Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

У березні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги наступним. 27 березня 2015 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого він передав відповідачу в борг 29 000 доларів США, останній зобов'язувався повернути борг до 07.04.2015 року, в разі неповернення нараховувати 1% за добу, що підтвердив розпискою від 27 березня 2015 року. Відповідачем було повернуто частину боргу у розмірі 7000 доларів США. Неповернута частина боргу відповідача становить 22 000 доларів США. Після повернення частини коштів відповідач почав уникати зустрічей, не відповідати на телефоні дзвінки, що свідчить про його небажання належним чином виконувати свої обов»язки щодо повернення боргу. З урахуванням викладеного, просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 570 020 гривень та відсотки за користування коштами у розмірі 233 190 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, розглядати справу за його відсутності та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд вважає за можливе розглянути справу у відповідності до ст.ст.280,281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, а від відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності осіб які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Підставою для пред'явлення позову позивачем зазначено невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором позики, що укладений між ними. На підтвердження укладання такого договору, позивачем представлено розписку від 27 березня 2015 року, в якій відповідач [PERSON] підтверджує, що отримав у борг у [PERSON] грошові кошти в сумі 29 000 доларів США, які зобов'язується повернути до 07 квітня 2015 року, в разі не повернення боргу, нараховувати 1% на добу ( а.с.8). Отже, судом встановлено, що свої зобов'язання за договором позики щодо передачі коштів позивачем [PERSON] виконані в повному обсязі. В порушення взятих на себе зобов'язань відповідачем [PERSON] отримані грошові кошти позивачу повернуто частково у розмірі 7000 доларів США. Неповернута частина боргу відповідача становить 22 000 доларів США. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 524 ЦК України, зобов»язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов»язання в іноземній валюті. Статею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов»язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов»язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно -правовим актом. З огляду на вказані вище вимоги чинного законодавства, судом встановлено, що між сторонами 27 березня 2015 року укладено договір позики на суму 29 000 доларів США, повернення позики у строк до 07.04.2015 року.В разі неповернення нараховується 1% на добу. Позика у вказаний термін позивачу повернута частково у зв'язку з чим позивач отримав право звернутись до суду за захистом свого порушеного права шляхом стягнення боргу. Згідно розрахунку наданого позивачем, перевіреного судом, сума основного боргу складає - 570 020,00 грн; заборгованість за користування коштами складає - 233 190,00 грн. З урахуванням викладеного, суд вважає, що заявлені у справі вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесенні судові витрати у розмірі 8033,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved