Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

У вересні 2013 року до Токмацького районного суду Запорізької області із позовною заявою про припинення права власності на частку в спільному майні з виплатою грошової компенсації вартості частки та визнання права власності, звернулася [PERSON] Свої вимоги обґрунтувала тим, що на підставі свідоцтва про право власності від 18.11.2004 року, а також на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.11.2004 року їй належить 5/6 частин будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 1/6 частина вказаного будинку її сину, відповідачу по справі [PERSON] На даний час будинок знаходиться в занедбаному стані, оскільки там ніхто не проживає і не підтримує його у належному стані. Відповідач не проживає у вказаному будинку та не використовує його за цільовим призначенням і не збирається там мешкати, оскільки в нього є інше житло. Вона має намір відремонтувати будинок та мешкати в ньому, оскільки в неї іншого житла не має, на даний час вона проживає у доньки. Відповідач участі в утриманні будинку не приймає. Частина будинку, яка належить відповідачу, становить 1/6, є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння та користування майном є неможливим, а також зазначала, що припинення права на частку не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам його сім'ї. Тому просила припинити право власності [PERSON] на 1/6 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS], з виплатою відповідачу грошової компенсації вартості його частки в сумі 3333,33 грн. та визнати за нею право власності на 1/6 частину вказаного будинку. Не погоджуючись з вищевказаним позовом, [PERSON] в жовтні 2013 року звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про поділ житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та виділ 1/6 частини земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], площею 0,55 га для ведення особистого підсобного господарства, на якій розташований спірний будинок. Свій позов обґрунтовує тим, що він з [PERSON] є співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], йому належить на праві власності 1/6 частина будинку з відповідними надвірними будівлями, які він успадкував після смерті батька [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.03.2005 року, а [PERSON] - 5/6 частин вказаного будинку. Крім того, будинок розташований на земельній ділянці площею 0,55 га, 1/6 частину якої він прийняв у спадщину після смерті батька. Вказане майно підлягає поділу між співвласниками в натурі. В листопаді 2013 року [PERSON] доповнив зустрічний позов вимогою про визнання за ним права власності на 1/6 частину земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], площею 0,55 га, цільове призначення для ведення особистого підсобного господарства в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, мотивуючи тим, що через відсутність у нього оригіналу державного акту на землю позбавлений можливості у нотаріуса оформити свідоцтво про право на спадщину за законом, у видачі дублікату державного акту відділом Держземагенства у Токмацькому районі йому було відмовлено. Позивач за первісним позовом та її представники в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, підтвердили обставини, викладені в позовній заяві та просили їх задовольнити, щодо задоволення зустрічного позову заперечували. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні додатково пояснила, що після смерті батька [PERSON] її матір, позивач по справі, [PERSON] отримала у спадщину 1/3 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS], а її рідний брат, відповідач по справі [PERSON] - 1/6 частину вказаного будинку. Також 1/2 частина будинку позивачу належить відповідно до свідоцтва про право власності. Вона від своєї частки відмовилася на користь матері. Також спадщина відкрилася і на земельну ділянку, на якій розташований будинок, однак ніхто зі спадкоємців її ще не переоформив, оригінал державного акту на дану земельну ділянку знаходиться у неї, відповідач до неї не звертався з питання надання йому вказаного акту в оригіналі, вказала, що може у будь-який час його надати відповідачу для пред'явлення нотаріусу, ні вона, ні позивач не чинять йому перешкод в переоформленні вказаної земельної ділянки. При цьому вона зазначила, що були випадки коли відповідач бив за життя батька та піднімав руку на матір, з цього випадку до правоохоронних органів вони не зверталися. Після смерті батька вирішили, що мати буде проживати у неї, зі спірного будинку вона пішла добровільно. З 2004 року по теперішній час позивач проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS]. За весь цей час ні позивач, ні відповідач будинок не ремонтували. Відповідач має власне житло, у будинку він не проживає, однак підтверджує те, що з 2004 року відповідач користувався господарськими будівлями на території домоволодіння, обробляв прибудинкову земельну ділянку. Приблизно 2 роки в будинку проживав син відповідача [PERSON], сплачував за комунальні послуги, після чого вона змінила замок на вхідних дверях, бо двері не зачинялися, ключі відповідач не прохав. Спільне проживання з відповідачем неможливе через його особисті якості характеру. Відповідач (за зустрічним позовом позивач) в судовому засіданні зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити, первісні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в його задоволенні, категорично заперечував проти припинення права власності на належну йому частку в будинку, яку він успадкував після смерті батька, оскільки це завдасть істотної шкоди його інтересам, з 2004 року він весь час користувався прибудинковою земельною ділянкою, господарював на ній, використовував господарські будівлі (гараж, сараї), приблизно з 2006 року впродовж 2-х років у будинку мешкав його рідний син, був зроблений незначний ремонт, поклеїли шпалери, сплачувалися комунальні послуги, а коли позивач забажала переїхати проживати до будинку, син його звільнив. Після цього позивач змінила замок на вхідних дверях, чим обмежила його доступ до будинку. Однак позивач з 2004 року по теперішній час в будинку не проживає, землею не користується, участі в утриманні будинку не приймала, він не заважав їй ремонтувати будинок. Відповідач бажає в подальшому користуватися житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, не чинив та не чине перешкод позивачу у користуванні майно. Позивач проживає з 2004 року по теперішній час у своєї доньки [PERSON] Відповідач також пояснив, що у нього на праві власності є інший будинок за адресою:[ADDRESS], де проживає його син зі своєю сім'єю, якого виселяти з будинку він не збирається. Він мешкає у будинку, що належить на праві власності його дружині в [ADDRESS] Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що давно знають сім'ю [PERSON], мешкають по сусідству, [PERSON] разом з чоловіком та дітьми мешкала в [ADDRESS] після смерті чоловіка [PERSON] переїхала проживати до своєї доньки [PERSON] в с. Таврія, де проживає до теперішнього часу. З того часу обробітком прибудинкової землі займався син [PERSON], також він користувався господарськими будівлями, в сараях зберігав сіно, сіяв суданку, приглядав за домоволодінням. Приблизно два роки у будинку мешкав син [PERSON], за час проживання у будинку клеїв шпалери, фарбував. Скандалів між [PERSON] та матір'ю [PERSON] не бачили, він її не бив, не виганяв з будинку, вона за власним бажанням виїхала з будинку. Вислухавши пояснення позивача та її представників, відповідача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний та зустрічний позови не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності серії [NUMBER], виданого державним нотаріусом Токмацької районної державної нотаріальної контори від 18.11.2004 року, свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВВО № 273810, виданого державним нотаріусом Токмацької районної державної нотаріальної контори від 18.11.2004 року, витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно Токмацького районного БТІ ПП «Малі-44» № 6894340, 6893870 від 01.04.2005 року позивачу [PERSON] належить 5/6 частин будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Власником іншої 1/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами є відповідач [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом серії ВСА № 706411, виданим державним нотаріусом Токмацької районної державної нотаріальної контори від 15.03.2005 року Відповідно технічного паспорта на вищевказаний будинок, загальна площа останнього складає 59,8 кв.м, житлова площа - 29,4 кв.м., допоміжна - 30,4 кв.м., надвірні будівлі - 2 сараї, погріб, гараж, літня кухня. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 09/14 від 28.04.2014 року ринкова вартість 1/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], становить 3827,17 грн. Вартість 1/6 частини земельної ділянки загальною площею 0,09167 га (1/6 х 0,55 га) за цільовим призначенням - ведення особистого господарства входить в вартість та є невід'ємною складовою ринкової вартості 1/6 частини будинку. Розподіл в натурі житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS], відповідно до ідеальних часток співвласників є неможливим, оскільки будинок має 69% фізичного зносу. Позивач [PERSON] внесла на депозитний рахунок ТУ ДСАУ в Запорізькій області 3827,17 грн. компенсації 1/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами згідно квитанції №7048.584.1 від 16.05.2014 року. У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Загальні положення про право власності встановлені главою 23 ЦК України, згідно з положеннями ст. 321 якої право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини в рішенні від 21.03.2011р. «Справа «Андрій Руденко проти України» зазначив, що «Суд нагадує, що втручання у право на мирне володіння майном є сумісним з вимогами ст. 1 Першого протоколу, коли воно законне і не свавільне» У відповідності до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Із змісту зазначеної норми закону випливає, що припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України увипадку, але лише в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року № 6-81 цс 11 та від 15 травня 2013 року № 6-37 цс 13 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Неможливість виділу 1/6 частини спірного будинку в натурі та внесення позивачем на депозитний рахунок суду вартості цієї частки, не може бути підставою для задоволення позову. Необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1 - 3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Доказів неможливості спільного володіння та користування майном, про що вказувала позивач та її представники, матеріали справи не містять. Обставини заподіяння відповідачем позивачу тілесних ушкоджень, вчинення відповідачем дій, які б перешкоджали позивачу володіти, користуватися спірним будинком, проживати в ньому, неможливості здійснення в ньому ремонту не підтверджені належним та допустимими доказами. Навпаки сторонами в судовому засіданні не оспорювалося, що позивач виїхала з будинку з власної ініціативи, добровільно, без будь-якого примусу та тиску, з 2004 року по теперішній час проживає у своєї доньки за власним бажанням, має вільний доступ до будинку. Припинення права власності відповідача на його частку у будинку завдасть шкоди його інтересам, адже з часу набуття права власності відповідач реалізовував своє право власності, в його фактичному користуванні знаходилися господарські будівлі, які з будинком складають одне ціле, відповідач обробляв прибудинкову земельну ділянку, впродовж двох років у будинку проживав син відповідача. Вказані обставини сторонами не заперечувалися, а також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки. Виходячи з вимог ст. 120 ЗК України, 377 ЦК України, припинення права власності [PERSON] на частину будинку може вплинути на його право на частину земельної ділянки пропорційну до частки останнього у праві власності житлового будинку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном. Сам по собі факт наявності у відповідача на праві власності іншого будинку не може слугувати обгрунтованою підставою для задоволення позову в розумінні ч. 1 ст. 365 ЦПК України. Так, спірний житловий будинок ні позивачем, ні відповідачем не використовується як постійне місце проживання, оскільки обидві сторони мають інше постійне місце проживають. Як вбачається із первісних позовних вимог, [PERSON] має намір проживати у спірному будинку, проте, за відсутності доведеного факту чинення їй перешкод у користуванні спільним майном з боку [PERSON], своє право не здійснює, отже відсутні підстави вважати порушеним її право. Правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Оскільки позивачем за первісним позовом по справі не доведено факту порушення, невизнання або оспорювання її права на володіння та користування спільним майном, підстав до застосування способів судового захисту цивільного права судом не вбачається, а тому відсутні підстави для задоволення первісного позову. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 09/14 від 28.04.2014 року у зв'язку з тим, що поділ будинку є неможливим, питання можливості поділу земельної ділянки загальною площею 0,55 га за цільовим призначенням - для ведення особистого підсобного господарства, що розташована за адресою: с. Переможне, на якій розміщений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, не розглядалося. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті підстави, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Приймаючи до уваги, що у справі відсутній експертний висновок щодо можливості поділу будинку та господарських споруд в натурі, зустрічний позов у цій частині не підлягає задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Позивачем не було надано жодного доказу на підтвердження права власності на 1/6 частину земельної ділянки загальною площею 0,55 га за цільовим призначенням - для ведення особистого підсобного господарства, що розташована за адресою: Токмацький район, с. Переможне, на якій розміщений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Таким чином, виходячи з положень законодавства, питання про поділ земельної ділянки чи виділ її частки може ставитися тільки після набуття права власності на неї. Виходячи з вищевикладеного вимога про виділ 1/6 частки земельної ділянки не підлягає задоволенню. Крім того, у задоволенні зустрічної позовної вимоги про визнання права власності [PERSON] на 1/6 частину земельної ділянки в порядку спадкування за законом необхідно також відмовити. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. В судовому засіданні встановлено, що Державний акт на право приватної власності на землю серії ЗП № 600001858 від 21.11.1996 року виданий на імя [PERSON] не втрачений, а знаходиться у представника відповідача за зустрічним позовом [PERSON] Остання надала оригінал Державного акту для огляду в суді. Так як оригінал Державного акта не втрачений, то не має підстав визнавати право власності на земельну ділянку за рішенням суду. [PERSON] може отримати Державний акт у [PERSON] Остання в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] до неї з приводу передачі їй оригіналу Державного акту не звертався. Як роз'яснено в абзаці 2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Отже, відсутні підстави вважати, що одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину є неможливим у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу про право власності на майно чи з інших підстав. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що [PERSON] не обґрунтовано з посиланням на належні і допустимі докази пред'явлені зустрічні позовні вимоги, суд приходить до висновку про те, що зустрічний позов є недоведеним та таким, що задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed