Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, уточненим у подальшому, до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеса (далі КЕВ м. Одеса), посилаючись на те, що на підставі наказу начальника КЕВ м. Одеса за №185 від 20 серпня 2018 року він був призначений на посаду юрисконсульта КЕВ м. Одеса. Зазначав, що 18 лютого 2021 року йому стало відомо, що 17 листопада 2020 року на підставі наказу начальника КЕВ м. Одеса за №195 від 16 листопада 2020 року його було звільнено за прогул без поважних причин відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважає наказ начальника КЕВ м. Одеса за №195 від 16 листопада 2020 року про своє звільнення, незаконним, противоправним, оскільки з\~наказом про\~звільнення він\~ознайомлений не\~був,\~від нього не\~вимагалися письмові\~пояснення, повний розрахунок в день звільнення з ним не був проведений. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд визнати дії начальника КЕВ\~м.\~Одеса щодо\~незаконного застосування\~до нього\~дисциплінарного стягнення\~у вигляді\~звільнення -\~противоправними;\~скасувати наказначальника КЕВ м. Одеса за №195 від 16 листопада 2020 року про його звільнення з займаної посади з 17 листопада 2020 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин; поновити його, [PERSON] , на посаді юрисконсульта КЕВ м. Одеса з 17 листопада 2020 року; стягнути з КЕВ м. Одеса на його користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 листопада 2019 року по день поновлення на роботі у розмірі 226356,40 грн.; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення його з 17 листопада 2020 року на роботі в КЕВ м. Одеса на посаді юрисконсульта; допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати йому середньомісячного заробітку за листопад 2019 року у розмірі 11317,82 грн.; стягнути з КЕВ м. Одеса на його користь судові витрати в розмірі 2376,74 грн. Ухвалою суду від 15 березня 2021 року позовна заява була залишена без руху та наданий строк позивачу для усунення недоліків (т. 1 а.с. 13-15). Ухвалою суду від 08 квітня 2021 року по справі було відкрито провадження та призначено судове засідання. Вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження (т. 1 а.с. 30-32). Ухвалою суду від 05 травня 2021 року клопотання представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження було залишено без задоволення (т. 1 а.с. 75-76). Ухвалою суду від 05 травня 2021 року була задоволена заява представника відповідача про виклик свідка (т. 1 а.с. 77-78). Ухвалою суду від 05 травня 2021 року була залишена без задоволення заява представника відповідача про залишення позову без розгляду (т. 1 а.с. 79-81). Ухвалою суду від 26 травня 2021 року було прийнято відмову [PERSON] від частини позовних вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 206000,00 грн. (т. 1 а.с. 135-136). Ухвалою суду від 26 травня 2021 року було задоволено заяву позивача про виклик свідка та витребування доказів (т. 1 а.с. 137-140). Ухвалою суду від 15 червня 2021 року було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси Герасименка А.Д. (т. 2 а.с. 192-194). Позивач та його представник, діючий за довіреністю від 25 травня 2021 року, в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити у повному обсязі. Раніше надали відповідь на відзив (т. 1 а.с. 133, т. 2 а.с. 6-23). Представник відповідача, діюча за довіреністю від 09 квітня 2021 року, у судовому засідання позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в їх задоволенні (т. 1 а.с. 144). Раніше надала відзив на позов, в обґрунтування якого посилалася на те, що 21 серпня 2018 року [PERSON] на підставі наказу начальника КЕВ м. Одеса від 20 серпня 2018 року №185 був прийнятий на посаду юрисконсульта КЕВ м. Одеса, за штатним розписом. 09 жовтня 2018 року [PERSON] на підставі наказу начальника КЕВ м. Одеса від 08 жовтня 2018 року за №226 був переведений до основного штату управління. Наказом начальника КЕВ м. Одеса від 17 жовтня 2019 року №353 по факту пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження [PERSON] було оголошено догану за порушення трудової дисципліни та низького рівня організації претензійно-правової роботи КЕВ м. Одеса. 24 жовтня 2019 року [PERSON] з 12.00 год. до 17.45 год. був відсутній на роботі, причини відсутності останній не повідомив, про що був складений акт про його відсутність на роботі, затверджений начальником КЕВ м. Одеса. Зазначала, що 25 жовтня 2019 року [PERSON] звернувся до начальника КЕВ м. Одеса з заявою про надання йому творчої відпустки строком на три місяця, починаючи з 04 листопада 2019 року по 03 лютого 2020 року, але при цьому [PERSON] з 09.00 год. до 11.00 год. був відсутній на роботі, про що був складений Акт про відсутність на роботі, затверджений начальником КЕВ м. Одеса. При з`явленні на роботу [PERSON] надав письмові пояснення, в яких зазначав, що був відсутній на роботі, оскільки звертався до Київського відділу поліції із заявою про втрату документів. Також в цей же день було зафіксовано, що [PERSON] з 12.00 год. і до 16.45 год. також був відсутній на роботі, причини відсутності на роботі не повідомив. Вказувала, що 29 жовтня 2019 року інженеру з підготовки кадрів [PERSON] , з телефонної розмови зі [PERSON] стало відомо з його слів, що нібито він знаходиться на лікарняному, але протягом тижня з 28 жовтня 2019 року по 01 листопада 2019 року [PERSON] на зв`язок не виходив та належним чином не сповістив керівництво КЕВ м. Одеса про стан свого здоров`я. 01 листопада 2019 року на адресу [PERSON] , яка була зазначена в особовій картці працівника ( [ADDRESS] ) був направлений рекомендованою поштою лист (що підтверджується не лише трек-номером: 6501408041229, а і описом вкладення документів) про відмову у наданні йому творчої відпустки за №5066 від 01 листопада 2019 року на підставі ст. 3 Постанови Кабінету Міністрів України №45 від 19 січня 1998 року «Про затвердження умов, тривалості, порядку надання та оплати творчих відпусток», у зв`язку з тим, що наказом начальника КЕВ м. Одеса №353від 17 жовтня 2019 року йому було оголошено догану, та у зв`язку відсутністю довідки видавництва про включення підручника чи наукової праці до плану випуску на поточний рік, яку позивач не надав, оскільки творча відпустка надається працівнику, який успішно поєднує основну діяльність із творчою роботою. 23 листопада 2019 року вищезазначений лист Укрпоштою був повернутий на юридичну адресу КЕВ м. Одеса з відміткою про причини повернення «за закінченням встановленого строку зберігання». Стверджувала, що з 04 листопада 2019 року по 08 листопада 2019 року включно, КЕВ м. Одеса було складено п`ять актів стосовно [PERSON] про його відсутність на роботі в даний період, затверджених начальником КЕВ м. Одеса, в яких було зазначено, що останній відсутній на роботі впродовж робочого дня без поважних причин, причини відсутності не повідомив. 11 листопада 2019 року на адресу [PERSON] (яка зазначена в особовій картці працівника), було направлено рекомендованою поштою листа (що підтверджується трек-номером 6501408063966 та описом вкладення документів) про необхідність сповістити роботодавця в особі КЕВ м. Одеса про причини відсутності на роботі. 30 листопада 2019 року вищезазначений лист Укрпоштою був повернутий на юридичну адресу КЕВ м. Одеса з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». 18 грудня 2019 року КЕВ м. Одеса своїм листом за №5836 від 18 грудня 2019 року звернувся до КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» №16 Одеської міської ради за місцем обслуговування [PERSON] , як пацієнта медичного закладу, про надання інформації, а саме: чи перебуває на лікуванні [PERSON] , якщо так, то з якого періоду, з яким діагнозом та чи видавався лікарняний. Зі змісту відповіді КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» №16 Одеської міської ради від 28 січня 2020 року вбачається, що [PERSON] тричі звертався за медичною допомогою і йому надавались лікарняні листки, а саме з 25 липня 2019 року по 02 серпня 2019 року; з 06 серпня 2019 року по 14 серпня 2019 року, та з 10 жовтня 2019 року по 18 жовтня 2019 року. З 28 жовтня 2019 року позивач на лікарняному не перебував. Вказувала, що з 28 жовтня 2019 року по день звільнення [PERSON] нарахування заробітної плати не проводилось у зв`язку з тим, що в табелі обліку робочого часу, який щомісяця надається до розрахункової групи КЕВ м. Одеса, відображена позначка «неявки з нез`ясованих причин». Наказом командира військової частини [NUMBER] №218 від 26 жовтня 2020 року на посаду начальника КЕВ м. Одеса з 24 жовтня 2020 року було призначено [PERSON] . Стверджувала, що [PERSON] з 26 жовтня 2020 року по 30 жовтня 2020 року, тобто впродовж робочої неділі був відсутній на роботі без поважних причин, про що був складений акт про його відсутність на роботі, який був затверджений начальником КЕВ м. Одеса. Крім того, [PERSON] також був відсутній на роботі в період з 02 листопада 2020 року по 06 листопада 2020 року, тобто впродовж робочої неділі, про що також був складений акт про відсутність на роботі від 06 листопада 2020 року. 17 листопада 2020 року на адресу [PERSON] було направлено рекомендованою поштою лист про необхідність отримати трудову книжку у зв`язку зі звільненням його за прогул без поважних причин згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Посилання [PERSON] про неврахування КЕВ м. Одеса того, що при вирішені питання про притягнення його до дисциплінарної відповідальності не було відібрано від нього письмових пояснень, вважає безпідставними, оскільки невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами (постанова ВС по справі №6-2801цс15). За таких обставин, вважає, що притягнення [PERSON] до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни у вигляді звільнення з займаної посади з 17 листопада 2020 року відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі (т. 1 а.с. 87-94). Третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог -\~ [PERSON] ,\~який наказом\~командира військової\~частини [NUMBER] \~№218\~від 26\~жовтня 2020\~року був\~призначений з\~24\~жовтня 2020\~року на\~посаду начальника\~КЕВ м.\~Одеса, у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надав заяву, якою просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог та слухати справу за його відсутності. Раніше надав письмові пояснення по справі (т. 3 а.с. 1-3, 72, 73, 75). Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Кодексом законів про працю України, який визначає правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що КЕВ м. Одеса є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків, печатку і діє на підставі Статуту (т. 2 а.с. 188-190). Встановлено, що при Збройних Силах України діє професійна спілка працівників Збройних Сил України, яка є всеукраїнською неприбутковою громадською організацією, яка об`єднує на добровільній основі громадян, пов`язаних спільними інтересами за родом їх професійної (трудової) діяльності (служби, навчання), які працюють (служать) в Збройних Силах України, військових частинах, установах, організаціях, підприємствах, у тому числі підприємствах, підпорядкованих ДК «Укроборонпром», осіб, які звільнились у зв`язку з виходом на пенсію або тимчасово не працюють. Професійна спілка працівників Збройних Сил України діє на підставі Статуту (т. 3 а.с. 30-64). Встановлено, що наказом начальника КЕВ м. Одеса від 28 грудня 2018 року №452 «Про організацію бухгалтерського обліку у КЕВ на 2019рік» було затверджено положення ведення бухгалтерського обліку, табель обліку використання робочого часу, графік документообігу, робочий план рахунків (т. 2 а.с. 42-50, 51-57, 58-68, 69). Наказом начальника КЕВ м. Одеса від 03 червня 2020 року №148 «Про організацію бухгалтерського обліку у КЕВ на 2020 рік» було затверджено положення ведення бухгалтерського обліку, робочий план рахунків, графік документообігу, табель обліку використання робочого часу (т. 2 а.с. 70-78, 79-85, 86-92, 93-94). Наказом начальника КЕВ м. Одеса від 31 грудня 2020 року №436 «Про організацію бухгалтерського обліку у КЕВ на 2021 рік» було затверджено положення ведення бухгалтерського обліку, робочий план рахунків, графік документообігу, табель обліку використання робочого часу (т. 2 а.с. 95-103, 104-110, 111-117, 118-122). З матеріалів справи вбачається, що 21 серпня 2018 року [PERSON] на підставі наказу начальника КЕВ м. Одеса від 20 серпня 2018 року №185 був прийнятий на посаду юрисконсульта КЕВ м. Одеса, за штатним розписом. Наказом начальника КЕВ м. Одеса від 08 жовтня 2018 року за №226 [PERSON] з 09 жовтня 2018 року був переведений до основного штату управління (т. 2 а.с. 16). Наказом начальника КЕВ м. Одеса від 23 жовтня 2018 року №393 юрисконсульта [PERSON] було призначено відповідальним за організацію роботи юридичної групи КЕВ м. Одеса (т. 2 а.с. 17). Встановлено, що наказом начальника КЕВ м. Одеса від 17 жовтня 2019 року №353 по факту пропущеного процесуального строку на касаційне оскарження [PERSON] було оголошено догану за порушення трудової дисципліни та низького рівня організації претензійно-правової роботи КЕВ м. Одеса (т. 1 а.с. 87-94). 22 жовтня 2019 року [PERSON] надав заяву на ім`я начальника КЕВ м. Одеса про надання йому невикористаної щорічної відпустки за 2019 рік на 16 календарних днів з 28 жовтня 2019 року, але йому було відмовлено, про що позивач був повідомлений 24 жовтня 2019 році, що підтверджується актом проведення службового розслідування від 06 листопада 2020 року (т. 1 а.с. 72-73). Встановлено, що 24 жовтня 2019 року [PERSON] з 12.00 год. до 17.45 год. був відсутній на роботі, причини відсутності останній не повідомив, про що був складений акт про його відсутність на роботі, затверджений начальником КЕВ м. Одеса (т. 2 а.с. 24). 25 жовтня 2019 року [PERSON] звернувся до начальника КЕВ м. Одеса з заявою про надання йому творчої відпустки строком на три місяця, починаючи з 04 листопада 2019 року по 03 лютого 2020 року (т. 1 а.с. 25). Згідно зі\~ст. 2 Закону України «Про відпустки»\~право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи. Право на відпустки забезпечується, зокрема, гарантованим наданням працівнику відпустки визначеної тривалості зі збереженням на її період місця роботи (посади) та заробітної плати, якщо таке передбачене законодавством. Статтею\~4\~Закону України\~«Про відпустки» встановлено основні види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка; додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці; додаткова відпустка за особливий характер праці; інші додаткові відпустки, передбачені законодавством; 2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням; 3) творча відпустка; 3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях; 4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами; відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; відпустка у зв`язку з усиновленням дитини; додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи; 5) відпустки без збереження заробітної плати. За критерієм оплачуваності відпустки поділяються на оплачувані та без збереження заробітної плати. Залежно від обов`язковості надання відпустки для роботодавця відпустки можна поділити на ті, які роботодавець зобов`язаний надати, та ті, надання яких є правом роботодавця на власний розсуд. Відповідно до\~ст.77\~КЗпП України творча відпустка\~надається працівникам\~для закінчення\~дисертаційних робіт,\~написання підручників\~та в\~інших випадках,\~передбачених законодавством. Тривалість, порядок, умови надання та оплати творчих відпусток установлюються Кабінетом Міністрів України. Встановлено, що 25 жовтня 2019 року [PERSON] з 09.00 год. до 11.00 год. був відсутній на роботи, про що був складений Акт про відсутність на роботі, затверджений начальником КЕВ м. Одеса. В той же день, при з`явленні на роботу, [PERSON] надав письмові пояснення в яких зазначав, що був відсутній на роботі, оскільки звертався до Київського відділу поліції із заявою про втрату документів. Також в цей же день було зафіксовано, що [PERSON] з 12.00 год. і до 16.45 год. був відсутній на роботі, причини відсутності на роботі не повідомив. По факту відсутності [PERSON] на роботі 24 жовтня 2019 року з 12.00 годин до 17.45 години та 25 жовтня 2019 року з 09.00 годин до 11.00 години були складені акти про відсутність його на роботі від 24 жовтня 2019 року та від 25 жовтня 2019 року (т. 2 а.с. 24, 25). З матеріалів справи, а саме з відзиву на позов вбачається, що 29 жовтня 2019 року інженеру з підготовки кадрів [PERSON] , з телефонної розмови зі [PERSON] стало відомо, зі слів останнього, що нібито він знаходиться на лікарняному, але протягом тижня з 28 жовтня 2019 року по 01 листопада 2019 року [PERSON] на зв`язок не виходив та належним чином не сповістив керівництво КЕВ м. Одеса про стан свого здоров`я. Встановлено, що листом начальника КЕВ м. Одеса від 01 листопада 2019 року №5066 [PERSON] було відмовлено у надані творчої відпустки у зв`язку з відсутністю підстав для надання творчої відпустки, оскільки [PERSON] не було надано відповідної довідки видавництва, як підстави надання творчої відпустки та не поєднання успішної основної діяльності позивача із творчою відпусткою (т. 1 а.с. 68, т. 3 а.с. 4). Відмову в наданні творчої відпустки [PERSON] не оскаржував. 23 листопада 2019 року вищезазначений лист Укрпоштою був повернутий на юридичну адресу КЕВ м. Одеса з відміткою про причини повернення «за закінченням встановленого строку зберігання». Судом встановлено, що по факту відсутності [PERSON] на роботі 24 жовтня 2019 року з 12.00 годин до 17.45 години та 25 жовтня 2019 року з 09.00 годин до 11.00 години були складені акти про відсутність його на роботі від 24 жовтня 2019 року та від 25 жовтня 2019 року (т. 2 а.с. 24, 25). З матеріалів\~справи вбачається,\~що \~ [PERSON] \~також був\~відсутній на\~роботі з\~04\~листопада 2019\~року по\~08\~листопада 2019\~року включно\~з 09.00\~год.\~до 17.45\~год.,\~що підтверджується\~актами про\~відсутність його\~на роботі\~від 04\~листопада 2019\~року,\~05\~листопада 2019\~року,\~06\~листопада 2019\~року,\~07\~листопада 2019\~року,\~затверджених начальником\~КЕВ м.\~Одеса,\~в яких\~було зазначене,\~що [PERSON] \~відсутній на\~роботі впродовж\~робочого дня\~без поважних\~причин,\~причини відсутності\~не повідомив (т. 2 а.с. 26-30). Встановлено, що 11 листопада 2019 року КЕВ м. Одеса на адресу [PERSON] (яка зазначена в особовій картці працівника), було направлено рекомендованою поштою лист (шо підтверджується трек-номером 6501408063966 та описом вкладення документів) про необхідність сповістити роботодавця в особі КЕВ м. Одеса про причини відсутності на роботі. 30 листопада 2019 року вищезазначений лист Укрпоштою був повернутий на юридичну адресу КЕВ м. Одеса з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». 18 грудня 2019 року КЕВ м. Одеса своїм листом за №5836 від 18 грудня 2019 року звернувся до КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» №16 Одеської міської ради за місцем обслуговування [PERSON] , як пацієнта медичного закладу, про надання інформації, а саме: чи перебуває на лікуванні [PERSON] , якщо так, то з якого періоду, з яким діагнозом та чи видавався лікарняний. Зі змісту відповіді КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» №16 Одеської міської ради від 28 січня 2020 року вбачається, що [PERSON] тричі звертався за медичною допомогою і йому надавались лікарняні листки, а саме з 25 липня 2019 року по 02 серпня 2019 року; з 06 серпня 2019 року по 14 серпня 2019 року, та з 10 жовтня 2019 року по 18 жовтня 2019 року. З 28 жовтня 2019 року позивач на лікарняному не перебував. Таким чином, суд вважає, що КЕВ м. Одеса в межах своїх повноважень здійснювала дії щодо з`ясування причин не виходу позивача на роботу. Встановлено, що з 28 жовтня 2019 року по 16 листопада 2020 року у зв`язку з не виходом [PERSON] на роботу, заробітна плата йому не нараховувалась, так як в табелі обліку робочого часу, який щомісяця надається до розрахункової групи КЕВ м. Одеса, відображалась позначка «неявка з нез`ясованих причин», що підтверджується довідкою від 29 квітня 2021 року №1663 (т. 1 а.с. 65). Отже,\~факт відсутності\~ [PERSON] \~на роботі\~з 28\~жовтня 2019\~року по\~день звільнення також підтверджується табелями обліку використання робочого часу і відсутністю нарахування заробітної плати за цей період (т. 1 а.с. 94-107). З матеріалів справи вбачається, що останній раз [PERSON] нараховувалась заробітна плата за вересень 2019 року та за 16 днів жовтня 2019 року, що підтверджується розрахунковими листами за вересень-жовтень 2019 року (т. 1 а.с. 66). Крім того, встановлено, що [PERSON] також був відсутній на роботі з 26 жовтня 2020 року по 30 жовтня 2020 року та з 02 листопада 2020 року по 06 листопада 2020 року з 09.00 годин по 17.45 години, а в п`ятницю з 09.00 годин до 16.45 години, що підтверджується актами про відсутність на роботі від 30 жовтня 2020 року, складеного о 16 годині 45 хвилин, та від 06 листопада 2020 року, складеного о 16 годині 45 хвилин (т. 1 а.с. 108, 109). Наказом начальника КЕВ м. Одеса від 02 листопада 2020 року №342 «Про проведення службового розслідування по факту порушення трудової дисципліни» підполковнику І. Ботвіну, заступнику начальника відділу, було доручено провести службове розслідування за фактом відсутності на роботі працівника ЗСУ [PERSON] юрисконсульта відділу та скласти письмовий акт, який надати на затвердження до 06 листопада 2020 року (т. 2 а.с. 18). 06 листопада 2020 року за результатами проведеного службового розслідування по факту порушення [PERSON] трудової дисципліни було складено акт проведення службового розслідування та запропоновано звільнити [PERSON] з займаної посади відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП за прогули без поважних причин (т.1 а.с. 72-73). Зі змісту акту проведення службового розслідування вбачається, що [PERSON] з жовтня 2019 року по 16 листопада 2020 року на роботу не виходив та не працював, заробітна плата за цей період йому не нараховувалась. Наказом начальника КЕВ м. Одеса від 13 листопада 2020 року №352 «Про результати проведення службового розслідування по факту порушення трудової дисципліни» [PERSON] був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни у вигляді звільнення з займаної посади з 17 листопада 2020 року відповідно до п .4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (т. 1 а.с. 71, 128, т. 2 а.с. 19). Наказом начальника КЕВ м. Одеса від 16 листопада 2020 року №195 [PERSON] з 17 листопада 2020 року був звільнений з роботи за п. 4 ч. 1 ст.40 КЗпП України за прогул без поважних причин, про що було зроблено запис в трудовій книжці за №28 (т. 1 а.с. 8, 22-24, т. 2 а.с. 33-34). Статтею 47 КЗпП України\~передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у\~статті 116 КЗпП України. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Згідно з пунктами 2.4, 2.5 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Мінпраці, Міністерством юстиції та Міністерством соціального захисту населення від 29 липня 1993 року\~\~ №58 (далі - Інструкція), записи в трудову книжку при звільненні вносяться власником або уповноваженим ним органом після видачі наказу; з кожним записом, який вноситься до трудової книжки на підставі наказу про звільнення, власник зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особовій картці, а відповідно до пункту 4 цієї\~Інструкції\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Пунктами 4.1, 4.2\~Інструкції\~передбачено, що при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним. Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Судом встановлено,\~що 17\~листопада 2020\~року на\~адресу [PERSON] \~відповідно до\~вимог п.\~п.\~4.1,\~4.2 Інструкції було направлено рекомендованою поштою лист про необхідність отримати трудову книжку у зв`язку зі звільненням його за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин згідно (т. 2 а.с. 39, 40). Зі слів [PERSON] в судовому засіданні, з наказом про звільнення він був ознайомлений тільки 18 лютого 2021 року і в той же день отримав трудову книжку. Факт отримання [PERSON] трудової книжки підтверджується книгою обліку руху трудових книжок і вкладишів до них, запис №729 (т. 2 а.с. 36-38). Як було встановлено в судовому засіданні, дата отримання трудової книжки, яка зазначена у книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них вказана помилково. Судом встановлено, що [PERSON] був звільнений за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин без згоди профсоюзного комітету, оскільки останній не є членом профсоюзу, що підтверджується його заявою про виключення з члені профсоюзу з 04 жовтня 2018 року (т. 3 а.с. 65). В судовому засіданні [PERSON] пояснив суду, що 24 жовтня 2019 року він звернувся до начальника КЕВ м. Одеса [PERSON] з заявою про звільнення, але останній йому відмовив в її прийнятті. 25 жовтня 2019 року він повторно звернувся до [PERSON] з заявою про звільнення, але останній її порвав, тоді він написав заяву про надання йому творчої відпустки та надав її через канцелярію. Стверджував, що він кожну неділю приходив на підприємство та працював, а 04 листопада 2020 року написав заяву про звільнення та надав її секретарю діловоду [PERSON] . При цьому, доказів подачі заяви до КЕВ м. Одеса про звільнення та доказів своєї присутності на роботі та виконання своїх трудових обов`язків у період з жовтня 2019 року по 16 листопада 2020 року [PERSON] суду не надав. Свідок [PERSON] ,\~допитана в\~судовому засіданні\~під присягою,\~пояснила суду,\~що вона\~працює з\~08\~листопада 2016\~року на\~підставі наказу начальника КЕВ м. Одеса від 07 листопада 2016 року №208 на посаді інспектора з кадрів. 25 жовтня 2019 року [PERSON] приніс заяву на творчу відпустку, але не надав необхідних документів до заяви. Крім того, при заповненні табелів обліку робочого часу вона вказувала про відсутність [PERSON] на роботі. Стверджувала, що [PERSON] на роботі не бачила, його кабінет знаходиться біля головного входу (т. 1 а.с. 7). Відповідно до\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.\~\~ Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно зі\~ст. 139 КЗпП України\~працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.\~40\~КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку\~прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно або в цілому). Визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення працівника з роботи за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України\~є з`ясування поважності причин відсутності на роботі понад три години протягом робочого дня. Оскільки вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі не існує, тому в кожному випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі надається виходячи з конкретних обставин. Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я тощо. Відсутність працівника на роботі за станом здоров`я може підтверджуватися не лише листком непрацездатності, а й довідкою медичної установи, випискою з медичної карти амбулаторного хворого, а також іншими доказами. Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01 серпня 2019 року у справі №344/3588/16-ц, від 11 березня 2020 року у справі №459/2618/17, від 07 вересня 2020 року у справі №580/1658/19. Згідно правового висновку, визначеного постановою Верховного Суду від 03 грудня 2018 року у справі №686/21222/16-ц, власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у разі вчинення працівником прогулу без поважних причин. Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно або в цілому). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня. Невихід на роботу в зв`язку з самовільним використанням працівником відпустки, відгулів за відпрацьовані раніше дні, вихід на пенсію без попередження власника або уповноваженого ним органу визнаються прогулом і можуть бути причиною звільнення працівника. Вказана правова позиція також висловлена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі №6-1412цс17. Відповідно до ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2018 року у справі №235/2284/17 (провадження №61-72св17) зроблено висновок, що «основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника». За правилами\~ст. 147 КЗпП України\~за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:\~1) догана; 2) звільнення. Порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Порядок застосування дисциплінарного стягнення визначений у ст. 148 КЗпП України, відповідно до якого до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавця покладено обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. Під час обрання виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як один із важливих елементів порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Під час розгляду справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені\~статтями 147-149 КЗпП України\~правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок. Відповідно до статей\~148,\~151 КЗпП України\~дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Якщо протягом року з дня накладення дисциплінарного стягнення працівника не буде піддано новому дисциплінарному стягненню, то він вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення. Протягом строку дії дисциплінарного стягнення заходи заохочення до працівника не застосовуються. Як було встановлено в процесі судового розгляду, у зв`язку з відсутністю [PERSON] на роботі, КЕВ м. Одеса не відібрало у останнього письмові пояснення щодо порушення ним трудової дисципліни, на що позивач просив суд звернути увагу. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі\~№6-2801цс15 «пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами». За ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статей\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд вважає, що оскільки позивач не надав доказів поважності причин його відсутності на роботі з 28 жовтня 2019 року по 16 листопада 2020 року, тому у роботодавця були підстави для його звільнення з роботи на підставі п. 4 ч. 1\~ст.\~40\~КЗпП України.\~Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають вину працівника.\~Дії позивача носили суб`єктивний, залежний від його волі характер, оскільки\~він був обізнаний про результати розгляду його заяви про надання творчої відпустки, а також про те, що йому за вищевказаний період не нараховується та не виплачується заробітна плата. При цьому, дії відповідача з приводу не нарахування та виплати заробітної плати, позивач не оскаржив, що свідчить про те, що позивач дійсно був відсутній на роботі та був згоден з діями КЕВ м. Одеса. Встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин відсутності на роботі за період з 28 жовтня 2019 року по 16 листопада 2020 року, а тому підставі для поновлення позивача на роботі зі стягненням середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, відсутні. Таким чином, не доведеність позивачем поважності причини відсутності його на робочому місці є підставою для його звільнення відповідно до п. 4\~ч. 1 ст. 40 КЗпП України. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що під час звільнення позивача роботодавцем з роботи були дотримані вимоги статей 147-149 КЗпП України, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. Дисциплінарне стягнення було застосовано у строк, передбачений 148 КЗпП України, оскільки порушення трудової дисципліни носило триваючий характер, а після виявлення проступку позивач не працював. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір по справі складає 2376,74 грн., який повністю сплачено позивачем (т. 1 а.с. 113).

Outcome: dismissed