Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

У вересні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 24.06.2013 року приблизно о 13 годині, третя особа [PERSON], керуючи технічно справним транспортним засобом, а саме автобусом «Богдан» державний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], знаходячись у Іллічівському районі м. Маріуполя, зупинився на зупинці громадського транспорту «8-мі ворота» ПрАТ «Азовзагальмаш» з метою висадки та посадки пасажирів, після чого поновив рух. При цьому він, проявляючи неуважність та необережність, порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, що виявилось у тому, що він перед початком руху не впевнився, що це буде безпечним та не створить перешкод чи небезпеки іншим учасникам руху, в результаті чого скоїв наїзд на неї та її малолітнього сина [PERSON] В результаті ДТП їй були спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості,, що потягли за собою розлад здоровя на строк більше 21 дня. Її малолітньому сину [PERSON] також були спричинен тілесні ушкодження середнього стпеню тяжкості. На їх з сином лікування, придбання медикаментів та супутніх товарів нею було витрачено 23343,07 грн. Крім того, внаслідок ДТП, вона стала інвалідом 2 групи, що потягло за собою втрати у заробітній платі у звязку із завданням шкоди її здоровю. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент скоєння ДТП була застрахована відповідно до Полісу № АС/0854634 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з якого вбачається, що між страховиком та [PERSON] акціонерним товариством «Київський страховий дім» та страхувальником [PERSON] було укладено 06 лютого 2013 року договір, строк дії якого з 08.02.2013 року по 07.08.2013 року включно. Дорожньо-транспортна пригода сталась 24.06.2013 року. 25.04.2014 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про страхове відшкодування, зібрала усі необхідні документи, проте відповідач відмовив їй в усній формі. Після цього вона звернулась до нього листом, проте до теперішнього часу жжодної відповіді нею отримано не було. Просила стягнути з відповідача матеріальну шкоду, повязану із витратами на лікування, в розмірі 23343,07 грн., мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати), за шкоду, повязану із стійкою втратою працездатності потерпілої внаслідок ДТП, яка становить у разі встановлення другої групи інвалідності 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку, що дорівнює 20 646 грн., та пеню за прострочку виплати страхового відшкодування в сумі 2173,24 грн., а всього стягнути 46162,31 грн. Також просила стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу в сумі 1200 грн. Позивачка та її представник адвокат [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позові, та просили позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача [PERSON] «Київський страховий дім», що діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, посилаючись на підстави, викладені у письмових запереченнях проти позову. Просила у позові відмовити. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявився, надавши на адресу суду заяву про розгляд справи без його присутності. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яким регулюються спірні правовідносини, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 24.06.2013 року приблизно о 13 годині третя особа [PERSON], керуючи технічно справним транспортним засобом, а саме автобусом «Богдан» державний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], зупинився на зупинці громадського транспорту «8-мі транспортні ворота [PERSON] «Азовзагальмаш», розташованій по пр. Ілліча в Іллічівськоому районі м. Маріуполя, з метою висадки пасажирів, після якої почав рух. При цьому він, проявляючи неуважність та необережність, порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху України, що виявилось у тому, що він перед початком руху не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод чи небезпеки іншим учасникам руху, в результаті чого скоїв наїзд на [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON], які знаходились в районі правої частини вказаного автобусу. Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 19.06.2014 року, [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України з підстав, передбачених ст. 46 КК України, а кримінальне провадження відносно нього закрито. (а.с. 10-12). При цьому з вказаної ухвали вбачається, що обвинувачений [PERSON] повністю визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, а саме у вчиненні наїзду на пішоходів [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON]. Згідно ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Оскільки інших даних суду не надано, а третя особа [PERSON] не надав своїх заперечень щодо викладених у позові позивачем обставин вчинення дорожньо-транспортної пригоди за її участю, суд вважає, що вина [PERSON] у вчиненні наїзду на пішоходів [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] встановлена та не оспорюється сторонами по справі. 06.02.2013 року між [PERSON] «Київський страховий дім» та страхувальником [PERSON], яка є власником автобусу «Богдан» державний номер [NUMBER], яким керував [PERSON], був укладений договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АС/0854634) строком дії до 07.08.2013 року включно з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоровю, в сумі 100 000 грн., розмір франшизи за договором складає 500 грн., забезпеченим транспортним засобом є автобус «Богдан» державний номер [NUMBER] (а.с. 78). Отже, цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент скоєння ДТП була застрахована відповідно до Полісу № АС/0854634 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Дорожньо-транспортна подія сталась 24.06.2013 року. Внаслідок скоєння вказаної дорожньо-транспортної події позивачці та її малолітньому сину [PERSON], [INFO], було заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження, у звязку із чим [PERSON] потрапила до Маріупольської міської лікарні №4, де знаходилась на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні з 24.06.2013 р. по 22.07.2013 року, а потім продовжила стаціонарне лікування в комунальному клінічному лікувально-профілактичному закладі охорони здоровя «Обласна травматологічна лікарня» м.Донецька з 22.07.2013 року по 14.08.2013 року, лікування продовжено по листку непрацездатності до 01.09.2013 року. (а.с. 90, 96). Малолітній [PERSON], [INFO], перебував у дитячому ортопедо-травматологічному відділенні з 24.06.2013 року по 17.07.2013 року (а.с. 95). Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 10 ААВ №286540 від 30.10.2014 року позивачці встановлено 2 групу інвалідності по загальному захворюванню (а.с. 9). Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно зі ст. 6 зазначеного Закону страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до п. 1.7 ст. 1 зазначеного Закону забезпечений транспортний засіб - наземний транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, залежно від умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-який наземний транспортний засіб, який експлуатується особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, на законних підставах. Таким чином, на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність особи, яка керувала транспортним засобом, була застрахована [PERSON] акціонерним товариством «Київський страховий дім», яке відповідно до умов договору страхування повинно відшкодувати заподіяну страхувальником третім особам матеріальну шкоду, заподіяну життю і здоровю. З полісу № АС/0854634) обовязкового страхування цивільної правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вбачається, що ліміт відповідальності страховика складає 100 000,00 грн. за шкоду заподіяну життю і здоровю (на одного потерпілого). Відповідно до вимог ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції Закону N 5090-VI ( 5090-17 ) від 05.07.2012 р.), при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 23 вказаного Закону шкодою, заподіяною життю та здоровю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: - шкода, повязана з лікуванням потерпілого; - шкода, повязана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; - шкода, повязана із стійкою втратою працездатності потерпілим; - моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя. Відповідно до ст. 24.1 вказаного Закону у звязку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, повязані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоровя, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені витрати та необхідність їх здійснення позивачкою підтверджені документально відповідними квитанціями про придбання медикаментів та виписками з історії хвороб закладів охорони здоровя, які додані до позовної заяви. Як вбачається з матеріалів справи, згідно з наданими квитанціями позивачкою було затрачено на медичні препарати 23343,07 грн., що узгоджується із виписками з медичної карти [PERSON], виписних епікрізів позивачки та її малолітнього сина, а також направлень на проведення рентгенологічних досліджень, а тому ці витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. Проте, згідно страхового полісу розмір франшизи (частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування) за полісом [PERSON] «Київський страховий дім» становить 500,00 грн. та підлягає вирахуванню із суми страхового відшкодування: 23343,07 грн. 500,00 грн = 22843,07 грн. Щодо заперечень представника відповідача в тій частині, що при закритті кримінального провадження відносно [PERSON] потерпіла заявила суду, що не має до обвинуваченого претензій матеріального та морального характеру, суд зазначає, що другий елемент підстави звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 46 КК України (відшкодування завданих особою збитків або усунення заподіяної шкоди) є факультативним, він в окремих випадках може бути і відсутнім. Так, факультативний елемент буде відсутнім, а отже, єдиним елементом підстави звільнення особи від кримінальної відповідальності буде акт прощення, зокрема в тих випадках, коли має місце добровільна відмова потерпілого від компенсації заподіяної йому збитків (шкоди) або коли злочином не завдано збитків чи шкоди (наприклад, при замаху на злочин), тощо. При цьому в ухвалі зазначено про те, що позивачка не має претензій до самого водія - [PERSON] В той же час в ухвалі суду не зазначено про те, що вона також не має претензій до інших осіб, яким може бути зокрема і страхове товариство, в якому застраховано забезпечений транспортний засіб, взагалі у звязку із спричиненням шкоди її здоровю. Відповідно до ч.1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Згідно зі ст. 25 вказаного Закону у звязку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров'я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством. Відповідно до ст. 26 вказаного Закону шкода, повязана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, повязану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку. Оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачці встановлено II групи інвалідності, то за шкоду, повязану із стійкою втратою працездатності, необхідно стягнути зі страховика [PERSON] акціонерного товариства «Київський страховий дім» мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати), який становить 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку. Станом на 24.06.2013 мінімальна заробітна плата становила 1147 гривень, а тому стягненню зі страховика підлягає 1147 x 18 = 20646 гривень. Представник відповідача у своїх письмових запереченнях зазначив, що у відповідача не виникло обовязку щодо виплати страхового відшкодування, оскільки позивачкою не подавалась відповідна заява про страхове відшкодування. Втім, така позиція відповідача спростовується наданою позивачкою копією заяви від 23.07.2015 року, що була направлена до відповідача рекомендованим листом з повідомленням і отримана адресатом 27.07.2015 року. Дійсно, згідно ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Втім, відповідно до вимог ст. 36 Закону у разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення. Отже, позивачем було подано відповідну заяву про виплату страхового відшкодування, проте з порушенням встановленого 30-денного строку, що в свою чергу не є підставою для відмови у виплаті такого відшкодування, а тим більше для відмові у позові. Таким чином, саме 23.07.2015 року дата звернення із заявою про виплату страхового відшкодування на думку суду є обґрунтованою та доведеною і буде враховуватися для подальших розрахунків. Згідно пункту 36.2. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. [PERSON] «Київський страховий дім» наведеного обовязку в 90-денний строк, тобто до 21.10.2015 року, не виконав. Відповідно до пункту 36.5 зазначеного вище закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Кінцевою датою, до якої мало бути сплачено страхове відшкодування є 21.10.2015 року, тому періодом, за який має розраховуваться пеня за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, є період з 22.10.2015 року. Втім, враховуючи, що позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення пені лише за період з 17.07.2014 року по день звернення до суду з даним позовом 18.09.2015 року, тобто за період, в який право на стягнення пені ще не настало, у задоволенні вказаних вимог слід відмовити. Таким чином, зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про стягнення із відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Київський страховий дім» матеріальної шкоди, повязаної із витратами на лікування, в розмірі 22843,07 грн. та мінімального розміру страхового відшкодування (регламентної виплати), який становить 18 мінімальних заробітних плат в розмірі 20646,00 грн. Щодо вимог позивачки про відшкодування на її користь понесених витрат на правову допомогу в сумі 1200 грн., суд вважає їх необгрунтованими та недоведеними, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про розмір оплати послуг адвоката, а також про конкретний вид послуг, що було надано позивачу. В той же час, з відповідача [PERSON] акціонерного товариства «Київський страховий дім» у відповідності зі ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути у дохід держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 434,89 грн.

Outcome: partial