Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

У березні 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що з 07.09.2012 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від вказаного шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини з відповідачем не підтримують з січня 2015 року, оскільки мають різні погляди на життя, що унеможливлює подальше перебування у шлюбі. Спільного господарства не ведуть, спору про розподіл майна не виникає. Подальше збереження шлюбу та примирення неможливі та суперечать інтересам позивача, тому у судовому порядку шлюб вона просить розірвати. Позивач до судового засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 07.09.2012 року, сторони по справі зареєстрували шлюб 07.09.2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис за № 363. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодексу України (далі за текстом СК України) позов про розірвання шлюбу може бути поданим одним з подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачем не ставиться питання про відновлення свого дошлюбного прізвища. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі. Позивач не ставить питання про стягнення з відповідача судового збору, сплаченого при зверненні до суду, тому суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved