Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

У березні 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] державного майна України про стягнення індексації заборгованості з заробітної плати, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вона працювала на ВАТ Содовий завод м. Словянська з 12 липня 1990 року по 12 лютого 2001 року, на підставі рішення Словянського міськрайонного суду від 06.04.1998 року з ВАТ Содовий завод стягнуто на користь позивача заборгованість по заробітній платі у сумі 1059 грн. 48 коп., рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 02.12.2016 року стягнуто з ВАТ Содовий завод на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 177 грн. 62 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 24\~697 грн. 92 коп., всього 24875 грн. 54 коп. Постановою Господарського суду Донецької області від 04.09.2003 року товариство визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Згідно до довідки ліквідатора від 13.02.2017 року адресованої позивачу, зазначено, що на теперішній час заборгованість по заробітній платі складає 4026 грн., рішення виконати не можливо. Відповідно до листа №11-05-00801 від 24.01.2013 року [PERSON] Державного майна України, ВАТ Содовий завод на 100% було державним підприємством. У звязку з наведеним, просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у сумі 177 грн. 62 коп. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені вимоги та просила позов задовольнити. В судове засідання представник відповідача [PERSON] державного майна України не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.16), про причини неявки суду не повідомив. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працювала на ВАТ Содовий завод м. Словянська з 12 липня 1990 року по 12 лютого 2001 року, на підставі рішення Словянського міськрайонного суду від 06.04.1998 року з ВАТ Содовий завод стягнуто на користь позивача заборгованість по заробітній платі у сумі 1059 грн. 48 коп. Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 02.12.2016 року стягнуто з ВАТ Содовий завод на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі у сумі 177 грн. 62 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 24\~697 грн. 92 коп., всього 24875 грн. 54 коп. (а.с.4,5). Відповідно до довідки №1-23/73 від 13.02.2017 року, наданої ліквідатором ВАТ Содовий завод [PERSON], адресованої позивачу, зазначено, що на теперішній час заборгованість по заробітній платі підприємства складає 4026 грн., рішення про стягнення заборгованості виконати не можливо (а.с.6). Вирішуючи питання стосовно заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного. Постановою Господарського суду Донецької області від 04.09.2003 року товариство визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру. Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняються повноваження органів управління банкрутом щодо управління банкрутом та розпорядження його майном, а також припиняються повноваження власника (власників) майна банкрута, якщо цього не зроблено раніше. Згідно з абзацом 15 частини 1 статті 25 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом на ліквідатора покладено обов'язок щодо реалізації майна банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, зокрема, із заробітної плати, у порядку, передбаченому законом. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 111 ЦК України виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, провадиться у порядку черговості, встановленої статтею 112 цього Кодексу, відповідно до проміжного ліквідаційного балансу, починаючи від дня його затвердження, за винятком кредиторів четвертої черги, виплати яким провадяться зі спливом місяця від дня затвердження проміжного ліквідаційного балансу. У разі недостатності у юридичної особи, що ліквідується, грошових коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія здійснює продаж майна юридичної особи. Нормами ст. 619 ЦК України, регулюються правовідносини зобовязального характеру, \~за якими договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова(субсидіарна) відповідальність. Згідно із ч.1 ст. 176 ЦК України, розмежування відповідальності за зобовязаннями держави, АРК, територіальних громад та створених ними юридичних осіб, Держава, АРК, територіальні громади не відповідають за зобовязаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, ст. 176 ЦК України закріплює загальну норму про розмежування відповідальності публічно-правових утворень за своїми зобовязаннями та створених ними юридичних осіб. ЦК передбачає загальне правило, згідно з яким держава, інші публічно-правові утворення (АРК, територіальні громади) не відповідають за зобовязаннями створених ними юридичних осіб. Ця норма направлена на конкретизацію \~положень ч.3 ст. 96 ЦК України згідно з якою юридична особа самостійно відповідає за зобовязаннями юридичної особи, учасник(засновник) юридичної особи не відповідає за зобовязаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобовязаннями його учасника(засновника). \~Вказівка на субсидіарну \~відповідальність держави, АРК, територіальних громад, як засновників створених ними юридичних осіб публічного права, яку \~містить норма ст. 176 ЦК, яка передбачає можливість встановлення такої відповідальності спеціальними законами. Частиною 2 статті 152 ЦК України, частиною 2 статті 3 Закону України Про акціонерні товариства встановлено, що акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобов'язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, тільки в межах належних їм акцій. До акціонерів не можуть застосовуватися будь-які санкції, що обмежують їх права, у разі вчинення протиправних дій товариством або іншими акціонерами. З врахуванням викладеного, можливо прийти до висновку, що правовідносини, \~які склалися між ВАТ Содовий завод та [PERSON] державного майна України, - є правовідносини засновника \~та створеного ним підприємства, за якими засновник \~не відповідає по боргах підприємства, а підприємство не відповідає по боргах засновника. \~Такі відносини відповідають нормам чинного цивільного законодавства, зокрема положенням ст.ст. 152, \~176 ЦК України. Позивачем не надано доказів, що трудовим договором між нею та ВАТ Содовий завод передбачено додаткову відповідальність відповідача з виплати заробітної плати. Відсутній також закон, який покладає додаткову (субсидіарну) відповідальність відповідача за зобовязаннями ВАТ Содовий завод. Додаткова (субсидіарна) відповідальність не може застосовуватися до трудових правовідносин, так як виникає лише у разі порушення зобовязання, якого між сторонами не існувало. Враховуючи, що боржник ВАТ Содовий завод є акціонерним товариством, яке самостійно відповідає за своїми зобовязаннями усім своїм майном, суд приходить до переконання, що [PERSON] Державного майна України не несе поряд із відповідальністю боржника додаткову (субсидіарну) відповідальність перед [PERSON] на підставі ст. 619 ЦК України, а тому вимоги позивача задоволенню не підлягають. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed