Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та посилається на те, що він є власником житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами по [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,1000 га з кадастровим номером 3210500000:11:032:0016 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташованої за цією ж адресою. В листопаді 2016 року йому стало відомо про те, що 30 вересня 2009 рокуним був укладений договір купівлі-продажу, за яким він відчужив у власність [PERSON] домоволодіння та земельну ділянку. 10 листопада 2016 року [PERSON] уклав договори купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, за якими він відчужив у власність [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами по [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером 3210500000:11:032:0016 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташовану за цією ж адресою. 14 березня 2017 року [PERSON] уклав договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, за якими він відчужив у власність [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами по [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером 3210500000:11:032:0016 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташовану за цією ж адресою. Однак [PERSON] не підписував договір купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки. Крім того, вказаний договір не посвідчувався нотаріусом, а бланк, на якому викладений текст договору купівлі-продажу, був витрачений на вчинення зовсім іншої нотаріальної дії. Ці обставини свідчать про те, що вказані об`єкти нерухомого майна вибули з володіння позивача без його волі. Тому [PERSON] просить суд витребувати з чужого незаконного володіння відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами по [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером 3210500000:11:032:0016 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташовану за цією ж адресою. У судовому засіданні [PERSON] , його представники [PERSON] та [PERSON] підтримують позов та наполягають на його задоволенні. [PERSON] та [PERSON] , їх представники [PERSON] та [PERSON] не визнають позов та заперечують проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вони посилаються на відсутність в матеріалах цивільної справи належних, допустимих, достовірних доказів на підтвердження того, що [PERSON] не укладав договір купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки. Крім того, йому було відомо про те, що [PERSON] відчужив ці об`єкти нерухомого майна у власність [PERSON] Ці обставини свідчать про те, що домоволодіння та земельна ділянка вибули з володіння позивача з його волі. Тому відповідачі, їх представники [PERSON] та [PERSON] просять суд відмовити у задоволенні позову. [PERSON] також просить суд відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами по [ADDRESS] . Ця обставина підтверджується копією договору купівлі-продажу від 20 вересня 2000 року (а.с.8). Крім того, позивач є власником земельної ділянки площею 0,1000 га з кадастровим номером 3210500000:11:032:0016 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговуван-ня жилого будинку, розташованої по [ADDRESS] . Це підтверджується копією державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД №750431 від 7 листопада 2007 року (а.с.102-103). 30 вересня 2009 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу (а.с.48), за яким позивач відчужив у власність [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами по [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером 3210500000:11:032:0016 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташовану за цією ж адресою. 10 листопада 2016 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку (а.с.33-34), за яким [PERSON] відчужив у власність [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами по [ADDRESS] . В той же день [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки (а.с.32), за яким [PERSON] відчужив у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером 3210500000 :11:032: 0016 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташовану по [ADDRESS] . 14 березня 2017 року [PERSON] уклав з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку (а.с.35-36), за яким він відчужив в їх власність житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами по [ADDRESS] . В той же день [PERSON] уклав з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки (а.с.37-38), за яким він відчужив в їх власність земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером 3210500000:11:032: 0016 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташовану по [ADDRESS] . Ці обставини свідчать про те, що між сторонами виникли спірні правовідносини, що регулюються главою 16 «Правочини», главою 23 «Загальні положення про право власності» та главою 29 «Захист права власності» ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечить цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За правилами, передбаченими ч.1 ст.388 цього Кодексу, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.21 - п.22 постанови №5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов`язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов`язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК України. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК України). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК України. У зв`язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК України звернутись до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. З копії висновку експерта №8-4/1159 від 20 червня 2017 року (а.с.15-31) вбачається, що підпис від імені [PERSON] в договорі купівлі-продажу, укладеному 30 вересня 2009 року між позивачем та [PERSON] , виконаний не [PERSON] , а зовсім іншою особою. Крім того, зі змісту вказаного договору вбачається, що він посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левицьким Р.В., зареєстрований в реєстрі за №1986 та викладений на бланку серії ВМІ №140345. Водночас, з копій листів приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Левицького Р.В. вих. №7/01-16 від 25 січня 2017 року, вих. №8/01-16 від 27 січня 2017 року та вих. №54/01-16 від 8 травня 2017 року (а.с.11-13) вбачається, що ним не посвідчувався вказаний договір, а бланк серії [NUMBER] був витрачений 30 вересня 2009 року для зовсім іншої нотаріальної дії з іншим реєстровим номером. З копії висновку експерта №8-4/1159 від 20 червня 2017 року (а.с.15-31) також вбачається, що відбиток печатки «Міністерство юстиції України * [PERSON] * Київський міський нотаріальний округ» у договорі купівлі-продажу, укладеному 30 вересня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] , проставлений не печаткою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Левицького Р.В., а іншим кліше. Ці обставини свідчать про те, що договір купівлі-продажу, укладений 30 вересня 2009 року між позивачем та [PERSON] , є підробленим та укладеним всупереч волевиявлення [PERSON] . За цією ознакою вказаний договір прямо суперечить ч.1 ст.319 ЦК України. [PERSON] придбав домоволодіння та земельну ділянку незаконно. Він та [PERSON] не мали права розпоряджатись цими об`єктами нерухомого майна. Зі змісту договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки (а.с.35-36, 37-38) вбачається, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] придбали у [PERSON] спірне домоволодіння за 136908 гривень, а земельну ділянку - за 90000 гривень. Це свідчить про те, що відповідачі придбали вказані об`єкти нерухомого майна за відплатними договорами. Крім того, допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона працює ріелтером та допомагала відповідачам відшукати домоволодіння та земельну ділянку. Свідок [PERSON] стверджує, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не знали та не могли знати про те, що [PERSON] не мав права відчужувати вказані об`єкти нерухомого майна. Ці обставини свідчать про те, що відповідачі є добросовісними набувачами домоволодін-ня та земельної ділянки. Однак ці об`єкти вибули з володіння [PERSON] поза його волевиявлення. З огляду на це суд вважає, що з чужого незаконного володіння [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь позивача належить витребувати житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами по [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером 3210500000:11:032:0016 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташовану за цією ж адресою. Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно з ч.1-ч.2, ч.4 ст.77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що він лікувався в Лаврі . До нього звернувся [PERSON] та запропонував за 8000 гривень оформили на його ім`я домоволодіння та земельну ділянку. Свідок [PERSON] погодився з цією пропозицією. Через деякий час [PERSON] знову звернувся до нього та попросив переоформити вказані об`єкти нерухомого майна на трьох покупців. Перед укладенням останніх договорів свідок [PERSON] бачив позивача в автомобілі [PERSON] . Однак ці обставини жодним чином не свідчать про те, що домоволодіння та земельна ділянка вибули з володіння [PERSON] за його волевиявленням. Навпаки, на запитання головуючого свідок [PERSON] відповів, що йому нічого не відомо про обставини укладення договору купівлі-продажу, укладеного 30 вересня 2009 року між позивачем та [PERSON] . З огляду на це суд вважає, що показання свідка [PERSON] не містять обставини, що стосуються предмета доказування, та є неналежним доказом в розумінні ст.77 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.35 постанови №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Встановлено, що [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 2119 гривень 8 копійок. Ця обставина підтверджується квитанцією (а.с.1). Пред`явлений ним позов задоволений в повному обсязі. З огляду на це суд вважає, що з кожного відповідача на користь [PERSON] належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 706 гривень 36 копійок (2119,08 : 3).

Outcome: approved