Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

У березні 2014 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами до відповідачів [PERSON] та начальника ВДАІ Бородянського РВ ГУ МВС України в Київській області [PERSON] про визнання поширеної інформації недостовірної та її спростування, стягнення штрафу. Позивач мотивує позов тим, що між ним та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу автомобіля марки «Тойота Камрі», номерний знак [NUMBER], 2006 року випуску, що належить позивачу на праві власності, згідно з умовами якого вони зобов'язалися укласти основний договір 25.12.2013. Позивач посилається, що на виконання умов попереднього договору ним було письмово повідомлено відповідача [PERSON] про готовність до продажу автомобіля. Автомобіль пройшов технічну підготовку, огляд та товарознавчу експертизу, про що надано висновок експерта. Відповідач [PERSON] відмовився від угоди по його придбанню, відмову надав письмову, яка мотивована тим, що відносно автомобіля марки «Тойота Камрі», номерний знак [NUMBER], є поширена інформація з боку начальника ВДАІ Бородянського РВ ГУ МВС України в Київській області [PERSON], що вищезазначений автомобіль був у дорожньо-транспортній пригоді та був пошкоджений. Також позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] у розмові із його батьком - [PERSON] публічно звинуватив позивача в скоєнні 02.12.2013 ДТП, внаслідок якої загинула людина. Окрім того, по смт. Немішаєве розповсюджена інформація про те, що на поминках за померлим мужчиною, який загинув внаслідок ДТП, брату загиблого в телефонному режимі повідомили про те, що позивач з'явився до правоохоронних органів та визнав свою вину у скоєнні ДТП внаслідок якої загинув його брат. Відразу ж дана інформація була переказана усім присутнім на поминках людям. Хоча при цьому, як зазначає позивач, відносно нього не оформлялися протоколи про адміністративне правопорушення, не вносилися до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, пов'язані з порушенням Правил дорожнього руху та відомості про нього, як учасника ДТП. Позивачу не відомо про справи та матеріали, які перебувають у провадженні ВДАІ Бородянського РВ ГУМВС України в Київській області відносно позивача та у зв'язку із чим виникла необхідність збирати письмові та усні пояснення. У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала, просила задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності, зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог та визнає їх. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Через канцелярію суду м. Києва від відповідача надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що в ніч на 02.12.2013 невідома особа по вул. Чкалова в смт. Немішаєво Бородянського району Київської області здійснила наїзд на пішохода [PERSON], [INFO], в результаті чого він помер. Було встановлено, що в цю ніч недалеко від місця ДТП знаходився гр. [PERSON] на автомобілі «TOYOTA CAMRY», д.н. [NUMBER]. В наданих письмових поясненнях відповідач зазначає, що інформацію, відносно того, що ДТП скоїв [PERSON] не казав. Також зазначив, що [PERSON] не з'являвся до слідчого, щоб надати свої покази. Але відповідач говорив про те, що автомобіль у розшуку і міліція обґрунтовано шукає [PERSON], щоб той з'явився і надав пояснення по вказаному кримінальному провадженню. Також відповідачем [PERSON] до суду надано повідомлення, що автомобіль «TOYOTA CAMRY», д.н. [NUMBER], підозрюється у скоєнні ДТП 02.12.2013 по вул. Чкалова в смт. Немішаєве, Бородянського району Київської області та з місця пригоди зник. Вказаний автомобіль внесено до бази даних ПВДР «Розшук» системи відео-нагляду «Рубіж». Суд, вислухавши пояснення представника позивача, оголосивши та дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, прийшов до наступного. Відповідно до ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Судом встановлено, що 25.11.2013 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено попередній договір купівлі-продажу автомобіля марки «Тойота Камрі», номерний знак [NUMBER], 2006 року випуску, що належить позивачу на праві власності. Згідно з п. 1.1 попереднього договору, сторони зобов'язалися протягом терміну, укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу на умовах, установлених цим договором. Пунктом 1.5 попереднього договору встановлено, що сторони зобов'язуються укласти основний договір 25.12.2013. Пункт 1.3 попереднього договору передбачає, що основний договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти основний договір і прийняття пропозиції другою стороною. Як вбачається з матеріалів справи на виконання умов попереднього договору позивач направив відповідачу [PERSON] письмове повідомлення про готовність до продажу автомобіля (предмету майбутнього основного договору). На яку отримав відповідь відповідача [PERSON] про відмову купувати автомобіль марки «Тойота Камрі», номерний знак [NUMBER], у зв'язку з тим, що до нього дійшла інформація що даний автомобіль потрапив у ДТП. Ймовірно він був пошкоджений і його технічний стан не відповідає такому, який був на момент підписання попереднього договору №1-А та його огляду на 25.11.2013. У матеріалах справи наявна вимога позивача до відповідача [PERSON] про виконання взятих сторонами на себе зобов'язань за попереднім договором № 1-А купівлі-продажу транспортного засобу від 25.11.2013 про відшкодування 800 грн. на підставі п. 1.9. попереднього договору. Відповідачем [PERSON] не надано до суду доказів, які б підтверджували виконання обов'язку, передбаченого п. 1.9. попереднього договору. Відповідно до п. 3.1.1 попереднього договору технічний стан майна повинен підтверджуватися автотоварознавчою експертизою. У матеріалах справи наявний висновок автотоварознавчого дослідження № 43, складений 19.12.2013, проведений на виконання п. 3.1.1 попереднього договору. Частина 2 ст. 635 ЦК України передбачає, що сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Пунктом 1.9. попереднього договору встановлено, що якщо основний договір внаслідок ухилення однієї із сторін не буде укладено в строк, то на винну сторону накладається штраф у розмірі 800 грн. Таким чином, враховуючи відсутність доказів виконання відповідачем [PERSON] обов'язку, передбаченого п. 1.9 попереднього договору, суд приходить до висновку про задоволення позовної вимоги про стягнення штрафу у розмірі 800 грн. з відповідача [PERSON] на користь позивача. Що стосується вимог, заявлених до відповідача [PERSON], то суд відзначає наступне. Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв'язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Відповідно до Конституції України та ч. 1 ст. 270 ЦК України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). З матеріалів справи вбачається, що відповідачем [PERSON] поширена інформація, що [PERSON] 02.12.2013, керуючи автомобілем «TOYOTA CAMRY», д.н. [NUMBER], скоїв ДТП, внаслідок якої загинула людина і прибув до правоохоронних органів та визнав свою вину у скоєнні ДТП внаслідок якої загинув мужчина. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що відповідач [PERSON] розповсюджує по смт. Немішаєве Бородянського району Київської області про позивача інформацію, звинувачуючи позивача у скоєнні ДТП із загибеллю людини. Свідок [PERSON] показала, що в розмові з нею відповідач [PERSON] звинуватив позивача у скоєнні 02.12.2013 ДТП, внаслідок якої загинула людина, а потім сам з'явився до правоохоронних органів і визнав свою вину. Свідок [PERSON] показала, що відповідач [PERSON] в розмові з її чоловіком звинуватив їх сина в скоєнні ДТП, в результаті якого загинула людина. Також зазначила, що по смт. Немішаєво Бородянського району Київської області ходять чутки, що позивач вчинив ДТП із смертельним наслідком та зник з місця ДТП. Свідок [PERSON], яка проживає разом з позивачем у цивільному шлюбі, показала суду, що 01.12.2014 [PERSON] о 23 годині 30 хвилин вечора приїхав додому та більше вже нікуди не виїжджав, так як йому рано вранці потрібно було їхати у відрядження. Вранці, 02.12.2013, вони прокинулись о 5.00 годині, позивач швиденько зібрався та поїхав по своїм справам. Письмові пояснення свідка [PERSON] судом не беруться до уваги, оскільки свідок у судовому засіданні не допитувалась та не попереджалась про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання та не приводилась до присяги. Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Суд погоджується з твердженням позивача [PERSON] про те, що інформація відносно нього, поширена [PERSON], а саме: «… [PERSON] «02» грудня 2013р. , керуючи автомобілем «TOYOTA CAMRY» д.н. [NUMBER] скоїв ДТП, внаслідок якої загинула людина …» та «… [PERSON] прибув до правоохоронних органів та визнав свою вину у скоєнні ДТП внаслідок якої загинув мужчина …» є негативною. З боку відповідача [PERSON] не заперечувався факт поширення інформації про позивача як вбачається з його письмових пояснень (а. с. 42). Інформація, що є предметом спору, може вважатись інформацією, що містить фактичні дані, які можливо перевірити на предмет їх істинності, не містить оціночні судження. Суд прийшов до висновку, що оспорювана інформація «… [PERSON] «02» грудня 2013р. , керуючи автомобілем «TOYOTA CAMRY» д.н. [NUMBER] скоїв ДТП, внаслідок якої загинула людина …» та «… [PERSON] прибув до правоохоронних органів та визнав свою вину у скоєнні ДТП внаслідок якої загинув мужчина …», є недостовірною, виходячи із наступного. Відповідно до положення ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Суд критично ставиться до наданих відповідачем [PERSON] пояснень, так як в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували, що [PERSON] належним чином викликався для дачі показань, що [PERSON] було повідомлено про те, що автомобіль «TOYOTA CAMRY», д.н. [NUMBER], який перебуває у власності останнього, підозрюється у вчиненні ДТП, що сталося в ніч на 02.12.2013. Також суд критично ставиться до пояснень відповідача [PERSON], що вказаний автомобіль внесено до бази даних ПВДР «Розшук», що вказаний автомобіль навмисно не наданий до слідчого, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що і структури ДАІ і органи слідства вжили відповідних дієвих заходів. Відповідно до положення ч. 4 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 4 ст. 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе. На підставі всіх досліджених судом обставин справи, перевірених відповідними доказами, суд знаходить підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання інформації «… [PERSON] «02» грудня 2013р. , керуючи автомобілем «TOYOTA CAMRY» д.н. [NUMBER] скоїв ДТП, внаслідок якої загинула людина …» та «… [PERSON] прибув до правоохоронних органів та визнав свою вину у скоєнні ДТП внаслідок якої загинув мужчина …» недостовірною, такою, що не відповідають дійсності, порушує права і свободи, ганьбить честь, гідність [PERSON] Суд, вирішуючи питання про спосіб захисту порушеного права, враховує спосіб, у який було поширено інформацію, та вважає необхідним зобов'язати [PERSON] не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили, спростувати інформацію, вказану в попередньому пункті, шляхом доведення до відома голови Немішаєвської селищної (сільської) ради [PERSON], а також в присутності батьків позивача [PERSON] та [PERSON] та брата загиблого мужчини - [PERSON] інформації такого змісту «…відсутні будь-які докази того, що [PERSON] «02» грудня 2013р. скоїв ДТП, внаслідок якої загинула людина …» та «… [PERSON] не з'являвся до правоохоронних органів із заявою в якій визнав свою вину у скоєнні ДТП внаслідок якої загинув мужчина …». На підставі ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved