Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

У вересні 2015 року позивач звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. У позовній заяві представник позивача в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 17 травня 2011 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір кредиту № 500209120, за умовами якого банк надав відповідачу кредит на принципах поворотності, платності, строковості, у вигляді відновлювальної кредитної лінії у сумі 9648,00 грн., сплатою 17,00 річних за користування кредитом та з кінцевим строком погашення 20 травня 2013 року. Відповідач свої зобовязання за договором кредиту не виконувала належним чином, у звязку з чим утворилася заборгованість. Оскільки 23 грудня 2013 року між ТОВ «Росвен Інвест Україна» та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений договір факторингу № 2013-1, за яким ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло право вимоги, в тому числі, за вказаним кредитним договором, позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором, яка станом на 23 грудня 2013 року становить 16\~426,93 грн. та судові витрати у розмірі 243,60 грн., понесені позивачем по даній цивільній справі (а. с. 4-6). Представник позивача надав суду заяву з проханням розглядати дану цивільну справу за його відсутності, в заяві вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом надіслання судових повісток з викликом у судове засідання на адресу її місця реєстрації (а. с. 32, 36), про причини неявки суду не повідомила, за таких обставин суд вважає можливим розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог 8\~Розділу ІІІ ЦПК України. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, судом було встановлені наступні факти. Судом встановлено, 17 травня 2011 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] був укладений договір кредиту № 500209120, за умовами якого банк надав відповідачу кредит на принципах поворотності, платності, строковості, у вигляді відновлювальної кредитної лінії у сумі 9648,00 грн., сплатою 17,00 річних за користування кредитом та з кінцевим строком погашення 20 травня 2013 року (а. с. 16). Судом встановлено, що 23 грудня 2013 року між ТОВ «Росвен Інвест Україна» та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений договір факторингу № 2013-1, за яким ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло право вимоги, в тому числі, за вказаним кредитним договором (а. с. 8-11) Також було встановлено, що відповідач свої зобовязання за кредитним договором кредиту №500209120 від 17 травня 2011 року в частині повернення суми кредиту та сплати відсотків за використання кредиту не виконала, у звязку з чим станом на 23 грудня 2013 року заборгованість відповідача за вказаним договором становить 16\~426,93 грн. та складається з: простроченої заборгованості по тілу кредиту 6751,11 грн., прострочених відсотків за користування кредитом 1525,82, простроченої комісії 2400 грн.; пені 5750 грн. (а. с. 12). Про виникнення вказаної заборгованості позивачем на адресу відповідача була надіслана письмова вимога про погашення заборгованості від 29 травня 2015 року № 2-6010 (а. с. 28), проте вказана вимога відповідачем не була виконана. Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України та умовами укладених між сторонами договорів. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За умовами укладеного між сторонами договору позивач зобов'язався надати відповідачу грошові кошти у кредит, а відповідач, в свою чергу, має перед позивачем зобов'язання щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків за користування кредитом, крім того, позивач за умовами договору має право у разі порушення відповідачем будь-якого із зобов'язань, передбачених умовами даного договору, вимагати від останнього дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування. Договорами також передбачено відповідальність перед позивачем у вигляді сплати пені та штрафних санкцій у відповідних випадках порушення зобов'язань, передбачених умовами даного договору. Згідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання. Згідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, оцінюючі докази, досліджені у судовому засіданні під час розгляду справи в їх сукупності, та приймаючи до уваги, що відповідачем були порушені умови договору кредиту № 500209120 від 17 травня 2011 року, а саме: не виконано зобовязання з погашення кредиту та сплати відсотків за користування ним, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості у розмірі 16\~426,93 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, приймаючи до уваги результат вирішення справи, відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved