Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь матеріальні витрати у розмірі 31 852 грн. та судові витрати і суму компенсації в розмірі 2 848,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Фастівського міськрайонного суду від 14 січня 2008 року було розділено між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] житловий будинок [ADDRESS], визначено між ними порядок користування присадибною земельною ділянкою, та виділено позивачу в натурі частину будинку: житлові кімнати площею 20,7 кв.м. та 18,2 кв.м., надвірну будівлю - туалет та частину огорожі, а інша частина будинку залишилась відповідачці, при цьому суд зобов'язав відповідачку сплатити позивачу компенсацію за надлишкову частку в володінні майном в сумі 2848 грн., а також, зобов'язав відповідачку здійснити переобладнання та перепланування приміщень, а саме: демонтувати існуючу перегородку між приміщеннями жилої кімнати 1-3 та приміщеннями жилої кімнати 1-4, встановити нову перегородку в приміщенні житлової кімнати 1-4, встановити нову перегородку між цими кімнатами на відстані 1,3 м. від попередньо демонтованої перегородки в приміщенні житлової кімнати 1-4, закласти дверний проріз між приміщеннями коридору 1-1 та приміщенням житлової кімнати 1-5. Зобов'язати сторони після закінчення опалювального періоду провести переобладнання у виділених квартирах: окреме електро та газопостачання, а також теплопостачання кожної квартири. А також, влаштувати окремі виходи на територію земельних ділянок. ВДВС у Фастівському районі було складено зобов'язання щодо позивача та відповідача, яким їх було зобов'язано провести вищевказані роботи згідно рішення суду. Зобов'язання, що були зазначені рішенням суду, по переобладнанню частини будинку [PERSON] він виконав у повному обсязі, а також змушений був виконати і ту частину переобладнання, яку повинна була зробити відповідач [PERSON], так як вона не бажала здійснювати свою частину зобов'язань, а це перешкоджало позивачу користуватись належною йому частиною будинку. Таким чином, позивачем було витрачено на пере облаштування: 21 742,00 грн. + 7 262,00 грн. = 29 004,00 грн., які згідно рішення суду мали бути виконані відповідачем. Також, відповідачем не сплачено позивачу кошти в розмірі 2 848,00 грн. Своєю безвідповідальністю щодо виконання рішення суду відповідач спричинила позивачу моральну шкоду, яку він оцінив у 7 000,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідач та представник відповідача проти задоволення позову заперечували. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із статтею 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями діями, чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Невиконання відповідачем рішення суду не є підставою для відшкодування позивачу майнової шкоди відповідно до положень статті 1166 ЦК України, а тому суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позову в частині відшкодування матеріальної шкоди відсутні. Оскільки в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення майнових прав позивача з боку відповідача, вимоги про відшкодування моральної шкоди також задоволенню не підлягають. Відповідно до статей 22, 23, 1166, 1167 Цивільного кодексу України, п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,

Outcome: dismissed