Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, зазначаючи, що 27 липня 2013 року по вул. Українській у м. Кривому Розі Дніпропетровської області сталась дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої було пошкоджено атомобіль марки «Daewoo Matiz», державний номерний знак [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], яким він керував. Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 серпня 2013 року винним у скоєнні ДТП визнано водія автомобіля марки «ВАЗ-2101», державний номерний знак [NUMBER], [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ПАТ «УАСК АСКА». 29 липня 2013 року він звернувся із заявою до відповідача про виплату страхового відшкодування за пошкоджений у ДТП автомобіль марки «Daewoo Matiz», державний номерний знак [NUMBER], і того ж дня представником страхової компанії було проведено огляд автомобіля та складено кошторис пошкоджень на суму 8 725 грн. 38 коп., що підтвержується висновком експертного автотоварознавчеського дослідження № 221/13 від 05 серпня 2013 року. Однак йому не було надано відповіді стосовно розгляду його заяви та не здіснено виплату страхового відшкодування, у зв'язку з чим йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 2 000 грн. Посилаючись на викладене, позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування в розмірі 8 550 грн. 87 коп., пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування в розмірі 4 140 грн. 19 коп., 2 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, витрати на правову допомогу в розмірі 9 020 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, при цьому не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суду не повідомив. У зв'язку з цим, за згодою представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що 27 липня 2013 року по вул. Українській у м. Кривому Розі Дніпропетровської області сталась дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої було пошкоджено атомобіль марки «Daewoo Matiz», державний номерний знак [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], яким він керував. Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 серпня 2013 року винним у скоєнні ДТП визнано водія автомобіля марки «ВАЗ-2101», державний номерний знак [NUMBER], [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ПАТ «УАСК АСКА». 29 липня 2013 року позивач звернувся із заявою до відповідача про виплату страхового відшкодування за пошкоджений у ДТП автомобіль марки «Daewoo Matiz», державний номерний знак [NUMBER], і того ж дня представником страхової компанії було проведено огляд автомобіля та складено кошторис пошкоджень на суму 8 725 грн. 38 коп., що підтвержується висновком експертного автотоварознавчеського дослідження № 221/13 від 05 серпня 2013 року. Однак виплату позивачеві страхового відшкодування не здійснено. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 3 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що відповідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Він та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, зазначений автомобіль зареєстрований на дружину, є їх спільним сумісним майном, тому він як співвласник транспортного засобу в силу Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має право на страхове відшкодування. Пунктом 1 ч. 1 ст. 395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння. Згідно зі ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень гл. 29 цього Кодексу. Статтею 398 ЦК України визначено, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Таким чином, особа, яка хоч і не є власником, але має законне право володіння майном, має право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну, а також втрати інших доходів за їх доведеності. Пунктом 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, зокрема, що страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: - у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; - у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Разом із тим відповідачем не було прийнято жодного із передбачених вказаним законом рішення, хоча позивачем йому було надано всі необхідні документи. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно із ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування є законними та достатньо обґрунтованими, але їх слід задовольнити частково, оскільки на підставі п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначений розмір страхового відшкодування необхідно зменшити на суму франшизи, встановленої в договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню страхове відшкодування в розмірі 8 215 грн. 38 коп. При цьому пунктом 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Таким чином, обов'язок компенсувати суму франшизи законом покладено на особу, винну в скоєнні ДТП. Крім того, згідно із пунктом 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У період з 29 серпня 2013 року до 14 квітня 2014 року облікова ставка Національного банку України була в розмірі 6,5% річних (подвійна - 13%), з 15 квітня 2014 року до 16 липня 2014 року - 9,5% річних (подвійна - 19%), а з 17 липня 2014 року до 29 серпня 2014 року - 12,5% річних (подвійна - 25%). Отже, відповідач повинен спалити позивачеві пеню за період з 29 серпня 2013 року до 14 квітня 2014 року в розмірі 2 445 грн. 71 коп. (виходячи із розрахунку: 8 215 грн. 38 коп. х 13% х 229 днів прострочення : 100), з 15 квітня 2014 року до 16 липня 2014 року в розмірі 1 451 грн. 65 коп. (виходячи із розрахунку: 8 215 грн. 38 коп. х 19% х 93 дні прострочення : 100), а з 17 липня 2014 року до 29 серпня 2014 року в розмірі 903 грн. 69 коп. (виходячи із розрахунку: 8 215 грн. 38 коп. х 25% х 44 дні прострочення : 100), а всього 4 801 грн. 05 коп. Разом з тим, оскільки позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 4 140 грн. 19 коп., а суд згідно із вимогами ч. 1 ст. 11 ЦПК України розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути пеню в тому розмірі, який просить позивач. Крім того, у абз. 2 п. 21 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що при вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням страховиком зобов'язань за договором страхування, суди повинні виходити з того, що правовідносини сторін за договором страхування є зобов'язальними. У випадку порушення зобов'язання моральна шкода може бути відшкодована лише тоді, коли це встановлено договором або законом (стаття 611 ЦК). Як убачається з матеріалів справи ні умовами договору, ні законом не передбачена така відповідальність як відшкодування моральної шкоди в разі порушення страховиком зобов'язань за договором страхування, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про те, що в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 9 020 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial