Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу в якому вказувала, що 18 жовтня 1997 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Вознесенського міськвиконкому Миколаївської області між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис №322. Від шлюбу мають спільних неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Проте сімейні відносини не склалися та припинені. Сторони понад чотири роки проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Причиною розірвання шлюбу є різні погляди на спільне життя та виховання дітей, відсутність порозуміння в сім'ї. На примирення не згодна. В зв'язку з цим позивачка вважала неможливим збереження шлюбу та просила про його розірвання. Позивачка [PERSON] в підготовче засідання не з'явилася, проте надала суду заяву про розгляд справи без її участі в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Додатково зазначила, що спір про місце мешкання дітей відсутній, спір щодо поділу спільного майна подружжя буде вирішуватися в окремому провадженні, на примирення не погоджується. Після розірвання шлюбу просила залишити їй шлюбне прізвище. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з'явився, проте надав суду заяву про розгляд справи без його участі в якій позовні вимоги визнав повністю. На примирення не погодився. Вказав, що спори про місце мешкання дітей та поділ спільного майна відсутні. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі сторін, оскільки матеріали містять всі необхідні відомості про обставини справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст.ст. 200, 206 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому судом встановлено, що 18 жовтня 1997 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Вознесенського міськвиконкому Миколаївської області між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис №322. Від шлюбу мають спільних неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Проте сімейні відносини між позивачкою та відповідачем не склалися та припинені. Сторони жодним чином не виявили бажання зберегти сім'ю та наполягали на розірванні шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову та інші обставини, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи відносини між позивачкою та відповідачем, відсутність у них бажання досягти примирення, суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що мають істотне значення, і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ч. 3 ст. 105, ст. 112 Сімейного кодексу України має бути розірвано.

Outcome: approved