Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

У березні 2020 року до суду надійшов позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕПІЦЕНТР К», третя особа: [PERSON] про стягнення матеріальної та матеріальної шкоди, в якій позивач просила суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕПІЦЕНТР К» на користь [PERSON] : вартість матеріального збитку у розмірі 124 488,59 (сто двадцять чотири тисячі чотириста вісімдесят вісім гривень 59 коп.) грн.; вартість моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн. (п`ять тисяч гривень 00 коп.). Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що 03.09.2019 р. по Житомирському шосе, 19 км. відбулась ДТП за участю автомобіля «Volvo» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що належить на праві власності ТОВ «ЕПІЦЕНТР К» та автомобіля «Mіtsubishi Pajero» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що належить їй на підставі права. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Святошинського районного суду м. Києва у справі № 759/20276/19 від 02.12.2019 р., [PERSON] було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). Постановою Київського апеляційного суду від 27.12.2019 року постанову суду першої інстанції залишено без змін. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] , була застрахована у - АТ СГ «ТАС», згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/9145742. В зв`язку з тим, страхове відшкодування у максимальному розмірі 99 490,00 гривень було сплачене позивачу страховиком, позивач не має до страховика будь - яких вимог та претензій стосовно здійснення страхового відшкодування. В зв`язку з відшкодуванням АТ СГ «ТАС» неповної суми матеріального збитку, проте в межах страхової суми у розмірі 99 490,00 грн., позивач просить стягнути з ТОВ «ЕПІЦЕНТР К», як з особи, яка відповідає за шкоду, суму відшкодування завданої шкоди у розмірі 124 488,59 грн. Додатково, позивач наполягає на стягнені з відповідача 5000,00 гривень в якості відшкодування моральної шкоди. Згідно з ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.03.2020 позов залишено без руху, позивачам надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 15.04.2020 відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Під час розгляду справи відповідачем було подано заяву в порядку ст.206 ПК України про визнання позову, в якій останній просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Частинами 1,4,5 ст.206 ЦПК України встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов до такого висновку. Судом встановлено, що 03.09.2019 о 12 год. 39 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем «Volvo FH 12», номерний знак [NUMBER] , який був завантажений, та рухаючись по Житомирському шосе, 19 км, у крайній правій смузі руху зі швидкістю 65 км/год., не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції до автомобіля «Volkswagen», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався попереду нього зі швидкістю 60 км/год., та здійснив на даним автомобілем зіткнення. Від удару автомобіль «Volkswagen», номерний знак [NUMBER] , відкинуло на автомобіль «Mercedes-Benz», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який також рухався у крайній правій смузі руху. При цьому, від удару автомобіль «Volkswagen», номерний знак [NUMBER] , перекинувся. В подальшому, від удару автомобілів «Volkswagen», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та «Mercedes-Benz», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , автомобіль «Mercedes-Benz», номерний знак [NUMBER] , став некерованим та здійснив зіткнення з автомобілями «Mitsubishi Pajero», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та «Ford Mondeo», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . При цьому, від удару автомобіль «Mitsubishi Pajero», номерний знак [NUMBER] , перекинувся, а автомобіль «Mercedes-Benz», номерний знак [NUMBER] , здійснив наїзд на відбійник та зупинився. Постановою Святошинського районного суду м. Києва по справі № 759/20276/19 від 02.12.2019 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн 00 к. Постановою Київського апеляційного суду по справі № 759/20276/19 апеляційну скаргу адвоката Надточія Д.В. в інтересах [PERSON] залишено без задоволення, а постанову судді Святошинського районного суду м. Києва від 02.12.2019 щодо [PERSON] залишено без змін. За таких обставин, факт винуватості [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди від 03.09.2019 року, є встановленим і доказуванню не підлягає. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Позивач [PERSON] є власником пошкодженого в ДТП транспортного засобу Mitsubishi Pajero днз. [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Транспортний засіб Volvo FH днз. [NUMBER] , яким керував [PERSON] був застрахованим в АТ «СГ «ТАС» - страхова компанія. У зв`язку із настанням страхового випадку страхова компанія здійснила страхове відшкодування збитків внаслідок вчинення ДТП у розмірі 99 490,00 грн. Відповідно до звіту ТОВ «Клевер Експерт» № 09/01-20 від 17 січня 2020 року про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу розмір вартості відновлювального ремонту Mitsubishi Pajero Sport д.н.з. [NUMBER] становить 510 474,66 грн, а ринкова вартість - становить 362 978,59 грн. Згідно зі звітом ТОВ «Клевер Експерт» № 09/01-20/1 від 24.01.2020 року про оцінку транспортного засобу ринкова вартість автомобіля «Mіtsubishi Pajero» д.н.з. [NUMBER] після ДТП складає 139 000,00 грн. За таких обставин сума невідшкодованого збитку становить - 124 488,59 (362 978,59 грн. - 139 000,00 грн. - 99 490,00 грн.) Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Постановою Святошинського районного суду м. Києва по справі № 759/20276/19 від 02.12.2019 встановлено, що автомобіль «Volvo FH 12», номерний знак [NUMBER] належить на праві власності ТОВ «Епіцентр-К» Позивач вказує, що [PERSON] водій-експедитор ТОВ «ЕПІЦЕНТР К» під час скоєння ДТП 03.09.2019 перебував у відрядженні по виробничій необхідності. Відповідач та третя особа не спростовували здійснення [PERSON] під час ДТП своїх трудових обов`язків щодо ТОВ «ЕПІЦЕНТР К». Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Відповідно до ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну майну потерпілого. Забезпеченим транспортним засобом є транспортний засіб, зазначений у чинному договорі ОСЦПВВНТЗ та експлуатований особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована (п. 1.7 ст. 1 Закону № 1961-IV). Особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду (п. 1.4 ст. 1 Закону № 1961-IV). У зв`язку із настанням страхового випадку страхова компанія здійснила страхове відшкодування позивачу збитків внаслідок вчинення ДТП у розмірі 99 490,00 грн. Згідно з ст.7, ст.10, ст. 11 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна проводиться на підставі договору про оцінку майна між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки. Замовниками оцінки можуть бути особи, яким майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб. Виходячи зі змісту п. 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом МУЮ та ФДМ України 24.11.2003 року за № 142/5/2092, за умови якщо вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість ТЗ, вартість матеріального збитку визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ до ДТП. Відповідно до ч.1 ст. 30 Закону № 1961-IV - «Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди». Отже в розумінні Закону № 1961-IV, а саме ст. 30, автомобіль «Mіtsubishi Pajero» д.н.з. [NUMBER] вважається фізично знищеним, оскільки його ремонт є економічно необґрунтованим. Відповідно до п. 2, ст. 30 Закону № 1961-IV, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. У постанові Верховного Суду від 11 червня 2019 року в справі № 755/253/16-ц вказано, що порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.» Оскільки вартість майнового збитку, завданого [PERSON] пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини [PERSON] , керуючого під час виконання трудових обов`язків транспортним засобом, що належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕПІЦЕНТР К», перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕПІЦЕНТР К», як власника транспортного засобу, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (різницею між вартістю ТЗ до ДТП та вартістю ТЗ після ДТП) та отриманим страховим відшкодуванням. Будь-яких доказів на спростування розміру шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, стороною відповідача не надавалось. За таких обставин, вимоги про стягнення майнової шкоди знайшли своє підтвердження належними доказами. За ст. 23, ст.1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яке полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням майна. Позивач вказує, що в результаті протиправних дій відповідача було спричинено пошкодження майна позивача, що безумовно вплинуло на якість її повсякденно життя, в тому числі за рахунок того, що позивач не могла користуватися належним їй автомобілем, була вимушена витрачати час на пошук експертної організації, СТО, звертатися за допомогою до юристів. Згідно з ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Зважаючи на те, що під час розгляду справи відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved