Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

У вересні 2013 року позивач - ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. Мотивуючи позовні вимоги вказує на те, що 15.05.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір б/н, згідно якого відповідач отримав кредит в розмірі 1000 дол. США, у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, із сплатою 24% річних, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту та сплати відсотків відповідач не виконав, що привело до виникнення заборгованості, яка станом на 31.08.2013 року становить 4222,76 дол. США., що за курсом 7,99 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 30.08.2013 року складає - 33 739,87 грн., з яких: 1527,73 дол. США - заборгованість за кредитом, 1704,67 дол. США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 729,68 дол. США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 62,58 дол. США - штраф (фіксована частина), 198,10 дол. США - штраф (процентна складова), яку ПАТ КБ « Приватбанк» просило стягнути на його користь із відповідача [PERSON] . Дана справа перебувала на розгляді в судах різних інстанцій. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: За ухвалою від 03.10.2013 року судом було відкрито провадження у справі № 308/16549/13-ц та призначено до судового розгляду. За ухвалою від 25.11.2013 року судом було відмовлено в прийнятті зустрічної позовної заяви позивача [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитних відносин недійсними до спільного розгляду з основним позовом. За рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.11.2013 року у цій справі № 308/16549/13-ц було позов задоволено частково; стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором кредиту в розмірі 31640 грн., а також сплачений позивачем судовий збір в розмірі 316,40 грн., в решті вимог відмовлено. В обґрунтування рішення судом було зазначено наступне. Як слідує з наданої позивачем виписки по кредитній картці [PERSON] , останнім було здійснено останній платіж 28.09.2011 року, що вказує на переривання перебігу позовної давності та свідчить про визнання [PERSON] свого боргу. Зважаючи на викладене, суд вважає, що строк позовної давності слід обчислювати з 28.09.2011 року, оскільки, будь-яких інших платежів за договором про поновлювану кредитну лінію [PERSON] не вчиняв. Поряд з цим, ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу пені). Беручи до уваги те, що строк позовної давності по стягненню штрафу з [PERSON] сплив, оскільки позивач звернувся до суду з позовом лише 24.09.2013 року (відповідно до печатки вхідної кореспонденції Ужгородського міськрайонного суду), тобто з пропуском однорічного строку позовної давності, який поновити не просив, то суд приходить до висновку, що у частині стягнення з відповідача штрафу, слід відмовити. Що стосується основної суми боргу, відсотків за користування кредитом та заборгованості по комісії за користування кредитом, які становлять 3960 дол. США, що еквівалентно 31640 грн., то такі підлягають стягненню з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» так, як позивач з вказаними вимогами звернувся до суду в межах строків позовної давності та в судовому засіданні довів належними доказами про наявність у відповідача вказаної суми заборгованості. За ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 22.06.2015 року у справі 308/16549/13-ц зазначене рішення суду першої інстанції було залишене без змін. За ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.02.2016 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 листопада 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 22 червня 2015 року було залишено без змін. За постановою Верховного суду України від 23 листопада 2016 року Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 лютого 2016 року, ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 22 червня 2015 року та рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 листопада 2013 року було скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому касаційною інстанцією було зазначено наступне. Висновок суду першої інстанції, з яким погодились й суди апеляційної та касаційної інстанцій, про те, що позовна давність не сплинула, не ґрунтується на умовах договору та обставинах справи. Суди залишили поза увагою, що відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою на ній указано граничний строк дії (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (поле month). Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Питання застосування строку позовної давності відповідно до статті 256, частин першої та п`ятої статті 261, частини четвертої статті 267 ЦК України, з урахуванням зазначених обставин та факту пред`явлення позову у вересні 2013 року, не вирішено. Суд узагалі не встановив фактичних обставин, з якими законодавець пов`язує вирішення спору - строку дії картки, порядку погашення кредиту за договором та строку внесення останнього платежу за ним, хоча зазначені обставини мають вирішальне значення для правильного вирішення спору. Суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про переривання строку позовної давності,

Outcome: partial