Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з 16.11.13 року по 04.08.14 року він виконував обов'язки заступника Голови Наглядової Ради ПАТ «Київпроект» на умовах відповідного трудового договору. Посилаючись на те, що йому не виплачено всіх сум, належних при звільненні, просив, уточнивши позовні вимоги, стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати у сумі 27 962,71 грн., 17 600 грн. компенсації за невикористану відпустку та 353 760 грн. - середній заробіток за час затримки у виплаті заробітної плати. Крім того, вказує що трудову книжку йому повернуто не було, тому просив зобов'язати відповідача видати йому належно оформлену трудову книжку. ПАТ «Київпроект» звернулось до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просить визнати трудовий договір від 16.11.13 року, укладений між сторонами, недійсним. Мотивує свої вимоги тим, що [PERSON] не набув повноважень члена Наглядової ради ПАТ «Київпроект», не мав права обиратися на посаду заступника Голови Наглядової Ради ПАТ «Київпроект» та на момент підписання оскаржуваного договору перебував у трудових відносинах з іншим підприємством - ТОВ «Юридична компанія «Сетра». В судовому засіданні позивач за первісним позовом підтримав уточнену позовну заяву з наведених у ній підстав, проти задоволення зустрічного позову заперечував. Представники ПАТ «Київпроект» у судовому засіданні заперечували проти первісного позову, зустрічний позов просили задовольнити, посилаючись на обставини, наведені у ньому та у своїх письмових поясненнях. Суд, вислухавши пояснення учасників, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Заробітна плата працівнику повинна виплачуватися регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць, що передбачено ст.24 Закону України «Про оплату праці» та ст.115 КЗпП України. Крім того, відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. [PERSON] працює на посаді юрисконсульта у ТОВ «Юридична компанія «Сетра» з 01.08.08 року. З 01.11.13 року позивач переведений за сумісництвом за власним бажанням. 16.11.2013 року між ПАТ «Київпроект» та [PERSON] укладено трудовий договір, згідно якого останній зобов'язувався виконувати обов'язки заступника Голови Наглядової Ради ПАТ «Київпроект». Наказом голови правління ПАТ «Київпроект» №87-к від 04.08.2014 року про припинення трудового договору звільнено [PERSON] з посади заступника Голови Наглядової Ради ПАТ «Київпроект» за власним бажанням. Факт роботи на зазначеній посаді та отримання відповідної заробітної плати підтверджується, зокрема, штатним розписом персоналу ПАТ «Київпроект», затвердженим рішення правління від 15.01.14 року, випискою з карткового рахунку позивача, з якої вбачається нарахування заробітної плати, листом ГУ ДФС у м. Києві №190/с/26-52-11-01-38 від 05.02.2015 року, з якого вбачаються відповідні нарахування ПАТ «Київпроект» [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що на момент розірвання трудового договору [PERSON] не виплачено заробітну плату за червень-серпень 2014 року та компенсацію за невикористану відпустку. Таким чином, відповідач повинен виплатити позивачу невиплачену заробітну плату в сумі 27 962,71 грн., середній заробіток за час затримки у виплаті заробітної плати за період з 05.08.14 року по 11.03.16 року у сумі 353 760 грн. та 17 600 грн. компенсації за невикористану відпустку, оскільки наведені обставини повністю підтверджуються матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню. Суд відмовляє у задоволенні позову в частині зобов'язання повернути трудову книжку, оскільки, згідно службової записки начальника відділу кадрів ПАТ «Київпроект» №05-58 від 27.04.16 року, у книзі обліку трудових книжок відділу кадрів ПАТ «Київпроект» за період з 16.11.2013 року по 30.12.2014 року відсутній запис про реєстрацію трудової книжки [PERSON], а отже відповідачу не надавалась. Щодо вимог зустрічного позову судом встановлено наступне. Відповідно до частини першої статті 3, статті 4 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Згідно з частиною третьою статті 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. При цьому КЗпП України визначає правові підстави припинення трудового договору, в тому числі й розірвання контракту, разом із тим нормами чинного трудового законодавства не передбачена можливість визнання трудового договору чи контракту недійсними в підстав, визначених статтями 203, 215 ЦК України, як і не передбачено правових підстав для визнання в судовому порядку незаконним призначення особи на відповідну посаду. За статтею 21 КЗпП України контракт це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою. У розумінні статті 202 ЦК України такий контракт не є тим правочином, на який поширюються передбачені статтею 203 ЦК України вимоги чинності правочину та який може бути визнаний недійсним із передбачених ЦК України підстав. Виходячи з наведеного, суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову, оскільки спірний трудовий контракт не є правочином в розумінні ст. 202 ЦК України, а тому застосування положень статей 203, 215 ЦК України до правовідносин, що склалися між сторонами, не ґрунтуються на нормах закону і є безпідставними. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial