Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Зазначала, що від спільного шлюбу із відповідачем мають двоє неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Відповідач є батьком дітей, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей. Позивач посилається на те, що після від'їзду відповідача до м. Вінниці де він працює, діти проживають з нею і відповідач відмовляється утримувати їх спільних дітей, ніякої матеріальної допомоги не надає. Позивач у зв'язку зі скрутним матеріальним становищем не має змоги забезпечити неповнолітніх дітей, які потребують значних коштів на їх утримання, тому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини з усіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку на кожного із дітей. Також просить стягнути з відповідача потрачені нею витрати пов'язанні із наданням правової допомоги. В судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву, в якій вказала, що позов підтримує та просить розглядати справу за її відсутності, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи був належно повідомлений. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Із копій свідоцтв про народження дітей встановлено, що відповідач є батьком, а позивач - матір'ю: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. (а.с. 4,5). Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, що полягають у обов'язку матері, батька утримувати дітей. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а оскільки діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні, суду не надано доказів про надання відповідачем коштів на утримання дітей, тому суд має всі підстави для стягнення з нього аліментів на утримання його неповнолітніх дітей. Статтею 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. При визначенні розміру аліментів суд має враховувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що відповідач є працездатним, на його утриманні інших неповнолітніх дітей та інших непрацездатних членів сім'ї нема, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному об'ємі. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved