Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

У вересні 2017р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в обґрунтування якого посилається на наступне. 01.03.1979 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб, який був розірваний 01.03.1979 року. 14.01.1998 року між сторонами повторно був зареєстрований шлюб, який 15.10.2013 року був розірваний. Однак сторони спільно проживали сім'єю. У період спільного проживання з відповідачем з 01.03.1979 року по 15.10.2013 рік, ними було набуто у власність нерухоме майно: житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], площею 0,124 га, кадастровий номер: [NUMBER]. Оскільки на момент набуття у право власності вищезазначеного майна вони проживали спільно, як одна сім'я, були пов'язані спільним побутом, вели спільний бюджет, вона просить суд визнати за нею право власності на ? частку житлового будинку та ? частку земельної ділянки, розташованими за адресою: [ADDRESS]. Позивач до суду не з'явилася, про день і час розгляду справи була належним чином повідомлена, надала до суду письмову заяву щодо розгляду справи без її участі, а також в своїй заяві позивач вказала на те, що позовні вимоги вона підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду письмову заяву щодо розгляду справи без його участі, а також в своїй заяві вказав, що позовні вимоги визнає. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.03.1979 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, номер актового запису 12. 01.03.1979 року Комінтернівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеської області шлюб був розірваний, номер актового запису 2. 14січня 1998 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] повторно був укладений шлюб, зареєстрований Виконавчим комітетом Ново - Дофінівської сільської ради народних депутатів Комінтернівського району Одеської області, актовий запис №1, Свідоцтво серії І-ЖД, №068621. 15.10.2013 року шлюб між позивачкою та відповідачем був розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-ЖД №118278, актовий запис №41, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області. 19.08.1996 року [PERSON] був придбаний житловий будинок, загальною площею 17,3 кв.м., розташований за адресою:[ADDRESS], що підтверджується договором купівлі - продажу від 19.08.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Владовою Л.Е. Комінтернівської державної контори, зареєстровано в реєстрі за №3819. На момент оформлення зазначеного договору позивачка та відповідач проживали як одна сім'я, вели спільний бюджет. Згідно будівельного паспорту від 14.09.1998 року №161 [PERSON] дозволено будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до технічного паспорту, виданого на ім'я [PERSON], на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], від 17.09.2013 року загальна площа жилого будинку 154,4 кв.м. 17 жовтня 2008 року відповідач [PERSON] отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку на підставі рішення Новодофінівської сільської ради від 27.12.2002 року №48-ІІІ, загальною площею 0,124 га, за адресою: [ADDRESS]. Згідно зі ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 1 розділу VII «Прикінцевих положень» Сімейного кодексу, зазначений кодекс набув чинності з 1 січня 2004 р. До сімейних відносин, які існували до 1 січня 2004 р., норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набуття ним чинності. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» від 7 лютого 1991 р. № 697-ХІІ, у редакції, що діяла на момент придбання житлового будинку, було встановлено, що майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Отже, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], придбаний відповідачем на підставі договору купівлі - продажу від 19.08.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Владовою Л.Е. Комінтернівської державної контори, зареєстровано в реєстрі за №3819 є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) згідно ст.181 ЦК України належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Частиною 2 ст. 331 ЦК України встановлено, що якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, у відповідності до ст.ст.182, 331 ЦК України, [PERSON] набув право власності на земельну ділянку з 17.10.2007р., що відбулося після реєстрації шлюбу між Позивачем та Відповідачем 14.01.1998р. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України майно, набуте одним з подружжя за час шлюбу, але за кошти, які належали йому (їй) особисто, є особистою приватною власністю чоловіка (дружини). Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 57 СК України, якщо у придбання майна вкладені, крім спільних коштів, кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні відповідно до розміру внеску є його особистою приватною власністю. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У відповідності зі ст. 371 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. За таких обставин суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст. 328, 371 ЦК України, ст.ст. 57,60 СК України,

Outcome: approved