Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

У вересні 2018 року представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 25.09.2013 р. у розмірі 15 228,74 грн. В обгрунтування позовних вимог посилалась на те, що відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг у зв»язку з чим підписав заяву № б/н від 25.09.2013р. згідно якої отримав кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому на ознайомлення. У зв»язку з порушеннями зобов'язаннь за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості заборгованість відповідача станом на 29.08.2018р. становить 15 228,74 грн. з яких: 11 122,94 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 6 569,13 грн. - пеня; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 701,37 грн. - штраф (процентна складова). Ухвалою суду від 24.09.2018 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення сторін не заявив, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не з»явився про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, просить розглядати справу без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.ст. 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Тобто, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Встановлено, що в анкеті заяві від 25.09.2013 року містяться лише персональні дані відповідача, дата та його підпис. При цьому, відсутні дані про істотні умови кредитного договору, а саме: розмір кредитного ліміту, процентна ставка, номер кредитної картки, рахунок та строк її дії, цільове призначення кредиту, обов»язковість яких передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг. Позивачем не доведено укладання з відповідачем 25.09.2013 року договору про надання банківських послуг, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення. Тому відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України анкета-заява не є належним доказом, який підтверджував би факт укладання між сторонами кредитного договору, в якому чітко визначено умови надання кредиту та його погашення. Зазначення в анкеті- заяві про ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, яку зазначає банк. Також, позивачем долучено до матеріалів справи два розрахунки заборгованості: -розрахунок заборгованості станом на 31.05.2015року відповідно до якого заборгованість за кредитом становить 4 850,51 грн. та за процентами 137,39 грн. -розрахунок заборгованості станом на 29.08.2083 року відповідно до якого заборгованість становить: нараховані відсотки 11 122,94 грн., нарахована пеня 6 569,13 грн., 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 701,37 грн. - штраф (процентна складова). Як вбачається з позову позивач просить стягнути заборгованість у сумі 15 228,74 грн. з яких нараховані відсотки 11 122,94 грн., нарахована пеня 6 569,13 грн., 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 701,37 грн. - штраф (процентна складова), тоді як 11 122,94 грн.+6 569,13 грн. +500,00 грн. +701,37 грн.=18 893,44грн. Тобто, дані зазначені в розрахунку позивачем не можна визнати належним доказом по справі, оскільки його правильність неможливо встановити. А також не зрозуміло на яке тіло кредиту позивач нараховує відсотки та пеню, оскільки відсотки нараховуються у вигляді відсотків на основну суму заборгованості або фіксованих сум. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо самого виду договору , а також щодо інших умов, викладених в Умовах та Правилах надання банківських послуг, не доведено факту надання кредиту на підставі анкети заяви від 25.09.2013року, а тому вимоги банку не грунтуються на законні та є недоведеними. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed