Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

У березні 2016 року позивачі звернулись до суду з указаним позовом, зазначаючи, що 17 серпня 1989 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 054741 від 03.11.2005 року, яке було видане Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 3093. За життя померлий заповіт не складав. Після його смерті вони, позивачі, є єдиними спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину. [PERSON] дружина померлого, а [PERSON] та [PERSON] його діти. Вони на момент смерті були всі зареєстровані разом зі спадкодавцем, що підтверджується відомостями з домової книги. Інших спадкоємців не має. Спадкодавець за життя був власником нерухомого майна, а саме 1/2 частки житлового будинку з надвірними побудовами № 82а по вул. Толстого в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Свідоцтво про право власності, яке померлий отримував після введення в експлуатацію житлового будинку, у них відсутнє. Документ був фактично загублений після його смерті. Наявність спадкового майна перевірялась нотаріусом шляхом надсилання запиту. До позову надається архівна довідка з КП ДОР «КБТІ» на підтвердження належності майна померлому. З 1976 року до моменту смерті [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі зі спадкодавцем. За час їхнього шлюбу ними був побудований спірний будинок з надвірними побудовами. У звязку з тим, що будинок був побудований подружжям спільно, то відповідно до ст. 22 КпШС, який діяв на момент набуття права власності на будинок, даний будинок є їх спільною сумісною власністю, не дивлячись на те, що був оформлений на [PERSON]. А від так, [PERSON] належить 1/2 частка вказаного будинку (частка у спільному майні подружжя). Вони звернулись до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] для оформлення спадщини, але нотаріусом було відмовлено через відсутність оригіналу правовстановлюючого документа та розяснено, що їм необхідно звернутись до суду для визнання права власності в порядку спадкування, а дружині померлого також для визнання права на частку у спільному майні подружжя. Дані обставини підтверджуються постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 33/02-31 від 15.03.2016 року. Нотаріусом було відмовлено на підставі п. 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, відповідно до якого видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів (п. 4.12). Таким чином, без визнання безпосередньо за ними права власності на житловий будинок з надвірними побудовами № 82а по вул. Толстого в м. Кривому Розі Дніпропетровської області порушуються їхні права та законні інтереси. Посилаючись на викладене, позивачі просили: визнати, що житловий будинок з надвірними побудовами № 82а по вул. Толстого у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, який складається з житлового будинку «А-1», загальною площею 56,1 кв. м, житловою площею 40,2 кв. м, є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], який помер 17 серпня 1989 року, частки яких є рівними по 1/2 частці кожному; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку з надвірними побудовами як частку у спільному майні подружжя; визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частку цього будинку з надвірними побудовами в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 17 серпня 1989 року; визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частку будинку з надвірними побудовами в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 17 серпня 1989 року; визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частку будинку з надвірними побудовами в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 17 серпня 1989 року. У судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 17 серпня 1989 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 054741 від 03.11.2005 року, яке було видане Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 3093. За життя померлий заповіт не складав. Після його смерті позивачі є єдиними спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину. [PERSON] дружина померлого, а [PERSON] та [PERSON] його діти. Вони на момент смерті були всі зареєстровані разом зі спадкодавцем, що підтверджується відомостями з домової книги. Інших спадкоємців не має. Спадкодавець за життя був власником нерухомого майна, а саме 1/2 частки житлового будинку з надвірними побудовами № 82а по вул. Толстого в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Свідоцтво про право власності, яке померлий отримував після введення в експлуатацію житлового будинку, у них відсутнє. Документ був загублений після його смерті. Наявність спадкового майна перевірялась нотаріусом шляхом надсилання запиту. До позову додається архівна довідка з КП ДОР «КБТІ» на підтвердження належності майна померлому. З 1976 року до моменту смерті [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі зі спадкодавцем. За час їхнього шлюбу ними був побудований спірний будинок з надвірними побудовами. У звязку з тим, що будинок був побудований подружжям спільно, то відповідно до ст. 22 КпШС, який діяв на момент набуття права власності на будинок, даний будинок є їх спільною сумісною власністю, не дивлячись на те, що був оформлений на [PERSON]. А від так, [PERSON] належить 1/2 частка вказаного будинку (частка у спільному майні подружжя). Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Згідно із ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Позивачі звернулись до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] для оформлення спадщини, але нотаріусом було відмовлено через відсутність оригіналу правовстановлюючого документа та розяснено, що їм необхідно звернутись до суду для визнання права власності в порядку спадкування, а дружині померлого також для визнання права на частку у спільному майні подружжя. Дані обставини підтверджуються постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 33/02-31 від 15.03.2016 року. Нотаріусом було відмовлено на підставі п. 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, відповідно до якого видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів (п. 4.12). Таким чином, без визнання за позивачами права власності на житловий будинок з надвірними побудовами № 82а по вул. Толстого в м. Кривому Розі Дніпропетровської області порушуються їхні права та законні інтереси. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 386 ЦК України визначено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є достатньо обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved