Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

У березні 2015 року адвокат Бандура В.О. в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до П.П. «[PERSON]» про визнання договору недійсним та стягнення коштів, в якому просив визнати недійсним договір №020025 від 19 листопада 2014 року, укладений між П.П. «[PERSON]» та [PERSON], стягнути з П.П. «[PERSON]» на користь [PERSON] кошти в сумі 25500 грн., стягнути з П.П. «[PERSON]» на користь [PERSON], судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що 19.11.2014 року між ним та відповідачем було укладено договір № 020025, відповідно до якого позивач доручає, а відповідач приймає на себе зобов»язання за обумовлену плату надати інформаційні, консультаційні послуги та послуги з пошуку інформації. П. 2.1. Договору передбачено, що вартість плати за надання послуг виконавця погоджена сторонами і складає 25500 грн.. П.П. «[PERSON]» ухиляється від виконання умов договору, що свідчить про його умисне ухилення від настання правових наслідків, обумовлених договором укладеним з відповідачем. В судове засідання представник позивача Бандура В.О. не з»явився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав з підстав наведених в заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Представник відповідача в судове засідання повторно не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений шляхом публікації оголошення в газеті «Урядовий Кур»єр» тому він вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, на підставі наявних даних і доказів та ухвалити заочне рішення, оскільки, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підтверджені та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.11.2014 року між [PERSON] та П.П. «[PERSON]» було укладено договір № 020025, відповідно до п.п. 2.1 [PERSON] зобовязався сплатити П.П. «[PERSON]» вартість плати за надання послуг 25500 грн.. Відповідно до п. 2.2. оплата наданих послуг сплачується замовником через банківські установи на поточний рахунок виконавця протягом одного банківського дня з моменту укладення даного договору. П.4.1. вказаного договору визначено, що за порушення виконання зобов»язань по даному договору сторони несуть відповідальність , передбачену нормами чинного законодавства України. Порушення зобов»язання є його невиконання або неналежне виконання , тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання. Відповідно до ст. 252 ЦК України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Тобто, відповідно до ст. 212 ЦК України укладення основного договору обумовлене відкладальними обставинами, що суперечить ст. 635 ЦК України. Згідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Ч.1 ст. 215 ЦК України закріпила, що недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені вказаною нормою є підставою для визнання його недійсним. Ч.2 ст. 348 ЦК України недійсність основного зобовязання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч.1ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідност.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Відповідно допостанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. За змістомст.216 ЦК України та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно дост.11 ЦПК України. Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків. Відповідно до п.п.5,10 вказаної Постанови вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Реституція як спосіб захисту цивільного права (ч.1ст.216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним, чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Згідност. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони судові витрати. Позивач сплатив при подачі позову до суду судовий збір в сумі 243,60 грн., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved