Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2218,00 гривень щомісячно, починаючи з моменту подачі позову до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначив, що він перебував у шлюбних відносинах з [PERSON] , від яких мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідач працездатна, офіційно працює, має регулярні доходи, які витрачає у своїх цілях. Інших дітей, окрім спільного сина, а також непрацездатних батьків немає, аліментів нікому не сплачує. Крім того, після розірвання шлюбу відповідач отримав у приватну власність нежитлове приміщення (магазин), розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке [PERSON] сдає в оренду та отримує додатковий дохід, а тому має матеріальну можливість сплачувати аліменти. За таких обставин, на утримання [PERSON] , [INFO] , необхідно стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2218 грн. 00 коп. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В межах досудового врегулювання спору з приводу матеріального забезпечення дитини 30.05.2019 позивач з Відповідачем уклав нотаріально посвідчений договір, проте Відповідач його не виконує, матеріально сина не забезпечує, всі витрати на лікування та забезпечення загальних потреб (одяг, взуття, навчання, тощо) несе позивач одноособово. Зокрема, 12.02.2020 та 27.02.2020 на виконання вимог п.п.9-10 нотаріально посвідченого договору поштою позивач направив Відповідачу листи з письмовими заявами про необхідність участі в оплаті рахунків за утримання дитини, проте отримувати пошту Відповідач не бажає, узгоджених в договорі 50 відсотків загальних рахунків з утримання сина не сплачує. Оскільки, в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає, сторони разом не проживають, дитина знаходиться повністю на утриманні батька та проживає разом з позивачем, [PERSON] ухиляється від обов`язку з утримання та виховання сина, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.03.2020 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач не з`явився, надавши суду заяву, в якій просив слухати справу без його участі, на задоволенні позову наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання вдруге не з`явилася, причину відсутності суду не повідомила, про дату та час слухання справи була повідомлена належним чином шляхом направлення судових повісток рекомендованим листом з повідомленням, повідомлень щодо причин її відсутності, заяви про слухання справи за її відсутністю та відзив на позов не надала. У відповідності до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Оскільки, позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача, на підставі документів наявних у матеріалах справи, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з ч.1 п.2 ст.280 ЦПК України з ухваленням заочного рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Як визначено ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст.180 СК України на батьків покладений обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Судом встановлено, що 29.04.2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітню дитину, сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується витягом з акту цивільного стану про народження від 04.01.2008 року за № 243 ( а.с 10). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.06.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано ( а.с. 13). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 12.11.202019 року звільнено [PERSON] з 16 січня 2019 року від сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] [INFO] , які стягуються відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя у справі № 335/2746/18, починаючи з 14.03.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. 30 травня 2019 року Позивач уклав з Відповідачем нотаріально посвідчений договір з приводу порядку утримання та місця проживання сина, де чітко визначено місце проживання дитини з позивачем з 15.01.2019 (п. 3.1. Договору) та встановлений порядок її матеріального утримання. Проте Відповідач його не виконує, матеріально сина не забезпечує, всі витрати на лікування та забезпечення загальних потреб (одяг, взуття, навчання, тощо) несе позивач, що відповідачем не спростовано. Неповнолітня дитина [PERSON] з 16.01.2019 року проживає разом із позивачем, що підтверджується рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.11.2019 року, висновком служби управління у справах дітей Запорізької міської ради від 17.07.2019 року та актами про фактичне місце проживання дитини від 24.02.2020, 22.07.2019 року. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, яка проживає з батьком. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей від 6 років до 18 років з 1 січня 2020 року у розмірі 2218 гривень. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дитини, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Визначаючи конкретний розмір аліментів, які підлягають стягненню на користь позивача, суд відповідно до ст.182 СК України враховує вік дитини, те, що дитина матеріально не забезпечена, а також стан здоров`я і матеріальне становище відповідача, який працездатний, про наявність аліментних зобов`язань перед іншими особами та свій незадовільний стан здоров`я не повідомив. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Виходячи з конкретних обставин справи та враховуючи, що відповідач є працездатною, до суду не надано відомостей про наявність у неї інших дітей, непрацездатного чоловіка, батьків, суд вважає, що визначений позивачем розмір аліментів не суперечить вимогам діючого законодавства, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому приходить до висновку, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному позивачем розмірі, оскільки розмір визначених позивачем аліментів не спростував, відзив на позов не подав. Також, слід зазначити, що визначений судом розмір аліментів забезпечить належне утримання малолітньої дитини та відповідає можливостям відповідача надавати матеріальну допомогу. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства щодо зобов`язання батьків утримувати дітей до досягнення їх повноліття та приймати участь у вихованні, суд вважає встановленим та доведеним, що відповідач [PERSON] є матір`ю неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , і як мати зобов`язана утримувати свого сина до досягнення ним повноліття, однак відповідач ухиляється від утримання дитини як проживає з позивачем, у зв`язку з цим суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина за рішенням суду, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню шляхом стягнення щомісячно з відповідача на користь позивача аліментів на утримання [PERSON] [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2218,00гривень, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам в цивільному процесі ст. 192 СК України, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника аліментів або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивач був звільнений від сплати судового збору за подання до суду позову про стягнення аліментів, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. Згідно зі ст.430 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved