Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

У березні 2013 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів суму боргу та пені за кредитним договором № 35/АК-0093.08.2 від 18.08.2008 р. у розмірі 828 660,26 грн. яка складається з: загальний розмір залишку по тілу кредиту - 47 015,58 грн., розмір пені - 781 644,68 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 441,00 грн. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що 18 серпня 2008 року Відкрите акціонерне товариство «Родовід Банк», найменування якого 17 червня 2010 року на виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства» було змінено на Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір № 35/АК-00093.08.2, відповідно до п.1.1. якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 64 485,00 грн., а позичальник зобов'язався повернути кредит не пізніше 18 серпня 2015 року та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, передбачених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань позивальника 18 серпня 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено Договір поруки № 35/АК-00093.08.2-3/П, відповідно до умов якого [PERSON] в якості солідарного боржника зобов'язалась відповідати у повному обсязі перед позивачем за повне та своєчасне виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором. Позичальник прийняті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконує, у визначені договором строки заборгованість не погасив, нараховану пеню не сплатив, та таким чином ухиляється від виконання прийнятих на себе зобов'язань за кредитним договором. Загальний розмір боргу за кредитним договором станом на 05 березня 2013 року становить 828 660,26 грн. та складається з: загальний розмір залишку по тілу кредиту - 47 015,58 грн., розмір пені - 781 644,68 грн. На підставі п.2.1 Договору поруки, позивач направив поручителю вимоги № 35/АК-00093.08.2-3/П від 18.08.2008 (копію листа додатково було направлено позичальнику) про виконання ним зобов'язань за Кредитним договором та сплату відповідної заборгованості, але поручитель вимогу позивача теж проігнорував, взяті на себе зобов'язання станом на 08.04.2010 року не виконав, у зв'язку з чим порушив умови договору поруки та вимоги закону. Тому, Публічне акціонерне товариство «Родовід банк» в особі відділення «Дніпропетровське РУ» АТ «Родовід банк» вимушений звернутися до суду для стягнення з відповідачів вказаної вище суми заборгованості. 04 липня 2018 року представником відповідача [PERSON] - [PERSON] було надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Кредитним договором № 35/АК-00093.08.2, укладеним 18.08.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід банк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON], передбачено виконання грошових зобов'язань шляхом здійснення щомісячних платежів (згідно з графіком). Кредитні кошти було надано позивачем відповідачу [PERSON] на купівлю автомобіля Chevrolet Aveo TC58U, який став предметом договору застави № 35/АК-00093.08.2-3 від 18.08.2008 року. Таким чином, відповідач [PERSON] отримав від позивача споживчий кредит. Сторони Кредитного договору встановили як строк дії Кредитного договору - до 18.08.2015 року, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів. З матеріалів справи вбачається, що позивач в березні 2013 року звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за Кредитним договором з відповідачів. Оскільки умовами кредитного договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача [PERSON] повернути весь борг частинами та встановлюють відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право позивача вважається порушеним з моменту недотримання відповідачем [PERSON] строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Вважає, що позивач не має права вимоги та зарахування до розрахунку заборгованості за Кредитним суми щомісячних платежів, які, за твердженням позивача, не були сплачені і погашені відповідачем [PERSON] до березня 2010 року, у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Крім того, за договором поруки відповідальність поручителя настає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена Кредитним договором. Саме з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо окремих зобов'язань за кредитом. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Також, позивач ввів суд в оману щодо обставин несплати відповідачем [PERSON] заборгованості за Кредитним договором, а також позивач скрив від суду той факт, що позивачем було застосовано позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а саме реалізовано заставлене майно на підставі виконавчого напису нотаріуса. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що він є неповним, необґрунтованим, зазначені у ньому суми заборгованості по тілу кредиту та відсотках є недоведеними та суперечать іншим наявним у справі доказам, а тому вказаний розрахунок не може бути визнаний належним та допустимим доказом по справі. У зв'язку з викладеним просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 20 липня 2018 року від представника позивача Сазанова О.С. до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що правом повернення одержаного кредиту, сплати нарахованих за ним процентів, відшкодування заподіяних банку збитків, банк скористався 23 квітня 2010 року та звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сергеєва О.О. з заявою про вчинення виконавчого напису на договорі застави № 35/АК-00093.08.2-3 від 18.08.2008 року. Банк скористався правом, встановленим п. 5.2 Кредитного договору щодо дострокового повернення одержаного кредиту в повному обсязі. За таких обставин неможливо застосовувати правові позиції щодо застосування позовної давності до кожного платежу окремо, оскільки заборгованість відповідача за тілом кредиту та відсотками у повному обсязі була перенесена та обліковувалась на відповідних рахунках простроченої заборгованості № 2207 та № 2209. Сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами у повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням плати, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк по 18 серпня 2015 року. Визначені у кредитному договорі строки платежів у погашення кредитної заборгованості не є окремими грошовими зобов'язаннями перед банком, а є складовою єдиного грошового зобов'язання з повернення суми отриманого кредиту та сплати процентів, строк виконання якого є єдиним і визначений датою 18.08.2015 року, тому з цієї дати обчислюється строк позовної давності. Також зазначив, що застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи податкової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування. В судовому засіданні представник позивача - Сазанов О.С. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що відповідач позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Також просив застосувати строк позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 18 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк», та відповідачем [PERSON] було укладено Кредитний договір № 35/АК-00093.08.2, відповідно до умов якого останньому було надано кредит у розмірі 64 485,00 грн. терміном по 18 серпня 2015 року включно, для купівлі автомобіля згідно з договором № 1822/08 купівлі-продажу автомобіля від 13 серпня 2008 року та сплати страхових платежів (а.с. 10-11). Даний кредитний договір підписаний сторонами та безпосередньо відповідачем [PERSON], що свідчить про те, що сторони на момент підписання договору досягли згоди щодо всіх істотних умов укладеного між ними договору. Для обліку виданих кредитів банк відкрив позичальнику позичковий рахунок № [NUMBER], що було обумовлено п. 1.3 вищевказаного Кредитного договору. Відповідно до п. 1.7 даного Кредитного договору забезпеченням виконання зобов'язань за цим договором є застава автомобіля марки Chevrolet Aveo TC58U, згідно з договором застави № 35/АК-00093.08.2-3 від 18 серпня 2008 року. У пункті 3.6 Кредитного договору сторони обумовили, що позичальник зобов'язується за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів сплачувати банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1,6 процента від суми простроченої заборгованості. Пунктом 3.4. Кредитного договору було передбачено, що у разі недотримання позичальником умов цього договору позичальник зобов'язаний достроково погасити заборгованість за одержаними кредитами та платити проценти за користування ними, а також пені та штрафи, передбачені цим договором, у разі невиконання зобов'язань, передбачених у пунктах 3.2 та 3.3 цього договору. Кредитодавець свої зобов`язання виконав повністю та надав позичальнику обумовлену договором суму грошових коштів. Відповідач [PERSON] скористався наданим кредитом, проте зобов'язання належним чином за кредитним договором не виконав, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до п. 5.2 вищезазначеного Кредитного договору № 35/АК-00093.08.2 від 18 серпня 2008 року у разі недотримання позичальником умов цього договору Банк має право вимогами в односторонньому порядку дострокового його розірвання, повернення одержаних коштів, сплати нарахованих за ними процентів, відшкодування збитків, заподіяних банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору, а у разі невиконання позичальником цих вимог звернути стягнення на предмет застави згідно з договором застави № 35/АК-00093.08.2-3 від 18 серпня 2008 року та договорів застави, що можуть бути укладені в майбутньому в забезпечення виконання позичальником зобов'язань за цим договором. Судом також встановлено, що позивачем на адреси відповідачів направлялись Вимоги про погашення простроченої заборгованості за Кредитним договором № 35/АК-00093.08.2 від 18 серпня 2008 року, а саме за вих. № 130-77.11-б.б./5275 від 30.03.2010 року (а.с. 16) та вих. № 130-77.11-б.б./4948 від 02.2010 року (а.с. 17), однак вказані вимоги відповідачами були проігноровані, зобов'язання за кредитним договором не виконано. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору та утворенням простроченої заборгованості за кредитним договором Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» у 2010 році вирішило скористатись своїм правом та звернулось до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису на Договорі застави № 35/АК-00093.08.2-3 від 18 серпня 2008 року. Вказані обставини визнавалися обома сторонами. У зв'язку з цим, 23 квітня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 549, яким запропоновано звернути стягнення на автомобіль марки Chevrolet модель Aveo TC58U, реєстраційний номер [NUMBER], 2008 року випуску, світло-сірого кольору, який на праві власності належить [PERSON], та який було передано у заставу Публічному акціонерному товариству «Родовід банк» на підставі договору застави транспортного засобу № 35/АК-00093.08.2-3 від 18 серпня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою О.Л., зареєстрованого в реєстрі за № 5687. Згідно даного виконавчого напису в рахунок коштів, отриманих від реалізації автомобіля марки Chevrolet модель Aveo TC58U, реєстраційний номер [NUMBER], запропоновано задовольнити вимоги Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» за період з 11.02.2009 року по 23.04.2010 року у розмірі 120 612,36 грн., які складаються з: кредиту в сумі 59 247,15 грн., відсотки в сумі 8 535,83 грн., пеня в сумі 52 829,38 грн., а також стягнути з боржника 1 700,00 грн. з метою відшкодування кредитору внесеної за вчинення виконавчого напису плати (а.с.178). Судом встановлено та визнавалося позивачем, що після вчинення виконавчого напису нарахування відсотків за кредитним договором було зупинено та відсотки у подальшому не нараховувались. Після вчинення виконавчого напису позивач - Публічне акціонерне товариство «Родовід банк» в особі відділення «Дніпропетровське РУ» АТ «Родовід банк» звернувся до Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського міського управління юстиції з заявою № 130-77.11-бб15436 від 29 квітня 2010 року про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису (а.с. 179). На підставі вказаної заяви Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» в особі відділення «Дніпропетровське РУ» АТ «Родовід банк» 13 травня 2010 року Красногвардійським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження № 19212086 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сергеєва О.О. від 23 квітня 2010 року, зареєстрованого в реєстрі за № 549, що підтверджується випискою по виконавчому провадженню № 19212086 (а.с. 101-102). 11 травня 2011 року було проведено аукціон з реалізації арештованого рухомого майна, яке належить боржнику [PERSON] - автомобіля Chevrolet Aveo TC58U, реєстраційний номер [NUMBER], світло-сірого кольору, 2008 року випуску, що підтверджується протоколом № 0411094-1, затвердженим Директором Філії 04 Приватного підприємства «Нива-В.Ш.» (а.с. 180). Переможцем аукціону стала [PERSON] 16 травня 2011 року позивачу були перераховані кошти за реалізацію автомобіля Chevrolet Aveo TC58U, реєстраційний номер [NUMBER], у розмірі 18 467,40 грн. (в тому числі 1 700,00 грн. - компенсація за вчинення виконавчого напису), які були спрямовані на погашення заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем за кредитним договором № 35/АК-00093.08.2 від 18 серпня 2008 року, що вбачається з розрахунку заборгованості станом на 09 липня 2018 року (а.с. 166-167). З наведеного розрахунку вбачається, що на погашення заборгованості відповідача [PERSON] перед позивачем за кредитним договором № 35/АК-00093.08.2 від 18 серпня 2008 року були спрямовані грошові кошти у сумі 16 767,40 грн., з яких: в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту - 12 231,57 грн., в рахунок погашення заборгованості за процентами - 4 535,83 грн. Постановою старшого державного виконавця Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Півень С.В. від 25 травня 2011 року виконавчий напис № 549, виданий 23 квітня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О., було повернуто стягувану (а.с. 181). За таких обставин судом встановлено, що після реалізації заставленого автомобіля сума неповернутого тіла кредиту за кредитним договором № 35/АК-00093.08.2 від 18 серпня 2008 року склала 47 015,58 грн. (59 247,15 грн. - 12 231,57 грн. = 47 015,58 грн.). Після звернення стягнення на заставлене майно та його реалізації розмір вказаної заборгованості за тілом кредиту не змінювався та заборгованість не збільшувалася, у зв'язку з чим саме таку суму заборгованості за тілом кредиту (47 015,58 грн.) просив стягнути позивач звернувшись у березні 2013 року до суду з даним позовом. Крім того, судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 35/АК-00093.08.2, 18 серпня 2018 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк», та відповідачем [PERSON] було укладено Договір поруки № 35/АК-00093.08.2-3/П, відповідно до умов якого [PERSON] зобов'язалась солідарно відповідати перед Банком в повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 35/АК-00093.08.2 від 18 серпня 2018 року, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії, що укладені між банком та позичальником (а.с. 14). Сторони обумовили, що у випадку невиконання позичальником своїх зобов'язань за платежами, що передбачені Кредитним договором, поручитель на підставі письмового повідомлення позичальника або банку не пізніше наступного дня після одержання такого письмового повідомлення погашає за рахунок власних коштів на рахунок банку в повному обсязі заборгованість за позичальника за Кредитним договором. Пунктом 3.2. вищевказаного Договору поруки сторони також обумовили, що поручитель відповідає перед банком за зобов'язаннями, що випливають з цього договору, майном та грошовими коштами, на які може бути звернено стягнення у відповідності з чинним законодавством України. За змістом ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватись порукою. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору та утворенням простроченої заборгованості за кредитним договором Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» 15 березня 2013 року звернулось до суду з даною позовною заявою, в якій позивач просив стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] суму боргу та пені за кредитним договором № 35/АК-0093.08.2 від 18 серпня 2008 року у розмірі 828 660,26 грн. яка складається з: загальний розмір залишку по тілу кредиту - 47 015,58 грн., розмір пені - 781 644,68 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 441,00 грн. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості пред'явлення позивачем Публічним акціонерним товариства «Родовід банк» в особі відділення «Дніпропетровське РУ» АТ «Родовід банк» позовних вимог до відповідача [PERSON], суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Пунктом 4.1 Договору поруки № 35/АК-00093.08.2-3/П від 18 серпня 2008 року сторони обумовили, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного погашення позичальником та/або поручителем заборгованості за Кредитним договором № 35/АК-0093.08.2 від 18 серпня 2008 року (а.с. 14). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно ст. 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Як вже зазначалося сторони в кредитному договорі № 35/АК-0093.08.2 від 18 серпня 2008 року обумовили, що строк виконання зобов'язання за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів встановлено до 18 серпня 2015 року. Судом встановлено, що умовами договору поруки № 35/АК-00093.08.2-3/П від 18 серпня 2008 року, не визначено строк дії договору поруки. Суд зазначає, що вимога до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання повинна бути пред'явлена в межах строку дії поруки (шести місяців, чи будь-якого іншого строку, який установлений сторонами в договорі), тому кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами зазначеного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право кредитора. У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за основним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. За умови пред'явлення банком до боржника та поручителя вимог про дострокове виконання зобов'язання шляхом повернення усієї суми взятих у кредит грошових коштів, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов'язання й порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов'язання. Звернувшись у квітні 2010 року до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису за кредитним договором банк у односторонньому порядку змінив строк виконання основного зобов'язання. Крім того, вчиненням нотаріусом виконавчого напису були задоволені вимоги кредитора у розмірі простроченої заборгованості за кредитним договором, яка існувала на день звернення до нотаріуса з заявою, та строкової заборгованості (заборгованість наперед), тобто усієї суми заборгованості, яка підлягала поверненню позичальником згідно умов кредитного договору. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом до поручителя про стягнення заборгованості лише 15 березня 2013 року, тобто після спливу встановленого законом строку для звернення до поручителя (6 місяців), в межах якого позивач повинен був звернутися до суду з вимогою про стягнення заборгованості, при цьому перебіг строку повинен відраховуватись від дня звернення позивача з заявою до нотаріуса про вчинення виконавчого напису нотаріуса, оскільки вказане звернення слід вважати вимогою до позичальника про дострокове повернення кредиту. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сергеєва О.О. з заявою про вчинення виконавчого напису у квітні 2010 році, за результатами розгляду якої нотаріусом було вчинено виконавчий напис 23 квітня 2010 року, а отже шестимісячний строк звернення до суду з позовом до поручителя сплинув 23 жовтня 2010 року. Підсумовуючи наведене суд приходить до переконливого висновку про те, що непред'явлення кредитором позовної вимоги до поручителя протягом строку для звернення до поручителя (6 місяців) від дня односторонньої зміни строку виконання основного зобов'язання, є підставою для припинення договору поруки, а отже, і обов'язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов'язанням. Оскільки порука за договором № 35/АК-00093.08.2-3/П від 18 серпня 2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк», та відповідачем [PERSON], є припиненою на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, то припиненим є і обов'язок поручителя [PERSON] нести солідарну відповідальність перед кредитором разом з боржником [PERSON] за основним зобов'язанням. За наведених обставин суд приходить до переконливого висновку, що у задоволені позову Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» в особі відділення «Дніпропетровське РУ» АТ «Родовід банк» в частині пред'явлення позовних вимог до поручителя [PERSON] про солідарне стягнення з неї заборгованості за кредитним договором № 35/АК-0093.08.2 від 18 серпня 2008 року слід відмовити у зв'язку з припиненням поруки. Вирішуючи питання щодо позовних вимог, пред'явлених Публічним акціонерним товариством «Родовід банк» в особі відділення «Дніпропетровське РУ» АТ «Родовід банк» до відповідача [PERSON], суд виходить з наступного. Як вже зазначалось вище та не заперечувалось представником відповідача [PERSON] під час розгляду справи відповідач [PERSON] скористався наданим позивачем кредитом, проте зобов'язання належним чином за кредитним договором не виконав, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Згідно з розрахунку заборгованості відповідача [PERSON] за Кредитним договором № 35/АК-00093.08.2 від 18.08.2008 року заборгованість відповідача перед позивачем станом на 25.12.2012 року становить 828 660,26 грн., з яких: загальний розмір залишку по тілу кредиту - 47 015,58 грн., пеня 781 644,68 грн. (а.с. 4). Між сторонами склалися фактичні кредитні правовідносини, у яких праву кредитодавця вимагати повернення наданих у кредит грошових коштів, кореспондує обов'язок позичальника повернути отримані у кредит кошти на умовах обумовлених укладеною між ними угодою. Посилання представника відповідача [PERSON] на те, що розрахунок заборгованості відповідача [PERSON] є помилковим, недоведеним, неповним, необґрунтованим та суперечить матеріалам справи, оскільки за період з 05.11.2008 року по 25.03.2009 року відповідачем [PERSON] було сплачено в рахунок кредитних зобов'язань 18 353,80 грн. (на підтвердження чого надав квитанції (а.с. 95-99)) судом до уваги не беруться, оскільки позивачем було надано Виписки з особового рахунку відповідача, в яких відображені всі погашення заборгованості та її нарахування (а.с. 168-177), та всі оплати проведені відповідачем в рахунок погашення кредиту були враховані при розрахунку заборгованості (а.с. 166). Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином судом встановлено, що відповідачем [PERSON] було порушено право позивача на повернення йому грошових коштів, наданих позичальнику у кредит. Представник відповідача [PERSON] просив суд застосувати у справі позовну давність, у зв'язку з чим у задоволенні позовної заяви відмовити. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Позовна давність згідно ст. 256 ЦК України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, що визначено частиною 1 статті 261 ЦК України. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Положеннями ч. 5 ст. 261 ЦК України закріплено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до положень ст. 254 ЦК України строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку, а строк, що визначений місяцями, - у відповідне число останнього місяця строку. Згідно ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Частиною 1-ю статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Коли позивач звернувся до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису, він в односторонньому порядку змінив строк виконання основного зобов'язання. Разом з цим, зі зверненням позивача до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису та вчиненням нотаріусом у зв'язку з цим 23 квітня 2010 року виконавчого напису відбулось і переривання строку позовної давності. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 22 вересня 2010 року відповідачем [PERSON] було здійснено часткове погашення заборгованості за кредитним договором № 35/АК-0093.08.2 від 18 серпня 2008 року на суму 4 000,00 грн., на підтвердження чого самим представником позивача було надано копію квитанції № 2026_2 від 22 вересня 2010 року (а.с. 99), що на думку суду свідчить про визнання відповідачем [PERSON] свого боргу перед позивачем, та дає переконливі підстави вважати, що перебіг позовної давності в даному випадку знову переривався зі здійсненням вказаного платежу на підставі приписів ч. 1 ст. 264 ЦК України, тобто зі здійсненням відповідачем [PERSON] дій, які свідчать про визнання ним боргових зобов'язань перед позивачем. Згідно ч. 3 ст. 264 ЦК України Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Отже, враховуючи переривання строку позовної давності у квітні 2010 року (звернення позивача з заявою про вчинення виконавчого напису нотаріуса) та у подальшому у вересні 2010 року (визнання відповідачем свого боргу) очевидним є висновок про те, що Позивач звернувся до суду 11 березня 2013 року (про що свідчить штамп відділення зв'язку (а.с. 24)), в межах трирічного строку позовної давності, в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 47 015,58 грн., який становить суму неповернутої заборгованості тіла кредиту, що залишилась після реалізації заставленого майна (59 247,15 грн. - 12 231,57 грн. = 47 015,58 грн.). Як вже зазначалося, вказаний розмір заборгованості після вчинення виконавчого напису нотаріуса та реалізації заставленого майна не змінювався та не збільшувався. У зв'язку з викладеним, суд приходить до переконливого висновку, що посилання представника відповідача на сплив строку позовної давності для пред'явлення до суду даного позову в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за тілом кредиту є недоведеними, належним чином не обґрунтованими та безпідставними, а тому підстави для застосування строку позовної давності в цій частині відсутні. Отже, з огляду на те, що відповідач прострочив погашення поточних платежів за кредитним договором та не повернув отримані кредитні кошти, не виконавши взятих за договором зобов'язань, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором № 35/АК-00093.08.2 від 18 серпня 2008 року у розмірі 47 015,58 грн. є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Однак, з позовними вимогами про стягнення пені у розмірі 781 644,68 грн. позивач звернувся до суду після спливу строку позовної давності (з часу останнього переривання строку позовної давності у вересні 2010 року до моменту звернення до суду у березні 2013 року минуло більше одного року), який відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлений в один рік, що виключає можливість судового захисту порушеного права позивача в цій частині. Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 781 644,68 грн. були заявлені позивачем після спливу позовної давності та представником відповідача було заявлено про застосування позовної давності, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають та у задоволенні даних позовних вимог слід відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності щодо стягнення пені. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», в редакції, що діяла на момент звернення позивача до суду з даним позовом, судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Станом на 1 січня 2013 року мінімальна заробітна плата становила - 1 147,00 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше трьох розмірів мінімальної заробітної плати. Отже, за подання до суду позовної заяви майнового характеру станом на дату звернення позивача до суду з даним позовом судовий збір справлявся у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 229,40 грн. та не більше 3 441,00 грн. Оскільки позовні вимоги задоволені частково на суму 47 015,58 грн., то з відповідача [PERSON] на користь позивача, з урахуванням ставок судового збору, встановлених станом на дату звернення позивача до суду з даним позовом, повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 470,15 грн. На підставі ст.ст. 253, 256, 257, 261, 267, 526, 543, 546, 549, 553, 554, 559, 610, 612, 1049, 1054 Цивільного кодексу України та

Outcome: partial