Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

У вересні 2014 року позивачка звернулася до суду із позовом у якому просила розірвати шлюб між нею та відповідачем зареєстрований 16 червня 1990 року Врубівською селищною радою народних депутатів Лутугинського району Луганської області, актовий запис за № 17. Крім того просила стягнути з [PERSON] аліменти на свою користь на утримання дочки [PERSON], [INFO] у розмірі 500 грн. щомісячно до закінчення дочкою навчання. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з відповідачем перебувають у шлюбі з 16 червня 1990 року. Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей. Подружнє життя не склалося у зв'язку з відсутністю взаємопорозуміння, різними поглядами на життя, на даний час не проживають однією сім'єю, не підтримують шлюбно-сімейні відносини, не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу не можливе та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] У судове засідання позивачка не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не прибув. Про день, час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Заперечення (пояснення) щодо заявлених позовних вимог від відповідача на адресу суду не надходили. Відповідно до частини 4 статті 169 ЦПК України, у разі повторної неявки у судове засідання відповідача повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до статті 224 ЦПК України, зокрема, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло зави про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Крім того, відповідно до частини 3 статті 122 ЦПК України у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення у пресі. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 16 червня 1990, про що свідчить свідоцтво про шлюб видане Врубівською селищною радою народних депутатів Лутугинського району Луганської області, актовий запис за № 17 (а.с.6). У шлюбі у них народилося дві доньки (а.с. 7-8). З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Порядок припинення шлюбу врегульовано главою 11 СК України. Відповідно до пункту 2 статті 104 СК України розірвання шлюбу є однією із законодавчо визначених підстав його припинення. Право на розірвання шлюбу ґрунтується нормами статей 105-114 СК України. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При прийнятті рішення, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя і збереження сім'ї [PERSON] та [PERSON] стало неможливим, тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище набуте у результаті одруження - «[PERSON]». За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. В той же час, в супереч вимогам статті 60 ЦПК України, позивачкою не надано жодних доказів які надавали підстави суду для прийняття рішення про задоволення позову в частині стягнення аліментів із відповідача в порядку статті 199 СК України. Так як належних доказів про навчання будь-ким із дітей сторін по справі суду не надано. Тому, у цій частині позов не підлягає задоволенню.

Outcome: partial