Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

У вересні 2014 року позивачка звернулась до суду та просить постановити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]», а також стягнути з останнього аліменти на утримання дітей сторін, доньки - [PERSON], [INFO] та доньки - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від усіх його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку кожного місяця до досягнення дітьми віку повноліття. Свої вимоги вона мотивує тим, що сімейні відносини не склались. Як причину розпаду сім'ї вказує відсутність взаєморозуміння, а також інші причини. Діти проживають разом з позивачкою, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Сторони на судове засідання не прибули, згідно поданих заяв просили справу розглянути за їх відсутності, при цьому позивачка підтримала позовну заяву та просила залишити їй прізвище, взяте при укладенні шлюбу, відповідач проти задоволення позову не заперечував . Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову в попередньому судовому засіданні ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 10 листопада 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Краснопільського районного управління юстиції Сумської області зареєстрований шлюб між сторонами, актовий запис № 100. Під час державної реєстрації шлюбу позивачка змінила своє дошлюбне прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с.5). Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей, доньку - [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO] (а.с.6,7). Діти сторін проживають разом з позивачкою, та знаходяться на її утриманні, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає (а.с.8). Згідно вимог ст.110, 112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя, і рішення про розірвання шлюбу суд постановляє, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя чи інтересам дітей сторін. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що сім'я сторін розпалась остаточно і зберегти її неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, тому шлюб підлягає розірванню. Прізвище позивачки після розірвання шлюбу підлягає залишенню без змін, оскільки при зверненні до суду позивач виявила таке бажання. Відповідно до ст.180-183 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері), або у твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, коли аліменти визначаються в твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи те, що діти сторін знаходиться на утриманні позивачки, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча за станом здоров'я спроможний це робити, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини від його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку кожного місяця, починаючи стягнення з 16 вересня 2014 року до досягнення дітьми віку повноліття. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судові витрати у розмірі 243,60 грн., оскільки позивачка при зверненні до суду була звільнена від сплати судових витрат.

Outcome: approved