Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

У березні 2020 року позивач звернувсь до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що він є батьком відповідача. Він є пенсіонером за інвалідністю, отримує пенсію в розмірі 2000 грн. Інших доходів немає. З цієї пенсії він сплачує комунальні послуги та купує ліки. Кошти, які залишаються, йому не вистачає навіть на харчування. Іншими речами він взагалі себе забезпечити не може. Вказав також, що він хворіє, йому рекомендоване санаторно-курортне лікування. Тому він на даний час знаходиться на межі бідності, не має жодної грошової підтримки з боку своєї повнолітньої доньки. За фахом або на іншій роботі працювати не може через медичні протипоказання. На підставі ст.. 51 Конституції України та ст.202 СК України просив суд стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на його утримання в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову; судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 березня 2020 року відкрито провадження та розгляд справи призначено в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. У встановлений строк позивач заперечення проти такого порядку не надіслав. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 квітня 2020 року у задоволенні клопотання відповідача про перехід розгляду справи на загальне позовне провадження відмовлено. Не погоджуючись з позовом [PERSON] подала суду заяву. Вказала, що позивач має ще інших дітей, які матеріально забезпечені, але жодним чином не згадує їх у своєму позові. Вона є фактично позашлюбною дитиною. Тому вважає позов необґрунтованим. Просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , отримує пенсію по інвалідності. Відповідно до довідки МСЕК [PERSON] є інвалідом 3 групи з 29 грудня 2017 року, загальне захворювання, довічно, протипоказана робота, яка потребує бінокулярного зору, зорові навантаження, робота біля рухомих механізмів. З довідки Києво-Святошинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України №1639 від 20 лютого 2020 року вбачається, що [PERSON] отримує пенсію по інвалідності в розмірі 2000 грн. щомісячно. Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданого Печерським районним у місті Києві відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Відповідно до ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Як роз`яснено в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання, стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Судом встановлено, що позивач знаходиться на обліку в УПФУ і отримує пенсію по інвалідності. Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створення мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» та Закону України «Про Державний бюджет на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму: з 01.07.2019 по 30.11.2019 - 1564грн.; з 01.12.2019 по 31.12.2019 - 1638 грн.; з 01.01.2020 по 30.06.2020 - 1638 грн. Згідно ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» , прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження її здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб. Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15 та від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17. Таким чином, розмір пенсії, яку отримує позивач не є нижчим рівня розміру прожиткового мінімуму для категорії осіб, до яких відноситься позивач. Відповідно до ч.2 ст.205 СК України при визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Суд звертає увагу, що позивач звернувся з позовом лише до доньки, разом з тим нге вказав чи є в нього дружина, інші діти, що свідчить про нерівнозначне ставлення до членів сімї. Суд враховує, що матеріали справи не містять доказів того, що позивачу за станом здоров`я заборонено працювати. Згідно трудової книжки, позивач звільнений з останнього місця роботи за власним бажанням з 13 березня 2020 року, а вже 17 березня 2020 року був поданий даний позов. Тому твердження позивача про відсутність інших доходів станом на день подачі позову, крім пенсії, суд оцінює критично. Належних та допустимих доказів таким обставин позивач не надав. Матеріали справи не містять доказів вцілому будь-яких витрат позивача, які він несе щомісячно, відсутнє посилання про неможливість надання матеріального забезпечення іншими повнолітніми дітьми. Враховуючи вищевикладене, розмір пенсії та наявність у позивача інших дітей, ненадання доказів на підтвердження відсутності будь-яких доходів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Отримання позивачем соціального забезпечення від держави, а саме пенсії у розмірі 2000грн., що не є нижчим прожиткового мінімуму для категорії осіб, до яких відноситься позивач, а також наявність у позивача інших дітей, спростовують твердження позивача, що він опинився у скрутному матеріальному становищі та фактично знаходиться на межі бідності. Крім того, медичних довідок щодо стану здоров`я, який потребує посиленого лікування та значних коштів позивач суду не надав. Довідка про направлення на лікування не містить даних про пройдене лікування та його результати. Інша медична довідка містить лише огляди певних лікарів, але не містить загального висновку комісії. Враховуючи, що належних доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України на підтвердження обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог щодо потреби в отриманні матеріальної допомоги від відповідача суду не надав, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed