Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

У вересні 2010 року [PERSON] та [PERSON] звернулись в суд із позовом до [PERSON], в якому просять постановити рішення про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] В обгрунтування своїх вимог зіслались на те, що вони, позивачі, а також [PERSON], [INFO], який є її, [PERSON], сином, проживають у спірній квартирі [ADDRESS]. В цій квартирі також зареєстрований відповідач [PERSON], однак останній в квартирі не проживає з 2000 року. Вони, позивачі, опікуються даною квартирою, сплачують квартирну плату та плату за комунальні послуги, а відповідач жодної участі в утриманні квартири не приймає. Факт не проживання відповідача [PERSON] в спірній квартирі підтверджується відповідними актами, складеними працівниками ЛКП «Тополя-406» та ЖЕК-404. Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача чи членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Положеннями ст. 72 цього ж Кодексу передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. Оскільки відповідач [PERSON] не проживає в спірній квартирі понад 10 років без поважних причин, вони, позивачі, вирішили звернутись в суд. Відповідач [PERSON] проти первісного позову заперечив та звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON], який неодноразово уточнював та в якому збільшував свої позовні вимоги. В остаточній позовній заяві, поданій в квітні 2016 року, з урахуванням залучених до участі в справі в якості співвідповідачів ЛКП «Тополя-406», [PERSON] та в якості третьої особи - [PERSON], просить постановити рішення, яким: - за систематичне порушення впродовж 19 років правил співжиття і постійне перешкоджання йому в користуванні спірною квартирою визнати [PERSON], [PERSON] та її сина [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS], скасувати їх реєстрацію у вказаній квартирі та встановити конкретний термін для звільнення ними квартири і передачі йому ключів від неї; - за скоєні злочини впродовж 19 років з навмисного і систематичного порушення його, [PERSON], і [PERSON] майнових і житлових прав, накласти на [PERSON], як організатора правопорушень штраф в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; - за злісне невиконання позивачами ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 03 грудня 1999 року, дачу ними суду завідомо неправдивих показань і підроблених документів та масові порушення законів України винести окрему ухвалу, яку скерувати в правоохоронні органи для порушення кримінальної справи; - на підставі ст. 372 ЦК України встановити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши йому в користування житлову кімнату, площею 18,4 кв.м, а [PERSON] та її неповнолітнім дітям: [PERSON] і [PERSON] - дві житлові кімнати, площею 11,3 кв.м та 11,4 кв.м, залишивши в спільному користуванні коридор, кухню, санвузол, балкон та підвал; - усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом його повторного вселення в дану квартиру та зобов'язати [PERSON] і [PERSON] передати йому комплект ключів від усіх приміщень і в подальшому не чинити ніяких перешкод в користуванні спірною квартирою; - зобов'язати ЛКП «Тополя-406» укласти з ним, [PERSON], окремий договір житлового найму на кімнату площею 18,4 кв.м та відкрити на його ім'я окремий особовий рахунок. Як на підставу своїх вимог, зокрема, зіслався на те, що спірна трикімнатна квартира [ADDRESS] є неприватизованою та він, [PERSON], є її основним квартиронаймачем. Крім нього, в цій квартирі є прописаними його колишня дружина [PERSON], шлюб з якою було розірвано в 1998 році, донька [PERSON] зі своїм сином [PERSON], [INFO], донька [PERSON] та її неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO]. Починаючи з 1998 року і до часу звернення до суду із зустрічним позовом, його колишня дружина [PERSON] систематично порушує його право на проживання в спірній квартирі, періодично замінює замок у вхідних дверях, внаслідок чого він змушений вселятись в квартиру на підставі рішення суду. Так, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 03 грудня 1999 року було відновлено його житлові права, вселено у вищевказану квартиру та зобов'язано [PERSON] не чинити йому перешкод у користуванні квартирою. Проте, з боку [PERSON] впродовж останніх 12 років продовжуються вчинятись умисні та протиправні дії, спрямовані на позбавлення його та їх доньки [PERSON] права на проживання в вищевказаній квартирі. Вважає, що єдиним можливим дієвим способом захисту його житлових прав є виселення [PERSON] і [PERSON] разом з її сном [PERSON] зі спірної квартири. В травні 2010 року [PERSON] повторно поміняла замок у вхідних дверях та через це він позбавлений можливості проживати і користуватися спірною квартирою. З метою зупинення протиправних дій [PERSON] 26 серпня 2010 року і 13 вересня 2010 року він звернувся відповідно до Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області та в ЛКП «Тополя-406» із заявами про вжиття відповідних заходів реагування і притягнення до відповідальності його колишньої дружини, на які отримав відповіді про те, що питання про усунення перешкод в користуванні житлом слід вирішувати в судовому порядку. Він, [PERSON], з часу одруження з [PERSON] 15 серпня 1973 року і до часу розлучення 06 квітня 1998 року не пив, не курив, а повністю дбав про матеріальне забезпечення, освіту, професійний ріст і відпочинок сім'ї, в т.ч. доньок [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO]. Оскільки на час одруження в них не було жодного майна, то всі роки він працював, як на основній, так на додаткових роботах. В 1973 році для сім'ї він отримав однокімнатну квартиру [ADDRESS], яка в 1982 році була обміняна на спірну квартиру [ADDRESS]. Ним також було придбано в 1981 році автомобіль ВАЗ-2105, а в 1985 році - дві дачні ділянки, які в подальшому були засаджені плодовими насадженнями, а на одній з них збудовано дачу. [PERSON], на відміну від нього, ставилася до своїх сімейних обов'язків безвідповідально та проявляла агресивну протиправні поведінку. Через створення нестерпних умов він змушеним був тричі подавати на розлучення, зокрема, 26 травня 1980 року, 14 липня 1989 року та шлюб між ними було розірвано 06 квітня 1998 року. Вона, [PERSON], фактично декілька років проживає у власній квартирі [ADDRESS], а спірну квартиру [ADDRESS] появляється лише періодично. Метою її протиправних і шахрайських дій, на його думку, є бажання одноосібно заволодіти спірною квартирою, викинувши з цієї квартири спочатку його, потім - доньку [PERSON] з двома дітьми, а пізніше - доньку [PERSON] з сином [PERSON]. Що стосується доньки [PERSON], то остання фактично проживала зі своїм чоловіком Ростиславом і сином [PERSON], [INFO], у 2-кімнатній квартирі [ADDRESS], а на даний час проживає у власних квартирах [ADDRESS] В спірній квартирі вона не появляється взагалі. Крім цього, в обгрунтування своїх вимог також зазначив, що іншого житла в нього, [PERSON], немає, а подані позивачами [PERSON] і [PERSON] акти про його не проживання в спірній квартирі є ними самими сфальшовані. Перешкоди, які чинить йому [PERSON] в користуванні спірною квартирою не дозволяють йому належним чином виконувати обов'язки основного квартиронаймача. Впродовж багатьох років він намагався розв'язати квартирний конфлікт шляхом добровільного поділу або її приватизації, подальшого продажу та поділу грошей між її всіма мешканцями, однак такі спроби позитивних результатів не дали, а тому він вирішив звернутись із зустрічним позовом. Залучена до участі в справі в якості третьої особи [PERSON] в грудні 2010 року звернулась до суду з самостійним позовом до відповідачів [PERSON], ЛКП «Тополя-406», третіх осіб - [PERSON] і [PERSON], в якому, з урахуванням поданих в жовтні 2011 року, в грудні 2015 року та в березні 2016 року заяв про зменшення і уточнення позовних вимог просить постановити рішення, яким: - усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення її та двох її неповнолітніх дітей: [PERSON] і [PERSON] у квартиру [ADDRESS]; - зобов'язати [PERSON] не чинити їй та її неповнолітнім дітям перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] - змінити договір житлового найму по вказаній квартирі, зобов'язавши ЛКП «Тополя-406» укласти з нею окремий договір найму і відкрити на її ім'я окремий рахунок на кімнату, площею 11,4 кв.м, у квартирі [ADDRESS]. В обгрунтування своїх вимог покликається на те, що вона разом зі своїми двома неповнолітніми дітьми є зареєстрованою в спірній неприватизованій трикімнатній квартирі. В цій квартирі також зареєстрований її батько [PERSON], який значиться основним квартиронаймачем, мати [PERSON] та сестра [PERSON] зі своїм сином [PERSON]. Протягом 10 років мати [PERSON] чинить їй, її дітям та батькові перешкоди в користуванні цією квартирою шляхом постійної заміни замків на вхідних дверях. У травні 2010 року її мати повторно поміняла замки у вхідних дверях квартири, через що вона, [PERSON], позбавлена можливості проживати та користуватись спірною квартирою. Нею, [PERSON], були подані відповідні заяви до Шевченківського РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівської області та в ЛКП «Тополя-406» про вжиття заходів реагування та притягнення матері до відповідальності, на які вона отримала відповіді про те, що усунення перешкод в користуванні житлом слід вирішувати в судовому порядку, оскільки дії матері носять цивільно-правовий характер. В даний час вона з дітьми та чоловіком [PERSON] проживає в приватному [ADDRESS] який був придбаний за кошти чоловіка. Коли вона звернулась до чоловіка зареєструвати її та дітей в цьому будинку, то останній відмовився таке зробити, мотивуючи тим, що це його майно і він не хоче, щоб йому довелось ділитись з нею так, як це роблять її батьки [PERSON] і [PERSON] 03 грудня 2015 року вона звернулась в ЛКП «Тополя-406» і довідалась, що [PERSON] допустила заборгованість по оплаті за житлово-комунальні послуги практично за 5 місяців, які вона, [PERSON], погасила. З огляду на такі обставини, вона вирішила звернутись до суду із вказаним самостійним позовом. В лютому 2011 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON], третьої особи - [PERSON], в якому, з урахуванням поданого в листопаді 2011 року доповнення до позовної заяви просить постановити рішення, яким визнати [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] В обгрунтування таких вимог покликається на те, що позов доньки [PERSON] до неї є безпідставним, оскільки в спірній квартирі вона не проживає з 2006 року та квартирою не опікується. Донька [PERSON] має іншу квартиру [ADDRESS] площею біля 100 кв.м, на придбання якої державою було виділено її сім'ї безпроцентний банківський молодіжний кредит. В цій квартирі донька проживала зі своєю сім'єю з 2006 року по 2010 рік, тобто до часу придбання житлового будинку [ADDRESS], площа якого становить біля 400 кв.м. В спірній квартирі проживає вона, [PERSON], та її донька [PERSON] з сином [PERSON] Вони з донькою [PERSON] утримують квартиру, несуть всі витрати по оплаті за житлово-комунальні послуги. Вважає, що відповідно до положень ст. 71 ЖК України донька [PERSON] зі своїми дітьми втратили право користування спірною квартирою, а тому вирішила звернутись із вказаним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги до [PERSON] та [PERSON] підтримала, зіславшись на обставини, які викладені в позовних заявах та доповненнях до них, просить позовні вимоги задовольнити. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] та позову третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] просить відмовити у зв'язку з їх безпідставністю. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги до [PERSON] та позовні вимоги матері [PERSON] до [PERSON] підтримала, покликаючись на викладені в них доводи і обставини. Зустрічний позов батька [PERSON] та позов третьої особи [PERSON] вважає необгрунтованими та в їх задоволенні просить відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти первісного позову та позову [PERSON] до [PERSON] заперечив, свій зустрічний позов та позов третьої особи - доньки [PERSON] підтримав, зіславшись на викладені в зустрічному позові, в позові [PERSON] та доповненнях до них обставини, просить їх задовольнити. Третя особа з самостійними вимогами [PERSON] свій позов та зустрічний позов батька [PERSON] підтримала, покликаючись на викладені в них доводи і обставини. Проти задоволення первісного позову [PERSON] і [PERSON] до [PERSON] та позову матері [PERSON] до неї, [PERSON], заперечила та в їх задоволенні просить відмовити. Відповідач [PERSON] та представники інших осіб, які беруть участі в справі в судові засідання неодноразово не з'явились хоч про час і місце розгляду справи повідомлялись в установленому порядку. Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], з'ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, первісний позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, і позов [PERSON] до [PERSON] про визнання разом з неповнолітніми дітьми такими, що втратили право користування жилим приміщенням, є обгрунтованими і такими, що підлягають до задоволення, а у задоволенні зустрічного позову [PERSON] та позову третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] є неприватизованою та входить до комунальної власності територіальної громади м. Львова. Раніше вказаний будинок перебував на балансі та обслуговувався ДКП ЖЕК-404, ЛКП «Підзамче-404», а в подальшому перейшов на баланс та обслуговується ЛКП «Тополя-406». Приблизно до середини 1998 року спірна квартира складалась з трьох неізольованих кімнат - площею 14,8 кв.м, 18,4 кв.м, 11,3 кв.м, кухні - площею 7,1 кв.м та ванни і туалету - площею 6,5 кв.м. Після проведеного в 1998 році самовільного перепланування вказана квартира складається з трьох ізольованих кімнат - площею 11,3 кв.м, 18,4 кв.м, 11,4 кв.м, кухні - площею 7,2 кв.м, коридору - площею 7,0 кв.м та суміщеного санвузла - площею 6,5 кв.м. Наймачем спірної квартири являється відповідач [PERSON],[INFO], який зареєстрованій в цій квартирі 04 жовтня 1982 року. Крім відповідача, в спірній квартирі також є зареєстрованими: з 04 жовтня 1982 року - його колишня дружина - позивач [PERSON], [INFO], їх донька - позивач [PERSON], [INFO]; з 02 лютого1983 року - їх донька [PERSON], [INFO], яка є третьою особою по справі з самостійними вимогами; з 15 липня 1996 року - син позивача [PERSON] - [PERSON], [INFO]; з 13 березня 2003 року - син третьої особи [PERSON] - [PERSON], [INFO]; з 16 червня 2009 року - донька третьої особи [PERSON] - [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували між собою в зареєстрованому шлюбі з 15 серпня 1973 року, який був розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Львова в квітні 1998 року та розірвання шлюбу було зареєстровано Шевченківським відділом РАЦС Львівського міського управління юстиції 17 квітня 1998 року. В 1998-1999 рр. в провадженні Шевченківського районного суду м Львова перебувала цивільна справа №2-181/1999 за первісним позовом [PERSON] і [PERSON] до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування спірною квартирою [ADDRESS] та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] третіх осіб - Шевченківської районної адміністрації виконкому Львівської міської Ради народних депутатів, ДКП ЖЕК-404 про усунення перешкод в користуванні спірною квартирою, вселення та зміну умов договору житлового найму. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 03 грудня 1999 року, яке учасниками процесу не оскаржувалося і набрало законної сили, у задоволенні позову [PERSON] і [PERSON] було відмовлено за безпідставністю. Зустрічний позов [PERSON] було задоволено частково та постановлено вселити його в спірну квартиру і зобов'язано [PERSON] і [PERSON] не чинити йому перешкод в користуванні спірною квартирою. У задоволені решти позовних вимог [PERSON] було відмовлено у зв'язку з їх безпідставністю. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 10 квітня 2003 року, залишеною без зміни ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 14 червня 2003 року та ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 вересня 2005 року, було відмовлено [PERSON] в перегляді вищевказаного рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 грудня 1999 року за нововиявленими обставинами. Крім цього, у провадженні Шевченківського районного суду м Львова перебувала цивільна справа №4124/2001 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про встановлення порядку користування спірною квартирою [ADDRESS] Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 08 жовтня 2001 року позов [PERSON] було задоволено частково, встановлено порядок користування квартирою та виділено йому в користування житлову кімнату площею 11,3 кв.м, а [PERSON], [PERSON], [PERSON] і неповнолітньому [PERSON] - житлові кімнати площею 16,4 кв.м та 14,8 кв.м в даній квартирі. Кухню та комунальні вигоди були залишені в спільному користуванні. Крім цього, цим рішення було зобов'язано ДКП ЖЕК-404 відкрити сторонам окремі рахунки на займані приміщення, а також зобов'язано [PERSON] і [PERSON] в місячний строк узаконити перепланування, які були проведені в спірній квартирі. У зв'язку з прийняттям вищевказаного судового рішення та на підставі звернення [PERSON] 15 січня 2002 року Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради було видано розпорядження №12 «Про узаконення самовільно проведеного переобладнання квартири та розділу на дві окремі». Ухвалою колегії суддів судової палати апеляційного суду Львівської області від 04 лютого 2002 року вищезгадане рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 жовтня 2001 року було скасоване, а справу скеровано на новий судовий розгляд у той же суд першої інстанції. У зв'язку з скасуванням судом апеляційної інстанції рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 жовтня 2001 року Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради 25 квітня 2002 року було видано розпорядження №465 «Про скасування розпорядження №12 від 15.01.2002 р. «Про узаконення самовільно проведеного переобладнання квартири та розділу на дві окремі». В подальшому, ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 30 квітня 2002 року, яка була залишена без зміни судами апеляційної і касаційної інстанції, провадження у вищевказаній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третіх осіб - ДКП ЖЕК-404 Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про встановлення порядку користування спірною квартирою та зміну умов договору житлового найму було закрито з тих підстав, що є таке, що набрало законної сили рішення Шевченківського районного суду м Львова від 03 грудня 1999 року між тими сторонами, про той самий предмет з тих же підстав. Вищевказані обставини підтверджуються поясненнями сторін в судовому засіданні, долученими до справи довідкою з місця проживання про складі сім'ї і прописку, копіями свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] і [PERSON], копіями поверхових планів спірної квартири, матеріалами оглянутих в судовому засіданні згаданих вище цивільних справ №2-181/1999р., №2-32/2002 (№2-4124/2001) та ці обставини ніким з учасників процесу не оспорювались. Положеннями ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Пунктами 1-7 цієї статті передбачено перелік випадків, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців. У відповідності до ч.2 ст. 64 цього Кодексу до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Згідно з приписами ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З пояснень позивача [PERSON] в судовому засіданні вбачається, що її колишній чоловік - відповідач [PERSON] перестав проживати в спірній квартирі приблизно з 1996 року. Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 03 грудня 1999 року про вселення відповідача [PERSON] було виконано державним виконавцем Шевченківського ВДВС 10 березня 2000 року. В присутності державного виконавця її колишньому чоловікові були передані ключі від квартири, однак останній в день свого вселення залишив квартиру та з вказаного часу в ній не проживає. В квартирі немає його речей та він не приймає участі в оплаті за житлово-комунальні послуги. В квартирі залишись проживати вона, [PERSON], донька [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] та донька [PERSON], яка після досягнення повноліття і закінчення школи стала навчатись у вищому навчальному закладі. Після одруження в 2001 році доньки [PERSON] з [PERSON], останній також став проживати з ними в спірній квартирі, а з 2002 року в ній також став проживати їх малолітній син [PERSON], [INFO]. В 2005 році сім'ї доньки [PERSON] було наданий безпроцентний молодіжний кредит в сумі приблизно 36 000 доларів США, за який було придбано трикімнатну квартиру [ADDRESS] та в якій сім'я доньки проживала в період 2006 - 2010 років. В подальшому сім'я [PERSON] стала проживати в придбаному ними приватному будинку по [ADDRESS], в якому проживає по даний час. В 2009 року в неї, [PERSON], відносини з донькою [PERSON] були нормальні, однак пізніше остання сказала, що її сестра [PERSON] викрала в неї гроші та через це відносини зіпсувались і донька [PERSON] стала на сторону свого батька [PERSON] Зі слів родичів свого колишнього чоловіка вона знає про те, що [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] та проживав з нею, однак документально підтвердити такі факти вона, позивач, не може. Перешкод в користуванні спірною квартирою ні колишньому чоловікові [PERSON], ні доньці [PERSON] ніхто не чинив та вони не проживають в ній з власної ініціативи. Аналогічні пояснення дала також в судовому засіданні позивач [PERSON] З долученої до справи копії акту старшого державного виконавця ВДВС Шевченківського районного управління юстиції м. Львова від 10 березня 2000 року вбачається, що рішення Шевченківського районного суду м Львова від 03 грудня 1999 року було виконано та [PERSON] вказаного числа було вселено в спірну квартиру [ADDRESS] Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що з 2008 року вона зареєстрована та проживає разом зі своєю сім'єю в квартирі [ADDRESS], яка розташована на другому поверсі. Спірна квартира також розташована на другому поверсі цього будинку. В спірній квартирі проживає [PERSON], яку вона знає давно, та часто вона також бачить її доньку [PERSON] Відповідача [PERSON] вона не знає та ніколи в будинку [ADDRESS] не бачила. [PERSON] вона, свідок, бачила в подвір'ї будинку один раз приблизно в 2011 році та остання була з коляскою і маленькою дитиною. Сусідку [PERSON] вона, [PERSON], може охарактеризувати як інтелігентну, турботливу та чуйну людину. Ніяких сварок чи криків в квартирі №2 вона не чула, а також не бачила, щоб хтось чинив перешкоди в користуванні цією квартирою [PERSON] і [PERSON] З показань допитаного в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] вбачається, що з січня 2005 року він зареєстрований та проживає в [ADDRESS] яка розташована на першому поверсі. Спірна квартира №2, в яку він заходив приблизно 2-3 рази в півроку, знаходиться на другому поверсі їхнього будинку та в ній проживають [PERSON] і її донька [PERSON] з сином, з якими в нього добросусідські відносини. Відповідача [PERSON] ні в спірній квартирі, ні в їх будинку, він ніколи не бачив, а доньку [PERSON] бачив декілька разів в 2005 році після вселення в свою квартиру. З показань допитаного в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] вбачається, що з 1994 року він зареєстрований та проживає в [ADDRESS] яка розташована на другому поверсі будинку. [PERSON], [PERSON] та їх дітей [PERSON] і [PERSON] він знає з часу свого поселення в будинок та їх сім'я проживала в квартирі №2, яка знаходиться на другому поверсі їхнього будинку. Через деякий час в їх родині виникли якійсь непорозуміння, [PERSON] і [PERSON] розлучились та останній, забравши в його, [PERSON], присутності, свої речі, перестав проживати у вищевказаній квартирі, в якій залишись проживати [PERSON] зі своїми доньками. В 1999 році він також допитувався як свідок в Шевченківському районному суді м. Львова, однак після рішення суду [PERSON] також не проживає в спірній квартирі. [PERSON], яку він знає з дитячих років, пізніше вийшла заміж та в подальшому також перестала проживати в їхньому будинку. Він бачив її лише при першій вагітності, а також декілька разів бачив з дитячою коляскою. В спірній квартирі проживають лише [PERSON] і її донька [PERSON] Аналогічні показання щодо не проживання [PERSON] та [PERSON] в спірній квартирі дали також допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], яка проживає в [ADDRESS], та [PERSON], яка проживає в квартирі №3 цього ж будинку. Факт не проживання відповідача [PERSON] в спірній квартирі [ADDRESS] з березня 2000 року стверджується також долученими до справи актами ДКП ЖЕК-404 від 19.04.2000 року, від 16.06.2000 року, від 02.11.200 року, від 31.05.2002 року, актами ЛКП «Підзамче-404» від 10.06.2008 року, 08.08.2008 року, від 11.11.2008 року. Факт не проживання [PERSON] в спірній квартирі [ADDRESS] понад встановлені ст. 71 ЖК України строки підтверджується також долученими до справи актами ЛКП «Тополья-406» від 03.09.2010 року, від 08.12.2010 року, від 24.02.2011 року та від 30.05.2011 року. З долученої до матеріалів справи копії договору купівлі - продажу від 21 червня 2013 року вбачається, що на підставі свідоцтва про право на частку в спільному майні подружжя, виданого 22 квітня 2005 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], третя особа по справі [PERSON] дійсно була співвласником 1/2 частини трикімнатної квартири [ADDRESS], жилою площею 58,0 кв.м, загальною площею 87,4 кв.м. Інша половина цієї квартири на підставі договору купівлі -продажу від 13 квітня 2005 року належала її чоловікові [PERSON] 21 червня 2013 року вищевказана квартира [PERSON] та її чоловіком [PERSON] була продана сторонній особі. Цей факт не заперечувала сама [PERSON], яка також пояснила, що в даний час вона є співвласником 1/2 житлового будинку [ADDRESS] де проживає її сім'я, а інша половина належить на праві власності її чоловікові [PERSON] З долученої до справи довідки №219-27062014/46210 управління інформаційно-аналітичного забезпечення ГУ МВС України у Львівській області випливає, що позивач [PERSON] на території України станом на 27.06.2014 року до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями ст.ст.10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно з ч.3 ст. 61 цього ж Кодексу обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Зі змісту позовних вимог [PERSON] та [PERSON] випливає, що вони навіть не ставили перед судом вимоги про визнання причин свого не проживання в спірній квартирі поважними та продовження встановленого законом строку збереження за ними жилого приміщення. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, первісний позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, і позов [PERSON] до [PERSON] про визнання разом з неповнолітніми дітьми такими, що втратили право користування жилим приміщенням, є підставними, позовні вимоги в них підтверджені належними і допустимими доказами, які були перевірені в судовому засіданні, а тому вказані позови підлягають до задоволення. Зустрічний позов [PERSON] та позов третьої особи з самостійними вимогами [PERSON], на думку суду, є безпідставним, а тому в їх задоволенні слід відмовити. Доводи відповідача [PERSON] та [PERSON] на підтримання своїх позовних вимог та на заперечення первісного позову [PERSON] і [PERSON] до [PERSON] та позову [PERSON] до [PERSON], суд вважає непереконливими, вони спростовуються зібраними у справі доказами, а тому такі доводи суд не може покласти в основу свого рішення.

Outcome: approved