Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

У вересні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості з оплати праці. Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою Кабінету Міністрів України «Про деякі питання правління Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 7 жовтня 2015 року № 815 встановлено чисельність правління ПАТ «Українська залізниця», затверджено її склад, до якого увійшов і позивач. Згідно з наказом в.о. голови правління ПАТ «Українська залізниця» від 28 грудня 2015 року позивач приступає до виконання обов'язків члена правління ПАТ «Українська залізниця» з 29 грудня 2015 року до укладення контракту в установленому порядку. Оскільки контракт з позивачем не був укладений, то питання оплати його праці регулювались протоколом № 6 засідання правління ПАТ «Українська залізниця» від 26 листопада 2015 року, відповідно до котрого оплата праці членів правління становила 9 477 грн. Враховуючи, що заробітна плата позивача жодного разу не виплачувалась, то позивач звернувся з цим позовом до суду та просив стягнути 75 816 грн. заборгованості по заробітній платі за період з 29 грудня 2015 року по 7 червня 2016 року, 56 862 грн. вихідної допомоги при звільненні, а також 212 499 грн. компенсації найму житла, що гарантувалось відповідачем при прийнятті позивача на посаду. Під час розгляду справи було залучено Кабінет Міністрів України, [PERSON] як третіх осіб (а.с. 106-107, 219-220). Крім того, позивачем неодноразово змінювались позовні вимоги. Востаннє, просив стягнути 5 268 280 грн. 64 коп. заборгованості по заробітній платі за період з 29 грудня 2015 року по 7 червня 2016 року та середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні до 23 січня 2017 року, котра обрахована із суми 413 460 грн. заробітної плати члену правління, що встановлена у протоколі № 1 від 8 квітня 2016 року. Також просив стягнути 56 862 грн. вихідної допомоги при звільненні, 212 499 грн. компенсації найму житла, що гарантувалось відповідачем при прийнятті позивача на посаду. Всього сума до стягнення становить 5 537 642 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, надав письмові пояснення (а.с. 113-115). Зазначив, що сторони не перебували у трудових відносинах, з позивачем трудовий договір чи контракт не укладалися. Компенсація витрат за оренду житла позивачу не підлягає відшкодуванню у зв'язку з відсутністю трудових відносин, а також не дотримання порядку на отримання такої компенсації, що діє в товаристві. Треті особи до судового засідання не з'явилися з невідомих причин. Тому, суд розглянув справу у їх відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що згідно з п. 53 Статуту ПАТ «Укрзалізниця» вищим органом управління товариства є загальні збори акціонерів (а.с. 167-202). Функції загальних зборів виконує Кабінет Міністрів України. Відповідно до п.п.8 п.55 Статуту до виключної компетенції вищого органу належать питання щодо призначення та звільнення з посади голови правління, затвердження чисельності та персонального складу правління. Постановою Кабінету Міністрів України «Про деякі питання правління Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 7 жовтня 2015 року № 815 встановлено чисельність правління ПАТ «Українська залізниця», затверджено її склад, до якого увійшов і позивач [PERSON] (а.с. 6). Згідно зі ст. 42 Закону України «Про зайнятість населення» підприємства, установи та організації мають право на застосування праці іноземців та осіб без громадянства на території України на підставі дозволу, що видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, на строк до одного року, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Дозвіл роботодавцю на застосування праці іноземця або особи без громадянства видається за умови, що в Україні (регіоні) відсутні кваліфіковані працівники, які спроможні виконувати відповідний вид роботи, або є достатнє обґрунтування доцільності застосування їх праці, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Отже лише роботодавець, який зацікавлений в укладенні трудового договору з іноземцем, звертається за відповідним дозволом. Як зазначено у довідці ПАТ «Укрзалізниця» № ЦЦК/6/361 від 18 листопада 2015 року на момент видачі цієї довідки тривала процедура отримання дозволу від Державної служби зайнятості на працевлаштування [PERSON] на посаді члена правління. 17.12.2015 року позивачу, котрий є громадянином Німеччини, Київським міським центром зайнятості надано дозвіл на застосування його праці в Україні до 17 грудня 2016 року (а.с. 9). Волевиявлення [PERSON] на укладення трудового договору з ПАТ «Укрзалізниця» висловлене у написаній ним заяві від 01 грудня 2015 року про прийняття його на посаду члена правління ПАТ «Укрзалізниця» на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 815 від 07 жовтня 2015 р. Згідно з наказом в.о. голови правління ПАТ «Українська залізниця» від 28 грудня 2015 року позивач приступає до виконання обов'язків члена правління ПАТ «Українська залізниця» з 29 грудня 2015 року до укладення контракту в установленому порядку (а.с. 10). Відповідно до ч. 5 ст. 38 Закону України «Про акціонерні товариства» права та обов'язки членів виконавчого органу акціонерного товариства визначаються цим Законом, іншими актами законодавства, статутом товариства та/або положенням про виконавчий орган товариства, а також контрактом, що укладається з кожним членом виконавчого органу. Від імені товариства контракт підписує голова наглядової ради чи особа, уповноважена на таке підписання наглядовою радою. Згідно з п. 92 Статуту ПАТ «Укрзалізниця» контракт з головою правління укладає в установленому законодавством порядку уповноважена вищим органом особа. Контракти з членами правління підписує голова наглядової ради чи особа, уповноважена на таке підписання наглядовою радою. Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, який може укладатися у випадках, прямо передбачених законами України та в якому його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Пунктом 7 постанови Кабінету Міністрів України «Про впорядкування контрактної форми трудового договору» від 19 березня 1994 року № 170 передбачено, що відповідно до статті 24 Кодексу законів про працю України контракт укладається у письмовій формі і підписується роботодавцем та працівником, якого приймають (наймають) на роботу за контрактом. Контракт набуває чинності з моменту його підписання або з дати, визначеної сторонами у контракті, і може бути змінений за згодою сторін, складеною у письмовій формі. Контракт є підставою для видання наказу (розпорядження) про прийняття (найняття) працівника на роботу з дня, встановленого у контракті за угодою сторін. Виходячи зі змісту частини 3 ст. 24 КЗпП України укладення трудового договору оформлюється наказом роботодавця. Зокрема, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» згідно зі ст. 24 КЗпП України укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу. Розглядаючи питання виникнення трудових відносин, слід визначити, що є фактом набуття чинності трудовим договором та яке співвідношення його з настанням інших обставин, що також мають юридичне значення. До таких обставин слід віднести: а) видання наказу роботодавцем (ПАТ «Укрзалізниця») про обов'язок приступити до роботи на посаді члена правління з 29 грудня 2015 року; б) фактичне виконання [PERSON] трудових обов'язків на посаді члена правління. Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Судом також встановлено, що наказом ПАТ «Укрзалізниця» № 1164/ос від 07.06.2016 року, згідно з яким на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 01 червня 2016 р. № 349 «Про зміну складу правління Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» [PERSON] виведено зі складу правління, припинивши при цьому його повноваження як члена правління відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, що є підставою припинення саме трудових відносин (а.с. 24). З урахуванням наведеного, суд погоджується з доводами позивача та його представника, що між сторонами [PERSON] та ПАТ «Укрзалізниця» виникли трудові відносини, оскільки мало місце волевиявлення обох сторін щодо укладення трудового договору, призначення позивача до складу правління ПАТ «Укрзалізниця», отримання ПАТ «Укрзалізниця» дозволу на працевлаштування, видання наказу щодо необхідності приступити до роботи на посаді члена правління, а також фактичне виконання трудових обов'язків позивачем на посаді члена правління з 29 грудня 2015 року до моменту його звільнення з цієї посади за п. 5 ст. 41 КЗпП України на підставі наказу ПАТ «Укрзалізниця» № 1164/ос від 07.06.2016 року. Отже трудові відносини між сторонами виникли з 29 грудня 2015 року на підставі наказу від 28 грудня 2015 року про те, що позивач приступає до виконання обов'язків члена правління ПАТ «Українська залізниця» з 29 грудня 2015 року до укладення контракту в установленому порядку. Фактичне виконання позивачем своїх трудових обов'язків стверджується протоколами засідань наглядової ради товариства, а також листами відповідача, котрими вирішувалось питання щодо оплати компенсації за оренду ним житла. Відповідно до п. 96 Статуту ПАТ «Укрзалізниця» голові та членам правління виплачується винагорода на умовах, передбачених контрактами, укладеними з ними. Оскільки контракт з позивачем не був укладений, то питання врегулювання оплати праці членам правління наглядової ради товариства, у тому числі і [PERSON], відповідно до витягу з протоколу № 6 засідання правління ПАТ «Укрзалізниця» від 26.11.2015 р. визначається згідно з контрактом, а до підписання у встановленому порядку контракту з головою правління та контрактів з членами правління ПАТ «Укрзалізниця» встановлено розмір оплати голові правління на рівні 11 163 грн., члену правління 9 477 грн. (а.с. 25). Враховуючи те, що позивачу жодного разу заробітна плата з 29 грудня 2015 року по 7 червня 2016 року не нараховувалась та не виплачувалась, що стверджується довідкою від 30 вересня 2016 року (а.с. 116), то утворилась заборгованість, котра підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з розрахунку щомісячної заробітної плати у розмірі 9 477 грн. У зв'язку з цим, доводи позивача та його представника, що заробітна плата позивачу повинна бути стягнута з розрахунку 413 460 грн. на підставі протоколу № 1 засідання наглядової ради ПАТ «Укрзалізниця» від 08 квітня 2016 року є безпідставними, виходячи з такого. Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про акціонерні товариства» та п. 65 Статуту ПАТ «Укрзалізниця» до виключної компетенції наглядової ради Товариства належить затвердження умов контрактів та їх укладення з членами правління Товариства, встановлення розміру їх винагороди. Відповідно до п.п. 23 п.99 Статуту ПАТ «Укрзалізниця» до компетенції правління належить визначення умов оплати праці працівників товариства та посадових осіб філій, представництв та інших відокремлених підрозділів товариства з урахуванням обмежень та у порядку встановленому законодавством, крім працівників товариства - членів правління, членів наглядової ради та членів ревізійної комісії, і визначення порядку заохочення таких працівників. Питання укладення контрактів з членами правління ПАТ «Українська залізниця» було ініційовано Кабінетом Міністрів України лише у квітні 2016 р. на підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України від 6 квітня 2016 р. 252-p. тобто після спливу трьох місяців роботи на посаді члена правління [PERSON]. Вказаним Розпорядженням Кабінету Міністрів України, зокрема, було затверджено завдання на голосування представникам держави на засіданні наглядової ради ПАТ «Укрзалізниця» - «за» умови контрактів з членами правління ПАТ «Укрзалізниця» та зобов'язано Міністерство інфраструктури провести перше засідання наглядової ради ПАТ «Укрзалізниця» до 22 квітня 2016 р. Згідно з протоколом № 1 засідання наглядової ради ПАТ «Укрзалізниця» від 08 квітня 2016 року затверджено умови контрактів з членами правління, прийнято рішення укласти контракти на запропонованих умовах та надано повноваження голові наглядової ради Товариства [PERSON] на підписання контрактів з членами правління ПАТ «Укрзалізниця», у тому числі з [PERSON]. Разом з тим, контракт з позивачем ПАТ «Укрзалізниця» не було укладено. Тому, суд дійшов про стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі на користь позивача за період з 29 грудня 2015 року по 7 червня 2016 року з розрахунку щомісячної заробітної плати 9 477 грн. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Заробітна плата позивача за останні два місяці, що передували дню звільнення, становить: у травні 2016 року 9 477 грн. та у червні 2016 року 9 477 грн., що разом складає 18 954 грн. Кількість відпрацьованих днів за травень-червень 2016 року становить - 40 робочих днів (за вирахуванням вихідних, неробочих днів та святкових днів). Отже середньоденна заробітна плата позивача становить 473 грн. 85 коп. (18 954 грн. / 40 робочих днів). З 29 грудня 2015 року по 7 червня 2016 року пройшло 112 робочих днів (за вирахуванням вихідних, неробочих днів та святкових днів). Тому заробіток за період з 29 грудня 2015 року по 7 червня 2016 року становить 53 071 грн. 20 коп. (473 грн. 85 коп. х 112). Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Оскільки в день звільнення з позивачем не проведено розрахунок, не виплачено заробітну плату, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто за період з 8 червня 2016 року по 23 січня 2017 року за формулою, визначеною Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. З 8 червня 2016 року по 23 січня 2017 року пройшло 172 робочі дні. Середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку становить 81 502 грн. 20 коп. (473 грн. 85 коп. х 172). Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. З урахуванням того, що позивача звільнено з посади на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, то на його користь підлягає стягненню вихідна допомога у розмірі шестимісячного середнього заробітку у розмірі 56 862 грн. (9 477 грн. х 6). Суд звертає увагу, що позивач сам визнає, що його заробітна плата становить 9 477 грн., оскільки просить стягнути вихідну допомогу у розмірі 56 862 грн., що становить 6 розмірів вказаної заробітної плати. Отже сума котра підлягає стягненню на користь позивача складає 191 435 грн. 40 коп. (53 071 грн. 20 коп. + 81 502 грн. 20 коп. + 56 862 грн.) Що стосується позовних вимог про стягнення коштів за найм житла, то суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з такого. Дійсно відповідно до протоколу засідання правління № 12 від 24 березня 2016 року вирішено вжити заходи щодо відшкодування витрат, понесених позивачем у зв'язку з наймом житла (а.с. 124). Відповідно до п. 2.1 Порядку виплати компенсації працівникам ПАТ «Укрзалізниця» за найм (оренду) житла передбачено виплату компенсації за найм (оренду) житла, у разі якщо умовами трудового договору, укладеного з працівником, передбачений обов'язок товариства забезпечити його житлом за місцем роботи та/або компенсувати витрати за найм (оренду) житла (а.с. 155-157). При цьому створюється комісія з розгляду питань щодо надання матеріальної допомоги та компенсацій, котра вирішує питання про виплату компенсації за найм (оренду) житла. Проте, умовами трудового договору не передбачено виплату компенсації за найм (оренду) житла позивачу. У такому випадку, Відповідно до п. 2.1 Порядку виплати компенсації працівникам ПАТ «Укрзалізниця» за найм (оренду) житла комісія розглядає питання про виплату компенсації за найм (оренду) житла за наявності заяви та з урахуванням вартості житла за місяць, яка вказана в договорі про за найм (оренду) житла. Згідно з п. 2.5 вказаного Порядку компенсації підлягають лише фактично понесені витрати за найм (оренду) житла. Підставою для виплати є договір найму (оренди) житла, укладений між працівником та наймодавцем житла, умовами якого передбачена плата за користування житлом, розмір якої встановлюється згідно з п. 2.3 та п. 2.4 Порядку (з урахуванням площі житла, середньої ринкової вартості найманого житла, що здійснюється на підставі експертної оцінки). Разом з тим, в умовах договору найму, укладеного між позивачем та [PERSON] 17 листопада 2015 року (а.с. 14-21), вказані дані відсутні. Оплата оренди житла відповідно до п. 2.5 Порядку повинна бути підтверджена квитанцією, чеком, котрі працівник зобов'язаний щомісячно надавати їх копію бухгалтерії підприємства. Квитанції, чеки з приводу оренди житла до бухгалтерії підприємства позивачем не подавались. Розписки про отримання коштів наймодавцем від позивача за орендоване житло (а.с. 214-217) не є тими документами, котрі необхідні для виплати компенсації на підставі п. 2.5 Порядку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, на суму 191 435 грн. 40 коп., то відповідно до ст. 88 ЦПК України та з урахуванням положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір, понесений позивачем у розмірі у розмірі 568 грн. 62 коп. підлягає відшкодуванню відповідачем та судовий збір у розмірі 1 345 грн. 73 коп. підлягає стягненню на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial