Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом вселення та зобов'язання вчинити певні дії. Позивачі вказували на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого службою приватизації житлового фонду ВАТ «Чорноморгідробуд» від 11.11.1997 року вони є власниками кімнат [ADDRESS]. Кімнати розташовані на третьому поверсі п'ятиповерхового будинку. Відповідачі проживають у кімнатах [ADDRESS] вказаної квартири. Посилаючись на те, що вони не можуть користуватися та розпоряджатися належними їм кімнатами в квартирі спільного заселення через те, що відповідачі чинять перешкоди їм у вільному доступі до квартири, змінили замок на вхідних дверях спільного коридору і відмовляються надати ключі, просили суд усунути перешкоди у здійсненні ними права власності, вселити їх в кімнати [ADDRESS] та зобов'язати відповідачів не чинити їм перешкод у здійсненні права власності. Ухвалою суду від 22.10.2014 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено [PERSON] В подальшому при розгляді справи в суді позивачі письмово уточнили вимоги позову та просили суд усунути перешкоди в користуванні належним їй на праві власності житлом шляхом вселення їх у квартиру спільного заселення [ADDRESS] та зобов'язати [PERSON], [PERSON], [PERSON] забезпечити їм вільний вхід в квартиру спільного заселення, не перешкоджати їм у здійсненні права власності, права користування та права розпорядження кімнатами, а також зобов'язати відповідачів не змінювати замків на вхідних дверях коридору квартири спільного заселення. В судовому засіданні позивачі та їх представник підтримали позов, просили про його задоволення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] проти позову заперечували. Вказували на те, що вони не чинять позивачам ніяких перешкод в користуванні їх кімнатами. Представник [PERSON] вказував на те, що відповідачка в належних їй кімнатах тривалий час не проживає та перешкод у користуванні кімнатами [ADDRESS] позивачам не створює. Просив в задоволенні позову позивачів відмовити з цих підстав. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Із матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого службою приватизації житлового фонду ВАТ «Чорноморгідробуд» від 11.11.1997 року позивачі є власниками кімнат [ADDRESS]. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками трьох кімнат [ADDRESS] будинку. Інший співвласник кімнат [PERSON] - батько відповідачів [PERSON], [PERSON], помер. Квартира спільного заселення розташована на третьому поверсі п'ятиповерхового будинку. В квартирі також є коридор, кухня, душ і вбиральня, які знаходяться в спільному користуванні позивачів та відповідачів. Як пояснили самі відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні на теперішній час в кімнатах [ADDRESS] проживають лише вони. [PERSON] в квартирі спільного заселення не проживає. Як слідує зі справи відповідачі [PERSON] і [PERSON] перешкоджають позивачам у доступі до квартири спільного заселення, оскільки, без необхідності в цьому, та без згоди і попередження позивачів, змінюють (переставляють) замки на вхідних дверях коридору, що підтверджується неодноразовими зверненнями позивачів до Ленінського РВ ММУ України в Миколаївській області та висновком органів міліції. Під час розгляду даної справи позивачі також не змогли потрапити до належних їм на праві власності кімнат, оскільки відповідачі змінили замок на вхідних дверях, у зв'язку з чим 21.11.2014 року позивачі знову звернулися з відповідною заявою до органів внутрішніх справ. Зазначене свідчить про те, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] чинять позивачам перешкоди у користуванні їх власністю та продовжують їх створювати навіть після звернення позивачів до органів міліції. Статтею 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод регламентується, що кожна особа фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається з підстав не заборонених законом, зокрема, правочинів. Добросовісний набувач набуває право власності на майно, навіть у тих випадках, коли воно відчужено особою, яка не мала на це права. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні, крім як у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового праву та інтересу. Відповідно до ст..317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира інші приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності. Отже, виходячи з вищезазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів про зобов'язання [PERSON], [PERSON] не чинити їм перешкод у здійсненні ними права власності на житлові кімнати [ADDRESS] шляхом надання вільного доступу до квартири, в якій ці кімнати розташовані є обґрунтованими і пілягають задоволенню. Доказів про те, що відповідачка [PERSON] чинить позивачам перешкоди у користуванні кімнатами в квартирі спільного заселення суду не надано. Що стосується позовних вимог про вселення в кімнати, то вони задоволенню не підлягають, оскільки позивачами не доведено обставин щодо порушення відповідачами житлових прав позивачів. Інші вимоги про зобов'язання утриматися від вчинення певних дій задоволенню не підлягають, оскільки судом вже вирішено питання про захист порушених відповідачами прав позивачів у спосіб визначений законом.

Outcome: partial