Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «АзовЕлектроСталь» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені. В обґрунтування позову вказала, що вона працювала в ПрАТ «АзовЕлектроСталь» до на посаді начальника бюро у конструкторському відділі автоматизованих систем управління та проектування з 01.12.2010 року по 04.12.2014 року. 04.12.2014 року позивача було звільнено за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України. Починаючи з серпня 2014 року, відповідач припинив виплачувати позивачеві заробітну плату, у результаті чого станом на день її звільнення виникла заборгованість по заробітній платі в сумі 20833,07 гривень. Після звільнення остаточний розрахунок із позивачем був проведений лише 29 вересня 2015 року. У зв'язку із непроведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі ст. 117 КЗпП України просить стягнути середній заробіток за весь час затримки з 05.12.2015 року по 29.09.2015 року. Позивач надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надіслав до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що заборгованість по заробітній платі перед позивачем сплачена в повному обсязі. Розрахунок середньоденної заробітної плати відповідач визнає в розмірі 126,68 гривень. Відповідно до графіку роботи позивача кількість робочих днів з 05.12.2014 року по 29.09.2015 року становить 202 дні. Зазначає, що розрахунок середнього заробітку має рахуватися шляхом множення кількості робочих днів на середньоденну заробітну плату та має дорівнювати 25589,36 гривень. Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибув з невідомих суду причин, тому за наявності письмової згоди позивача суд вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно із статтею 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд ухвалює рішення без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов'язки, в рівній мірі кореспондується обов'язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Судом встановлено, що позивач в період 01.12.2010 року працювала у відповідача на посаді начальника бюро у конструкторському відділі автоматизованих систем управління та проектування, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача. 04.12.2014 року позивач була звільнена з підприємства за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України. За період роботи позивача їй нараховувалась заробітна плата, яка після звільнення позивача була виплачена їй лише 29 вересня 2015 року. Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обов'язок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася, а остаточний розрахунок при звільненні був проведений лише 29 вересня 2015 року, що підтверджується платіжними дорученнями від 25.09.2015 року № 403, від 25.09.2015 року № 404, від 28.09.2015 року № 20, наданим відповідачем на підтвердження проведення розрахунку заборгованості по заробітній платі. У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпПстягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Судом було встановлено, що остаточний розрахунок по заробітній платі був проведений відповідачем лише 29 вересня 2015 року, тому розрахунок середнього заробітку має відбуватися по 29 вересня 2015 року. При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно з ч. 3 п. 3 вказаного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Позивач була звільнена 04 грудня 2014 року, тому для розрахунку беруться останні два повних календарні місяці роботи, тобто жовтень та листопад 2014 року. З представлених до суду позивачем розрахункових листів, виданих відповідачем за вересень 2015 року вбачається, що розмір нарахованої заробітної плати позивача за жовтень 2014 року становив 2618,62 гривень та за листопад 2014 року - 2828,72 гривень. Відповідач погодився з розрахунком середньоденної заробітної плати позивача, яка склала 126,68 гривень, тому суд вважає обґрунтованим та доведеним розмір середньоденного заробітку позивача в розмірі 126,68 гривень. За даними представленого відповідачем графіку роботи № 1 для працюючих в одну зміну з робочим днем тривалістю 8,2 години (8 год. 12 хв.) на 2014 рік середньостатистична кількість робочих днів за період з наступного дня після звільнення - з 05.12.2014 року по 29.09.2015року складає 203 дні. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 05.12.2014 року по 29.09.2015року складає - 25716,04 гривень (203 дні х 126,68 гривень). Законних підстав, передбачених статтею 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки відсутній спір між сторонами про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем. За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню складає 25716,04 гривень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору в сумі 487,20 гривень.

Outcome: approved