Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-05 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] (надалі за текстом - відповідач). На обґрунтування позову було зазначено, що 21.10.2011 року між позивачем та відповідачем у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів з державним Центром розвитку сім'ї укладено шлюб, про що в складено відповідний актовий запис № 3498, та видано свідоцтво про шлюб [NUMBER]. Від шлюбу дітей не має. Позов обґрунтовано тим, що під час спільного проживання відносини між ними поступово погіршувалися, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Спільне господарство сторонами не ведеться з 2015 року, з того моменту як відповідач зібрав свої речі в квартирі, де вони разом проживали, та де був зареєстрований останній, та пішов у невідомому напрямку. До початку судового засідання позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій свій позов підтримала та просила задовольнити, проти розгляду справи без відповідача та ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом за місцем його реєстрації, шляхом направлення судової кореспонденції (а.с. 22, 24). Суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 112 СК України передбачено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 21.10.2011 року між позивачем та відповідачем у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів з державним Центром розвитку сім'ї укладено шлюб, про що в складено відповідний актовий запис № 3498, та видано свідоцтво про шлюб [NUMBER] (а.с. 5). Дітей від даного шлюбу сторони не мають. Оскільки дійсною причиною розірвання шлюбу є те, що між сторонами фактично припинено шлюбні відносини з 2015 року, сторони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки та не ведуть спільного господарства, а позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, то суд робить висновок про те, що сім'я розпалась остаточно, шлюб має формальний характер та підлягає розірванню у судовому порядку. Суд дійшов висновку про те, що надання строку на примирення суперечитиме моральним засадам суспільства. Перешкод для розірвання шлюбу в судовому порядку судом не встановлено.

Outcome: approved