Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею і [PERSON], зареєстрований 18 жовтня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 1404. В обґрунтування позову зазначала, що з 18 жовтня 2008 року вона перебуває у шлюбі із [PERSON], від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає із нею. Спільне життя з відповідачем у них не склалося через різні погляди на сімейне життя, ведення спільного господарства та виховання дитини, відсутність взаєморозуміння. Із весни 2012 року шлюбні відносини між ними припинені, вони не спілкуються, жодних зв'язків не підтримують. З цього часу відповідач проживає окремо від сім'ї. Вважає, що за таких обставин подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам, оскільки вона має намір створити нову сім'ю. Шлюб вони розривають вперше. Спір щодо визначення місця проживання дитини і поділу спільного майна подружжя відсутній. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у суді позов підтримали, надали пояснення аналогічні викладеному, просили позовні вимоги задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем його проживання, про причини неявки суд він не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Заслухавши пояснення сторони позивача, провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. 18 жовтня 2008 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 1404. Від цього шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає із матір'ю [PERSON] Суд встановив, що з весни 2012 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, так як вона має намір створити нову сім'ю. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони тривалий час подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] і [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved