Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

У березні 2017 року заступник керівника Чернігівської місцевої прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації з позовом до Чернігівської міської ради, [PERSON] та просив визнати незаконним та скасувати пункт 339.178 рішення 17 сесії 4 скликання Чернігівської міської ради від 08.09.2005 року про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0, 06 га по вул. Словянській, 13 в м. Чернігові для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 632149 від 28.11.2005 року, виданий на імя [PERSON] на земельну ділянку площею 0,06 га по вул. Словянській, 13 в м. Чернігові для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер 7410100000:01:047:5043), зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 6043. Вимоги мотивовані тим, що зазначена земельна ділянка входить до території археологічної памятки, відноситься до земель історико-культурного призначення, тому передача у власність відбулася з грубими порушеннями законодавства, оскільки здійснювалася без погодження відповідних органів охорони культурної спадщини. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 травня 2017 року позовні вимоги заступника керівника Чернігівської місцевої прокуратури в інтересах Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації задоволено. Визнано незаконним та скасовано пункт 339.178 рішення 17 сесії 4 скликання Чернігівської міської ради від 08.09.2005 року про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0,06 га по вул. Словянська, 13 в м. Чернігові для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 632149 від 28.11.2005 року, виданий на імя [PERSON] на земельну ділянку площею 0, 06 га по вул. Словянська, 13 в м. Чернігові для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (кадастровий номер 7410100000:01:047:5043), зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 6043. Стягнуто на користь прокуратури Чернігівської області з Чернігівської міської ради, [PERSON] судовий збір по 1 600 грн. 00 коп. з кожного. В апеляційній скарзі [PERSON] просила скасувати рішення суду та відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що рішення постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права, посилаючись на те, що спірна земельна ділянка була отримана нею у власність на підставі чинного законодавства. Зазначала, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про те, що спірна земельна ділянка знаходиться на території поселення «Гора», оскільки в наданих прокуратурою документах схематично зображено лише зовнішні та приблизну форму поселення «Гора». Крім того, [PERSON] наполягала на застосуванні до даних правовідносин строків позовної давності та врахування практики Європейського суду при вирішенні зазначеного спору. В запереченні прокурор Чернігівської місцевої прокуратури просив апеляційну скаргу [PERSON] відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без зміни, мотивуючи вказану позицію його законністю та обґрунтованістю. Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка входить до складу земель, які є обєктом археологічної спадщини, а тому, відповідно до приписів ст. 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини», може перебувати виключно у державній власності. Проте, з таким висновком суду першої інстанції в повній мірі не може погодитись апеляційний суд, виходячи з такого. З матеріалів справи вбачається, що 20 травня 2005 року [PERSON] придбала у [PERSON] незакінчений будівництвом будинок № 13 готовністю на 51% по вул. Словянській, у м. Чернігові, що у справі підтверджено копією договору купівлі-продажу (а.с.29, 30). Відповідно до п. 1.2 вказаного договору купівлі-продажу незакінчений будівництвом будинок належить продавцю на праві приватної власності та був отриманий ним згідно договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки , посвідченого державним нотаріусом Другої Чернігівської державної нотаріальної контори, [PERSON]А, 16 лютого 1990 року за р. № 2-487. Після укладення договору купівлі-продажу, 24.05.2005 року [PERSON] звернулась до Чернігівської міської ради із заявою про безоплатне передання у власність земельної ділянки площею 0,06 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на якій безпосередньо було розташоване належне їй на праві власності нерухоме майно. Рішенням 17 сесії 4 скликання Чернігівської міської ради від 08.09.2005 року [PERSON] було передано у власність безоплатно земельну ділянку загальною площею 0,06 га по вул. Словянській, буд. 13 в м. Чернігові для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що підтверджується матеріалами справи (а.с. 11). На замовлення [PERSON] було виготовлено ПП «Аксіома» технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по вул. Словянська, буд. 13 в м. Чернігові (а.с. 13-28). На підставі вказаного було виготовлено та 28.11.2005 року зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0, 06 га за цільовим призначенням земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по вул. Словянській, 13 в м. Чернігові. (а.с.10). Положеннями ст. 53 Земельного кодексу України ,до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам'ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби. Відповідно до п. г ч. 4 ст. 84 цього ж Кодексу, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під обєктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини», з метою захисту традиційного характеру середовища окремих пам'яток, їх комплексів (ансамблів), історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій навколо них мають встановлюватися зони охорони пам'яток: охоронні зони, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару. Межі та режими використання зон охорони памяток визначаються відповідною науково-проектною документацією і затверджуються відповідним органом охорони культурної спадщини. Порядок визначення та затвердження меж і режимів використання зон охорони памяток та внесення змін до них встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини. З наданих позивачем доказів в ході апеляційного розгляду було встановлено, що на Генеральному плані розташування поселення «Гора» та схемплані розташування памятки археології поселення «Гора» зображено лише приблизне розташування Старого Білоуса, Подусівки, Павлівки, Нової Подусівки без зазначення чітких меж. В паспорті пам»ятки археології урочище «Гора» міститься короткий опис зазначеного поселення, з якого не вбачається чітких меж його розташування. Зокрема, вказано, що розташування поселення «Гора» знаходиться за 100-150 метрів від північної околиці села Павлівка та має площу 400 х 200 м. Пізніше, згідно облікової картки, межі поселення було розширено у східному напрямку до 16 га (а.с.66), однак актом технічного огляду пам»ятки археології , складеним комісією 10.07.2016 року, чітко зафіксовано, що граничні межі території поселення не визначені (а.с.68). Зазначені відомості не дають суду можливості зробити висновок щодо площі відповідної археологічної пам»ятки на день розгляду справи судом та конкретного місця її розташування, а також відносно питання, віднесеного до предмету спору, а саме, чи розташована спірна земельна ділянка в межах археологічної пам»ятки на день розгляду справи судом. Положеннями ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Проте, позивачем та його представником не було подано суду належних доказів на підтвердження розташування спірної земельної ділянки, належної на праві власності [PERSON], саме в межах зазначеної археологічної пам»ятки, незважаючи на те, що до початку розгляду справи як судом першої інстанції, так і апеляційним судом сторонам було роз»яснино право подавати докази, заявляти клопотання, в тому числі і про призначення судової експертизи, в порядку сприяння всебічному і повному з»ясуванню обставин справи. Клопотання про призначення судової експертизи у справі заявлено не було та всупереч положенням ч.1 ст. 15 ЦК України, позивачем не подано інших доказів на підтвердження того, що його цивільне право є порушеним. Висновок суду першої інстанції про необхідність задоволення даного позову ґрунтується на обставинах, які не доведено позивачем та його представником, тому відповідно до п.2 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, воно підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed