Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

у вересні 2017 року КП «Голосіївжитлосервіс» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги за період з 01.10.2010 року по 01.04.2015 року в розмірі 93 348,66 грн., з яких: сума заборгованості 57 408,80 грн., інфляційні нарахування в розмірі 31 673,55 грн., 3% річних в розмірі 4 766,50 грн., та судових витрат у справі. Вимоги обґрунтувало тим, що КП «Голосіївжитлосервіс» створене рішенням 30 сесії IV скликання Голосіївської районної в м. києві Ради від 25.11.2004 року № 30/07. Рішенням сесії V скликання Голосіївської районної в м. києві Ради від 08.11.2007 року підприємству доручено утримання житлових будинків і прибудинкових територій комунальної власності територіальної громади Голосіївського району м. Києва. [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані в квартирі [ADDRESS] і є співвласниками квартири. Посилаючись на положення ст.ст. 64, 66, 67 ЖК України, зазначило, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] як наймачі квартири належним чином не виконали свої зобов'язання по оплаті квартирної плати та плати за надані послуги, внаслідок чого у них виникла заборгованість за період з 01.10.2010 року по 01.04.2015 року, суму якої з урахуванням положень ч. 2 ст. 625 ЦК України просить стягнути солідарно з останніх. Ухвалою від 28.09.2017 року відкрито провадження у справі (а.с. 18). Ухвалою від 12.11.2018 року справа прийнята до провадження суддею Хоменко В.С. та призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Позивач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, подав до заяву про розгляд справи за його відсутності та зазначенням того, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі про час та місце розгляду справи повідомлялись в установленому законом порядку, в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позовну заяву не подали. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до довідки про склад сім'ї квартира [ADDRESS] перебуває у приватній власності і в ній зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Зазначена довідка містить зазначення про те, що [PERSON] - власник квартири, [PERSON] - син співвласник, [PERSON] - дочка співвласник. В силу положень ст. 319 ЦК України власність зобов'язує. Згідно з положеннями ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Згідно ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Судом також встановлено, що будинок [ADDRESS] знаходиться на утриманні та обслуговуванні Комунального підприємства «Голосіївжитлосервіс». Позивач забезпечує надання відповідачам житлово-комунальних послуг, до переліку яких належать: утримання будинку та прибудинкової території, постачання холодної та гарячої води, водовідведення тощо, про що відповідачі отримують відповідні рахунки на оплату. Жодних повідомлень про непроживання у квартирі [ADDRESS] та неотримання комунальних послуг від відповідачів на адресу позивача не надходило. Між сторонами договір про обслуговування прибудинкової території та надання комунальних послуг не укладався, але обов'язок сплачувати квартплату та за надані комунальні послуги у відповідачів в даному випадку виникає в силу положень спеціального закону, який регулює даний вид правовідносин. Відповідно до ст. 66 ЖК України плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири. Згідно з ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги водопостачання, газ, теплову енергію та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно зі ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до п. 5. ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 17 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року власники квартир багатоквартирних будинків зобов'язані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку. Наймачі квартир (кімнат) вносять плату за найом житла, розмір якої встановлюється Кабінетом Міністрів України. Ці платежі і платежі за комунальні та інші послуги власниками квартир, наймачами і орендарями вносяться щомісяця не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інші строки. При простроченні внесення вказаної плати стягується пеня з розрахунку 1 процент від несплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше 100 процентів загальної суми боргу. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується розрахунком заборгованості, заборгованість відповідачів по оплаті житлово-комунальних послуг за період з 01.10.2010 року по 01.04.2015 року становить 57 408,80 грн. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Враховуючи викладене, оскільки, на день розгляду справи з боку відповідачів не надано доказів про погашення ними заборгованості, суд приходить до висновку, що позов КП «Голосіївжитлосервіс» про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги підлягає задоволенню. Крім того, на думку суду, підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів інфляційної складової боргу за період прострочення та трьох відсотків річних від суми заборгованості з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Згідно з наданим позивачем розрахунком, інфляційна складова боргу за період прострочення становить 31 673,55 грн., 3% річних від суми боргу - 4 766,50 грн. Оскільки на спростування наданого розрахунку будь-яких доказів не надано, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Звертаючись до суду позивач просить стягнути суму заборгованості за надані житлово-комунальні послуги солідарно з усіх відповідачів, однак, не обґрунтовує наявність у відповідачів солідарного обов'язку з огляду на те, що квартира перебуває у приватній власності і відомості щодо власників квартири відсутня, а тому вимога позивача не узгоджується з положеннями ст.ст. 322, 360 ЦК України. Тому, на думку суду, вказані вище суми підлягають стягненню з відповідачів у рівних частинах. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 141 ЦПК України стягнути в рівних частинах з відповідачів на користь позивача і судові витрати в справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved