Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

У вересні 2018 року позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи із дня пред'явлення позову і до закінчення сином навчання в Коледжі ПВНЗ «Міжнародний науково-технічних університет імені академіка Юрія Бугая» - до 30.06.2019 року та стягнути з відповідача [PERSON] ? частину витрат понесених нею на оплату за 2 курс навчання сина [PERSON] у Коледжі ПВНЗ «Міжнародний науково-технічних університет імені академіка Юрія Бугая», а саме - 4950 гривень. Свій позов мотивує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Позивач посилається на те, що син проживає разом з нею, всі обов'язки щодо його утримання та виховання вона несе самостійно. На даний час син є студентом 3 курсу денної форми навчання коледжу Приватного вищого навчального закладу «Міжнародний науково-технічних університет імені академіка Юрія Бугая», за програмою підготовки «Молодший спеціаліст», спеціальність 072 «Фінанси, банківська справа та страхування». Син навчається на контрактній формі навчання, загальна плата за навчання складає 22550 грн. за два роки, строком навчання з 01.09.2017 року по 30 червня 2019 рік. Позивач зазначає, що за перший рік навчання (2 курс) навчання сина у розмірі 9900 грн. вона сплатила самостійно. Оскільки, угоди про добровільну сплату аліментів та додаткових витрат на навчання сина між нею та відповідачем не досягнуто, вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених у ньому, просила суд його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував. Суду пояснив, що він проти позову заперечує, оскільки його син, як син учасника АТО має право на безкоштовне навчатися в державних навчальних закладах, а не в приватному коледжі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з'ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Частиною 1 ст. 198 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджено Свідоцтвом про його народження [PERSON] [NUMBER] виданим 25 квітня 2000 року. Як вбачається з наданої позивачем Довідки № 27/18 від 30 липня 2018 року, виданої Міжнародним науково-технічним університетом імені Академіка Юрія Бугая, [PERSON] навчається у Коледжі Приватного вищого навчального закладу «Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая» (м. Київ), І рівня акредитації на 3-му курсі денної форми навчання за програмою підготовки «Молодший спеціаліст», спеціальність 072 «Фінанси, банківська справа та страхування». Так, з наявної в матеріалах справи копії Контракту № 0267/17 про навчання у Коледжі ПВНЗ «Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая» від 22 серпня 2017 року, укладеного між [PERSON] та КМНТУ вбачається, що оплата навчання студента [PERSON], становить 22550 грн. 00 грн. за два роки. Як встановлено в судовому засіданні відповідач матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання не надає, хоча може, оскільки є людиною працездатного віку, а тому зобов'язаний надавати матеріальну допомогу сину на його навчання до закінчення навчання. За ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу Так, за змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як роз'яснено Пленумом Верховного Суду України в п.20 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за №3 від 15 травня 2006 року, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК (2947-14) право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Таким чином, суд вирішуючи вимогу про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання сина [PERSON], приймаючи до уваги матеріальне становище дитини, яка потребує матеріальної допомоги та матеріальне становище відповідача, який є людиною працездатного віку, приходить до висновку, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів (заробітку), щомісячно, починаючи із 05 вересня 2018 р. і до припинення навчання [PERSON] у Коледжі Приватного вищого навчального закладу «Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая», а саме до [INFO] Разом з тим, враховуючи положення ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. З матеріалів справи вбачається, що позовна заява про стягнення аліментів подана до суду 05 вересня 2018 року, а тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача аліменти, починаючи з дня звернення до суду, а саме з 05 вересня 2018 року. Крім того, розглянувши позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача ? частину витрат понесених на оплату навчання сина за 2 курс (2017-2018 навчальний рік) у розмірі 4950 гривень, суд прийшов до наступного висновку. У відповідності до ст.185 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України) той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору (ухвала Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16.12.2009 року № 6-20478св09). Вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК України. Батьки беруть участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою, сторона, що звертається з вимогою про відшкодування вже зроблених додаткових витрат, має надати суду докази фактично понесених або майбутніх витрат, їхній розрахунок й обґрунтування. У відповідності з п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у випадках стягнення додаткових витрат мова йде про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами. На підтвердження розміру фактично понесених позивачкою додаткових витрат, пов'язаних з оплатою навчання сина за 2 курс у Коледжі ПВНЗ «Міжнародний науково-технічних університет імені академіка Юрія Бугая», а саме - 4950 гривень, нею було надано дублікати чеків за № 0.0.859444310.1 від 28.09.17 р., № 0.0.881152831.1 від 27.10.17 р., № 0.0.905062457.1 від 29.11.17 р., № 0.0.926841647.1 від 26.12.17 р., № 0.0.951827565.1 від 29.01.18 р., № 0.0.975711442.1 від 27.02.18 р., № 0.0.1000720836.1 від 30.03.18 р., № 0.0.1022586699.1 від 26.04.18 р., № 0.0.1023019713.1 від 26.04.18 р., № 0.0.1048126162.1 від 29.05.18 р., відповідно до яких позивачем понесені витрати на загальну суму 9900,00 грн. Суд звертає увагу, що обов'язок утримання дитини, а також обов'язок оплати додаткових витрат на утримання дитини є рівним для обох батьків. З урахуванням норм чинного законодавства, встановленої судом загальної суми понесених позивачем додаткових витрат на дитину, суд вважає, що позов в цій частині задовольнити та стягнути з відповідача 1/2 частину таких витрат, а саме 4950 грн., які позивач понесла за оплату за 2 курс навчання сина [PERSON] у КПВНЗ «Міжнародний науково-технічний університет імені академіка Юрія Бугая». Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 704 грн. 80 коп. судового збору, оскільки відповідно до ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» учасники бойових дій, Герої України звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи у разі порушення їх прав, як учасника бойових дій, Героя України. А тому, дана пільга не розповсюджується на позови про стягнення аліментів. У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Фастівський міськрайонний суд Київської області.

Outcome: approved