Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

У вересні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] освіти, культури, молоді та спорту Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, яка у жовтні 2018 року уточнила та просила суд визнати незаконним та скасувати наказ [PERSON] освіти, культури, молоді та спорту Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 23.07.2018 року №111«Про визнання нечинними наказів директора КЗ Підгородненський навчально - виховний комплекс № 4 від 17.07.2018 р. № 54-к/тр, від 20.07.2018 р. № 55-к/тр «Про прийняття на роботу» та повідомлень про прийняття працівника на роботу від 17.07.2018 p., 19.07.2018 р.» в частині визнання нечинним наказ директора КЗ «Підгородненський начально - виховний комплекс № 4 від 20.07.2018 року № 55-к/тр «Про прийняття на роботу [PERSON]»; поновити її, [PERSON] на посаді заступника директора [PERSON] закладу «Підгородненський навчальновиховний комплекс №4 «Загальноосвітня школа ІІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області»; стягнути з [PERSON] освіти, культури, молоді та спорту Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області на її, [PERSON] користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, також суму заробітної плати за липень та серпень 2018 року. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала на те, що з 20.07.2018 року вона працювала на посаді заступника директора [PERSON] закладу «Підгородненський навчальновиховний комплекс №4 «Загальноосвітня школа ІІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області». 07.09.2018 року, після письмового звернення до [PERSON] освіти, культури, молоді та спорту Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області з питаннями причин не виплати заробітної плати за липень та серпень місяці 2018 року, їй було вручено оригінал трудової книжки та лист - відповідь, де відділом освіти повідомив, що наказ про її призначення на посаду заступника директора останній не приймав і відповідно правових підстав для нарахування заробітної плати не має. В той же час, також позивачці стало відомо, що наказом від 23.07.2018 року № 111 [PERSON] освіти, культури, молоді та спорту Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області визнав нечинним наказ директора КЗ Підгородненський навчально-виховний комплекс від 20.07.2018 року № 55-к/тр «Про прийняття на роботу», тобто наказ на підставі якого вона, [PERSON] була прийнята на посаду заступника директора. Таким чином, з урахуванням вищевказаних обставин, відповідач фактично припинив її трудові відносини з [PERSON] закладом «Підгородненський навчально - виховний комплекс № 4 «Загальноосвітня школа І - III ступенів - дошкільний навчальний заклад» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області». Проте, позивачка вважає вищезазначений наказ незаконним, а її звільнення з посади заступника директора з навчально - виховної роботи з дошкільного виховання протиправним, тому дані обставини змушують її звернутися до суду з відповідною позовною заявою та просить поновити її на роботі та стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а також суму невиплачених заробітних плат. Представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені в позові. Суду пояснив, що звільнення, його довірителя проведено з порушенням законодавства про працю, адже відповідач не мав на те законних повноважень на вчинення вищевказаних дій, оскільки виходячи з положень чинного законодавства України, які регулюють питання призначення на посади заступників директора закладів освіти, передбачено, що з 27.09.2017 року повноваження на призначення заступників директорів закладів освіти відноситься виключно до компетенції директора відповідного закладу освіти. Представник відповідача [PERSON] освіти, культури, молоді та спорту Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні, надавши відповідний відзив на позов та пояснення. Представник третьої особи Дніпровської районної ради - [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Вислухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. Стаття 2 ЦПК України передбачає, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до\~ст. 43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Стаття 6 Європейської конвенції про захист прав людини гарантує право на справедливий судовий розгляд. У судовому засіданні встановлено, що з [PERSON], 20.07.2018 року була прийнята на посаду заступника директора з навчально - виховної роботи з дошкільного підрозділу [PERSON] закладу «Підгородненський навчально - виховний комплекс № 4 «Загальноосвітня школа І - III ступенів - дошкільний навчальний заклад» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області», згідно наказу від 20.07.2018 року № 55-к/тр. 07.09.2018 року, після письмового звернення позивачки до [PERSON] освіти, культури, молоді та спорту Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області з питаннями причин не виплати їй заробітної плати за липень та серпень місяці 2018 року, останній було вручено оригінал трудової книжки та лист - відповідь, де відділ освіти повідомив їй, що наказ про її призначення на посаду заступника директора останній не приймав і відповідно правових підстав для нарахування заробітної плати не має. Разом з тим, суд приймає до уваги той факт, що у трудовій книжці, яка була видана позивачі на руки відповідачем, відсутній будь-який запис про наказ, на підставі якого її звільнено. В той же час, судом встановлено, що наказом від 23.07.2018 року № 111 [PERSON] освіти, культури, молоді та спорту Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області визнав нечинним наказ директора КЗ Підгородненський навчально-виховний комплекс від 20.07.2018 року № 55-к/тр «Про прийняття на роботу», тобто наказ на підставі якого [PERSON] була прийнята на посаду заступника директора. Таким чином, з урахуванням вищевказаних обставин, відповідач припинив її трудові відносини з [PERSON] закладом «Підгородненський навчально - виховний комплекс № 4«Загальноосвітня школа І - III ступенів - дошкільний навчальний заклад» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області». Так, пунктом 18 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9 передбачено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність закону. Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, [PERSON] освіти, культури, молоді та спорту Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області у листі від 20.08.2018 року вих. № 890 зазначено, що вони не приймали будь - яких наказів про призначення позивачки на посаду заступника директора з навчально - виховної роботи дошкільного підрозділу [PERSON] закладу «Підгородненський навчально - виховний комплекс № 4 «Загальноосвітня школа І - III ступенів дошкільний навчальний заклад» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області». На підтвердження вищевказаної позиції, вони відзначають, що відповідно до положень Статуту [PERSON] закладу «Підгородненський навчально - виховний комплекс № 4 «Загальноосвітня школа І - III ступенів - дошкільний навчальний заклад» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області», пункт 4, до сфери його повноважень відноситься питання прийняття на посаду заступників директора з навчально - виховної роботи. Крім того, у даному листі запропонували [PERSON] звернутися до них з відповідною заявою про прийняття на роботу. Проте, суд не може погодитися з даною позицією [PERSON] освіти, культури, молоді та спорту Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області з наступних підстав. Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи повинні діяти у межах та у спосіб передбачений Конституцією України та прийнятими на її підставі нормативно - правовими актами. 05.09.2017 року Верховною радою України був прийнятий Закон України «Про освіту», який набрав чинності 27.09.2017 року. Даним законом були внесені відповідні зміни до нормативно - правових актів, а саме до Закону України «Про загальну середню освіту». Відповідно до абз. 5 ст. 26 Закону України «Про загальну середню освіту» встановлено, що заступник керівника, педагогічні та інші працівники закладу загальної середньої освіти призначаються на посади та звільняються з посад керівником цього закладу. Крім того, повноваження органів виконавчої влади та місцевого самоврядування врегульовані ст.37 Закону України «Про загальну середню освіту», де частина 3 даної статті не передбачає наявність повноважень у органів виконавчої влади (в даному випадку повноважень [PERSON] освіти, культури, молоді та спорту Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області) на призначення на посад заступників керівників (директорів) закладів освіти. Згідно п. 1 ч. З розділу «XII ПРИКІНВЕЦІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» Закону України «Про освіту» визначено, що до приведення законодавства і установчих документів закладів освіти у відповідність із цим Законом терміни «навчальний заклад» і «заклад освіти» є ідентичними, а всі суб'єкти владних повноважень і навчальні заклади керуються всіма положеннями цього Закону, що стосуються закладів освіти, а також положеннями законодавства, що стосуються навчальних закладів у частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, виходячи з положень чинного законодавства України, які регулюють питання призначення на посади заступників директора закладів освіти, передбачено, що з 27.09.2017 року повноваження на призначення заступників директорів закладів освіти відноситься виключно до компетенції директора відповідного закладу освіти, а положення статутів відповідних закладів освіти, які не відповідають положенням Закону України «Про загальну середню освіту» зі змінами від 27.09.2017 року, не мають відповідної юридичної сили. Тобто, повноваження відповідача стосовно призначенням ними заступника директора з навчально - виховної роботи дошкільного підрозділу [PERSON] закладу «Підгородненський навчально - виховний комплекс № 4 «Загальноосвітня школа І - III ступенів - дошкільний навчальний заклад» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області» були припинені з 27.09.2017 року у зв'язку з набуттям чинності Закон України «Про освіту», яким були внесені зміни до Закону України «Про загальну середню освіту» в частині визначення компетенції суб'єктів, які мають право призначати посадових осіб закладів освіти. Разом з тим судом встановлено, що [PERSON] закладом «Підгородненський навчально - виховний комплекс № 4 «Загальноосвітня школа І - III ступенів - дошкільний навчальний заклад» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області» не виносилось будь - яких наказі про звільнення позивачки з посади заступника директора з навчально - виховної роботи дошкільного підрозділу [PERSON] закладу «Підгородненський навчально - виховний комплекс № 4 «Загальноосвітня школа І - III ступенів -дошкільний навчальний заклад» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області». За таких обставин, з урахуванням вищевказаних обставин, суд приходить до висновку про те, що не нарахування та не виплата [PERSON] заробітної плати, не прийняття листків непрацездатності, повернення їй трудової книжки (з акцентуванням уваги на ту обставину, що відповідач не приймав позивача на роботу), та в результаті чого, винесення ними відповідного наказу від 23.08.2018 р. № 111 тобто фактичне припинення трудових відносин - є протиправною дією відповідача відносно позивачки, оскільки вчинені з порушенням та всупереч нормам чинного законодавства, а тому її права мають бути поновлені. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею Конституції\~громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до ст. 4 Конвенції МОП N 158 Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця, 1982 року, яка ратифікована Україною 04 лютого 1994 року та набрала чинності для України 16 травня 1995 року, трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов'язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби. Стаття 8 Конвенції передбачає, що працівник, який вважає, що його звільнили необґрунтовано, має право оскаржити це рішення, звернувшись до такого безстороннього органу, як суд, трибунал у трудових питаннях, арбітражний комітет чи до арбітра. Згідно змісту ч. 2 ст. 9 цієї ж Конвенції щоб тягар доведення необґрунтованості звільнення не лягав лише на працівника, методами, зазначеними в статті 1 цієї Конвенції, передбачено першу або другу чи обидві такі можливості:\~\~тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві; згадані в статті 8 цієї Конвенції органи наділяються повноваженнями виносити рішення про причину звільнення з урахуванням поданих сторонами доказів та відповідно до процедур, передбачених національними законодавством і практикою. Отже, у спорах про поновлення на роботі, з урахуванням положень згаданої\~Конвенції, ЦПК України та КЗпП України, доведення правомірності звільнення працівника покладено на роботодавця. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідач не довів належними і допустимими доказами вчинення позивачкою будь-якого грубого порушення трудового обовязку, та прийняте рішення відповідачем відділом освіти було вчинено в межах його повноважень, а тому вважає, що звільнення позивачки\~було здійснено\~з порушенням\~вимог трудового\~законодавства.\~Аналізуючи вищевикладені\~обставини суд\~прийшов до\~висновку,\~що позовні\~вимоги [PERSON]\~в частині\~визнання незаконним\~та скасувати\~наказ [PERSON]\~освіти,\~культури,\~молоді та\~спорту Дніпровської\~районної державної\~адміністрації Дніпропетровської\~області від\~23.07.2018\~року №\~111\~«Про визнання\~нечинними наказів\~директора КЗ\~Підгородненський навчально-виховний\~комплекс №\~4\~від 17.07.2018\~р.\~№ 54-к/тр,\~від 20.07.2018\~р.\~№ 55-к/тр\~«Про прийняття\~на роботу»\~та повідомлень\~про прийняття\~працівника на\~роботу від\~17.07.2018\~р.,\~19.07.2018\~р.»\~в частині\~визнання нечинним\~наказ директора\~КЗ «Підгородненський\~навчально-виховний\~комплекс №\~4\~від 20.07.2018\~року №\~55-к/тр\~«Про прийняття\~на роботу\~[PERSON]» і поновлення її на посаді заступника директора [PERSON] закладу «Підгородненський навчальновиховний комплекс №4 «Загальноосвітня школа ІІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області», підлягають задоволенню із застосуванням наслідків, передбачених ч. 2\~ст. 235 КЗпП України, а саме: з відповідача [PERSON] освіти на користь позивачки належить до стягнення середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до\~ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. ВСУ в постанові від 14.09.2016 за справою № 6-419цс16 сформував правову позицію щодо розрахунку середньої зарплати за час вимушеного прогулу. Статтею 235 КЗпП України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Згідно роз'яснень, викладених у п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року №348). У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року роз'яснення, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Згідно з п.8 Постанови Кабінету Міністрів України №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки про доходи №115 від 30.11.2018 року, наданої у судове засідання відповідачем, заробітна плата позивача в липні 2018 року мала складати 1653,12 грн., в серпні 2018 року - 4351,76 грн. Всього заробітна плата за два місяці складає 6004,88 грн. Відпрацьовані дні за два місяці, згідно розрахунку та довідки №115 від 30.11.2018 року складає 18 робочих днів. Середньоденна заробітна плата позивачки складає 333,60 грн. (6004,88 грн. /18 днів = 333,60 грн.) За період з 07.09.2018 року (дата повідомлення позивача про усунення від трудових обов'язків) по 12.12.2018 року (дату судового засідання) робочих днів склало = 68 робочих днів, відповідно середньомісячне число робочих днів складає - 34 (68 / 2) дні. Тому розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 11342 грн. 40 коп. (333,60 грн. х 34 днів = 11342 грн. 40 коп.). Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості, справедливості та пропорційності, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позовні\~вимоги [PERSON]\~в частині\~стягнення заробітної\~плати за\~два місяці\~та середнього\~заробітку за\~час вимушеного\~прогулу і\~стягнути з\~відповідача на\~користь позивачки\~заробітну плату\~за два\~місяці у\~розмірі 6004,88\~грн.\~та середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 11342 грн. 40 коп. Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. При зверненні до суду з позовом позивач був звільнений від сплати судового збору відповідно до\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Тому з відповідача [PERSON] освіти, культури, молоді та спорту Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області в дохід Держави, суд стягує судовий збір в розмірі 1409,60 грн., що складається з 704,80 грн. за позовні вимоги майнового характеру про стягнення середнього заробітку та заробітної плати, а також 704,80 грн. за позовні вимоги немайнового характеру про визнання незаконним та скасування наказу. Крім того, з відповідача [PERSON] закладу «Підгородненський навчально-виховний комплекс №4 Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів дошкільний навчальний заклад» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області в дохід Держави, суд стягує судовий збір в розмірі 704,80 грн. за позовну вимогу немайнового характеру. В силу\~ст. 430 ЦПК України рішення в частині поновлення на роботі слід допустити до негайного виконання. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved