Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

У вересні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «НОКІАН ШИНА» (далі ТОВ «НОКІАН ШИНА») звернулось до суду з позовом до [PERSON], ТОВ «ОЙЛ-ШИНА» про стягнення заборгованості за договором про переведення боргу в солідарному порядку, в обґрунтування якого вказувало на те, що 12 червня 2012 року між товариством та фізичною особою приватним підприємцем [PERSON] і ТОВ «ОЙЛ-Шина» укладено договір про переведення боргу №12/06/12, за умовами якого [PERSON] передав, а ТОВ «ОЙЛ-ШИНА» прийняло боргові зобовязання [PERSON] у розмірі 9\~295 788,72 грн., що випливають із наступних договорів: субліцензійного договору №ВП-042 від 01.12.2008 року; договору оренди майна №ВПДО-042 від 01.01.2009 року; договору поставки літніх шин №023 від 01.02.2009 року; договору оренди майна №ГТ-042 від 01.03.2009 року; договору поставки зимових шин №ДПЗ/09-023 від 03.08.2009 року; договору поставки вантажних шин №ТТ13 від 01.02.2010 року; договору поставки літніх шин №ДПЛ/11-025 від 01.02.2011 року; договору поставки зимових шин №ДПЗ/11-036 від 01.08.2011 року; договору поставки зимових шин №ДПЗ/11-036/1 від 01.08.2011 року; договору поставки зимових та літніх шин №ДПЛ/12-036/К від 01.02.2012 року; договору Консигнації 0103-К від 01.03.2012 року. При цьому, п. 1.4 вказаного договору визначено, що відповідач [PERSON] та ТОВ «ОЙЛ-Шина» несуть відповідальність перед ТОВ «НОКІАН ШИНА» саме як солідарні боржники, зокрема в частині сплати суми боргу до моменту повного та належного виконання зобовязань, а також солідарну відповідальність за невиконання чи неналежне виконання умов договору №12/06/12 та договорів поставки. Крім того, відповідно до п. 2.1 Розділу 2, п. 3.2.2 Розділу 3 та п. 4.1 Розділу 4 вказаного договору, відповідачі зобовязувались сплатити суму боргу в термін до 31.12.2013 року, у разі неналежного виконання зобовязань за договором вони несуть відповідальність згідно чинного законодавства, у тому числі й відповідач [PERSON] зобовязаний нести відповідальність за невиконання чи неналежне виконання взятих на себе зобовязань за даним договором. Разом з тим, з моменту укладення вказаного договору та станом на 05.09.2014 року відповідачі своїх зобовязань за договором в повному обсязі не виконали, тому враховуючи, що за вказаний період відбулась часткова оплата за поставлений товар, часткове повернення товару та укладено угоди про взаємозалік, заборгованість [PERSON] та ТОВ «ОЙЛ-Шина» становить 6571541 грн. Крім того вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст. 625 ЦК України та відповідачі повинні нести відповідальність також за неналежне виконання своїх зобовязань, сплативши 3% річних за період з 01.01.2014 року по 05.09.2015 року в сумі 133951,43 грн. та інфляційні витрати за той самий період в розмірі 789455,11 грн. Посилаючись на вказане, а також норми матеріального права, умови договору, а також ураховуючи те, що на даний момент відповідач [PERSON] припинив свою діяльність як субєкт господарювання, а тому повинен нести відповідальність за неналежне виконання умов договору як фізична особа, змінивши до початку розгляду справи по суті предмет позову, просило стягнути солідарно з [PERSON] та ТОВ «ОЙЛ-ШИНА» на користь ТОВ «НОКІАН ШИНА» заборгованість за договором про переведення боргу №12/06/12 від 12 червня 2012 року в розмірі 7\~494 948,52 грн., яка складається з: суми основного боргу 6\~571\~541 грн. 98 коп., 3% річних в розмірі 133 951,43 грн., інфляційних витрат 789 455,11 грн., а також покласти на відповідачів витрати по сплаті судового збору. Не погоджуючись із поданим позовом, відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічними позовними вимогами до ТОВ «ОЙЛ-ШИНА», ТОВ «НОКІАН ШИНА» про визнання недійсним пунктів 1.4, 2.1, 3.2.2, 4.2 Договору про переведення боргу №12/06/12 від 12 червня 2012 року, вважаючи, що вказані пункти спірного правочину не відповідають вимогам п.п. 1,3,4 ст. 203 ЦК України, виходячи з наступного. Зокрема вказував, що відповідно до оскаржуваних пунктів договорів сторони погодили, що Первісний боржник [PERSON] і Новий боржник [PERSON] «НОКІАН ШИНА» нестимуть перед кредитором солідарний обов'язок щодо сплати суми боргу до моменту її повного та належного погашення (солідарні боржники), а також солідарну відповідальність за невиконання чи неналежне виконання умов цього договору чи договору поставки. Новий боржник і Первісний боржник солідарно зобов'язуються сплатити Кредитору суму боргу в термін до 31.12.2013 року. [PERSON] зобовязувався нести відповідальність перед Кредитором за невиконання чи неналежне виконання прийнятих на себе зобов'язань за цим договором. Цей договір не впливає на чинність положень договору поставки щодо відповідальності покупця. Вимога про сплату штрафних санкцій за договором може бути пред'явлена Кредитором до основного боржника та/або Нового боржника як солідарних боржників. Разом з тим, вказаний договір він мав намір укласти саме з метою повного припинення своїх боргових зобовязань перед кредитором ТОВ «НОКІАН ШИНА» та текст зазначеного договору готувався кредитором, а тому підписуючи його, він був впевнений, що його зміст відповідає попереднім домовленостям, а тому з моменту укладення даного договору саме новий боржник здійснював погашення суми боргу. При цьому, лише влітку 2014 року, коли позивачем було висунуто вимогу про повернення боргу, він дізнався про дійсні умови договору, зокрема в частині його солідарної відповідальності разом із [PERSON] «ОЙЛ-ШИНА» за грошовими зобовязаннями. Проте, вважає, що умови договору в частині покладення на нього солідарного обовязку по виконання зобовязань за договором про переведення боргу не відповідають положенням ст. 520 ЦК України, відповідно до яких при переведені боргу один боржник вибуває із правовідносин, а його місце посідає нова особа, на яку переводиться борг. При цьому потрібна згода як нового боржника так і кредитора, а тому положення договору про переведення боргу на ТОВ «ОЙЛ-Шина» в частині наявності солідарного обовязку по виконанню зобовязань в частині погашення заборгованості є такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства та змісту самого договору про переведення боргу. Крім того, вказані вище положення договору також не відповідають і його волевиявленню, а тому не можуть бути спрямовані на реальне настання правових наслідків, що були обумовлені сторонами договору. Так, відповідно до преамбули договору про переведення боргу №12/06/12 від 12 червня 2012 року та п.п. 1.1, 1.2, 1.3 визначено, що первісний боржник перевів свій борг на нового за перерахованими у договорі зобовязаннями, а новий боржник прийняв на себе суму боргу в розмірі 9295788,72 грн. та зобовязувався погасити її перед кредитором в строк та на умовах визначених договором. Такі умови договору відповідають волевиявленню сторін та вимогам ст. 520 ЦК України. При цьому, наступні положення договору, а саме умови п.п. 1.4, 2.1, 3.2.2., 4.2 договору щодо солідарної відповідальності Первісного та Нового кредитора суперечать юридичній природі правовідносин, що врегульовані вказаним вище договором та не відповідають вимогам п.п. 1,3,5 ст. 203 ЦК України, ч. 1 ст. 207 ГК України, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання таких пунктів недійсними. Посилаючись на вказане, просив визнати недійсними п.п. 1.4, 2.1, 3.2.2., 4.2 договору про переведення боргу №12/06/12 від 12 червня 2012 року, укладеного між ПП [PERSON], [PERSON] «ОЙЛ-Шина» та ТОВ «НОКІАН Шина», а судові витрати покласти на відповідачів. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві, а також заперечував проти задоволення зустрічного позову, вважаючи його недоведеним та безпідставним, оскільки укладаючи оспорюваний договір усі його сторони діяли добровільно та в повному обсязі розуміли значення своїх дій та правові наслідки такого договору. Крім того, враховуючи принцип свободи договору, оспорюваний відповідачем [PERSON] договір відповідає положенням ст. 520 ЦК України та передбачає розширення складу субєктів правовідносин, що не суперечить вимогам чинного законодавства. Представники відповідача за первісним позовом в судовому засіданні заперечували проти задоволення первісного позову з підстав викладених у зустрічному позові, вказуючи на те, що умови договору про переведення боргу в частині солідарного обовязку [PERSON] та [PERSON] «ОЙЛ-Шина» сплатити суму боргу перед ТОВ «НОКІАН Шина» є недійсними та не відповідають правовій природі договору про переведення боргу, а тому відповідальність перед ТОВ «НОКІАН Шина» повинен нести виключно новий боржник в повному обсязі. Просили відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов з підстав викладених у ньому. Крім того, також вказували на те, що оскільки кредитор ТОВ «Нокіан Шина» пропустив строк звернення до [PERSON] як фізичної особи підприємця, який перебував в стадії припинення здійснення своєї діяльності, з вимогою про погашення заборгованості, й відповідно з часу припинення його діяльності як субєкта господарювання не предявив до нього вимог у строки та в порядку , визначеному ст. 50-1 ЦК України та ст.ст. 60,61 ГК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, підстави для задоволення позову в частині вимог до [PERSON] відсутні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, проте направив письмові пояснення в яких вказав на те, що зустрічний позов підтримує в повному обсязі та вважає безпідставним заявлені до нього вимоги ТОВ «НОКІАН ШИНА».При цьому, зазначав, що він дійсно займався реалізацією продукції ТОВ «Нокіан Шина» в західному регіоні та у звязку з обмеженням річного обігу приватного підприємця йому було запропоновано перевести всі контракти та розрахунки на юридичну особу. В результаті переговорів було досягнуто домовленості про переведення всіх незавершених розрахунків по його контрактах на ТОВ «ОЙЛ шина», яке зобовязувалось здійснювати розрахунки по його боргах та саме на це підприємство в подальшому мали здійснюватись поставки продукції. Вважаючи, що саме такі домовленості відображені у договорі від 12.06.2012 року, він його підписав. Крім того, також зазначив, що протягом 213-2014 років було проведено процедуру припинення його діяльності як приватного підприємця, однак ТОВ «НОКІАН Шина» як кредитор боржника в порядку визначеному законодавством та у встановлені ст. 50-1 ЦК України та ст. 61 ГК України строки не предявило до нього претензій як субєкта підприємництва, що ліквідується й відповідно його зобовязання вважаються такими, що припинилися. Представник відповідача ТОВ «ОЙЛ-Шина» в судове засідання не зявився, хоча повідомлявся судом про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. Разом з тим, даним товариством на адресу суду направлено заяву про часткове визнання позову на суму 5\~809 064,38 грн., в якій також вказано й про те, що станом на 30.11.2015 року на виконання зобовязань за договором про переведення боргу ТОВ «Ойл Шина» було добровільно перераховано на розрахунковий рахунок ТОВ «Нокіан Шина» 284 750 грн. Крім того, товариство продовжує виконувати свої договірні зобовязання за договором про переведення боргу та здійснює погашення існуючої заборгованості, а тому підстави для задоволення позову в частині стягнення інфляційних та 3 % річних відсутні, оскільки причиною несвоєчасного проведення розрахунків є саме невиконання ТОВ «Нокіан Шина» умов на яких було укладено договір про переведення боргу від 12.06.2012 року, зокрема через відмову позивача в постачанні товару на обумовлених під час підписання договору умовах. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню частково, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Положеннями ст.ст. 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. При цьому, згідно вимог ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Так, частинами 1, 2 п.1 ст.11 ЦК України визначено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Зокрема, судом встановлено, що між ТОВ «НОКІАН ШИНА» та фізичною особою приватним підприємцем [PERSON] було укладено ряд договорів, а саме: субліцензійний договір №ВП-042 від 01 грудня 2008 року; договір оренди майна №ВПДО-042 від 01 січня 2009 року; договір поставки літніх шин №023 від 01 лютого 2009 року; договір оренди майна №ГТ-042 від 01 березня 2009 року; договір поставки зимових шин №ДПЗ/09-023 від 03 серпня 2009 року; договір поставки вантажних шин №ТТ13 від 01 лютого 2010 року; договір поставки літніх шин №ДПЛ/11-025 від 01 лютого 2011 року; договір поставки зимових шин №ДПЗ/11-036 від 01 серпня 2011 року; договір поставки зимових шин №ДПЗ/11-036/1 від 01 серпня 2011 року; договір поставки зимових та літніх шин №ДПЛ/12-036/К від 01 лютого 2012 року; договір Консигнації 0103-К від 01 березня 2012 року (а/с 19-109, Том 1). При цьому, за кожним із вказаних договорів, [PERSON]В взяв на себе певні фінансові зобовязання перед позивачем та зобовязувався здійснювати розрахунки у строки та на умовах встановлених кожним із договорів. В подальшому, 12 червня 2012 року між ФОП [PERSON] (первісний боржник), ТОВ «НОКІАН Шина» (кредитора) та ТОВ «ОЙЛ-ШИНА»(новий боржник), укладено договір про переведення боргу №125/06/12, за умовами якого [PERSON] перевів на ТОВ «ОЙЛ-ШИНА» свої боргові зобовязання в сумі 9\~295 788,72 грн., які випливали із вищевказаних договорів поставки, оренди тощо (а/с 13, Том 1). Відповідно до п.п. 1.4, 2.1, 3.2.2., 4.2 вказаного договору, сторони погодили, що первісний боржник і новий кредитор нестимуть перед кредитором солідарний обовязок щодо сплати суми боргу до моменту повного та належного погашення (солідарні боржники), а також солідарну відповідальність за невиконання чи неналежне виконання умов цього договору чи договору поставки. Новий боржник і первісний боржник солідарно зобовязуються сплатити кредитору суму боргу в термін до 31.12.2013 року. Первісний боржник зобовязується нести відповідальність перед кредитором за невиконання чи неналежне виконання прийнятих на себе зобовязань за цим договором. Цей договір не впливає на чинність положень договору поставки щодо відповідальності покупця. Вимога про сплату штрафних санкцій за договором може бути предявлена кредитором до основного боржника та/або нового божника як солідарних боржників. Разом з тим, відповідач [PERSON], вказуючи на те, що пункти даного договору, зокрема в частині покладення на нього солідарного обовязку по виконанню зобовязань з повернення суми боргу, погодженої про переведення боргу, є такими, що не відповідають його дійсній волі та положенням законодавства просив визнати вказані пункти договору про переведення боргу недійсними. Так, відповідно до розяснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» згідно зі статтею 217 ЦК правочин не може бути визнаний недійсним у цілому, якщо закону не відповідають лише його окремі частини й обставини справи свідчать про те, що він був би вчинений і без включення недійсної частини. У цьому разі відповідно до статті 217 ЦК суд може визнати недійсною частину правочину, з'ясувавши думку сторін правочину. Якщо у недійсній частині правочин був виконаний однією зі сторін, суд визначає наслідки його недійсності залежно від підстав, з яких він визнаний недійсним. При цьому, за змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Крім того, відповідно до ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 520 ЦК України \~боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Таким чином, переведення боргу це багатосторонній правочин за участю первісного боржника, нового боржника, який спрямований на повну чи часткову заміну сторони у зобовязанні, оскільки ст. 520 ЦК України не містить імперативного характеру щодо обовязкового виключення первісного боржника із зобовязання за яким відбувається переведення боргу. Крім того, згідно вимог ч. 1 ст. 627, ч. 1 ст. 628 ЦК України, відповідно до\~статті 6\~цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Таким чином, сторони на власний розсуд визначають умови договору та можуть відступити від загальних правил встановлених цивільним кодексом для правочину певного виду, при цьому включити в однин договір норми різних договорів. Як встановлено судом, спірний правочин був скріплений підписами його сторін, які засвідчили досягнення між ними згоди щодо усіх істотних умов договору. Крім того, як убачається з виписки по рахунку №26001001311498 за період з 12 червня 2012 року по 23 липня 2014 року, [PERSON] після укладення вищевказаного договору про переведення боргу, здійснив на його виконання ряд оплат, а саме: 22.11.2012 року, 28.11.2012 року, 28.12.2012 року, 14.03.2013 року, 22.03.2013 року, 01.04.2013 року, 12.04.2013 року, 19.04.2013 року, 25.04.2013 року, 30.05.2013 року, 07.06.2013 року, що свідчить про те, що [PERSON] виконував умови оспорюваного правочину та погашав погоджену договором суму заборгованості, а тому твердження позивача за зустрічним позовом про те, що він не погоджувався на умови договору щодо його солідарної відповідальності з новим боржником спростовуються наявними в матеріалах справи доказами (а/с 109-111 Том 1). Так, відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За таких обставин, на думку суду, поведінка [PERSON] щодо періодичного погашення заборгованості в період дії оспорюваного правочину свідчить саме про те, що він погоджувався з усіма умовами укладеного договору, визнавав його й відповідно вчиняв дії на виконання умов договору, у тому числі й в тій частині, яку він оспорює та, що при укладенні спірного правочину, його сторони погодили саме ті умови, які в ньому відображенні. Враховуючи вищевикладене, а також те, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом, суд приходить до висновку, що сторонами під час укладення договору про переведення боргу №12/06/12 від 12.06.2012 року на власний розсуд шляхом вільного волевиявлення визначено його умови, зокрема і ті, що відображені в п.п. 1.4, 2.1, 3.2.2., 4.2 вказаного договору, а тому підстави для визнання зазначених пунктів договору недійсним відсутні й відповідно підстави для задоволення зустрічного позову також відсутні. При цьому, статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Крім того, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( ст. 530 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Зокрема, як встановлено судом, на момент укладення договору про переведення боргу, загальна сума заборгованості ФОП [PERSON] перед ТОВ «НОКІАН ШИНА» становила 9\~295 788,72 грн. Дана сума заборгованості була визнана усіма сторонами договору та не оспорювалась. Крім того, п. 2.1 договору про переведення боргу № 12/06/12 від 12.06.2012 року сторони погодили, що новий боржник і первісний боржник солідарно зобовязувались сплатити кредитору вищевказану суму боргу в термін до 31.12.2013 року. При цьому, на виконання взятих на себе зобовязань відповідачі за первісним позовом, а саме ФОП [PERSON] та ТОВ «ОЙЛ Шина» здійснили часткове погашення основної суми заборгованості шляхом повернення отриманого товару на підставі відповідних видаткових накладних на загальну суму 1302675,84 грн., укладення угоди №1 про зарахування зустрічних однорідних вимог від 14.03.2013 року, відповідно до якої сторони погодили, що не будуть предявляти один до одного вимог з оплати грошових коштів в сумі 433305,81 грн., крім того відповідно до листа [PERSON] про направлення загальних відомостей гарантійних випадків від 31.12.2013 року суму заборгованості було зменшено на 39096 грн. (а/с 112-145). Також, відповідно до виписки по рахунку №26001001311498 за період з 12.06.2012 року по 23.07.2014 року, відповідачами за первісним позовом, а саме ТОВ «ОЙЛ Шина» та [PERSON] періодично погашалась заборгованість за договором на загальну суму періодичних платежів в розмірі 949169,08 грн., у тому числі [PERSON] на суму 670\~179 грн. 08 коп., а ТОВ «ОЙЛ Шана» на суму 278\~990 грн. Крім того, відповідно до наданої ТОВ «НОКІАН ШИНА» випискою АТ «ОТП Банк» по рахунку за період з 12 червня 2012 року по 26 листопада 2014 року (а.с. 92-95, том.4), ТОВ «ОЙЛ-Шина» було здійснено повернення позивачу коштів на суму 277\~550 грн., у тому числі за період з 13 червня 2014 року по 26 листопада 2014 року на суму 4\~800 грн., а згідно наданих ТОВ «ОЙЛ Шина» копій квитанції, даним товариством у період з 5 січня 2015 року по 3 грудня 2015 року сплачено ще 6\~000 грн. Таким чином, солідарними боржниками станом на день розгляду справи було погашено заборгованість за договором на загальну суму 2\~735 043 грн. 73 коп. й відповідно відповідачами доказів на спростування вказаної суми повернення боргу не надано. Разом з тим, не зважаючи на часткове виконання зобовязань за договором, відповідачі станом на 31.12.2013 року, а також станом на час розгляду справи, своїх зобовязань за договором в повному обсязі не виконали та усю суму заборгованості не сплатили. Крім того, з метою встановлення дійсного розміру заборгованості відповідачів за первісним позовом судом було призначено судову економічну експертизу. Зокрема, відповідно до висновку судово-економічної експертизи №31 від 10.10.2015 року, наявними в матеріалах справи доказами підтверджена сума боргу в розмірі 5815064,38 грн. та заборгованість [PERSON] в сумі 6571541,98 грн. не підтверджується первинними бухгалтерськими документами ТОВ «НОКІАН ШИНА» та ТОВ «ОЙЛ-Шина». В бухгалтерському обліку ТОВ «НОКІАН ШИНА» фінансово-господарська операція по переведеню боргу за договором №12/06/12 від 12.06.2012 року не відображена, натомість вказана фінансово-господарська операція відображена у бухгалтерському обліку ТОВ «ОЙЛ-Шина» по рахунку 6854. Крім того, представником ТОВ «НОКІАН Шина» надано суду висновок експертного дослідження за результатами проведеного економічного дослідження №14242 від 18 червня 2015 року, відповідно до якого сума заборгованості ФОП [PERSON] перед ТОВ «НОКІАН ШИНА» за договором про переведення боргу №12/06/12 від 12.06.2012 року згідно даних бухгалтерського обліку ТОВ «НОКІАН ШИНА» станом на 31.12.2014 року становить 656 9341,99 грн. та згідно первинних документів ТОВ «НОКІАН ШИНА» станом на 31.12.2014 року, з урахуванням суми заборгованості, що визначена умовами договору про переведення боргу №12/06/12 від 12.06.2012 року становить 657 1541,99 грн. Вибуття ФОП [PERSON] зі складу боржників ТОВ «НОКІАН ШИНА» внаслідок укладення договору про переведення боргу №12/06/12 від 12.06.2012 року, відповідно до даних бухгалтерського обліку ТОВ «НОКІАН ШИНА» не відбулось. Таким чином, вказані вище висновки стосувались розміру заборгованості за договором №12/06/12 від 12.06.2012 року про переведення боргу та відображають дані, які різняться між собою. При цьому, даючи оцінку, кожному із вказаних висновків економічної експертизи окремо, а також в сукупності з іншими доказами по справі, суд приходить до висновку, що останні не можуть братись до уваги з точки зору належності та допустимості, виходячи з наступного. Так, відповідно до ст. 66 ЦПК України висновок експерта - докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом. Згідно розяснень, які містяться в п. 3, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30.05.1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності. Як убачається з дослідницької частини висновку судово-економічної експертизи №31 від 10.10.2015 року, судовому експерту не надається можливим підтвердити заборгованість ФОП [PERSON] перед ТОВ «НОКІАН ШИНА» в розмірі 1000 грн. по договору №ВП-042 від 01.12.2008 року, 120 грн. по договору №ВПДО-042 від 01.09.2009 року та 120 грн. по договору №ГТ-042 від 01.03.2009 року, крім того, не надається можливим підтвердити суму заборгованості ФОП [PERSON] перед ТОВ «НОКІАН ШИНА» в розмірі 754 877,61 грн. по договору №0103-К від 01.03.2012 року, у звязку з відсутністю первинних бухгалтерських документів та зведених облікових регістрів, що відображають дані заборгованості. Разом з тим, заборгованість ФОП [PERSON] перед ТОВ «НОКІАН ШИНА» за договорами №ВП-042 від 01.12.2008 року, №ВПДО-042 від 01.09.2009 року та №0103-К від 01.03.2012 року була включена в загальну суму заборгованості, яка відображена у договорі про переведення боргу №12/06/12 від 12.06.2012 року та була визнана сторонами боргу, а тому заборгованість за кожним із договорів, за якими було переведено борг окремо не є предметом доказування по справі, оскільки погашення заборгованості за договором про переведення боргу мало відбуватись в сукупності відповідно до визначеної саме цим договором суми. Крім того, як убачається з дослідницької частини висновку експертного дослідження за результатами проведення економічного дослідження №14242 від 18.06.2015 року, було встановлено наявність заборгованості в розмірі 754877,61 грн. по договору №0103-К, що відображено в регістрах бухгалтерського обліку ТОВ «НОКІАН ШИНА» по рахунку №3772 «Розрахунки з іншими дебіторами (у розрізі замовлень)», які не були наданні експерту та відповідно не були враховані експертом при складанні висновку судово-економічної експертизи №31 від 10.10.2015 року, оскільки направлялися позивачем суду вже після передачі справи до експертної установи разом із письмовими поясненнями. Крім того, судом встановлено, що при складанні висновку експертного дослідження за результатами проведення економічного дослідження №14242 від 18.06.2015 року експерту не було надано відомостей, які містились у картках рахунків ТОВ «НОКІАН ШИНА» по контрагенту [PERSON] по рахунку №361 за період з 01.06.2012 року по 01.01.2015 року, а також договори №ВП-042 від 01.12.2008 року; №ВПДО-042 від 01.01.2009 року; №023 від 01.02.2009 року; №ГТ-042 від 01.03.2009 року; №ДПЗ/09-023 від 03.08.2009 року; №ТТ13 від 01.02.2010 року; №ДПЛ/11-025 від 01.02.2011 року; №ДПЗ/11-036 від 01.08.2011 року; №ДПЗ/11-036/1 від 01.08.2011 року; №ДПЛ/12-036/К від 01.02.2012 року; № 0103-К від 01.03.2012 року, що було враховано при проведення судової економічної експертизи за матеріалами даної справи, а при складанні висновку судово-економічної експертизи, судовим експертом не було надано оцінку оборотно-сальдовим відомостям по балансовому рахунку №3772 за період з 01.06.2012 року по 31.12.2012 рік, а також з 01.01.2013 року по 01.01.2015 рік. Відповідно до чч. 1,2 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Разом з тим, вказані вище висновки економічних експертиз є неповними, оскільки експертами не були враховані усі обєктивні дані, які мають значення для справи, а сторони не скористались своїм правом заявити клопотання про призначення повторної експертизи та не надали належних і допустимих доказів в обґрунтування належності кожного із висновків економічної експертизи на підтвердження їх вимог та заперечень, а тому судом не береться до уваги жоден із наданих висновків економічної експертизи як належний доказ у справі. Крім того, на підтвердження своїх доводів щодо розміру заборгованості за договором про переведення боргу від 12.06.2012 року, ТОВ «ОЙЛ Шина» було надано власну бухгалтерську довідку №23-12/01-2015 від 23.12.2015 року, згідно якої в період з 12.06.2012 року по 23.12.2015 року ТОВ «ОЙЛ Шина» перерахувало на рахунок ТОВ «Нокіан Шина» 284750 грн. в тому числі за період з 01.01.2015 року по 23.12.2015 року 6000 грн. (а/с 43 Том 4). Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, зокрема довідки про рух коштів по рахунку, оборотно-сальдових відомостей, видаткової накладної, банківських виписок, які б підтверджували розрахунки ТОВ «Ойл Шина» з ТОВ «Нокіан Шина», які відображені у вказаній вище бухгалтерській довідці. Натомість, в матеріалах справи міститься банківська довідка ПАТ «ОТП банк» від 26.11.2014 року, яка підтверджує взаєморозрахунки за період з 12.06.2012 року по 26.11.2014 року у національній валюті між ТОВ «Нокіан Шина» та компанією ТОВ «Ойл Шина» згідно договору №12/06/12 від 12.06.2012 року (а/с 91 Том 4). Відповідно до додатку №1 до вказаної довідки ПАТ «ОТП Банк» за період з 15.06.2012 року по 20.11.2014 року ТОВ «Ойл Шина» здійснило розрахунки за договором на загальну суму 277550 грн. (а/с 92 Том 4). Отже, відповідно до відомостей про рух коштів по рахунку № 26001001311498, довідки ПАТ «ОТП банк» від 26.11.2014 року за період з 12.06.2012 року по 20.11.2014 року та наданих ТОВ «ОЙЛ Шина» квитанцій за період з січня по грудень 2015 року ТОВ «Ойл Шина» здійснено оплати по договору №12/06/12 від 12.06.2012 року про переведення боргу на суму 289 790 грн., а ФОП [PERSON] згідно відомостей про рух коштів по рахунку № 26001001311498 за період з 22.11.2012 року по 28.12.2012 року на суму 670179,08 грн., а всього солідарними боржниками сплачено 959969,08 грн. При цьому, як встановлено судом, на момент укладення договору про переведення боргу від 12.06.2012 року, заборгованість [PERSON] та ТОВ «ОЙЛ-Шина» перед ТОВ «НОКІАН ШИНА» за договорами №ВП-042 від 01.12.2008 року; №ВПДО-042 від 01.01.2009 року; №023 від 01.02.2009 року; №ГТ-042 від 01.03.2009 року; №ДПЗ/09-023 від 03.08.2009 року; №ТТ13 від 01.02.2010 року; №ДПЛ/11-025 від 01.02.2011 року; №ДПЗ/11-036 від 01.08.2011 року; №ДПЗ/11-036/1 від 01.08.2011 року; №ДПЛ/12-036/К від 01.02.2012 року; № 0103-К від 01.03.2012 року становила 9295788,72 грн. та з урахуванням фактично погашених сум поверненого товару 1302675,84 грн., зарахування зустрічних однорідних вимог від 14.03.2013 року, відповідно до якої сторони погодили, що не будуть предявляти один до одного вимог з оплати грошових коштів в сумі 433305,81 грн., зменшеної заборгованості за листом [PERSON] від 31.12.2013 року на суму 39096 грн., а також фактично сплаченої солідарними боржниками заборгованості за договором (відповідно до відомостей про рух коштів по рахунку № 26001001311498 та довідки ПАТ «ОТП банк» від 26.11.2014 року за період з 12.06.2012 року по 20.11.2014 року, а також наданих ТОВ «Ойл Шина» квитанцій), на момент розгляду справи по суті розмір такої заборгованості відповідачів становить 6\~560\~744 грн. 99 коп. Саме такий розмір заборгованості підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та відповідно до вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України відповідачами не надано суду належних та допустимих доказів на спростування вказаної суми заборгованості, а також доказів, які б підтверджували розрахунки вказані у довідці ТОВ «Ойл Шина» №23-12/01-2015 від 23.12.2015 року. Крім того, згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, за змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Судом встановлено, що відповідно до умов договору про переведення боргу №12/06/12 від 12.06.2012 року, відповідачі за первісним позовом зобовязували повернути борг в строк до 31.12.2013 року, проте заборгованість ними у визначений в договорі строк погашена не була, а тому з 01.01.2014 року у ТОВ «НОКІАН ШИНА» виникло право застосувати норми ч. 2 ст. 625 ЦК України як особливий вид відповідальності за неналежне виконання грошового зобовязання. Згідно вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідачів в солідарному порядку 3% річних та інфляційних витрат за період з 01.01.2014 року по 05.09.2014 року, в ході судового розгляду вказані вимоги позивачем не уточнялись та не мінялись, а тому за визначений позивачем період, виходячи із документально підтвердженої матеріалами справи суми заборгованості відповідачів, з останніх підлягає стягненню 3 % річних за період з 01.01.2014 року по 05.09.2014 року в сумі 133731, 35 грн. та інфляційні за вказаний період в сумі 787\~289, 39 грн., приймаючи до уваги застосований позивачем сукупний індекс інфляції за період прострочення 1, 120. Крім того, судом також встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, [PERSON] припинив свою підприємницьку діяльність 25.07.2014 року за власним рішенням (а/с 8 Том 3). Як вбачається з правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові № 6-125цс13 від 04.12.2013 року, з огляду на положення ст. ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ст.\~ст.\~47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» однією із особливостей підстав припинення зобов'язань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення субєкта підприємницької діяльності фізичної особи (виключення з реєстру субєктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями, повязаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Згідно положень ст. 50-1 ЦК України, в редакції чинній до 13.05.2014 року фізична особа - підприємець письмово повідомляє державного адміністратора, кредиторів про прийняте рішення щодо припинення її підприємницької діяльності, порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог, що не може становити менше двох і більше трьох місяців з дня опублікування повідомлення про прийняття фізичною особою - підприємцем рішення щодо припинення підприємницької діяльності. Після внесення запису про прийняття рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців повідомлення про внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців щодо рішення фізичної особи - підприємця про припинення нею підприємницької діяльності публікується у спеціалізованому друкованому засобі масової інформації. Кожна вимога кредитора, зокрема щодо сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, розглядається фізичною особою - підприємцем, після чого приймається відповідне рішення, яке надсилається кредитору не пізніше п'ятнадцяти днів з дня отримання фізичною особою - підприємцем відповідної вимоги кредитора. Вимоги кредиторів, не визнані фізичною особою - підприємцем, діяльність якої припиняється, якщо кредитор у місячний строк з дня одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, та вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, не задоволені через відсутність майна, вважаються погашеними. Вказана стаття виключена на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців за заявницьким принципом» від 13.05.2014 року. Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що прийнявши рішення про припинення підприємницької діяльності, [PERSON] повідомив кредитора ТОВ «Нокіан Шина» про таке рішення, а також порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до нього, а тому підстави вважати, що позивачем пропущений строк звернення з вимогами до боржника [PERSON] й відповідно позивач не предявивши вимог до [PERSON] у період припинення ним своєї діяльності втратив таке право, а зобовязання [PERSON] вважаються такими, що погашені є безпідставними. Крім того, умовами договору про переведення боргу №12/06/12 від 12.06.2012 року визначена солідарна відповідальність ФОП [PERSON] та ТОВ «ОЙЛ-Шина» за погашення перед ТОВ «НОКІАН ШИНА» заборгованості, а тому за неналежне виконання взятих на себе зобовязань, останні несуть солідарну відповідальність. Так, відповідно до вимог ст. 546, ч. 1, 2 ст. 543 ЦК України, солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Таким чином, позовні вимоги ТОВ «НОКІАН ШИНА» до [PERSON], ТОВ «ОЙЛ-ШИНА» про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню та з відповідачів в солідарному порядку підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за договором про переведення боргу №12/06/12 від 12.06.2012 року, яка документально підтверджена наявними в матеріалах справи доказами, 3 % річних та інфляційні відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 01.01.2014 року по 05.09.2014 року. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, з відповідачів в рівних частках підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial