Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач позичив відповідачу 19766,54 дол. США для здійснення підприємницької діяльності, що підтверджується розпискою від 18.02.2014 року, написаною власноруч відповідачем у присутності двох свідків. Всю суму позики відповідач зобов'язалася повернути до 18.04.2014 року. На розписці відповідача присутній напис позивача про отримання розписки, які відновідно є офертою (пропозицією укласти договір) і відповіддю на оферту акцептом. Однак після спливу зазначеного строку, відповідач позичені кошти не повернув та не сплатив проценти за користування позикою. Позивач звертався до відповідача з вимогою повернути кошти, однак вирішити даний спір в добровільному порядку їм не вдалось, що змусило позивача звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Позивач на закінчення розгляду справи не зявився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов не визнала, надала суду письмові заперечення (а.с. 101-103) та пояснила, що протягом періоду з 01.12.2013 по 25.01.2014р.р. [PERSON] брав у [PERSON] товар для реалізації з відстрочкою платежу, проте не міг розрахуватись і виник борг в сумі 19766,54 дол. США, тому 18.02.2014 року відповідач написав розписку про зобовязання повернути борг до 18.04.2014 року. Додала, що кошти відповідач не позивач, лише передав товар (молочну продукцію) по накладним, а він обіцяв розрахуватись. Також зазначила, що в квітні 2014 року відповідач сплатив позивачу 5 000 дол. США. В судових дебатах позов визнала частково в сумі 112 256,55 грн. зазначивши, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу товару (молочної продукції) з відстрочкою платежу. Предметом даного договору є саме товар, а кошти - це ціна товару. Між сторонами виникли договірні відносини з купівлі-продажу товару у розстрочку. Жодної позики відповідачу не надавалось. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Правовідносини щодо договору позики та його форми регламентовано положеннями ст.ст. 1046, 1047 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей,визначених родовими ознаками. На підтвердження укладеного договору позики та його умов може бути представлена розписками позичальника (ч.2 ст. 1047 ЦК України). Статтею 1049 ЦК України, позикодавець зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми. З наявної в матеріалах справи розписки [PERSON] від 18.02.2014 року судом встановлено, що 18.02.2014 року він отримав від [PERSON] товар в борг на суму 19766,54 дол. США, та вказану суму коштів за отриманий товар (молочну продукцію) зобовязався повністю повернути [PERSON] в строк до 18.04.2014 року. Розписка була написана в присутності свідків: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 144). Крім того, на звороті даної росписки міститься розписка про те, що [PERSON] отримав 08.04.2014р. суму 5000 дол. США від [PERSON], однак даний факт позивач не зазначав ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні, надавши суду копію розписки без відомостей, які знаходяться на її звороті. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у виробничих відносинах з позивачем, що підтверджується актом звірки розрахунків за 01.12.2013 25.01.2014р.р., де містяться печатки ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] (а.с. 118). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] (по клопотанню позивача та його представника) та свідок [PERSON], засвідчили, що відповідач [PERSON] знаходився з позивачем у виробничих відносинах. Суд неодноразово пропонував представнику позивача визначитись щодо правовідносин між сторонами і правової підстави позову, проте представник позивача наполягав на стягненні суми відповідно до вимог ст.ст. 1046-1049 ЦК України, навіть без врахування повернутих йому відповідачем 5 000 дол. США. Таким чином, з матеріалів справи встановлено, що позивач не надав доказів того, що між сторонами було укладено договір позики. Як вбачається з розписки від 18.02.2014 року між сторонами існують інші правовідносини (можливо, про спільну діяльність). З пояснень представника відповідача і наявної в матеріалах справи розписки вбачається, що між сторонами існують боргові зобовязання, однак вони не випливають із позики грошових коштів, оскільки сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору позики, про що свідчить зміст розписки. Оскільки ця підстава позову не доведена, позов [PERSON] не може бути задоволений. Суд вважає, що позивач [PERSON] обрав невірний спосіб захисту своїх порушених прав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь в справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст. 61 ЦПК України). На підставі викладеного та

Outcome: dismissed