Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-26 00:00:00

у вересні 2018 року Карлівське ОУПФ України Полтавської області звернулося до Машівського районного суду зі вказаною позовною заявою з наступним зменшенням позовних вимог (а.с. 48) посилаючись на те, що наказом начальника Управління № 13-ОС від 03.05.2017 [PERSON] звільнено з посади головного спеціаліста Машівського сектору з питань призначення та перерахунку пенсій Карлівського ОУПФ України Полтавської області, у зв'язку зі скороченням штату. У подальшому, постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.10.2017, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2017 та постановою Верховного Суду України від 11.07.2018, вказаний вище наказ скасовано та поновлено [PERSON] на посаді. Позивач стверджує, що оскільки наказ про звільнення скасовано, а тому відпали підстави для виплати одноразової грошової допомоги. Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача виплачену одноразову грошову допомогу в розмірі 4229,34 грн. та сплачений судовий збір. 12.10.2018 р. від представника відповідача надійшов відзив на позов. в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з мотивів його безпідставності та необґрунтованості, посилаючись на виплату позивачем вихідної допомоги добровільно, на законних підставах, за відсутності рахункової помилки та недобросовісності з боку відповідача (а.с.39-45). У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, покликаючись на правову позицію Верховного Суду у подібних правовідносинах, за якою підлягає затосуванню ст.1215 ЦК україни. Суд, заслухавши представників сторін та дослідивши надані письмові докази, дійшов такого висновку. Судом установлено, що відповідно до наказу начальника Карлівського об'єднаного управління пенсійного фонду України Полтавської області Бобрицької Л.В. №13-ОС від 03.05.2017 р. було звільнено [PERSON] з посади головного спеціаліста Машівського сектору з питань призначення та перерахунку пенсій у зв'язку з скороченням штату державних службовців відповідно до п.1 ч.1 ст.87 ЗУ «Про державну службу» та зазначено про здійснення виплати їй вихідної допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати та провести остаточний розрахунок по заробітній платі та виплаті компенсації за невикористані частини основної щорічної відпустки, за невикористані додаткові відпустки (а.с.10). Згідно постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 13.10.2017 р. визнано протиправним та скасовано наказ начальника Карлівського УПФ України у Полтавській області, поновлено [PERSON] на посаді головного спеціаліста Машівського сектору з питань призначення та перерахунку пенсій з 04.05.2017 р. та вирішено стягнути з Карлівського УПФ України у Полтавській області на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.05.2017 р. по 13.10.2017 р. в розмірі 29323,50 грн., яку ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2017 р. та постановою Верховного суду України від 11.07.2018 р. залишено без змін (а.с.11-26). Згідно розрахунку сум за компенсацію відпустки [PERSON] сума до виплати нарахована у розмірі 12411,70 грн. (а.с.9). Як убачається з розрахунку вихідної допомоги [PERSON] від 03.05.2017 р. до видачі на руки нараховано 4229,34 грн. (а.с. 49). Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Статтею 1215 ЦК України визначено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом. Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках в тому числі: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (ч.1 ч.1 ст.40 КЗпП). Відповідно до ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. У статті 87 Закону України «Про державну службу» закріплені підстави для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення, в тому числі: скорочення чисельності або штату державних службовців. У разі звільнення з державної служби на підставі пункту 1 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі середньої місячної заробітної плати. ВеликаПалата Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року по справі № 753/15556/15-ц, провадження № 14-445цс18 вказала, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Сам факт оскарження відповідачем у судовому порядку наказу про звільнення з посади згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України (зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників) не може свідчити про недобросовісність дій особи, оскільки є реалізацією нею конституційного права, передбаченого статтею 55 Конституції України, на захист судом прав і свобод людини і громадянина. Отже, незважаючи на те, що після поновлення відповідача [PERSON] на роботі підстава для виплати вихідної допомоги відпала, в силу вимог статті 1215 ЦК України ці кошти поверненню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed