Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

у березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що між ним та відповідачем - [PERSON] 26 грудня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції м. Києва, свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 26.12.2014 року, актовий запис № 1214 зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають доньку: [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, почуття любові, розходження поглядів на життя та ведення спільного господарства. Позивач зазначає, що шлюбно-сімейні відносини з відповідачем припинилися рік назад і носять формальний характер. Оскільки позивач не хотів лишати дитину батьківського піклування, продовжував вести спільне господарство з відповідачем та турбуватися про неї та спільну дитину, але в подальшому стосунки ще більше погіршилися і вони перестали проживати однією сім'єю. На даний момент [PERSON] вже 6 місяців проживає однією сім'єю і веде спільний побут з іншою жінкою, виховує з нею спільного сина - [PERSON]. Позивач просить суд не застосовувати заходів щодо примирення, оскільки вважає це неможливим. Спір щодо поділу майна на момент подачі даного позову відсутній. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, також зазначив, що позов підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в заяві зазначила, що позов визнає повністю. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 26 грудня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції м. Києва, свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 26.12.2014 року, актовий запис № 1214 (а.с. 16). Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку саме за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як вбачається з позовної заяви, сторони не підтримують шлюбних відносин на протязі одного року, позивач примирення не бажає, заперечує проти подальшого збереження шлюбу. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved