Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] пред'явила через суд позов до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 08 червня 2012 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає і знаходиться на утриманні позивача, однак не зважаючи на те, що вона не працює у зв'язку з народженням дитини і навчанням у ВНЗ, відповідач, проживаючи окремо від дитини, не бере участі у вихованні і витратах необхідних для її виховання, хоча має такий обов'язок, тому позивач, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 3500,00 грн. на утримання сина щомісяця до досягнення ним повноліття. Позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримала у повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні з наведених у позові підстав. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в частині свого обов'язку з утримання дитини, проте заперечував проти заявленого розміру аліментів в 3500,00 грн. тим, що на даний час він, хоч і є приватним підприємцем, проте господарської діяльності не веде, доходів не має, крім того, залишив дружині усі спільні кошти, яких достатньо для утримання дитини, тому враховуючи відсутність у нього будь-яких коштів від трудової діяльності на даний час він здатний сплачувати аліменти не більше 500,00 грн.-550,00 грн. на місяць, у зв'язку з чим просив визначити до стягнення аліменти у вказаному розмірі. Суд, вислухавши сторони, дослідивши наявні письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову частково, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 08 червня 2012 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Індустріальним відділом ДРАЦС Дніпропетровського МУЮ, актовий запис №227, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, залученим до матеріалів справи в копії (а.с.6) та який розірвано на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2014 року, що не оскаржувалось та набрало законної сили, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.32). Сторони є батьками, народженої у цьому шлюбі дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Індустріальним відділом ДРАЦС Дніпропетровського МУЮ у Дніпропетровській області 19 грудня 2012 року серії [NUMBER], копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.7). Дитина проживає разом із матір'ю (позивачем), що підтверджується довідкою КП «ЖЕП №53» ДМР від 13 березня 2014 року №379 (а.с.5) та перебуває на її утриманні, що визнано відповідачем у судовому засіданні та, відповідно, за правилами ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Позивач не працює, трудової книжки не має, є студенткою біотехнічного факультету Дніпропетровського державного аграрно-економічного університету з заочною формою навчання (а.с.24), підприємницькою діяльністю не займається, у зв'язку з чим власних доходів не має. Разом з тим, позивач перебуває на обліку в УПСЗН Індустріальної районної у місті ради та отримує допомогу по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, розмір якої з жовтня 2013 року по березень 2014 року склав 780,00 грн., та одноразову допомогу при народженні 1-ї дитини, розмір якої з жовтня 2013 року по березень 2014 року склав 4804,98 грн., про що свідчать довідки Управління від 11 квітня 2014 року №1216/1 та 1217/1 відповідно (а.с.22, 23). Відповідач є приватним підприємцем, проте протягом 2013 року господарську діяльність не вів, доходів не отримував, що об'єктивно підтверджується податковою декларацією про майновий стан і доходи за 2013 рік з відміткою про подання 07 лютого 2014 року до ДПІ у Красногвадійському районі і звітом про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внесу за 2013 рік (а.с.14-17). Доказів в підтвердження наявності у відповідача інших доходів, розмір та джерела їх отримання позивачем у відповідності зі своїм процесуальним обов'язком за ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано, відсутнє документальне підтвердження цих обставин і в матеріалах справи. Одночасно в судовому засіданні встановлено, що відповідач є працездатною особою, має нормальний стан здоров'я, інших осіб на утриманні, окрім позивача з дитиною не має, що визнано сторонами у судовому засіданні, у зв'язку з чим ці обставини за правилами ст.61 ЦПК України додатковому доказуванню не підлягають. Також судом встановлено, що домовленості (договору) щодо стабільної сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у даній справі досягнуто не було, разом з тим, обов'язок по утриманню дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, а тому вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача за цим позовом на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина. Вирішуючи спір про розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з положень ч. 3 ст. 181, ст.184 СК України, які передбачають присудження за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліменти) у твердій грошовій сумі за заявою платника або одержувача аліментів, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням наведеного, судом у даній справі вбачаються підстави для присудження аліментів у твердій грошовій сумі та, при визначенні розміру суми аліментів, які підлягають сплаті, судом береться до уваги обов'язок участі обох батьків у матеріальному утриманні дитини, матеріальний стан та стан здоров'я дитини, яка хронічних захворювань чи хвороб не має, що встановлено на підставі даних медичної картки дитини (а.с.25-27), відсутність документального підтвердження реальних доходів відповідача і їх розміру, чим визначається ризик їх мінливості й нерегулярності, розмір необхідного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який з 01січня 2014 року складає на дитину віком до 6 років - 1032,00 грн., з 01 липня 2014 року - 1059,00 грн., а також інші обставини, що мають істотне значення, зокрема, відсутність власних доходів у позивача як у особи, що доглядає за дитиною до досягнення трирічного віку, а відтак, суд, виходячи з того, що за рівного обов'язку з утримання від кожного з батьків дитина має бути забезпечена не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, вважає справедливим та співмірним визначити розмір стягуваних аліментів на сина [PERSON] - 600,00 грн. щомісяця, які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи проводити стягнення з 27 березня 2013 року та до досягнення дитиною повноліття. Доводи відповідача про відсутність можливості матеріально утримувати дитину у зв'язку з відсутністю роботи та доходів не можуть бути підставою для відмови в позові, оскільки сама по собі непрацевлаштованість і відсутність господарської діяльності як суб'єкта підприємництва за умов працездатності особи не впливає на обов'язок батька утримувати свою дитину. Доводи позивача про фактичну матеріальну можливість відповідача сплачувати на утримання дитини аліменти у розмірі 3500,00 грн. на сина перед судом у відповідності зі своїм обов'язком за ст.10, 60 ЦПК України не доведено, відсутні такі докази і в матеріалах справи. В силу п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст.ст. 81,88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial