Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач позичив відповідачу 7000 грн. для влаштування сина у магістратуру ВНТУ, що підтверджується розпискою від 14.03.2014 року. Всю суму позики відповідач зобов'язалася повернути до 14.04.2014 року. 04.04.2014 року позивач повторно дав відповідачу 6300 грн., яку вона зобов'язалася повернути до 22.04.2014 року, що підтверджується розпискою. Однак після спливу зазначеного строку відповідач позичені кошти не повернула. До сьогоднішнього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушує взяті на себе зобов'язання. Вказана обставина змусила позивача звернутися до суду. В судовому засіданні позивач позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача на його користь 14462 грн. боргу за договором позики та судові витрати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України суд розглянув справу у відсутність відповідача на підставі наявних в ній доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки позивач не заперечив проти такого порядку вирішення справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З наявних в матеріалах справи розписок, встановлено, що [PERSON] отримала від [PERSON] згідно розписки від 14.03.2014 року - 7 000 грн., які зобов'язалася повернути до 14.04.2014 року (а.с. 9), також згідно розписки від 04.04.2014 року - 6 300 грн, які зобов'язалася повернути до 22.04.2014 року (а.с. 10). Таким чином, загальна сума коштів надана позивачем в користування [PERSON] становить 13 300 грн. З вищевикладеного, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли правовідносини позики, які підлягають врегулюванню нормами ст.ст. 1046-1053 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За змістом ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш ніж у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частина 1 статті 1049 ЦК України визначає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК Ураїни порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Ст. 611 ЦК Ураїни, визначає, що у разі порушення зобов'язанння настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 536 ЦК Ураїни, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Оскільки в розписках не зазначено правових наслідків в разі порушення взятих зобов'язання, а саме, розміру відсотків, то їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ у відповідності до правил ч.1 ст. 1048 ЦПК Ураїни. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК Ураїнив якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, зокрема, суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідност до ч.2 ст. 625 ЦК Ураїни боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обгрунтовані та підлягають задоволенню як доведені, оскільки ним на підтвердження договорів позики надано розписки [PERSON] від 14.03.2014 року та від 04.04.2014 року. Крім того, встановлено, що у визначений в договорі строк позика відповідачем позивачу не повернута. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Зважаючи на те, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, суд вважає, що на користь позивача з відповідача слід стягнути борг за договорами позики в сумі 13 300 грн., а також індекс інфляції за весь час прострочення та 3 % річних. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 243 грн. 60 коп. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved