Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом. В позовній заяві позивач вказує, що 20.10.2011 р. між нею та [PERSON] укладено договір позики, згідно якого, позивач надала [PERSON], для власних потреб, позику в сумі 10000 грн. з терміном повернення коштів до 01.01.2012 р., зі сплатою відсотків. На підтвердження факту отримання грошей [PERSON] написала розписку. У вказаний строк [PERSON] борг не повернула, ухиляється від виконання зобов'язання. З метою захисту порушених прав, 31.12.2013 р., позивач звернулася до Сквирського РВ ГУ МВС України із заявою про відкриття кримінального провадження щодо громадянки [PERSON], де отримала висновок, в якому рекомендоване звернення до суду, та 17.01.2014 року звернулась до прокуратури Сквирського району Київської області із скаргою на висновок Сквирського РВ ГУ МВС України, але підстав для внесення акту прокурорського реагування з метою скасування висновку від 02.01.2014 року та початку досудового розслідування не було виявлено. Для досудового врегулювання спору, 23.01.2014 р. надіслала відповідачу письмову вимогу повернення боргу. З урахуванням наведеного, просить стягнути з відповідача 10000 грн. боргу за договором позики від 20.10.2011 р., 3% річних від суми боргу за договором позики, за період з 01.01.2012 р. по 25.03.2014 р., у розмірі 669,86 грн., інфляційні витрати, від суми боргу за договором позики, за період з 01.01.2012 р. по 25.03.2014 р., у розмірі 320 грн., пеню від суми боргу за договором позики, за період з 01.01.2012 р. по 25.03.2014 р., у розмірі 3219,73 грн., та 243,60 грн. судових витрат. Позивач у судове засідання не з'явилася, клопоче про заочний розгляд справи в її відсутності, позов підтримує. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, надані позивачем в обґрунтування своїх вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом установлено, що 20.10.2011 р. між сторонами укладено договір позики, згідно якого, позивач надала [PERSON], для власних потреб, позику в сумі 10000 грн. з терміном повернення коштів до 01.01.2012 р., зі сплатою відсотків. На підтвердження факту отримання грошей [PERSON] написала розписку. У вказаний строк [PERSON] борг не повернула, ухиляється від виконання зобов'язання. З метою захисту порушених прав, 31.12.2013 р. позивач звернулася до Сквирського РВ ГУ МВС України із заявою про відкриття кримінального провадження щодо громадянки [PERSON], де отримала висновок, в якому рекомендоване звернення до суду, та 17.01.2014 року звернулась до прокуратури Сквирського району Київської області із скаргою на висновок Сквирського РВ ГУ МВС України, але підстав для внесення акту прокурорського реагування з метою скасування висновку від 02.01.2014 року та початку досудового розслідування не було виявлено. Для досудового врегулювання спору [PERSON] надіслала відповідачу письмову вимогу повернення боргу. Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей такого ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Договором може бути встановлено обов'язок відшкодувати збитки лише в тій частині, в якій вони не покриті неустойкою. Договором може бути встановлено стягнення неустойки без права на відшкодування збитків або можливість за вибором кредитора стягнення неустойки чи відшкодування збитків. Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Таким чином, суд вважає стягнути з відповідача, на користь позивача 10000 грн. боргу за договором позики від 20.10.2011, 3 % річних від суми боргу за договором позики, за період з 01.01.2012 р. по 25.03.2014 р., в сумі 669,86 грн., інфляційні витрати, від суми боргу за договором позики, за період з 01.01.2012 р. по 25.03.2014 р., у розмірі 320 грн. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до ст.ст. 57-60 ЦПК України. Разом з тим установлено, що 20.10.2011 р. між сторонами укладено договір позики в сумі 10000 грн. з терміном повернення коштів до 01.01.2012 р., зі сплатою відсотків, але не встановлено за порушення зобов'язання неустойку, тому суд не може задовольнити позов в межах заявлених позивачем вимог про стягнення пені за порушення строку повернення грошових коштів у розмірі 3219,73 грн. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд вважає стягнути з відповідача на користь позивача 243,60 грн. судових витрат.

Outcome: partial