Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON]І, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Державної міграційної служби України Дзержинського району м. Харкова, Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про витребування майна із чужого володіння, визнання недійсними договорів, усунення перешкод у здійсненні права власності. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначала, що 4 серпня 2015 року рішенням судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області визнано недійсними прилюдні торги, проведені ПП «НИВА В.Ш.» Філія 21 по реалізації арештованого нерухомого майна, а саме квартири №6 у м. Харків, вул. Сумська, буд. 41, визнано недійсними свідоцтво про придбання нерухомого майна - квартири №6 у м. Харків, вул. Сумська, буд. 41за №488 від 10 лютого 2014 року [PERSON], скасована державна реєстрація права власності [PERSON] на квартиру № 6 у м. Харкові, вул. Сумська, буд. 41, а отже спірна квартира вибула з власності [PERSON] поза її волею та підлягає витребуванню від набувача. Крім того, [PERSON] посилається на те, що квартира № 6 у м. Харків, вул. Сумська, буд. 41 була відчужена [PERSON] [PERSON] незважаючи на накладену судом заборону будь якого відчуження зазначеної вище квартири, а отже, позивачка посилалась на незаконність подальшої передачі в іпотеку [PERSON] вказаної квартири [PERSON] згідно договору іпотеки, посвідченого 18.05.2015р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] № 1429, зареєстрованого в Державному реєстрі обтяжень 18.05.2015., номер запису 9698424. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представником позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлялося клопотання про зупинення провадження у справі на підставі п.6) ч.1 ст.251 ЦПК України, оскільки вони не згодні з рішенням суду апеляційної інстанції та подали касаційну скаргу, яка прийнята судом касаційної інстанції до провадження. В клопотанні про зупинення суд відмовив з огляду на те, що представником позивача не мотивоване та не доведено в судовому засіданні обставина обєктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, та суд вважає, що такі обставини у даній справі не встановлені. Представник третьої особи ТОВ «ОТП Факторинг Україна» [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила у їх задоволенні відмовити. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, тому судом причини її неявки визнані не поважними, та вирішено на підставі п.2) ч.2 ст.223 ЦПК України продовжити розгляд справи за відсутності позивачки. Судом враховано, що присутня повноважний представник позивача [PERSON] Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Державної міграційної служби України Дзержинського району м.Харкова у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином. В матеріалах справи наявні заяви вказаних осіб про розгляд справи за їх відсутності. Клопотань про обовязкову участь учасниками судового розгляду не заявлялось, тому суд вирішив продовжити розгляд справи за відсутності вказаних осіб. Судом при розгляді справи було встановлено, що 13 вересня 2004 року [PERSON] придбала у власність однокімнатну квартиру №6, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Сумська, буд. 41 на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за номером 3252. 7 червня 2005 року між [PERSON] та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» укладено кредитним договір CNL 700/154/2005, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 27 000,00 долл. США. Для забезпечення вказаного кредиту 9 червня 2005 року між [PERSON] та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» укладено договір іпотеки №PCNL-700/154/2005, предметом якого є належна [PERSON] на праві власності квартира №6 за адресою м. Харків, вул. Сумська, буд. 41. 04 лютого 2014 року філією 21 ПП «НИВА В.Ш.» було реалізовано на прилюдних торгах квартиру №6 у м. Харків, вул. Сумська, буд. 41, переможцем торгів став [PERSON] 18 травня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі продажу квартири №6 у м. Харків, вул. Сумська, буд. 41, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №1425. Також 18 травня 2015 року [PERSON] передав квартиру №6 у м. Харків, вул. Сумська, буд. 41 в іпотеку на підставі договору іпотеки, укладеного з [PERSON], що був посвідчений 18.05.2015. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] за №1429, зареєстрованого в Державному реєстрі обтяжень 18.05.2015., номер запису про обтяження 9698424. 24 лютого 2014 року [PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, визнання недійсними публічних торгів з реалізації нерухомого майна - квартири №6 у м. Харків, вул. Сумська, буд. 41, скасування акту про реалізацію предмета іпотеки та державної реєстрації права власності Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2014 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] та зустрічної позовної заяви [PERSON] відмовлено. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 04 серпня 2015 року рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 19 грудня 2014 року в частині відмови в задоволенні позову про визнання недійсними прилюдних торгів, акту і свідоцтва скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов [PERSON] задоволено частково. Визнано недійсними прилюдні торги, проведені ПП «Нива-В.Ш.» Філія 21 по реалізації арештованого майна, а саме квартири №6 у м. Харків, вул. Сумська, буд. 41, акт державного виконавця від 7 лютого 2014 року про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого начальником відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Харківській області. Визнано недійсним свідоцтво про придбання [PERSON] нерухомого майна від 10 лютого 2014 року, а саме квартири №6 у м. Харкові, вул. Сумська, буд. 41., виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], та скасовано державну реєстрацію права власності [PERSON] на вказану квартиру. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року рішення апеляційного суду Харківської області від 4 серпня 2015 року в частині позовних вимог [PERSON] про визнання публічних торгів недійсними, скасування акту про реалізацію предмета іпотеки та державної реєстрації права власності скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанціях. Додатковою ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2016 року рішення апеляційного суду Харківської від 4 серпня 2015 року в частині позовних вимог [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про придбання [PERSON] нерухомого майна від 10 лютого 2014 року, а саме квартиру №6 у м. Харків, вул. Сумська, буд. 41 скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 12 серпня 2016 року апеляційна скарга [PERSON] відхилена, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2014 року в частині відмови в задоволенні позову про визнання недійсним публічних торгів, які відбулися 04.02.2014 року з реалізації арештованого майна квартири №6 у м. Харків, вул. Сумська, буд. 41, скасування акту № 34291586/2 від 11.02.2014 року про реалізацію квартири №6 у м. Харків, вул. Сумська, буд. 41, скасування свідоцтва про придбання квартири №6 у м. Харків, вул. Сумська, буд. 41 та про визнання недійсною державної реєстрації права власності на квартиру №6 у м. Харків, вул. Сумська, буд. 41 залишено без змін, в іншій частині рішення суду не переглядалося. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 вересня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою [PERSON] в особі її представника [PERSON], клопотання про зупинення виконання оскаржуваних рішень не розглядалося. Суди першої та апеляційної інстанції, перевірили процедуру реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 12 серпня 2016 року, якими було відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання торгів недійсними - суд встановив законність і дійсність правочину із купівлі-продажу [PERSON] предмету іпотеки з торгів, який був оформлений складенням державним виконавцем актом про прилюдні торги з продажу квартири і видачею приватним нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів. Відповідно до закріпленого в ст.387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово - правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову зокрема від добросовісного набувача, з підстав передбачених ч.1 ст.388 ЦК України. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч.1 ст.388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна із володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно п.30 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення частини другої ст.388 ЦК про те, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень, суд повинен мати на увазі, що позов власника про витребування майна особи, яка придбала його в результаті публічних торгів, проведених у порядку, встановленому для виконання судових рішень, підлягає задоволенню лише в тому разі, якщо торги були визнані недійсними. Враховуючи те, що прилюдні торги за результатами розгляду справи не були визнані недійсними, то і правових підстав для задоволення позовних вимог про витребування у відповідачів [PERSON] та [PERSON] та зобовязання відповідачів [PERSON] та [PERSON] передати [PERSON] спірну квартиру немає. За змістом ст.388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені і можливі, зокрема за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передавав майно поза їх волею. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Відповідно до ст.ст.: 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Згідно із ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування. Однак норма ч.1 ст.216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Виходячи зі змісту ст.230 Цивільного кодексу України, в якій врегульовано правовідносини сторін договору, укладеного під впливом обману, право вимагати визнання його недійсним має сторона, яка діяла під впливом обману. Судом встановлено, що самими сторонами договору купівлі продажу майна, а саме [PERSON] та [PERSON] не оспорюється. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, а отже, оскільки [PERSON] не є стороною оспорюваного правочину, [PERSON] позовні вимоги не підтримав, доказів введення його в оману чи будь якого порушення його прав не надав відсутні правові підстави, передбачені ст.230 Цивільного кодексу України для задоволення вимог [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі продажу спірного майна та похідної вимоги щодо скасування державної реєстрації права власності квартири №6 у м. Харків, вул. Сумська, буд. 41. За таких обставин позовні вимоги в частині визнання недійсним договору купівлі продажу спірної квартири, укладеного між [PERSON] та [PERSON], задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.575 Цивільного кодексу України іпотека це застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ч.1 ст.3 закону №898-ІV іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Під час укладення договору іпотеки потрібно дотримуватися встановлених законом вимог, зокрема щодо його форми та змісту, порядку внесення змін до нього, виду та правового статусу майна, що дозволено передавати в іпотеку, умов передачі майна в іпотеку та інших, визначених законом аспектів, які мають суттєве значення для дійсності такого договору. Безпосередньо законом №898-ІV визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору, а отже, іпотека не може існувати самостійно без зобовязання. Недійсність договору, забезпеченого іпотекою, тягне за собою й недійсність іпотеки. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України). Так, судом не встановлено правових підстав для визнання спірного договору іпотеки недійсним, посилання позивачки на той факт, що судом була накладена заборона будь якого відчуження спірної квартири не є правовою підставою для визнання договору іпотеки недійсним, оскільки відповідно до інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна реєстрація заборони чи обтяження, накладеного ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.03.2014р. у справі №638/2833/14-ц не мала місця. Отже, повноваження [PERSON] щодо розпорядження власним майном, а саме передачу спірної квартири в іпотеку [PERSON] на час укладання договору іпотеки обмежені не були. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Оспорюваний договір іпотеки [PERSON] та [PERSON] від 18 травня 2015 року укладений відповідно до вимог чинного на час його укладення законодавства. Відсутні будь які підстави для визнання його недійсним, а отже відсутні також і підстави для задоволення вимог про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на квартиру №6 у м. Харків, вул. Сумська, буд. 41. Позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виключення з Державного реєстру іпотек записів про обтяження квартири №6 у м.Харків, вул. Сумська, буд. 41 та шляхом зняття з реєстраційного обліку та виселення з квартири №6 у м. Харкові, вул. Сумська, буд. 41. будь яких осіб також не підлягають задоволенню, оскільки [PERSON] не є власником спірного майна. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed