Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з заявою про встановлення факту родинних відносин, в обґрунтування якої зазначила, що вона, громадянка Ісламської Республіки Афганістан, є матір`ю [PERSON] (англійською мовою [PERSON] ), громадянки Ісламської Республіки Афганістан, яка мала дівоче прізвище [PERSON] . 09 серпня 2018 року її донька зареєструвала шлюб із [PERSON] . [INFO] , у неї народилася донька [PERSON] . 03 квітня 2020 року Головним Управлінням Державної міграційної служби України було прийнято рішення про реєстрацію [PERSON] громадянкою України. Заявниця посилається на те, що [PERSON] є її донькою, однак документи, що підтверджують їхні родинні зв`язки відсутні через те, що свідоцтво про народження її дитини було втрачене на території Ісламської Республіки Афганістан. 05 січня 2021 року [PERSON] була документована Головним управлінням Державної міграційної служби в Харківській області посвідкою на постійне проживання на підставі того, що вона є матір`ю громадянина України. З метою підтвердження родинних відносин між заявницею та донькою остання зверталась до Посольства Ісламської Республіки Афганістан в Україні, але їй було відмовлено в підтвердженні родинних відносин, оскільки Посольство Ісламської Республіки Афганістан в Україні не надає відповідних консульських послуг. У зв`язку з цим виникла необхідність встановити факт родинних відносин, а саме що вона є матір`ю [PERSON] . Встановлення цього факту необхідно їй для документального підтвердження відомостей про склад сім`ї, який засвідчує родинні стосунки між нею та [PERSON] з метою подальшого звернення до Державної міграційної служби України із заявою про надання їй дозволу на імміграцію як особі, яка є матір`ю іммігранта або бабою громадянина України (дитини її доньки). [PERSON] просила суд встановити факт родинних відносин, а саме факт того, що громадянка Ісламської Республіки Афганістан [PERSON] (англійською мовою [PERSON] ), [INFO] , є матір`ю громадянки Ісламської Республіки Афганістан [PERSON] (англійською мовою [PERSON] ), [INFO] . Заявниця та її представник в судове засідання не з`явилися. Представник заявниці надав письмове клопотання, в якому просив розглянути справу за відсутністю заявниці. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи дійшов наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є громадянкою Ісламської Республіки Афганістан, паспорт № [NUMBER] , виданий Посольством Ісламської Республіки Афганістану у Москві 20 серпня 2016 року (дійсний до 20 серпня 2021 року), що підтверджується копією паспорта, копією перекладу паспорта з англійської мови на українську, який засвідчений 11 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Шевченко В.Ю. (а.с. 5-7). [PERSON] , [INFO] , є громадянкою Ісламської Республіки Афганістан, паспорт № [NUMBER] , виданий Посольством Ісламської Республіки Афганістану у Москві 20 серпня 2016 року (дійсний до 20 серпня 2021 року), про що свідчить копія паспорта, копія перекладу паспорта з англійської мови на українську, який засвідчений 25 квітня 2017 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Шевченко В.Ю. (а.с. 11-13). 09 серпня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 09 серпня 2018 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с. 14). [PERSON] , [INFO] , є громадянкою Ісламської Республіки Афганістан, паспорт № [NUMBER] , виданий Генеральним Консульством Афганістану в Бонні 05 березня 2020 року (дійсний до 05 березня 2025 року), про що свідчить копія паспорта, копія перекладу паспорта з англійської мови на українську, який засвідчений 25 квітня 2017 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Шевченко В.Ю. (а.с. 8-10). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23 жовтня 2019 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15). [PERSON] є громадянкою України з моменту народження, про що свідчить копія довідки № 12492 про реєстрацію особи громадянином України, видана 16 квітня 2020 року ГУДМС України в Харківській області (а.с. 16). 05 січня 2021 року [PERSON] , [INFO] , була документована Головним управлінням Державної міграційної служби в Харківській області як особа, яка має постійне місце проживання в Україні, про що їй видано посвідку № [NUMBER] з терміном дії до 04 січня 2031 року, орган, що видав 6301 (а.с. 17). Відповідно до висновку експерту №СЕ-19/121-21/11689-БД від 26 липня 2021 року за результатами судової молекулярно-генетичної експертизи [PERSON] , [INFO] , може бути біологічною матір`ю дитини - [PERSON] , [INFO] . Ймовірність даної події складає 99,99997% (а.с. 46-49). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно з пунктом 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 7 ст. 19 ЦПК окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Особливості розгляду справ окремого провадження встановлено Розділом ІV ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 та ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно закону вони породжують юридичні наслідки. Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення визначено в ст. 315 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. В постанові Пленуму Верховного суду України за № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Системний аналіз вищевикладених норм ЦПК України дає суду підстави для висновку про те, що справам окремого провадження про встановлення фактів, що мають юридичне значення, притаманні такі ознаки, як безспірність розгляду справ, що віднесені до окремого провадження, конкретна мета встановлення факту, а також його зв`язок із певним суб`єктивним матеріальним правом. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні. Тобто, заявник повинен надати докази того, що станом на час розгляду справи встановлення певного факту має юридичне значення для його суб`єктивних матеріальних прав. Із заяви про встановлення факту родинних відносин вбачається, що встановлення цього факту заявниці необхідно для документального підтвердження відомостей про склад сім`ї, який засвідчує родинні стосунки між нею та [PERSON] з метою мого подальшого звернення до Державної міграційної служби України із заявою про надання їй дозволу на імміграцію як особі, яка є матір`ю іммігранта або бабою громадянина України (дитини її доньки). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Частинами 1-2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» передбачено, що дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції, яка встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів: 1) діячі науки та культури, імміграція яких відповідає інтересам України; 2) висококваліфіковані спеціалісти і робітники, гостра потреба в яких є відчутною для економіки України; 3) особи, які здійснили іноземну інвестицію в економіку України іноземною конвертованою валютою на суму не менше 100 (ста) тисяч доларів США; 4) особи, які є повнорідними братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадян України; 5) особи, які раніше перебували в громадянстві України; 6) батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти; 8) особи, які безперервно проживали на території України протягом трьох років з дня встановлення їм статусу особи, яка постраждала від торгівлі людьми; 9) особи, які прослужили у Збройних Силах України три і більше років. Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про імміграцію» заяви про надання дозволу на імміграцію подаються: 1) особами, які постійно проживають за межами України, - до дипломатичних представництв та консульських установ України за кордоном за місцем їх постійного проживання; 2) особами, які перебувають в Україні на законних підставах, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою. Для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 1) три фотокартки; 2) копія документа, що посвідчує особу; 3) документ про місце проживання особи; 4) відомості про склад сім`ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі); 5) документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Частиною п. 6 ч. 7 ст. 9 Закону України «Про імміграцію» передбачено, що крім зазначених документів для осіб, зазначених у пункті 6 частини другої статті 4 цього Закону, тобто батьків, чоловіка (дружини) іммігранта та їх неповнолітніх дітей, подаються копії документів, що засвідчують їх родинні стосунки з іммігрантом, і документ про те, що іммігрант не заперечує проти їх імміграції та гарантує їм фінансове забезпечення на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого в Україні. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] , яка разом з отриманням посвідки на постійне місце проживання в Україні з 05 січня 2021 року офіційно набула статусу іммігранта. Враховуючи, що з доданих до заяви про встановлення факту родинних відносин та зібраних судовим розглядом доказів встановлено обставини, викладені в заяві, зокрема, що [PERSON] є матір`ю іммігранта, а також ту обставину, що встановлення факту родинних відносин має для заявниці юридичне значення, оскільки сприяє реалізації права на отримання дозволу на імміграцію, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту родинних відносин підлягає задоволенню, оскільки законом не визначено іншого порядку встановлення даного факту. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі цього суд вважає, що судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні.

Outcome: approved