Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі, у якому посилається на те, що він з відповідачкою перебував в цивільному шлюбі з 2001 року по 24 серпня 2010 року. Від спільного подружнього життя мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який після припинення з 24 серпня 2010 року шлюбно-сімейних відносин проживає разом з ним. Після припинення шлюбно-сімейних відносин відповідачка не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку, хоча є працездатною, має земельну ділянку, з якої отримує дохід та може надавати хоч якусь матеріальну допомогу, тому для захисту прав неповнолітньої дитини він вимушений звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини в примусовому порядку у твердій грошовій сумі в розмірі 700 гривень до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду. У судове засідання призначене на 27 березня 2014 року позивач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи не з'явився, до суду надав заяву (а.с. 15), згідно якої просить засідання провести в його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, при цьому в судовому засіданні 24 березня 2014 року позивач був присутнім та пояснив, що позов він підтримує на тих підставах, що викладені в позовній заяві та наполягає на його задоволені, а також пояснив, що в нього склалась інша сім'я з іншою жінкою, яка піклується про його сина [PERSON], при цьому відповідачка навіть не навідується до сина та не цікавиться його розвитком. Відповідачка в судове засідання призначене на 27 березня 2014 року, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи (а.с. 14) не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, при цьому в судовому засіданні 24 березня 2014 року відповідачка була присутньою та пояснила, що дійсно в період з 2001 року по 24 серпня 2010 року вони разом з позивачем проживали однією сім'єю та у них народився спільний син [PERSON], [INFO] року, який після того як вона з позивачем розійшлись став проживати з останнім, при цьому матеріальну допомогу вона не може надавати, так як позивач та його нова дружина не дають їй можливості бачитись з дитиною взагалі, однак до суду для вирішення вказаного питання вона не зверталась. Також, пояснила, що позовні вимоги вона не визнає, в неї земельної ділянки не має, є на утриманні малолітня дитина [INFO] і тому в зв'язку з цим вона не може працювати, просить в задоволені позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, а також поясненнями сторін в судовому засіданні, що позивач - [PERSON], [INFO] (а.с. 2) та відповідачка - [PERSON], [INFO] (а.с. 11) проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2001 року по 24 серпня 2010 року. Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] року (а.с. 3), який після припинення шлюбно-сімейних відносин проживає разом з позивачем (а.с. 4). Після припинення шлюбно-сімейних відносин відповідачка не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку, хоча на думку позивача є працездатною, має земельну ділянку, з якої отримує дохід та може надавати хоч якусь матеріальну допомогу, тому для захисту прав неповнолітньої дитини позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини в примусовому порядку у твердій грошовій сумі в розмірі 700 гривень до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду (а.с. 1) . Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В силу ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, при цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Статтею 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Позивачем не надано доказів того, що відповідачка має у власності земельну ділянку, з якої отримує дохід чи прибуток і тому має змогу платити саме 700 гривень аліментів щомісяця, при цьому судом встановлено, що у відповідачки на утриманні є малолітня дитина - [PERSON], [INFO] (а.с. 4). У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, при цьому кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Беручи до уваги викладене, враховуючи обставини вказані у ст. ст. 182, 184 СК України, а саме враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, яка є працездатною, однак офіційно не працює та не отримує регулярний дохід з поважних причин; наявність у платника аліментів на утриманні малолітньої дитини [PERSON], [INFO], та відсутність інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, а також положення ч. 2 ст. 182 СК України, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та необхідність стягнути з відповідачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 400 гривень до досягнення дитиною повноліття, в судовому порядку, починаючи стягнення з 11 березня 2014 року, тобто з моменту звернення позивача до суду. Таку допомогу відповідачка може надавати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок. Згідно до ст. 367 ЦПК України рішення суду підлягає обов'язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial