Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] завила позов про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання двох малолітніх дітей і на своє утримання, посилаючись на те, що відповідач не бере участі в утриманні своїх малолітніх дітей та не надає матеріальної допомоги їй. Позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання двох малолітніх синів у твердій грошовій сумі 1032 грн. щомісячно, а також 600 грн. щомісяця на своє утримання. Рішенням Ріпкинського районного суду від 02 квітня 2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволені частково. З відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання двох дітей у розмірі по 400 грн. щомісяця на кожну дитину, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та 400 грн. аліментів щомісяця на утримання позивача до досягнення дітьми трирічного віку. В апеляційній скарзі відповідач просить змінити рішення місцевого суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей, стягнувши по 258 грн. щомісяця на утримання кожної дитини та виключити з резолютивної частини рішення вказівку про стягнення аліментів в розмірі не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а в частині вирішення позову про стягнення аліментів на утримання [PERSON] рішення скасувати. Відповідач вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, постановлене з порушенням норм ст. 184, 84 СК України та без врахування засад справедливості і розумності. Зокрема, відповідач посилається на свою неспроможність сплати аліментів на утримання дітей у визначеному судом розмірі та надання матеріальної допомоги позивачці, що не було враховано судом при ухваленні рішення, а також на помилкове зазначення судом про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. У судовому засіданні відповідач підтримав апеляційну скаргу. Позивач скаргу не визнала, пояснивши, що відповідач заробляє достатньо для того, щоб сплачувати присуджені аліменти, оскільки він займається пошуком і здачею металобрухту та працює на будівельних роботах лише там, де висока оплата. Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні на підставі п.4 ст. 309 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який зареєстрований 30 липня 2011 р., мають двох дітей - синів [PERSON] і [PERSON], [INFO]. Подружні стосунки між позивачем і відповідачем припинені, проживають вони окремо і спільного господарства не ведуть, діти проживають з матір'ю і перебувають на її утриманні. Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність часткового задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання двох малолітніх дітей, які проживають з матір'ю і стягнення на їх утримання аліментів у твердій грошовій сумі по 400 грн. на кожну дитину щомісяця до досягнення дітьми повноліття, оскільки у справі відсутні дані про наявність у відповідача постійного заробітку (доходу). Доводи апеляційної скарги щодо неспроможності відповідача сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі не підтверджуються жодними доказами. Самі по собі пояснення відповідача щодо відсутності у нього постійної роботи і ,відповідно, постійного заробітку висновків суду не спростовують. Ці пояснення відповідача враховані, оскільки вимоги позивача задоволені частково і аліменти визначені в твердій грошовій сумі. Однак, вказівка суду на стягнення аліментів у розмірі не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не відповідає вимогам ч.3 ст. 184 СК України. Із змісту зазначеної норми закону вбачається, що розмір аліментів, які визначаються у твердій грошовій сумі, не залежить від розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і може бути призначений у розмірі, меншому, ніж передбачено ч.2 ст. 182 СК України. Отже, вимоги апеляційної скарги про виключення з резолютивної частини рішення суду вказівки про стягнення аліментів в розмірі не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню. Доводи апеляційної скарги щодо неспроможності сплачувати аліменти на утримання позивача до досягнення дітьми трирічного віку також не можуть бути підставою для скасування рішення суду з наведених вище підстав. Пояснення відповідача щодо дарування позивачеві її батьком будинку не підтверджують неспроможності відповідача надавати матеріальну допомогу і не позбавляють позивача права на отримання такої допомоги, оскільки відповідно до ч.4 ст. 84 СК України позивач має право на утримання від відповідача незалежно від її матеріального становища.

Outcome: partial