Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

У березні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконними та скасувати накази про дисциплінарне стягнення № НОР4-54/07 від 28.01.2020, № НОР4-54/08 від 29.01.2020, НОРК-08/54 від 18.11.2019 та наказ про звільнення №29-ос від 10.02.2020, поновити його на роботі та стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що наказом №36/ос від 18.05.2017 він був прийнятий на посаду стрільця виробничого підрозділу «Херсонський загін воєнізованої охорони регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця». Наказом №29/ос від 10.02.2020 його звільнили з вказаної посади за систематичне невиконання трудових обов`язків без поважних причинна підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України. В листопаді 2019 року він забезпечував охорону залишеного потягу із зерном на станції Горохівка, біля 00 годин виявив групу крадіїв зерна із вказаного потягу у кількості 10 чоловік. Про правопорушення доповів начальнику зміни [PERSON] Затримати крадіїв не було можливості, оскільки він був один на посту, в той час коли передбачалась охорона потягу у два стрільця, крім того він не мав зброї та засобів захисту, якими його повинні були забезпечити, але не зробили цього. На його зауваження відносно умов праці начальник стрілецької команди станції Миколаїв [PERSON] відреагував складанням протоколу про порушення службової дисципліни, в наслідок чого було видано наказ НОРК-08/54 від 18.11.2019. За наказами № НОР4-54/07 від 28.01.2020 та № НОР4-54/08 від 29.01.2020 позивач нібито самовільно залишив охорону вантажів на станціях Грейгове та Н -Полтавка , що не відповідає фактичним обставинам. Журнал виходів на службу та маршрути варти свідчать, що він діяв у відповідності до вимог Правил внутрішнього трудового розпорядку. Крім того, вказані накази винесені під час його тимчасової непрацездатності, оскільки 27.01.2020 йому стало погано, через що з 29.01.2020 по 07.02.2020 він знаходився на лікарняному. В свою чергу, звільнення відбулось з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки його не було повідомлено про засідання профспілкового комітету. Через порушення своїх прав, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 07.04.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, про розгляд справи по суті повідомлений належним чином, що підтверджується зворотнім повідомленням, яке міститься в матеріалах справи. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило. У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що наказом виробничого підрозділу служби воєнізованої охорони «Херсонський загін воєнізованої охорони №36/ос від 18.05.2017 позивач був прийнятий на роботу з 19.05.2017 стрільцем до Стрілецької команди з охорони особливо-важливого об`єкта (Л-4) станції Мішкове (2 група). Наказом №НОРЗК-08/53 від 18.11.2019 про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивачу було оголошено догану за порушення «Робочої інструкції» пункту 1.2 в частині збереження вантажів прийнятих під охорону, пункту 1.14 в частині виконання наказів начальника варти, його помічника, пункту 1.21 в частині здійснення профілактичних заходів, спрямованих на запобігання вчинення крадіжок вантажів. Підставою винесення вказаного наказу став протокол НОРШ-04/57 від 18.11.2019. Наказом №НОРКН-52/07 від 28.01.2020 про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивачу було оголошено догану за порушення пунктів 1.14, 1.15 «Робочої інструкції» в частині невиконання покладених на нього завдань та обов`язків. Підставою винесення вказаного наказу став протокол НОРШ-04/07 від 27.01.2020. З вказаним наказом позивач був ознайомлений 29.01.2020, що підтверджується його власноручним підписом. З протоколу оперативної наради при начальнику «Херсонського загону воєнізованої охорони» ПАТ «Українська залізниця» регіональної філії «Одеська залізниця» №НОРШ-04/07 від 27.01.2020 вбачається, що 17.01.2020 о 06:00 годину позивач прибув до підрозділу СК ст. Миколаїв, самовільно залишив пост та вибув у підрозділ дизель-поїздом №6314/6317 Долинська Миколаїв-Вантажний о 04:53 годині. Начальнику варти [PERSON] не повідомив про залишення посту, не дочекавшись підмінного стрільця, вагони з номенклатурним вантажем нікому не передавав. При цьому відмітка прийняття посту в маршрутному листі ф. ХУ-2 № 833570 зроблена стрільцем [PERSON] , який фізично не міг прийняти вантаж, так як на час знаходження позивача по ст. Грейгове - знаходився вдома та прибув на роботу о 09:00 годині згідно внутрішнього розпорядку дня. Залишений поїзд по ст. Грейгове знаходився без охорони 05 годин 40 хвилин, так як наступний стрілець заступив на охорону залишеного поїзду лише 17.01.2020 о 10:30 годині. Наказом №НОРК4-52/08 від 29.01.2020 про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивачу було оголошено догану за порушення пунктів 1.14, 1.15 «Робочої інструкції» в частині невиконання покладених на нього завдань та обов`язків. Підставою винесення вказаного наказу став протокол НОРШ-04/08 від 29.01.2020. З протоколу оперативної наради при начальнику «Херсонського загону воєнізованої охорони» ПАТ «Українська залізниця» регіональної філії «Одеська залізниця» №НОРШ-04/08 від 29.01.2020 вбачається, що 21.01.2020 о 03:20 годині позивач самовільно покинув пост та дизель-поїздом №6314 Долинська-Миколаїв вибув із ст. Новополтавка в СК ст. Миколаїв при цьому нікому про це не повідомив, пост нікому не здав. 21.01.2020 о 06:00 годині позивач прибув до підрозділу СК ст. Миколаїв. Залишений поїзд по ст. Новополтавка знаходився без охороно 08 годин 00 хвилин, так як наступний стрілець заступив на охорону залишеного поїзду 21.01.2020 о 11:00 годині. Згідно змісту вказаного протоколу позивач пояснив, що покинув пост не здавши його і виїхав самостійно із ст. Новополтавка, так як пізніше виїхати неможливо, при цьому зміна стрільця передбачалась о 11:00 годині. Відповідно до листка непрацездатності від 25.01.2020 серія АДМ № 983549 [PERSON] був звільнений від роботи у період з 29.01.2020 по 07.02.2020. Наказом (розпорядженням) №29-ос від 10.02.2020 про припинення трудового договору (контракту) позивача звільнено з займаної посади за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України. В якості підстави в наказі вказано: накази №НОР4-54/07 від 28.01.2020, №НОР4-54/08 від 29.01.2020, №НОРК-08/53 від 18.11.2019 про оголошення догани за порушення трудової дисципліни, доповідна пояснювальна записка керівника працівника, згода профкома, протокол №4 від 10.02.2020. Вирішуючи спір суд виходить з наступного нормативно-правового обґрунтування. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За положеннями статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до положень статті 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення. Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті. Працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством (стаття 147-1 КЗпП України). Положеннями статті 148 КЗпП України встановлено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Відповідно до статті 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Зі змісту роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, у чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок, тощо. Для правомірного притягнення до дисциплінарної відповідальності необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника і які прямо випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку та пов`язані з ним, та прямо на нього покладені; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків як проступок має бути винним і не пов`язаним з поважними причинами; для накладення дисциплінарного стягнення має бути встановлена подія (проступок) і обов`язково вина працівника, і дані обставини (подія і склад порушення) мають бути доведені саме роботодавцем, є неприпустимим перекладення на працівника обов`язку по доказуванню своєї невинуватості. Щодо процедури застосування дисциплінарного стягнення працівнику має бути надана можливість дати письмові пояснення, для надання пояснень працівник повинен знати конкретно за який проступок він притягається до дисциплінарної відповідальності. Частина перша статті 252 КЗпП України формулює загальне положення, яке покладає на власника або уповноважений ним орган обов`язок створення для працівників підприємства, установи, організації обраних до складу виборної профспілкової організації, можливості для здійснення їхніх повноважень. Частиною другою статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» і частиною другою статті 252 КЗпП України передбачено, що однією з гарантій можливості здійснення такими особами своїх повноважень є заборона притягнення їх до дисциплінарної відповідальності без попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є. Ці норми встановлюють додаткові гарантії для працівників, обраних до профспілкових органів, і застосовуються, крім дотримання загальних норм. Крім того, відповідачем було надано Колективний договір між адміністрацією та трудовим колективом Херсонського загону воєнізованої охорони» на 2011-2015 роки, згідно з пунктом 2.4. якого на оперативні наради, на яких розглядаються випадки браку у роботі працівників, запрошувати представника профспілки, членом якої є цей працівник. Іншого колективного договору відповідачем надано не було. Відповідно до матеріалів справи [PERSON] є членом профспілкового комітету Херсонського загону воєнізованої охорони. З протоколів оперативної наради при начальнику «Херсонського загону воєнізованої охорони» АТ «Українська залізниця» регіональної філії «Одеська залізниця» №НОРШ-04/07 від 27.01.2020, №НОРШ-04/08 від 29.01.2020 та протоколу оперативної наради при начальнику «Херсонського загону воєнізованої охорони» ПАТ «Українська залізниця» регіональної філії «Одеська залізниця» №НОРШ-04/57 від 18.11.2019, вбачається, що представник профспілкового комітету Херсонського загону воєнізованої охорони членом якої є позивач, не був присутнім на оперативних нарадах. Даних про те, що вказана організація взагалі повідомлялася належним чином про проведення зазначених оперативних нарад та до неї належним чином направлялися матеріали по оперативних нарадах для ознайомлення не пізніше, ніж за дві години до початку наради, відповідачем не надано. Отже, беручи до уваги те, що позивач є членом профспілкової організації і був таким на час застосування до нього дисциплінарних стягнень, відповідач реалізувати своє право на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності міг лише за наявності попередньої згоди виборного профспілкового органу, чого не зробив. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, при прийнятті рішення щодо накладення на [PERSON] дисциплінарного стягнення, відповідач до профспілкового комітету, членом якого є позивач, не звертався, а отже і рішення профспілкового комітету щодо надання згоди (чи відмові у наданні згоди) щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності в матеріалах справи відсутнє. Таким чином, суд вважає, що наслідком порушення порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності є скасування наказу, тому не має правового значення наявність складу самого проступку та порушення позивачем положень робочої інструкції, оскільки оголошення позивачу доган відбулось з порушенням вимог частини другої статті 252 КЗпП України та частини другої статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10.07.2019 по справі № 266/4915/16-ц та від 29.01.2018 по справі № 346/3853/16-ц. Крім того, притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності наказом №НОРК4-52/08 від 29.01.2020 було здійснено під час перебування позивача на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності, який міститься в матеріалах справи. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності № НОРК4-52/07 від 28.01.2020, № НОРК4-52/08 від 29.01.2020 та НОР3К-08/53 від 18.11.2019 є протиправними та підлягають скасуванню. Як вже зазначалось, наказом (розпорядженням) №29-ос від 10.02.2020 про припинення трудового договору (контракту) позивача було звільнено з посади стрільця за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України, за систематичне невиконання трудових обов`язків без поважних причин. Так, зі змісту наказу про звільнення вбачається, що обставини вчинення порушення взагалі не викладені та лише перелічено підстави звільнення (накази №НОР4-54/07 від 28.01.2020, №НОР4-54/08 від 29.01.2020, №НОРК-08/53 від 18.11.2019 про оголошення догани за порушення трудової дисципліни, доповідна пояснювальна записка керівника працівника, згода профкома, протокол №4 від 10.02.2020). При цьому, суд звертає увагу на те, що вказані у наказі про звільнення номера наказів про оголошення догани за порушення трудової дисципліни, не відповідають номерам наказів, наданих відповідачем. Частина шоста статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у статях 40,41 КЗпП України. Згідно пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку зокрема систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (частина перша статті 43 КЗпП України). За передбаченими пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (стаття 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року. Згідно зі статтею 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. До таких видів стягнень згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України належать: догана та звільнення. Звільнення працівника за пунктом 3 статті 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення. Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця. Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок. Оскільки судом скасовано накази про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, факт систематичного невиконання [PERSON] без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, не знайшов свого підтвердження, відповідно, позивач був звільнений з займаної посади без законних підстав. Крім того, із роз`яснень, викладених у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про проктиту розгляду судами трудових спорів» вбачається, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43-1 КЗпП України. Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі. Порядок надання згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця установлено статтею 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» і статтею 43 КЗпП України. У випадках, передбачених законодавством про працю, роботодавець для одержання згоди на розірвання з працівником трудового договору має внести до виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, відповідне обґрунтоване письмове подання. Виборний орган профспілки розглядає це подання відповідно до частини першої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та частини другої статті 43 КЗпП України у 15-денний строк у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд подання відкладається до наступного засідання у межах вищезазначеного 15-денного строку. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Судом встановлено, що при звільненні позивача з роботи на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України відповідачем порушено вимоги трудового законодавства щодо дотримання процедури притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності та його подальшого звільнення з підстав, з якими роботодавець, пов`язував підстави такого звільнення. Так, постановою №2 від 10.02.2020 профспілковим комітетом Херсонського загону воєнізованої охорони прийнято рішення про погодження звільнення [PERSON] за систематичне невиконання трудових обов`язків без поважних причин. В постанові зазначено, що позивач був запрошений, проте жодних доказів повідомлення позивача про розгляд профспілковим комітетом питання про його звільнення матеріали справи не містять. За такого, порядок розгляду подання про звільнення позивача було порушено, оскільки він здійснювався за відсутності останнього та відсутності письмової заяви про розгляд подання за його відсутності. Крім того, згідно положень статті 43 КЗпП України, у зв`язку з неявкою позивача на засідання, розгляд подання повинен був бути відкладений. Також суд звертає увагу на те, що в наказі (розпорядженні) про звільнення позивача від 10.02.2020 не вказано, в чому саме полягало систематичне невиконання без поважних причин трудових обов`язків, та чим ці обов`язки передбачені, відповідач обмежився лише загальним посиланням на пункт 3 частини першої статті 40 КЗпП України, при застосуванні такого крайнього заходу як звільнення. У наказі не наведені конкретні факти невиконання позивачем обов`язків, не зазначено, коли вони мали місце та який саме проступок вчинив позивач після застосування до нього стягнень, що стало приводом до звільнення. Суду не надано доказів також щодо того чи була у позивача об`єктивна можливість виконати покладені на нього обов`язки в конкретному випадку, що має суттєве значення для вирішення питання про правомірність притягнення працівника до відповідальності за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України. За таких обставин суд вважає, що наказ про звільнення позивача є протиправним та підлягає скасуванню. Так як суд дійшов висновку про скасування наказу про звільнення позивача з роботи, відповідно [PERSON] підлягає поновленню на роботі із стягненням з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до статті 235 КЗпП України. Згідно з частиною другою статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадиться судом відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок). Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 21.01.2015 у справі № 6-195цс14. Оскільки позивач підлягає поновленню на роботі то має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за період з 11.02.2020 по дату винесення даного рішення (14.07.2020). Згідно розрахунку відповідача середньоденний заробіток [PERSON] за останні два місяця роботи, що передували звільненню (грудень 2019 року, січень 2020 року) становить 366,80 грн. Таким чином, беручи за основу для розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вирахуваний відповідачем середньоденний заробіток, період вимушеного прогулу становить 110 робочих днів. За таких обставин, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу за період з 11.02.2020 по 21.07.2020 становить 40348,00 грн. (366,80 грн. х 110 робочих днів), сума якого визначена без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів, що є обов`язком роботодавця, як податковим агентом. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави судовий збір у в сумі 2522,40 грн. (840,80 х 3; дві вимоги немайнового характеру та одна вимога майнового характеру).

Outcome: approved