Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з сином сторін [PERSON] , [INFO] , та у його вихованні, визначення способу участі у вихованні та спілкування з ним. Позов обґрунтований тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 лютого 2013 року, останні є батьками [PERSON] .. З 2016 року сімейне життя сторін погіршувалось. Шлюб розірваний за рішенням суду від 31 березня 2017 року. Також за рішенням суду із позивача стягуються аліменти на утримання [PERSON] .. Фактично з моменту розлучення між сторонами виникли непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина, спілкуванні та його відвідуванні. Відповідач, з якою проживає син, створює штучні перешкоди позивачу у цьому. Позивач бажає приймати участь у вихованні сина та піклуватись про нього. Просить зобов`язати відповідача не чинити перешкоди у спілкуванні із сином та встановити способи участі у вихованні та спілкуванні-особисте побачення без присутності матері, без обмеження місця прогулянок, за місцем проживання батька, з можливістю поїздки до родичів, в тому числі до бабусі в м.Бердянськ, з дотриманням графіку роботи навчальних закладів, в яких син буде отримувати освіту,-у неділю кожного тижня з 08-00 год. до 20-00 год.; у понеділок, середу та четвер першого та третього тижня місяця з 14-00 год. до 20-00 год.; кожні шкільні канікули у літній та зимовий період не менше 14 календарних днів для відпочинку та оздоровлення сина на території України так і за її межами. Просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 16 липня 2020 року за результатами підготовчого провадження справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, пояснивши, що фактично проживає в м.Ірпінь, після розлучення не знав про фактичне місце проживання колишньої дружини із сином. На утримання сина сплачує аліменти. Останній раз спілкувався із сином у 2016 році. Намагався зустрітися із сином, але відповідач у цьому перешкоджає. Дана позиція підтримана в судовому засіданні представником позивача адвокатом Колесник Т.А., яка зазначила, що син сторін з моменту розлучення проживає із відповідачем, яка перешкоджає позивачу у спілкуванні із ним, що призвело до конфлікту. Позивач, який працює і має постійне місце проживання, бажає приймати участь у вихованні дитини. Відповідач розпоряджається правами дитини на власний розсуд. Порушуються права дитини на спілкування з батьком. Просить визначити способи участі позивача у вихованні та спілкуванні із сином відповідно до висновку органу опіки та піклування Ірпінської міської ради від 14 липня 2020 року, про що заперечення позивача відсутні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково, пояснивши, що відсутні перешкоди позивачу у спілкуванні із сином, вона не перешкоджає у спілкуванні в її присутності. Син майже не спілкувався із позивачем. Позивач фактично увірвався у життя дитини. ЇЇ зареєстроване місце проживання в м.Ніжині, фактично проживає із сином в смт.Коцюбинське Київської області, де син навчається. Вона здійснює утримання та виховання сина. Погоджується на способи участі позивача у вихованні та спілкуванні із сином відповідно до висновку органу опіки та піклування Ірпінської міської ради від 14 липня 2020 року. Дана позиція підтримана в судовому засіданні представником відповідача адвокатом Салій О.О., яка пояснила, що спілкування позивача із сином повинно відбуватись в присутності матері, син не знає позивача як батька, який за останні 5 років не здійснив заходів щодо зближення із дитиною. Представник органу опіки та піклування Ніжинської міської ради Єрофєєва Л.Г. в судовому засіданні зазначила про доцільність визначення позивачу способів у вихованні та спілкуванні із сином відповідно до висновку органу опіки та піклування Ірпінської міської ради від 14 липня 2020 року. Представник органу опіки та піклування Ірпінської міської ради Падусенко О.В., участь якої забезпечена у дистанційному режимі відеоконференції, в судовому засіданні пояснила, що питання участі позивача у вихованні малолітнього [PERSON] розглядалось на засідання комісії, якою рекомендовані способи участі. У клопотанні від 04 грудня 2020 року представник органу опіки та піклування Ірпінської міської ради Кожушко Т.О. підтримує висновок органу опіки та піклування від 14 липня 2020 року. При з`ясуванні думки малолітнього [PERSON] відповідно до ст.171 СК України щодо предмета позову останній в судовому засіданні в присутності психолога [PERSON] повідомив, що не хоче спілкуватись та бачитись із батьком. Із врахуванням доказів по справі судом встановлено слідуюче. Сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 лютого 2013 року, який розірваний рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 31 березня 2017 року, останні є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Ніжинського міськрайонного суду від 31 березня 2017 року позивач [PERSON] є платником аліментів на користь відповідача [PERSON] на утримання сина [PERSON] у розмірі 1 / 4 частки заробітку (доходу) з 27 лютого 2017 року і до повноліття дитини. Зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] в [ADDRESS] , за даною адресою зареєстроване місце проживання також і малолітнього [PERSON] .. Фактичне місце проживання відповідача [PERSON] разом із малолітнім [PERSON] в [ADDRESS] , де згідно копії акту обстеження умов проживання від 03 червня 2020 року створені належні умови для повноцінного розвитку та виховання дитини. Відповідач [PERSON] працює лікарем-стоматологом за основним та неосновним місцем роботи. Малолітній [PERSON] є учнем Ірпінської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №18 Ірпінської міської ради Київської області. Місце проживання позивача [PERSON] в [ADDRESS] , де умови проживання задовільні, для перебування дитини з ночівлею створені всі належні умови, що підтверджується копіями акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 16 квітня 2020 року, акту обстеження умов проживання від 29 квітня 2020 року. При зверненні до суду позивачем зазначено третьою особою орган опіки та піклування Ніжинської міської ради, у повідомленні якого від 09 червня 2020 року зазначено про відсутність проживання малолітнього [PERSON] на території м.Ніжина, у зв`язку з чим служба у справах дітей не може об`єктивно вивчити питання участі батьків у вихованні дитини та підготувати висновок органу опіки та піклування про розв`язання спору між батьками. Під час підготовчого провадження до участі у справі згідно ст.19 СК України залучено орган опіки та піклування Ірпінської міської ради. Відповідно до повідомлення Служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради Київської області (дата відсутня) [PERSON] з питанням щодо спілкування та участі у вихованні малолітнього [PERSON] до служби не звертався. Висновком органу опіки та піклування Ірпінської міської ради Київської області від 14 липня 2020 року визначені способи участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON] , місця та часу їхнього спілкування, шляхом визначення днів побачень першої та третьої суботи, другої та четвертої неділі кожного місяця з 10-00 год. до 18-00 год.,-для встановлення контакту перші чотири місяці в присутності матері дитини [PERSON] ; щотижня понеділок, середа, четвер з 19-00 год. по 20-00 год. телефонні дзвінки; канікулярні дні порівну та по домовленості. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (п.п.1, 3 ст.9 Конвенції про права дитини). Стаття 1 Закону України Про охорону дитинства визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Відповідно до ст.15 Закону України Про охорону дитинства дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. За ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частинами 1, 2 ст.159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (ч.8 ст.7 СК України, ст.11 Закону України Про охорону дитинства). Відповідно до ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтями 12-15 Конвенції про права дитини визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). На рівні внутрішнього законодавства України це право дитини конкретизовано, зокрема, у ст.171 СК України, яка регулює врахування думки дитини при вирішенні питань, які стосуються її життя. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським Судом з прав людини, практика якого відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини і ч.4 ст.10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. У рішенні ЄСПЛ у справі Хант проти України від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі Johansen v. Norway від 07 серпня 1996 року, § 78). Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Із врахуванням встановлених обставин справи, досліджених доказів у їх сукупності, врахувавши інтереси і семирічний вік малолітнього [PERSON] , який проживає із матір`ю, який висловив свою думку щодо спірних правовідносин сторін, характер стосунків, які склались між батьками дитини, а також між дитиною і кожним із батьків, в контексті першочергового врахування саме інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, наявні підстави для визначення способів участі позивачу у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином шляхом встановлення побачень першої та третьої суботи, другої та четвертої неділі кожного місяця з 10-00 год. до 18-00 год.,-для встановлення контакту перші чотири місяці в присутності матері дитини; щотижня понеділок, середа, четвер з 19-00 год. по 20-00 год. телефонні дзвінки; канікулярні дні дитини порівну між батьком та матір`ю за попередньою домовленістю. Учасники судового розгляду проти такого способу участі не заперечують. У подальшому, у разі зміни обставин, зокрема, нормалізації стосунків між батьком та сином, налагодження між ними емоційного та психологічного контакту, способи участі у встановленому порядку можуть бути зміненими. Частиною 1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач та представник позивача під час судового розгляду не заперечують проти встановлення вищезазначених способів участі, відповідні клопотання щодо залишення без розгляду чи відмови від позову стосовно способів участі, визначених у позовній заяві, відсутні. За таких обставин позов підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial