Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

У березні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із зазначеним позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 10.12.2012 року на загальну суму 35975 грн. 98 коп. та судові витрати. В обґрунтування позову зазначає, що всупереч умов укладеного між публічним акціонерним товариством «ПРИВАТБАНК» (далі Банк/позивач) та [PERSON] кредитного договору від 10.12.2012 року (далі Кредитний договір), останній своїх зобовязань по Кредитному договору належним чином не виконував. У звязку з чим, станом на 31.01.2017 року, у [PERSON] перед Банком виникла заборгованість по кредиту, що складає 35975,98 грн., яку останній не погашає у добровільному порядку, що змусило банк звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача у судове засідання не прибув, подав письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив справу розглянути без його присутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. 28.06.2017 року, 25.07.2017 року та 29.09.2017 року відповідачем були подані клопотання про відкладення розгляду справи, які судом були задоволені. 12.10.2017 року [PERSON] в судове в судове засідання не прибув, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Від [PERSON] надійшла чергова заява про відкладення розгляду справи у звязку зі службовими обставинами та неможливістю вчасно зявитись на судове зсідання (а.с.71). У задоволенні зазначеної заяви відмовлено, оскільки відповідачем [PERSON] не надано жодних доказів на підтвердження поданої заяви. Суд розцінює дане клопотання відповідача, як затягування розгляду справи, що призведене до порушення розумних строків її розгляду згідно вимог ст. 157 ЦПК України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 157 ЦПК України та з метою справедливого і своєчасного розгляду справи, суд відмовляє в задоволенні клопотання. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н від 10.12.2012 року, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 1900,00 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 10.12.2012 року, яка підписана [PERSON]останній погодився, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомлений і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані відповідачу для ознайомлення в письмовому вигляді. Таким чином, при укладенні Кредитного договору відповідач був повідомлений про умови кредитування в Банку. Відповідно до умов Кредитного договору, відповідач зобовязувався повертати кредит, сплачувати нараховані відсотки, комісії, а у разі порушення ним своїх договірних зобовязань - додаткові проценти та штраф. Останній власним підписом підтвердив, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг складає укладений між ним та Банком договір; відповідач погодився з умовами та правилами надання банківських послуг. Однак, в порушення умов Кредитного договору відповідач своїх договірних зобовязань належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 31.01.2017 року у [PERSON] перед Банком виникла заборгованість на загальну суму 35975,98 грн., з яких: заборгованість за кредитом 2198,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 27978,65 грн., заборгованість за пенею та комісією 3610,00 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн. та штраф (процентна складова) 1689,33 грн. Дані обставини підтверджуються наданими позивачем до матеріалів справи та дослідженими у судовому засіданні доказам (а.с.5-37). Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору, а саме пунктом 1.1.5.21 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення ( а.с.19). У той самий час, згідно з пунктами п. 2.1.1.12.6.1, п. 2.1.1.12.7.4, п. 2.1.1.7.5 та п. 2.1.1.12.8.1 Умови і правил надання банківських послуг, які є частиною кредитного договору, передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобовязань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування (а.с.28, 31). Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня2015 року № 6-2003цс15. За таких обставин суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог банку в частині стягнення з [PERSON] штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн. та штрафу (процентна складова) в розмірі 1689,33 грн., необхідно відмовити. В іншій частині позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна (зобов'язана) довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як вбачається із матеріалів справи, факт існування кредитних відносин між сторонами підтверджується Кредитним договором (який є чинним). Оскільки сторони досягли домовленості згідно з положеннями чинного на момент укладання Кредитного договору ЦК України та уклали цей договір, у якому передбачені певні умови, то вони підлягають виконанню. Як встановлено судом, позивач свої зобовязання перед відповідачем виконав в повному обсязі, надавши кредит, а останній, в свою чергу, не повернув своєчасно кредитні кошти, не сплатив відсотки за їх використання та інші платежі і станом на день звернення банку до суду з позовом, існує заборгованість за Кредитним договором. Таким чином, невиконання відповідачем своїх договірних зобовязань порушує право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані у кредит. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, процентами за користування кредитом, пені та комісії є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial