Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

У вересні 2012 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в обґрунтування якого зазначив, що на підставі договорів дарування №№ 759, 761, 763 від 11.08.2012 року, укладених між ним, та його матір'ю [PERSON], є власником квартир № 6, 10, 11 будинку готельного типу [ADDRESS]. 12.08.2012 року звернувся до відповідачів з вимогою про виселення, але відповіді не отримав. Оскільки у вказаних квартирах зареєстровані та проживають відповідачі, які не є наймачами вказаних квартир, просив захистити його право власника, виселити відповідачів з вказаних квартир та зняти з реєстрації, стягнути з кожного моральну шкоду у розмірі по 5000 грн. (а.с. 3-5, 61-63 том 1). 19.02.2013 року провадження у справі за позовом [PERSON] було зупинено до набрання законної сили рішення у справі № 2035/8322/2012 за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Харківської районної споживчої спілки Харківської облспоживспілки, [PERSON], [PERSON] третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON], про визнання недійсним договорів купівлі-продажу та дарування квартир № 6, 10, 11 будинку [ADDRESS]. Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17.12.2013 року у справі № 2035/8322/2012 у задоволенні позову [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання позивачів наймачами квартир № 6, 10, 11 будинку [ADDRESS], визнання за позивачами права постійного проживання у вказаних квартирах, визнання права пріоритетної покупки цих квартир, визнання недійсними договорів купівлі-продажу вищевказаних квартир від 16.07.2012р., посвідчених приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] (реєстрові номери №673, 670, 667), укладених між Харківською районною споживчою спілкою Харківської облспоживспілки та [PERSON], з застосуванням наслідків визнання договору недійсним шляхом повернення сторін у попередній стан; визнання недійсними договорів дарування вищевказаних квартир від 11.08.2012р., посвідчених приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] (реєстрові номери №759, 763, 761), укладених між [PERSON] та [PERSON], з застосуванням наслідків визнання договорів недійсними шляхом повернення сторін у попередній стан - відмовлено. 11.03.2014 року ухвалою апеляційного суду Харківської області вказане рішення було залишено без змін. Після відновлення, 01.04.2014 року, провадження у справі [PERSON] свої позовні вимоги уточнював і в остаточних позовних вимогах 06.10.2014 року просив захисти його право, як власника, та виселити [PERSON] з квартири 11 будинку [ADDRESS] та зняти його з реєстрації. 10.07.2014 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися із зустрічним позовом до Харківської районної споживчої спілки Харківської облспоживспілки, [PERSON], [PERSON], третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON], в обґрунтування якого зазначили, що постійно проживають та зареєстровані у квартирах №№ 6, 10, 11 будинку готельного типу [ADDRESS] Ці квартири представляють собою єдину секцію в двоповерховому будинку, що мають спільний вихід, єдиний коридор та спільні допоміжні приміщення: кухню, туалет та інші. Ще у 1960-хх роках у ці квартири, після надання в якості постійного місця проживання, оселилась [PERSON], яка була свекрухою співпозивачки [PERSON] та, відповідно, бабкою [PERSON] та [PERSON] [PERSON] працювала у Харківській райспоживспілці більше 30 років. Вона мешкала у цих приміщеннях спільно з сином [PERSON], де вони і були прописані. Починаючи з 1982 року, коли співпозивачка [PERSON] уклала шлюб зі [PERSON], вона стала проживати у спірних квартирах разом з чоловіком та його матір'ю [PERSON] Діти подружжя [PERSON] - співпозивачі [PERSON] та [PERSON] з народження мешкають у вищевказаних квартирах. Після розлучення з чоловіком [PERSON] отримала розпорядження №5-а Правління Харківської райспоживспілки від 24.02.1998 на зайняття спірних приміщень і на її ім'я були відкриті окремі особові рахунки спочатку на кімнати №39 та № 47, а в подальшому - на кімнати № 10/7 на підставі розпорядження № 26 Правління Харківської райспоживспілки від 14.08.1998. В подальшому замість кімнати № 7 родині [PERSON] було надано кімнату № 6. Таким чином [PERSON] з донькою [PERSON] стала проживати у кімнатах (квартирах) №№6, 10, а її син [PERSON] був прописаний та проживав у кімнаті №11 разом з бабкою [PERSON] На теперішній час позивачі як родина проживають у кімнатах (квартирах) №№ 6, 10, 11 у будинку [ADDRESS]. Позивачі вважають, що вони стали проживати у спірних житлових приміщеннях на законних підставах, сплачували комунальні платежі. Проживаючі у вказаних квартирах позивачі вели постійні переговори з адміністрацією Харківської райспоживспілки - власника багатоквартирного будинку готельного типу [ADDRESS] щодо можливої приватизації житла, але їм було відмовлено, оскільки будинок не був у державній або комунальній власності, вели листування щодо викупу житла або укладання договору найму, але жодного документа з цього приводу укладено не було. На свою заяву від 30.07.2012 року щодо відчуження у приватну власність родині [PERSON] квартир, 21.08.2012 року отримали відповідь, з якої дізналися про те, що квартири 16.07.2012 року продані іншій особі. В подальшому дізналися, що договори купівлі-продажу квартир №№ 6, 10, 11 у будинку [ADDRESS] було укладено між Харківською райспоживспілкою та [PERSON], яка в свою чергу, жодного разу не оглянувши придбані квартири, 11.08.2014 року подарувала їх своєму синові [PERSON] Вважають, що відчуження квартир Харківською райспоживспілкою, яка ні коли не вживала заходів щодо їх виселення і не повідомила про свій намір продати квартири, [PERSON], яка ніколи у квартирах не була, відбувся з приховуванням цього факту від них, як осіб, які на законних підставах на протязі тривалого часу проживають у спірних квартирах. Тому просили ухвалити рішення про визнання за [PERSON], [PERSON], [PERSON] права на укладання договору найму квартир № 6, 10, 11 будинку [ADDRESS] та спонукання Харківської районної споживчої спілки Харківської облспоживспілки укласти договір найму, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та дарування квартир № 6, 10, 11 будинку [ADDRESS]. У судовому засіданні [PERSON] та його представник [PERSON] просили уточнений позов задовольнити, виселити [PERSON] з квартири 11 будинку [ADDRESS] і зняти його з реєстрації, оскільки вказане житло необхідно для задоволення потреб [PERSON] та його родини, які на даний час вимушені орендувати інше житло. Право звернення із позовом до [PERSON], [PERSON] вони залишають за собою. Проти зустрічного позову заперечували, просили врахувати встановлені рішенням Червонозавлдського районного суду м. Харкова від 17.12.2013 року обставини. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] проти позову заперечували зустрічний позов просили задовольнити, зауважили, що [PERSON], [INFO] зареєстрований в квартирі 11 по [ADDRESS] з моменту народження і знімався з реєстрації тільки на час строкової військової служби. Райспоживспілка ніколи не заперечувала проти його проживання і не висувала вимог про його виселення. Вважає, що позивач [PERSON] набувши право власності на вказану квартиру за безоплатним договором, фактично погодився, що в зазначеній квартирі зареєстрований та проживає [PERSON], оскільки у п. 9 Договору дарування засвідчив, що квартиру оглянув до підписання договору, недоліків чи дефектів, яки б перешкоджали використанню її за призначенням, не виявив. Відповідач [PERSON] та її представник представники [PERSON] проти позову заперечували, просили задовольнити зустрічний позов, оскільки [PERSON] на законних підставах заселилася у 1982 році і на даний час зареєстрована і проживає в квартирі 10 будинку [ADDRESS]. ІІ діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з нею з моменту народження. Вона займає квартиру № 10 (при реєстрації вказано 10/6) та дочка займає квартиру № 6 (при реєстрації зазначено номер 10/6), син квартиру № 11. Відповідач [PERSON] проти позову заперечувала, просила задовольнити зустрічний позов. Представник відповідача за зустрічним позовом - Харківської районної споживчої спілки Харківської облспоживспілки, третя особа приватний нотаріус ХМНО [PERSON] в судове засідання не з'явилися, подали свої письмові заперечення проти зустрічного позову та просили розглядати справу у їх відсутності. Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані сторонами докази, приходить до наступного. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позивачем вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Так, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] зверталися до суду із позовом до Харківської районної споживчої спілки Харківської облспоживспілки, [PERSON], [PERSON], третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON], - про визнання наймачами, визнання права постійного проживання та права пріоритетної покупки, визнання недійсним договору купівлі-продажу та дарування квартир (справа № 2035/8322/2012). За результатами розгляду цивільної справи Червонозаводським районним судом м. Харкова 17.12.2014 року було ухвалено рішення, яким у задоволенні позову було відмовлено. Зазначене рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11.03.2014 року в набрало чинності. Таким чином, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі № 2035/8322/2012, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню при розгляді даної справи. Рішеннями суду у цивільної справі № 2035/8322/2012 встановлено, що власником будинку готельного типу [ADDRESS] є Харківська райспоживспілка, що підтверджується копією угоди від 31.07.1949р., постановою №824 Правління Харківської райспоживспілки від 04.08.1449р., архівного витягу с рішення №446 виконавчого комітету Харківської міської ради депутатів трудящих і спірні квартири №№ 6, 10, 11 не відносяться до державного або громадського житлового фонду. Право власності на квартиру № 6 у Харківської райспоживспілки виникло на підставі договору міни квартир, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 07.05.2002 року за реєстровим № 1306 та зареєстрованого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»; квартир №№ 10, 11 - на підставі дублікату реєстраційного посвідчення на будинок, який належить державним. Кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, виданого на підставі довідки № ст-405 від 11.02.1994 року. Дублікат видано КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації». Судовим рішенням встановлено, що вказані квартири №№ 6, 10, 11 не відносяться до державного або громадського житлового фонду, а є власністю Харківської райспоживспілки, тому норми ст.ст. 63, 64, 65 ЖК України на них не поширюються. Судовим рішенням встановлено, що за адресою м. Харків, вулиця Кузнечна, 23, [PERSON] у квартирі 11 була зареєстрована з 04.10.1982 року по 21.08.1998 рік, а її діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з моменту народження; з 20.06.2003 року по теперішній час [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], кв.10/6; [PERSON] з 20.06.2003р. по теперішній час зареєстрована за адресою: [ADDRESS], кв.10/6; [PERSON] з 29.01.2002р. по теперішній час зареєстрований за адресою: [ADDRESS], кв.11. Також у квартирі 11 проживали та були зареєстровані з 1960 років [PERSON] (свекруха [PERSON]) та її син [PERSON] (чоловік [PERSON] та батько [PERSON] та [PERSON].). Судовими рішеннями також встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] поселилися у спірні квартири з дозволу Харківської райспоживспілки. [PERSON], [PERSON], [PERSON] та членам їх родини ордер на спірні приміщення не видавався. Доказів того, на яких правових підставах родина [PERSON], поселилася і була зареєстрована у спірні квартири 6, 10, 11 будинку 23 по вул. Кузнечній м. Харкова, власником яких є Харківська райспоживспілка, як при розгляді справи за позовом про визнання права постійного проживання та визнання наймачами спірних квартир, так і при розгляді даного зустрічного позову про визнання права на укладання договору найму, спонукання укласти такий договір та визнання недійсними правочинів по відчуженню вказаних квартир - суду не надано. Рішенням суду від 17.12.2013 року позивачам [PERSON], [PERSON], [PERSON] було відмовлено у визнанні за ними права користування житловими приміщеннями у вказаних квартирах , встановлено, що з ними договір найму не укладався і вони не є наймачами вказаних квартир, відмовлено у визнанні наймачами вказаних квартир. [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з зустрічним позовом з вимогами про спонукання Харківської райспоживспілки укласти з ними договір найму, як з особами, які законно і з дозволу первісного власника житлових приміщень - Харківської райспоживспілки, проживали та проживають в займаних приміщеннях, а відповідно - визнати договори купівлі - продажу та договори дарування, укладені з [PERSON], а в подальшому з [PERSON] - недійсними. В ході розгляду справи, на клопотання позивачів за зустрічним позовом, судом було досліджено матеріали цивільної справи № 2035/8322/2012. При даному розгляді позивачі за зустрічним позовом посилались на ти ж самі докази, яким судом вже була надана оцінка. Стаття 61 ЖК України, на яку посилаються позивачі за зустрічним позовом, визначає, що користування житловим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення. Договір найму житлового приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово - експлуатаційною організацією (а в разі відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Судовим рішенням у справі № 2035/8322/2012 встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] та членам їх родини ордер на спірні приміщення не видавався, договір найму не укладався.. Статтею 277 ЦК України (1963 року), яка діяла на час прописки [PERSON] у спірні квартири, надано наступне визначення договору найму жилого приміщення: користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Відповідно до ст.810 ЦК України 2003р. за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. До договору найму житла, крім найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законон. Договір найму житла укладається у письмовій формі (ст. 811 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Свобода договору визнається однією з основних засад цивільного законодавства України (п. 3 ст. 3 ЦК України). Стаття 627 ЦК України визначає засади свободи договору шляхом зазначення на те, що суб'єкти цивільного права є вільними при вирішенні питання укладання договору, при виборі контрагентів, при погодженні умов договору. Як зазначалось, вище, квартири №№ 6, 10, 11 будинку [ADDRESS] є власністю Харківської райспоживспілки. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Сам факт реєстрації і проживання позивачів за зустрічним позовом у спірних квартирах, не породжує підстав для виникнення приватно - правових цивільних правовідносин з приводу найму житла, які врегульовано нормами Цивільного кодексу та нормами Житлового кодексу і їх вимога про визнання права на укладання договору найму та спонукання Харківської райспоживспілки на укладання договору найму не ґрунтується на законі і задоволенню не підлягає. Крім того, як встановлено пропозиція Харківської райспоживспілки придбати спірні квартири на підставі договору купівлі - продажу [PERSON], [PERSON], [PERSON] прийнята не була. На час звернення із позовом власником квартир є [PERSON] Також судом встановлено, що Харківська райспоживспілка, як власник спірних квартир розпорядилася ними, уклавши договори купівлі продажу з [PERSON], а саме: - 16.07.2012р., посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] в реєстрі за № 667, Харківська райспоживспілка продала, а [PERSON] купила квартиру № 11 у будинку готельного типу [ADDRESS], за 33900,00 грн. 09.08.2012р. право власності [PERSON] на квартиру №11 у будинку готельного типу [ADDRESS] було зареєстроване, про що видано відповідний витяг ; - 16.07.2012р., посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] в реєстрі за №670, Харківська райспоживспілка продала, а [PERSON] купила квартиру №10 у будинку готельного типу [ADDRESS], за 21000,00 грн. 09.08.2012р. право власності [PERSON] на квартиру №1о у будинку готельного типу [ADDRESS] було зареєстроване, про що видано відповідний витяг.. - 16.07.2012р., посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] в реєстрі за №673, Харківська райспоживспілка продала, а [PERSON] купила квартиру №6 у будинку готельного типу [ADDRESS], за 178900,00 грн. 09.08.2012р. право власності [PERSON] на квартиру №6 у будинку готельного типу [ADDRESS] було зареєстроване, про що видано відповідний витяг. Судом встановлено, що Харківська райспоживспілка, укладаючи спірні договори купівлі-продажу з [PERSON], діяла як власник спірних квартир згідно наданого законом права розпорядження належним їй майном. В свою чергу, як пояснила [PERSON], вона придбала ці квартири для свого сина, які і подарувала йому. Так судом встановлено, що [PERSON], як власник квартир уклала із своїм сином [PERSON] договори дарування, а саме: - 11.08.2012р. квартира 11 у будинку готельного типу [ADDRESS] була подарована [PERSON] своєму синові [PERSON], про що укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] в реєстрі за №76; - 11.08.2012р. квартира10 у будинку готельного типу [ADDRESS] була подарована [PERSON] своєму синові [PERSON], про що укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] в реєстрі за №763; - 11.08.2012р. квартира 6 у будинку готельного типу [ADDRESS] була подарована [PERSON] своєму синові [PERSON], про що укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] в реєстрі за №759 . Всі договори дарування були зареєстровані 23.08.2012 року. Підстав для визнання недійсності спірних правочинів купівлі-продажу та дарування в судовому засіданні, визначених ст.ст. 203, 215 ЦК України суду не надано, тому не підлягають задоволенню і позовні вимоги про визнання недійсними спірних договорів купівлі-продажу та дарування.. Доводи позивачів за зустрічним позовом на те, що у договорах, як купівлі - продажу, так і дарування міститься посилання на те, що квартири набувач оглянув до підписання договору, недоліків чи дефектів, яки б перешкоджали використанню її за призначенням, не виявив, а фактично квартира оглянута не була, в ній проживали люди, не є підставою для визнання договорів недійсними. Також не спростовують висновок суду щодо відсутності підстав для визнання договорів купівлі продажу неясними доводи позивачів за зустрічним позовом щодо ціни, визначеної сторонами договору купівлі - продажу, оскільки сторони при укладанні договору є вільними при вирішенні питань укладання договору, а позивачі не є стороною оспорюваних договорів. У відповідності до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Позивачем [PERSON], після уточнення позову, заявлено вимогу про виселення з квартири 11 будинку готельного типу [ADDRESS] [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членуй сім'ї, інших осіб. В судовому засіданні встановлено і не заперечувалося сторонами у справі, що у квартирі 11 загальною площею 48, 8 кв.м. , житловою площею 34,5 кв.м. зареєстрований та проживає [PERSON] Як зазначив у судовому засіданні [PERSON], вказане житло йому необхідно для задоволення потреб його сім'ї , проте проживання та реєстрація у належній йому на праві власності квартирі № 11 [PERSON] порушує його права, як власника. Тому, суд вважає правильним позов [PERSON] в частині виселення [PERSON] з квартири 11 будинку готельного типу [ADDRESS] , враховуючі вищенаведене, положення ст.ст. 317, ч. 1, 2, 3 ст. 319, ст. 321, ч. 2 ст. 386, 387 ЦК України , задовольнити. В частині вимог щодо зняття з реєстрації [PERSON] суд у задоволенні позову відмовляє, оскільки вказані вимоги є похідними від вимог про виселення і відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про виселення є підставою для зняття з реєстрації місця проживання. На підставі викладеного,

Outcome: partial