з 21.02.2007 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від спільного життя мають дитину: доньку - [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, вони мають різні характери та погляди на подружнє життя, між ними склалися неприязні стосунки, вони втратили почуття любові, не підтримують шлюбні відносини, проживають окремо, просила шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 21.02.2007 року між сторонами по справі укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, про що складено відповідний актовий запис № 198. Від спільного життя у подружжя є донька [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В позовній заяві позивач просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище - «[PERSON]». На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить шлюб з відповідачем розірвати. На обґрунтування позову послалась на те, що шлюб з відповідачем був зареєстрований 16 листопада 2012 року. Від шлюбу у них є дочка [PERSON], [INFO]. Вказує, що спроби побудувати між нею та відповідачем сімейні відносини призвели до повного непорозуміння одне одного. З червня 2015 року вони фактично припинили шлюбні відносини. Подальше збереження їхньої сім'ї є неможливе. Сторони в судове засідання не з'явились, подали письмові заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності. Позивач вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, на розірвання шлюбу погоджується. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що у справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16.11.2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 16.11.2012 року. Від подружнього життя у сторін є дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження Серії [NUMBER]. Сімейне життя в сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння, тривалий час подружніх стосунків не підтримують. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, відтак шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить шлюб з відповідачем розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». На обґрунтування позову послалась на те, що шлюб з відповідачем був зареєстрований 20 жовтня 2012 року. Від шлюбу у них є дочка [PERSON], [INFO]. Зазначає, що між нею та відповідачем відсутні взаєморозуміння та довіра, у них різні характери. Вказує, що подружні відносини між ними припинені з січня 2016 року. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме її інтересам. Сторони в судове засідання не з'явились, подали письмові заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності. Позивач вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, на розірвання шлюбу погоджується. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що у справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 20.10.2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Червоноградського міського управління юстиції Львівської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 20.10.2012 року. Від подружнього життя у сторін є дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження Серії [NUMBER]. Сімейне життя в сторін не склалося, через різні характери та відсутність взаєморозуміння та довіри, тривалий час подружніх стосунків не підтримують. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, відтак шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України, що стосується позовної вимоги про залишення їй шлюбного прізвища, відповідно до статті 113 цього Кодексу. Особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: partial