Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

У вересні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою до Червонооскільської сільської ради Ізюмського району Харківської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування після смерті матері його батька [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказала, що 03.02.2012 року померла її бабуся [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно, в склад спадщини входить земельна ділянка площею 4,3111 гектарів в межах згідно з планом, розташованої на території Червонооскільської сільської ради Ізюмського району Харківської області, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право власності на землю серія ІІ-ХР № 009081, виданого Червонооскільською сільською радою Ізюмського району Харківської області 16 березня 2002 року на підставі рішення виконавчого комітету Червонооскільської сільської ради № 123 від 09 жовтня 2001 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 94. Спадкоємцями за законом, відповідно до ст. 1261 ЦК України, був син померлої бабусі, а її батько [PERSON], який помер [INFO], який прийняв вищевказану спадщину, тобто земельну ділянку. Вона бажала прийняти спадщину, зверталася до нотаріуса в оформленні та видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, належну померлій бабусі [PERSON] згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ХР № 009081, але було відмовлено, тому що нотаріальні дії проводяться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. У неї оригінала Державного акту на право власності на землю серія ІІ-ХР № 009081, виданого Червонооскільською сільською радою Ізюмського району Харківської області 16 березня 2002 року на підставі рішення виконавчого комітету Червонооскільської сільської ради № 123 від 09 жовтня 2001 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 94, не має, тому що проживала окремо від бабусі, а батько із-за смерті не встиг переоформити Державний акт на право приватної власності на землю ІІ-ХР № 009081 на своє ім'я. Позивачка просить суд визнати за нею, [PERSON], [INFO], право власності на земельну ділянку площею 4,3111 гектарів в межах згідно з планом, розташованої на території Червонооскільської сільської ради Ізюмського району Харківської області, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, грошова оцінка складає 117 157 гривень 34 копійки (сто сімнадцять тисяч сто п'ятдесят сім грн. 34 коп.), в порядку спадкування після смерті бабусі [PERSON], померлої [INFO], яка належала бабусі на підставі Державного акту на право власності на землю серія ІІ-ХР № 009081, виданого Червонооскільською сільською радою Ізюмського району Харківської області 16 березня 2002 року на підставі рішення виконавчого комітету Червонооскільської сільської ради № 123 від 09 жовтня 2001 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 94. (а.с. 2) Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги і просить |||суд позов задовольнити. Представник відповідача Червонооскільської сільської ради Ізюмського району Харківської області в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, заперечень на позов не мають||| (а.с. 21). Вислухавши пояснення позивачки [PERSON] та її представника [PERSON], перевіривши і дослідивши матеріали справи|речі|, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлені факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Згідно зі статтею 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статей ЦК і ЗК), позивач в силу статті 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Як установлено судом і підтверджується матеріалами справи, що земельна ділянка площею 4,3111 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Червонооскільської сільської ради Ізюмського району Харківської області, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, грошова оцінка складає 117 157 гривень 34 копійки (сто сімнадцять тисяч сто п'ятдесят сім грн. 34 коп.), належить на праві власності [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на землю серія ІІ-ХР № 009081, виданого Червонооскільською сільською радою Ізюмського району Харківської області 16 березня 2002 року на підставі рішення виконавчого комітету Червонооскільської сільської ради № 123 від 09 жовтня 2001 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 94 (а.с. 4). Згідно повторного свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 22 травня 2012 року [PERSON] померла [INFO] в с. Червоний Оскіл Ізюмського району Харківської області (а.с. 5). Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно вимогам ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно положень частин 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк. Відповідно до змісту статей 1261 та 1266 ЦК України у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки; внуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно свідоцтва про одруження [NUMBER] від 10.03.1958 року гр. [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], одружились 01.01.1958 року (а.с. 7). Відповідно свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 25.12.2006 року [PERSON] помер [INFO] в с. Червоний Оскіл Ізюмського району Харківської області (а.с. 6). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] від 19.01.1988 року шлюб між гр. [PERSON] і [PERSON] розірвано 25.09.1984 року (а.с. 9). Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 07.08.1984 року гр. [PERSON] народилася [INFO], батько [PERSON] і мати [PERSON] (а.с. 10. Відповідно повторного свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 22.05.2012 року гр. [PERSON] помер [INFO] в селі Червоний Оскіл Ізюмського району Харківської області (а.с. 8). Позивачка [PERSON] є рідною онукою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження її батька [PERSON] та копією свідоцтва про її народження. [PERSON], син померлої [PERSON], прийняв спадщину у порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, так як постійно з нею проживав, у тому числі й на час відкриття спадщини. Таким чином судом встановлено, що спадкоємцем за законом, відповідно до ст. 1261 ЦК України, був син померлої [PERSON] та батько позивачки [PERSON], який помер [INFO] після відкриття спадщини. Процесуальне правонаступництво у спорах щодо прийняття спадщини (визнання права власності на спадкове майно) ґрунтується на нормах ст. 1276 ЦК, відповідно до якої якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Позивачка бажала прийняти спадщину, зверталася до нотаріуса в оформленні та видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, належну померлій бабусі [PERSON] згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ХР № 009081 (а.с. 20). Але оригінала Державного акту на право власності на землю серія ІІ-ХР № 009081, виданого Червонооскільською сільською радою Ізюмського району Харківської області 16 березня 2002 року на підставі рішення виконавчого комітету Червонооскільської сільської ради № 123 від 09 жовтня 2001 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 94, у позивачки не має, тому що проживала окремо від бабусі, а батько із-за смерті не встиг переоформити Державний акт на право приватної власності на землю ІІ-ХР № 009081 на своє ім'я. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, право на оформлення спадщини у судовому порядку пов'язане з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до п.1 Глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до п. 3 Глави 13 Порядку нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Відповідно до Листа Верховного Суду України від 29 жовтня 2008 року № 19-3767/0/8-08 (пункт 11) при розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно необхідно враховувати, що за наявності правовстановлюючих документів на нього, документального підтвердження місця, часу відкриття спадщини, підстав закликання до спадкування та за відсутності спору між спадкоємцями свідоцтво про право на спадщину на підставі статей 1296, 1297 Цивільного кодексу України, ст. 34 Закону України від 2 вересня 1993 р. № 3425-ХІІ «Про нотаріат» видається нотаріусом. Судом встановлено, що відповідно до відповіді Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області від 30.09.2013 року № 3342/02-14 після смерті гр. [PERSON], померлої [INFO], заведена спадкова справа № 204/2012р., до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулась онука померлої, [PERSON], яка мешкає в с. Довгеньке Ізюмського району Харківської області, вул. Московська, буд. № 75, свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с. 20). Згідно витягу № 527 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на землю серія ІІ-ХР № 009081, виданого Червонооскільською сільською радою Ізюмського району Харківської області 16 березня 2002 року на підставі рішення виконавчого комітету Червонооскільської сільської ради № 123 від 09 жовтня 2001 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 94, площею 4,3111 гектарів в межах згідно з планом, розташованої на території Червонооскільської сільської ради Ізюмського району Харківської області, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, станом на 01.01.2013 року та коефіцієнта 1,756 складає 117 157 гривень 34 копійки (сто сімнадцять тисяч сто п'ятдесят сім грн. 34 коп.) (а.с. 36). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права, на спадщину. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Таким чином, незважаючи на те, що у спадкодавця [PERSON] відсутній оригінал правовстановлюючого документа на земельну ділянку, враховуючи наявність записів у копії примірника Державного акту на право власності на землю серія ІІ-ХР № 009081, а також витяг № 527 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право власності на землю серія ІІ-ХР № 009081, суд вважає, що після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно у вигляді: земельна ділянка площею 4,3111 гектарів в межах згідно з планом, розташованої на території Червонооскільської сільської ради Ізюмського району Харківської області, яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, грошова оцінка складає 117 157 гривень 34 копійки. Вказане майно входить до складу спадщини та позивачка має право на визнання за нею права власності у відповідності до статей 1261, 1276 ЦК України. У задоволенні позовних вимог відповідач Ізюмська міська рада не заперечувала. Порушень чиїх або законних прав, свобод чи інтересів не виявлено. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати, які позивачка сплатили за судовий збір, не компенсуються їй у зв'язку із вимогами про це позивачки (а.с. 1).

Outcome: approved