Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» (надалі ПАТ «[PERSON] Аваль» або [PERSON]) в особі представника по довіреності [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути достроково солідарно з відповідачів заборгованість за Кредитним договором в сумі 10516,16 дол. США, що в гривневому еквівалент становить 241099,28 гривень та витрати понесені на сплату судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26 червня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль», правонаступником якого є ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] (далі по тексту відповідач-1) був укладений Кредитний договір. За умовами укладеного договору, позивач надав відповідачу-1 кредит у розмірі 16000,00 доларів США, строком до 26.06.2014 року, зі сплатою 14% річних, а відповідач зобовязався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора та виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначені договором. Додаткової угодою від 10.12.2010 року, сторони домовилися збільшити строк користування кредиту до 26.12.20019 р. В забезпечення належного виконання [PERSON] умов кредитного договору, 26 червня 2008 року був укладений договір поруки, згідно якого [PERSON] виступила поручителем і взяла на себе зобовязання перед банком відповідати по зобовязанням відповідача-1, що виникають з умов кредитного договору, в повному обсязі цих зобовязань. Позивачем умови Кредитного договору були виконі у повному обсязі, проте відповідачі свої зобовязання належним чином не виконали, що призвело до заборгованості. Позивач просить достроково стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі: 10516,16 дол. США (241099,28 грн.), де: 7931,05 дол. США (181831,62 грн.) - заборгованість за кредитом, 957,86 дол. США (21960,43 грн.) - заборгованість по сплаті відсотків, 1627,25 дол. США (37307,23 грн.) - пеня за невчасну сплату кредиту та відсотків. У судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідачі до суду не зявилися, про причину не явки суду не повідомили. 30 листопада 2015 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Проаналізувавши обставини справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, до такого висновку суд дійшов з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до вимог ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до вимог ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно умов Кредитного договору № 014/3651/150400/82 від 26.06.2008 року Відкрите акціонерне товариство «[PERSON] Аваль», правонаступником якого є ПАТ «[PERSON] Аваль», надав [PERSON] кредит в сумі 16000,00 дол. США строком до 26.06.2014 року із сплатою 14% річних. Позичальник зобовязався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначені договором (а.с. 11-13). З метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, 10.12.2010 року була укладена Додаткова угода № 1, відповідно до якої сторони домовилися збільшити строк користування кредитом (остаточна дата погашення встановлена 26.12.2019 року) та Графік погашення кредиту та сплати інших платежів було викладено в новій редакції в Додатку № 1,2, який є невідємною частиною Додаткової угоди. Таким чином, з укладення Додаткової угоди у [PERSON] виник обовязок повернути кредит та відсотки за Кредитним договором у строки та розмірах чітко встановлених новою редакцією Графіка погашення, у разі прострочення якого Кредитор має право дострокового стягнути заборгованість за кредитом, відсотками та пеню. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного Кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотків. В забезпечення належного виконання [PERSON] умов кредитного договору було укладено Договір поруки № 014/08/04-01/53/08 від 26.06.2008 року, згідно якого [PERSON] виступила поручителем відповідача-1 і взяла на себе зобовязання перед банком відповідати по зобовязанням [PERSON], що виникають з умов кредитного договору, в повному обсязі цих зобовязань. Відповідно до вимог ст. ст. 610, 554 Цивільного кодексу України та п. 3.1. Договору поруки, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником, в тому ж обсязі що і боржник (ст. ст. 553, 554 ЦК). Отже, з укладенням Договору поруки у Кредитора виникло право у разі невиконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором стягнути з позичальника та поручителів як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо, суму основного борг за Кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та пеню. Позивач свої зобовязання за Кредитним договором виконав у повному обсязі. Відповідачі, як солідарні боржники, свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконували, що призвело до заборгованості. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 Цивільного Кодексу України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплатити відсотків. Згідно статті 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Таким чином, зобовязання повинні виконуватись належним чином, згідно з вимогами договору та у встановлений строк, що передбачено ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України. Відповідно до ст. 611 ч. 1 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ч. 1 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобовязання. Зазначені вимоги за час розгляду справи у суді відповідачі також не виконали. Згідно з розрахунком заборгованості [PERSON] перед ПАТ «[PERSON] Аваль» (а.с. 8-10), з яким суд погоджується, станом на 15 квітня 2015 року сума заборгованість по кредиту становить 10516,16 дол. США, що еквівалентна національній валюті України гривні 241099,28 грн. , з яких: - 7931,05 дол. США, (181831,62 грн.) заборгованість за кредитом; - 957,86 дол. США (21960,43 грн.) заборгованість по сплаті відсотків; - 1627,25 дол. США (37307,23 грн) пеня за несвоєчасну сплату кредиту та погашення відсотків. Дані розрахунку не спростовані відповідачами та узгоджуються з матеріалами справи. Враховуючи положення ст. 524 ч. 1 ЦК України, передбачено, що зобовязання мають бути виражені у грошовій одиниці України гривні. Згідно з ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином, у кредит можуть бути надані згідно діючого законодавства як грошові одиниці України - гривні, так і іноземна валюта, що виступатиме предметом зобовязання і може бути предметом стягнення на погашення заборгованості за кредитним договором по рішенню суду. Виходячи зі змісту статей 1046, 1054 ЦК України, відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику. Чиною ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Як вбачається з матеріалів справи, при укладенні спірного договору відповідачу були відомі усі умови договору та не існувало ніяких інших умов, які б примусили відповідача прийняти ці умови на вкрай невигідних для себе умовах. Згідно роз'яснень, наданих в п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, дослідивши та перевіривши матеріали справи, надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача у повному обсязі. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд керується ст. 88 ЦПК України та стягує з кожного відповідача на користь ПАТ «[PERSON] Аваль» суму сплаченого судового збору.

Outcome: approved