Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] , яка діє від імені малолітнього [PERSON] , звернулась до суду з позовною заявою до Міністерства оборони України, третя особа Військова частина польова пошта [NUMBER] м. Бахмут, просила стягнути з Міністерства оборони України на користь її сина [PERSON] відшкодування моральної шкоди у розмірі 800 000 гривень. В обґрунтування позову посилається, на те, що вона, є матір`ю [PERSON] , [INFO] , батько якого [PERSON] є учасником бойових дій, який [INFO] помер від захворювання, отриманого у зоні АТО. Смерть [PERSON] настала внаслідок виконання ним обов`язків військової служби. Внаслідок смерті [PERSON] їх спільний син зазнав великої моральної шкоди та психологічної травми, також порушено право сина на батьківське піклування, передбачене ст. 7 Конвенції про права дитини. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 червня 2017 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено. З вказаним рішенням [PERSON] , не погодилась, її представником за довіреністю [PERSON] , подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду від 30 червня 2017 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування скарги представник позивача посилається на незаконність вказаного рішення та порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом порушено приписи ст. 157 ЦПК України, справа розглядалась більш трьох місяців. Крім цього, судом було порушено норму ст. 158 та ч. 2 ст. 169 ЦПК України, оскільки представник позивача та позивач були позбавлені права на участь у судовому засіданні 30 червня 2017 року. Також, суд першої інстанції відступив від правової позиції, викладеної у висновку Верховного Суду України по справі від 21 жовтня 2014 року № 3-86гс14, не навівши відповідних мотивів, що зумовлює порушення приписів ч. 2 ст. 214 ЦПК України. Суд безпідставно дійшов висновку про те, що належним відповідачем у справі є військова частина, а не Міністерство оборони України і не застосував вимоги ст. 3 Закону України «Про Збройні сили України», відповідно до якої Міноборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління у підпорядкуванні якого перебувають Збройні сили України. Також, представник позивача зазначає, що висновок суду першої інстанції про необхідність проведення військово-лікарської експертизи для встановлення причинного зв`язку захворювання [PERSON] з його смертю є безпідставним. Сторони в судове засідання не з`явились, про час та дату розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню за таких підстав. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , у свідоцтві про народження батьками зазначені: мати [PERSON] , батько [PERSON] (а.с.10). Згідно довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України від 10 вересня 2015 року, виданої [INFO] , [PERSON] в період з 01 січня 2015 року по 04 вересня 2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції (а.с.14). Згідно витягу з наказу від 09 вересня 2016 року № 269 командира військової частини польова пошта [NUMBER] , сержанта військової служби за контрактом [PERSON] , який прибув з Покровсько-Селідовського об`єднаного міського військового комісаріату м. Красноармійськ Донецької області, призначеного наказом командира військової частини польова пошта [NUMBER] (по особовому складу) від 09 вересня 2016 року №92-РС на посаду командира відділення управління командира батареї 4 гаубичної самохідно-артилерійської батареї 2 гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону військової частини польова пошта [NUMBER] , з 09 вересня 2016 року зарахований до списків особового складу, на всі види забезпечення та з 09 вересня 2016 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с.17). [INFO] сержант [PERSON] помер в Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону. Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть причиною смерті є: легенева недостатність, субтотальна пневмонія, змінливий перикардит (а.с.13). Відповідно до акта проведення службового розслідування по факту смерті сержанта [PERSON] , затвердженого ТВО командира військової частини п/п [NUMBER] від 20 грудня 2016 року, сержант [PERSON] 23 листопада 2016 року звернувся до командира з проханням відпустити його у звільнення в місто Бахмут. В.о. командира відпустив його у звільнення в м. Бахмут. Скарг на стан здоров`я з боку сержанта не було, хворим не виглядав. Задовільний стан здоров`я сержанта [PERSON] підтверджується поясненнями начальника медичної служби, санітарного інструктора, співслужбовців. 24 листопада 2016 року\~ начальник медичної служби вч п/п [NUMBER] повідомив в телефонному режимі, що сержант [PERSON] був терміново госпіталізований з лікарні міста Покровськ в тяжкому стані в Військово-медичний клінічний центр Північного району вч [NUMBER] з підозрою на пневмонію. Заступник командира реактивного артилерійського дивізіону з морально-психологічного забезпечення пропонує вважати смерть сержанта [PERSON] такою, що сталося під час виконання обов`язків військової служби (а.с.19-20). Аналогічні дані викладені у наказі\~ № 1885 від 19.12.2016 року «Про підсумки службового розслідування по факту смерті сержанта [PERSON] » (а.с.22-23). У медичній характеристиці\~ сержанта [PERSON] зазначено, що він знаходився під динамічним наглядом з 2016 року. Під час проходження військової служби за медичною допомогою, до медичного пункту медичної роти не звертався, скарг на здоров`я не виявляв. Діагноз: здоровий (а.с.52). Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що Міністерство оборони не є належним відповідачем у справі, а також, що під час розгляду справи не встановлено наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним\~ діянням\~ заподіювача (Міністерства оборони України) та\~\~ вини\~ останнього\~ в\~ її\~ заподіянні, суду не надано відповідний висновок військово-лікарської експертизи. Таких висновків суд першої інстанції дійшов із порушенням норм процесуального закону виходячи із наступного. Суд першої інстанції не виконав положення ч.4 ст.10 ЦПК України, не сприяв повному та всебічному розгляду справи та не роз`яснив позивачу право витребувати копію контракту та заявити клопотання про встановлення наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача (Міністерства оборони України) та вини останнього в її заподіянні. Згідно контракту, наданого на виконання ухвали апеляційного суду, вбачається, що\~ загиблий [PERSON] уклав його саме з Міністерством оборони України, а тому, висновок суду першої інстанції, що Міністерство оборони не є належним відповідачем у справі не відповідає фактичним обставинам. Крім цього, на виконання запиту Апеляційного суду Донецької області Військово-лікарською комісією північного регіону було надано Витяг з протоколу засідання Військово-Лікарської комісії Північного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців. Таким чином, неповно встановивши обставини у справі, суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] .. З`ясовано, що підставою для відшкодування моральної шкоди є встановлений причинний зв`язок між захворюванням [PERSON] , яке спричинило смерть останнього, та проходженням ним військової служби за контрактом у збройних силах України. Звертаючись до суду із зазначеним позовом [PERSON] посилалась на вимоги ст. 1168 ЦК України. Виходячи з Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №406/2011 (із змінами та доповненнями)\~ 1. Міністерство оборони України (Міноборони України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міноборони України входить до системи органів виконавчої влади і є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні та реалізації державної політики з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва, а також у формуванні державної політики у сферах цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, профілактики травматизму невиробничого характеру, гідрометеорологічної діяльності. (Абзац другий пункту 1 із змінами, внесеними згідно з Указом Президента № 468/2013 від 02.09.2013) Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень,відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Тобто, відповідальність органу державної влади за завдану моральну шкоду регулюється спеціальною нормою закону і покладається на державу Україна у спосіб, передбачений законами України. Згідно ч.4 ст.38 ЦПК України державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника. Відповідно до ст.. 43 Бюджетного Кодексу України безпосереднє обслуговування державного бюджету здійснюється Державною казначейською службою України і саме тому відповідачем у суді від імені держави у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави повинні виступати і представники Державної казначейської служби України. Саме така правова позиція викладена у п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державних виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», що роз`яснює подібні за змістом відносини. Проте, Державну казначейську службу до участі у справі не залучено, що перешкоджає апеляційному суду розглянути справу по суті та ухвалити рішення по суті спору. Вказане не перешкоджає позивачу повторному зверненню до суду з таким самим позовом, але до належних відповідачів. Враховуючи наведене, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, але з інших правових підстав.

Outcome: partial