Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

У вересні 2018 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що перебувала у шлюбних відносинах з відповідачем. Від шлюбу народився син [PERSON], [INFO]. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 08 грудня 2015 року з відповідача на її користь стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частина з усіх видів доходів щомісячно до досягнення повноліття дитини, починаючи утримання з 19.11.2015 року. Даний виконавчий лист по теперішній час знаходиться на виконанні в Центральному відділі державної виконавчої служби м.Маріуполя. На даний час заборгованість [PERSON] по аліментам складає 13130 гривень. Оскільки з вини відповідача виникла заборгованість по аліментам, позивачка має право на стягнення з нього неустойки суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів. На підставі викладеного просить стягнути неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 4035,78 грн. Позивачка та її представник [PERSON], який діє на підставі доверності, надали заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Виконкомом Талаковської селищної ради Іллічівського району м. Маріуполя Донецької області, актовий запис №51. Відповідно до рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 жовтня 2013\~ року шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON], зареєстрований в Виконкомі Талаковської селищної ради Іллічівського району м. Маріуполя Донецької області від 25 вересня 2010 року, актовий запис №19, розірвано. За рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08 грудня 2015 року позивачці 21.12.2015 року видано виконавчий лист № 264/7598/15-ц про стягнення з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], [INFO] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття, починаючи утримання з 19.11.2015 року. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-НО №452527, встановлено, що 26.09.2016 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб в Центральному районному у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №847. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище «Дручик». Згідно із довідкою Центральногго відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області № 12/56375733 від 10.09.2018 року, розмір заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів за виконавчим листом Іллічівського районного суду м. Маріуполя № 265/7598/15-ц від 21.12.2015 року, з квітня 2018 року по серпня 2018 року становить 13130 гривень. Статтею 180 СК України встановлено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із статтею 196 цього Кодексу, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Оскільки неустойка у виді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов'язання окремо. Отже, з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць). Відповідно до вимог ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З урахуванням викладених обставин та з оглядом на те, що відповідач позов визнав і таке визнання позову прийнято судом, оскільки не суперечить закону та не порушує прав, свобод і інтересів інших осіб, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп. На підставі ст.ст. 180, 196 СК України,

Outcome: approved