Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про стягнення заборгованості. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 07.10.2019 року між ним та відповідачем було укладено договір на виготовлення продукції, відповідно до умов якого позивач замовив, а відповідач зобов`язався виготовити, поставити та зібрати на об`єкті позивача меблеву продукцію на умовах, визначених договором. Згідно з договором ціна продукції складала 41 350 гривень, з них позивач попередньо сплатив 35 500 гривень. Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, у встановлений строк меблі не поставив, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача сплачених коштів у розмірі 35 500 гривень, неустойки у розмірі 3 477,33 гривень та судового збору. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 17.03.2020 року відкрито провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву. Відповідач подав відзив, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог, вважаючи їх безпідставними. Зазначив, що позивачем не було зазначено всі обставини відносин між позивачем і відповідачем щодо виготовлення меблевої продукції. Зокрема, відповідач зазначив, що між ним та відповідачем було укладено чотири договори на виготовлення меблевої продукції: 1) договір № 30/09.19 на суму 22 850 гривень; 2) договір № 07/10.19 на суму 41 350 гривень; 3) договір № 07/10.19 на суму 21 300 гривень; 4) договір № 31/10.19 на суму 129 800 гривень. Відповідач всі договори на поставку меблів виконав, однак позивач в повній мірі за продукцію не розрахувався, внаслідок чого у позивача перед відповідачем виникла заборгованість у розмірі 38 800 гривень. Також зазначив, що додатково до договору № 31/10.19 було укладено ще один договір про встановлення стільниці зі штучного каменю, за яким також виникла заборгованість позивача перед відповідачем у розмірі 550 гривень. Крім того, відповідач зазначив, що позивачем не обгрунтовано розрахунок суми заборгованості та не надано первинних бухгалтерських документів, які підтверджують її наявність. Відтак, відповідач вважає вимоги позивача необгрунтованими. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. 07.10.2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 7/10.19 на виготовлення продукції. Відповідно до п. 1.1 договору позивач замовив, а відповідач зобов`язався виготовити, поставити та зібрати на об`єкті позивача меблі (стіна м`яка, ліжко, подушка м`яка для тумби) на загальну суму 41 350 гривень (а.с. 4-5). З метою виконання умов договору позивач сплатив аванс у розмірі 5 500 гривень, що підтверджується квитанцією від 28.10.2019 року № 2810 (а.с. 6), а також додатково сплатив 30 000 гривень на картку приватбанку, що підтверджується квитанцією від 07.10.2019 року № 07/10 (а.с. 7), квитанцією № 3E0B-M542-92AK-ECAT від 07.10.2019 року на суму 30 150,75 гривень (а.с. 8) Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Стаття 656 ЦК України визначає, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Відповідно до ст. 671 ЦК України якщо за договором купівлі-продажу переданню підлягає товар у певному співвідношенні за видами, моделями, розмірами, кольорами або іншими ознаками (асортимент), продавець зобов`язаний передати покупцеві товар в асортименті, погодженому сторонами. Стаття 672 ЦК України передбачає, що якщо продавець передав товар в асортименті, що не відповідає умовам договору купівлі-продажу, покупець має право відмовитися від його прийняття та оплати, а якщо він вже оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми. Якщо продавець передав покупцеві частину товару, асортимент якого відповідає умовам договору купівлі-продажу, і частину товару з порушенням асортименту, покупець має право на свій вибір: 1) прийняти частину товару, що відповідає умовам договору, і відмовитися від решти товару; 2) відмовитися від усього товару; 3) вимагати заміни частини товару, що не відповідає асортименту, товаром в асортименті, який встановлено договором; 4) прийняти весь товар. 3. У разі відмови від товару, асортимент якого не відповідає умовам договору купівлі-продажу, або пред`явлення вимоги про заміну цього товару покупець має право відмовитися від оплати цього товару, а якщо він вже оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми. 4. Товар, асортимент якого не відповідає умовам договору купівлі-продажу, є прийнятим, якщо покупець у розумний строк після його одержання не повідомив продавця про свою відмову від нього. 5. Якщо покупець не відмовився від товару, асортимент якого не відповідає умовам договору купівлі-продажу, він зобов`язаний оплатити його за ціною, погодженою з продавцем. Якщо продавець не вжив необхідних заходів щодо погодження ціни в розумний строк, покупець оплачує товар за ціною, яка на момент укладення договору купівлі-продажу застосовувалася щодо аналогічного товару. Відповідно до ст. 688 ЦК України покупець зобов`язаний повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару у строк, встановлений договором або актами цивільного законодавства, а якщо такий строк не встановлений, - в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару. У разі невиконання покупцем цього обов`язку продавець має право частково або в повному обсязі відмовитися від задоволення відповідних вимог покупця, якщо продавець доведе, що невиконання покупцем обов`язку повідомити продавця про порушення умов договору купівлі-продажу спричинило неможливість задоволення його вимог або спричинить для продавця витрати, що перевищують його витрати у разі своєчасного повідомлення про порушення умов договору. Якщо продавець знав або міг знати про те, що переданий покупцеві товар не відповідає умовам договору купівлі-продажу, він не має права посилатися на те, що не одержав від покупця повідомлення про порушення умов договору, та на наслідки невиконання покупцем цього обов`язку, встановлені частиною першою цієї статті. Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу. Якщо продавець зобов`язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Стаття 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором. За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Якщо істотні недоліки було виявлено в роботі (послузі), виконаній з матеріалу споживача, споживач має право вимагати на свій вибір або виконання її з такого ж матеріалу виконавця, або розірвання договору і відшкодування збитків. Зазначені вимоги можуть бути пред`явлені споживачем протягом строків, передбачених нормативно-правовими актами та умовами договору, а в разі відсутності таких строків - протягом десяти років. У разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов`язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили. Про відступи від умов договору та інші недоліки в роботі (послузі), що не могли бути виявлені при звичайному способі її прийняття, споживач зобов`язаний повідомити виконавцеві не пізніше трьох діб після їх виявлення. Виконавець залежно від характеру і специфіки виконаної роботи (наданої послуги) зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ, що засвідчує факт виконання роботи (надання послуги), або відтворити на дисплеї програмного реєстратора розрахункових операцій (дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій) QR-код, що дає змогу споживачеві здійснювати його зчитування та ідентифікацію з розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому містяться, або надіслати електронний розрахунковий документ на наданий споживачем абонентський номер чи адресу електронної пошти. Виконавець зобов`язаний протягом місяця відшкодувати збитки, що виникли у зв`язку з втратою, псуванням чи пошкодженням речі, прийнятої ним від споживача для виконання робіт (надання послуг). Виконавець не звільняється від відповідальності, якщо рівень його наукових і технічних знань не дав змоги виявити особливі властивості речі, прийнятої ним від споживача для виконання робіт (надання послуг). Якщо виконання робіт (надання послуг) вимагає використання додаткових матеріалів, такі матеріали повинні відповідати вимогам безпеки, встановленим законодавством до таких матеріалів. Якщо після укладення договору стане очевидним, що роботи (послуги), зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, виконавець зобов`язаний негайно повідомити про це споживача. Виконавець зобов`язаний таким же чином повідомити споживача, якщо вартість робіт (послуг) може істотно зрости, ніж можна було очікувати під час укладення договору. Споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) без штрафних санкцій з боку виконавця у разі виникнення обставин, передбачених в абзацах першому та другому цієї частини. Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, чи були відповідачем виконані умови договору від 07.10.2019 року і чи підтверджуються обставини щодо наявності інших договірних відносин між позивачем та відповідачем, за якими виникла заборгованість позивача перед відповідачем, зазначена останнім у відзиві. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статті 77-80 передбачають, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідач не навів належних, достовірних та достатніх доказів, які б переконливо свідчили про виконання договору від 07.10.2019 року № 07/10.19. З наданих відповідачем фотокарток меблів неможливо встановити, чи йдеться саме про меблі, передбачені спірним договором. Крім того, суд критично ставиться до доказів, наданих відповідачем, на підтвердження інших договірних правовідносин між позивачем і відповідачем, відповідно до яких, на думку відповідача, у позивача виникла перед ним заборгованість. Так, відповідачем надано примірник договору № 30/09.19 від 30.09.2019 року, який не містить підписів сторін, примірник договору № 07/10.19 від 07.10.2019 року, який не містить підписів сторін, примірник договору № 31/10.19 від 31.10.2019 року, який містить лише підпис відповідача, договір № 31/10.19 стільниця від 31.10.2019 року, який не містить підписів сторін. Крім того, відповідачем надано прибуткові касові ордери від 30.10.2019 року на суму 12 000 гривень, від 07.10.2019 року на суму 2 000 гривень, від 28.10.2019 року на суму 8 800 гривень, від 07.11.2019 року на суму 2 000 гривень, без дати на суму 70 000 гривень, № 01/11 без дати на суму 12 000 гривень, № 01/11 без дати на суму 4 000 гривень. Водночас, вказані документи не містять підтвердження отримання вказаних грошей, підписів відповідальних осіб, інших реквізитів (підстава, від кого тощо), а відтак, не можуть бути підтвердженням наявності інших договірних відносин між позивачем та відповідачем (а.с. 33-44). Крім того, відповідачем надано квитанцію про переказ коштів у розмірі 13 840 гривень через термінал IBOX № 605225378 , однак, вказаний документ є неналежним доказом, оскільки з нього не можна встановити ким, кому і за що були переказані кошти (підстава платежу вказана як «поповнення картки Monobank») (а.с. 50). Відтак, судом встановлено факт невиконання відповідачем умов договору на виготовлення продукції та підстави для повернення сплаченої позивачем суми авансу. Щодо позовної вимоги в частині сплати відповідачем неустойки судом встановлено наступне. Пунктом 2.6 договору передбачено, що у випадку порушення строків передання продукції позивачу, відповідач сплачує штрафну санкцію в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості оплаченої та несвоєчасно переданої продукції за кожен календарний день прострочення замовлення. Пунктом 1.1 договору передбачено, що термі виготовлення становить 22 робочих дні з моменту передоплати. Позивач просить стягнути 3 477,33 гривні неустойки за період за 131 день прострочення з суми заборгованості 35 500 гривень. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відтак, судом встановлено підстави для стягнення з відповідача неустойки у розмірі 3 477,33 гривень. Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за поставлені меблі в розмірі 35 500 гривень та неустойки у розмірі 3 477,33 гривні, на загальну суму 38 977,33 гривень та наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 840,80 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved