Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що він був членом в ОК «АГТ «Дубки-1» та побудував гаражний бокс [NUMBER] на наданій земельній ділянці. Внаслідок помилки щодо правової природи та наслідків підписання між ним та [PERSON] підписано акт про передачу майна 02 жовтня 2006 року тобто фактично укладено договір купівлі-продажу гаражного боксу [NUMBER]. За вимогами чинного законодавства договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Не дотримання даної вимоги тягне нікчемність правочину. На підставі ст.216 та ст. 1212 ЦК України просив застосувати насідки нікчемності правочину та повернути від особи майно, набуте без достатньої правової підстави та коли така підстава, на якій воно набуте, згодом відпала Просив суд витребувати у [PERSON] на його користь будівлю гаражного боксу [NUMBER], яких входить до складу ОК «АГТ «Дубки-1» по вул. Велика Кільцева, 4г в с. Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, визнавши право власності за ним. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали. Просили суд задоволити позов. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник проти позову заперечували. Просили відмовити в задоволенні позову як з підстав недоведеності і необґрунтованості, так і з підстав пропуску строку позовної давності. У судовому засіданні представник ОК «АГТ «Дубки-1» проти позову заперечував. Просив відмовити в задоволенні позову. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явивсь. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 01 жовтня 1999 року між [PERSON] та ОК «АГТ «Дубки-1» укладено договір про передачу в оренду земельної ділянки. Згідно п. 2.1 договору з моменту підписання [PERSON] протягом одного року зобов'язувався побудувати на даній земельній ділянці індивідуальних гараж. 02 жовтня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] підписано акт про передачу майна, а саме [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв у невід'ємне володіння на правах відчуження будівлю гаражу [NUMBER] з усім обладнанням, який входить до складу ОК «АГТ «Дубки-1». На підставі рішення правління ОК «АГТ «Дубки-1» №22 від 03 жовтня 2006 року [PERSON] виключено з членів кооперативу на підставі його заяви. Відповідно до протоколу загальних зборів членів авто гаражного товариства «Дубки-1» від 22 жовтня 2006 року за заявою [PERSON] (бокс [NUMBER]) виключено з членів товариства та за заявою [PERSON] прийнято в члени товариства. 01 грудня 2011 року [PERSON] подав заяви про виключення його з членів товариства, відмови від користування гаражним боксом [NUMBER] та відмови від паєнагромадження у вигляді будівлі гаражу. 01 грудня 2011 року [PERSON] звернувся до ОК «АГТ «Дубки-1» із заявами про прийняття його в члени товариства та надання права користування гаражним боксом [NUMBER]. Відповідно до протоколу засідання членів правління ОК «АГТ «Дубки-1» №07 від 01 грудня 2011 року вказані заяви розглянуті та [PERSON] виключено з членів товариства, а [PERSON] прийнято та надано право користування гаражем [NUMBER]. 01 грудня 2011 року між ОК «АГТ «Дубки-1» та [PERSON] укладено договір [NUMBER] на право користування земельною ділянкою та гаражним боксом [NUMBER]. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2011 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON] про скасування рішення правління ОК «АГТ «Дубки-1» №22 від 03 жовтня 2006 року, усунення перешкод в користуванні гаражем [NUMBER] шляхом зобов'язання [PERSON] звільнити його, відшкодування моральної шкоди. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому судом встановлено, що рішення правління та загальні збори ОК «АГТ «Дубки-1» 22 жовтня 2006 року проведені відповідно до процедури та порядку, встановленого статутом кооперативу та законодавством України. За ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. За змістом статті 216 ЦК ( 435-15 ) та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК. Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи насідком події. З пояснень осіб, які беруть участь в справі, встановлено, що розпочав будівництво гаражу позивачем, добудовувався гараж відповідачем [PERSON] та на даний час спірний гараж перейшов в користування [PERSON]. У відповідно до ст. 10 ЦПК України судом створено умови для об'єктивного, всебічного розгляду справи, роз'яснювалось право на уточнення позовних вимог, враховуючи надані пояснення щодо наявності іншого користувача гаражу. Клопотань про витребування доказів, заяв щодо уточнення позовних вимог суду подано не було. Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна в експлуатацію, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, що були використані в процесі будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, яка створила нову річ, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом,що здійснює державну реєстрацію прав не нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва. Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. При розгляді справи позивачем та його представниками не подано суду доказів того, що гараж [NUMBER] перебував у власності позивача [PERSON], тобто позивач у встановленому порядку набув право власності на нього, рішення про виключення та прийняття в члени товариства є чинними. Враховуючи те, що суд розглядає справи в межах заявлених вимог, тому суд відмовляє у задоволенні позову. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Outcome: dismissed