Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] з вищезазначеним позовом звернулася до суду. На обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначила, що вона є власником 54/100 частин житлового будинку в [ADDRESS] на підставі рішення Красилівського районного суду від 27.03.1990. В 2004 році її дочка вступила в фактичні шлюбні відносини з відповідачем [PERSON], а згодом, 22.09.2006, вони зареєстрували шлюб. У 2006 році вона на прохання дочки та бувшого зятя прописала (зареєструвала) відповідача [PERSON] у своїй частині будинку, однак він з дня реєстрації в її будинку не проживав так, як працював та проживав у м.Києві. Так, як сімейне життя дочки з відповідачем не склалось, 06.06.2012 шлюб між ними розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів відділом ДРАЦС Красилівського районного управління юстиції Хмельницької області зроблено відповідний запис № 15. Той факт, що відповідач з 2006 року по даний час не проживає в її будинку, підтверджується актом обстеження умов проживання від 18.07.2017. В 2016 році її дочка [PERSON] просила відповідача знятись з реєстрації в її будинку. На що відповідач повідомив, що він проживає в Швеції і приїхати в Україну для вирішення цього питання не може, при цьому він надіслав заяву про згоду на зняття його з реєстрації. Однак, без його особистої присутності чи без довіреності для його представництва з метою зняття з реєстрації це зробити неможливо, а тому вона вимушена з даним позовом звернутись до суду. Відповідач [PERSON] не проживає в будинку за місцем реєстрації понад рік без поважних причин, а тому згідно ст. 71 ЖК України його може бути визнано таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку. З 2008 року власником 46/100 частин житлового будинку в [ADDRESS] являється її дочка [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Красилівського районного нотаріального округу 10.06.2008, реєстровий № 2893. Просить визнати [PERSON], [INFO], уродженця м.Києва таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку по [ADDRESS] У судове засідання позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не прибув, згідно наданої ним заяви згоден на зняття його з реєстрації. Треті особи, належно повідомлені про день, час та місце судового розгляду справи, до суду не прибули, представник міської ради надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Судом достовірно встановлено, що згідно рішення Красилівського районного суду від 27.03.1990 власником 54/100 частин будинку в [ADDRESS] Хмельницької області є [PERSON] У даному житловому будинку крім [PERSON] зареєстрований її зять [PERSON], [INFO]. Щодо зняття з реєстрації він не заперечує, однак зробити це не може в зв'язку з перебуванням за межами України. Ці обставини підтверджуються: рішенням Красилівського районного суду від 27.03.1990, довідкою № 269 від 11.07.2017 про склад сім'ї зареєстрованих осіб у житловому будинку [PERSON], свідоцтвом про народження [PERSON] [NUMBER], свідоцтвом про розірвання шлюбу [PERSON] [NUMBER], заявою [PERSON] від 15.02.2016, актом від 18.07.2017 Красилівської міської ради, договором дарування від 10.06.2008, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 22815243 від 25.05.2009. Відповідно до стст. 386, 391 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню; власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтями 150, 156 Житлового Кодексу УРСР передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди; члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням; до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу; припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Частиною 2 статті 64 ЖК УРСР визначено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки; членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону; житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником; член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У ході судового розгляду справи встановлено, що член сім'ї власника спірного житла [PERSON] з 2006 року припинив спільне проживання з [PERSON] у її будинку, що, однак, не позбавило його права користування цим приміщенням, але тільки у випадку його відсутності в цьому приміщенні строком до одного року. Оскільки ж [PERSON], як встановлено в судовому засіданні та підтверджується наданими позивачем та дослідженими в судовому засіданні доказами, не проживає в будинку [PERSON] з 2006 року, тобто більше 11-ти років, слід визнати його таким, що втратив право користування житлом позивача. Статтями 12, 13 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Однак відповідачем у ході судового розгляду справи не надано будь-яких заперечень чи спростувань фактів, викладених у позовній заяві. На підставі викладеного,

Outcome: approved