Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

У березні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на 1/6 частку домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] . Спадщину після його смерті як спадкоємець за законом першої черги своєчасно прийняла його дружина [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті останньої відкрилася спадщина на 1/3 частки вищевказаного домоволодіння, яку позивач своєчасно прийняв як спадкоємець за законом першої черги за правом представлення своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Оскільки при житті спадкодавці не отримали правовстановлюючих документів на домоволодіння, він не може оформити на себе право власності на вказане спадкове майно. Просив суд визнати за ним право власності на 1/3 частки домоволодіння в порядку спадкування та визначити йому 1/6 власної частки домоволодіння, як члену колишнього колгоспного двору, що зберігся по теперішній час. Представник позивача надіслала на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила розглянути справу у її відсутності. Представник відповідача Новоселицької міської ради об`єднаної територіальної громади звернулася до суду із заявою, в якій позов визнала та просила розглянути справу у її відсутності. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить встановленим обставинам по справі та не порушує права та інтереси інших осіб, дійшов висновку про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до довідки Виконкому Новоселицької міської ради Чернівецької області № 82 від 03 лютого 2020 року станом на 1990-1991 роки домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] відносилося до дворів колгоспного типу, в якому були зареєстровані та проживали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в силу чого виходячи з положень ст. 123 ЦК УРСР в редакції 1963 року кожен з них мав рівні долі у колгоспному дворі, тобто по 1/6 частці домоволодіння. Житловий будинок вказаного домоволодіння побудований в 1991 році на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстрований в Рокитненській сільській раді Новоселицького району в погосподарській книзі із наданням відповідної адресної частини, що підтверджується технічним паспортом домоволодіння. Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що житловий будинок та господарські споруди побудовані відповідно до діючого на час їх будівництва законодавства, належним чином були зареєстровані органом місцевого самоврядування і належали зареєстрованим та проживаючим в ньому станом на 1990-1991 роках особам на праві спільної сумісної власності. З наявних в матеріалах справи свідоцтв про зміну імені серії [NUMBER] від 10 березня 2016 року, серії [NUMBER] від 29 вересня 2009 року та серії [NUMBER] від 28 лютого 2011 року вбачається, що позивач неодноразово змінював свої анкетні дані, а саме з « [PERSON] » на « [PERSON] », пізніше на « [PERSON] » та згодом на « [PERSON] ». [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/6 частину вищевказаного домоволодіння. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1270 ЦК України строк для прийняття спадщини встановлений у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При житті [PERSON] склав заповіт 07 червня 2004 року, який був посвідчений секретарем виконкому Рокитненської сільської ради Новоселицького району та відповідно до якого спадкодавець [PERSON] заповів все своє майно онуку [PERSON] , однак спадщину останній не прийняв, в той же час дружина померлого [PERSON] на момент відкриття спадщини проживала разом із ним, що підтверджується довідкою Новоселицької міської ради № 121 від 14 лютого 2020 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що спадщину після смерті [PERSON] як спадкоємець по закону першої черги на 1/6 частки домоволодіння своєчасно прийняла його дружина [PERSON] яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на 1/3 частку вищевказаного домоволодіння, а саме на 1/6 частку, яку вона успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] та на 1/6 частину - її власної частки, яку вона набула в майні колишнього колгоспного двору. Змістом ст. 1266 ЦК України передбачено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Позивач спадщину після смерті [PERSON] прийняв своєчасно, як спадкоємець по закону 1 черги за правом представлення своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , звернувшись з відповідною заявою до нотаріальної контори протягом шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] .. Інші спадкоємці спадщину не прийняли. Однак, у зв`язку із смертю спадкодавців та відсутністю за ними правовстановлюючих документів на домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи, що позивач є спадкоємцем по закону 1 черги за правом представлення своєї матері [PERSON] після смерті [PERSON] , спадщину прийняв своєчасно, інші спадкоємці спадщину не прийняли, то право власності на домоволодіння слід визнати за ним в порядку спадкування. Окрім цього, позивачу не визначена його власна частка в майні колишнього колгоспного двору, яка збереглася на теперішній час, що унеможливлює отримання ним свідоцтва про право власності на вказане нерухоме майно. При вирішенні даної позовної вимоги суд виходить з того, що згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за № 20 від 22 грудня 1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Визнання права та зміна правовідношення є встановленими ч.2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів. За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про визначення за позивачем 1/6 частки у вказаному домоволодінні, як його частку в майні колишнього колгоспного двору, що збереглося на теперішній час. У зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України слід повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що складає 1717 гривень, а також у зв`язку із зменшенням позовних вимог повернути зайво сплачений судовий збір в розмірі 4345 гривень. На підставі ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР, ст.ст. 328, 1223, 1261, 1266, 1268-1270 ЦК України, суд

Outcome: approved