Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на її користь на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO], а з 04.03.2024 року аліменти у розмірі 2500 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO]. Посилається на те, що діти знаходяться повністю на утриманні позивача, добровільно матеріальної допомоги відповідач не надає, хоча має таку можливість, у зв'язку з чим вона змушена звернутись до суду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що в справі є відповідні докази. Надала заяву відповідно до якої свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі наполягала на їх задоволенні, просила судове засідання провести за її відсутністю та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення(а.с.12). Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, про місце, дату та час розгляду справи сповіщений належним чином за адресою реєстрації, про що в справі є відповідні докази. До суду повернулося поштове повідомлення з особистим підписом відповідача, тому суд, вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про день та час слухання справи. (а.с.11,17). Будь-яких заяв, пояснень, заперечень на спростування доводів, викладених в позовній заяві до суду сам відповідач не надав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). В порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебували з 14.05.2005 року в зареєстрованому шлюбі, який на підставі заочного рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.01.2016 року було розірвано. Рішення набрало законної сили 26.01.2016 року. Від шлюбу у сторін народилися діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьками яких є позивачка та відповідач по справі, що підтверджується свідоцтвами про їх народження.(а.с.5,6). Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч.1 ст. 141 СК України). Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу батьків або в твердій грошовій сумі. Згідно ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991р. та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 2 ст.182 Сімейного Кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» - прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2018 року становить 1860 грн., з 1 липня - 1944 грн., з 1 грудня - 2027 грн. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я дитини, її потреби у цьому віці, стан здоров'я батька, його матеріальне становище та матеріальне становище дитини, відсутність у відповідача інших неповнолітніх дітей, на утриманні позивача інших осіб і, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, які є одними з загальних засад регулювання сімейних відносин, призначає аліменти. З огляду на те, що діти знаходяться на повному утриманні матері, а відповідач матеріально не допомагає та не забезпечує дітей, а також те, що прожитковий мінімум в державі змінюється в сторону збільшення декілька разів на рік, відповідач не надав будь яких заперечень на спростування доводів, викладених в позовній заяві, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про стягнення аліментів підлягає задоволенню. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі п.1 ч.1ст.430 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. З ч.6 ст.141 ЦПК України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли(держави). З п.3 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір»вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги щодо стягнення аліментів, тому суд констатує про необхідність стягнення судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного і

Outcome: approved