Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

У березні 2014 р. [PERSON] звернувся до суду до Інституту, яким просив стягнути на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 01 серпня 2013 р. до 01 березня 2014 р. в сумі 9777,60 грн., заробітну плату з січня по 14 березня 2013 р. в сумі 3490 грн., компенсації моральної шкоди 1000 грн. Позов обґрунтований тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 липня 2013 р. стягнуто з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який йому не сплачено, а тому він продовжує нарахування середнього заробітку в зазначеній сумі 7 місяців (1396,80 х місяців прострочки) Ухвалою суду від 23 травня 2006 р. були залишені вимоги про стягнення заробітної плати з відповідача на користь позивача з січня по 14 березня 2013 р. в сумі 3490 грн. В судовому засіданні представник позивача остаточні позовні вимоги підтримав, погодився на заочний розгляд справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступні обставини. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 липня 2013 р. у цивільній справі №22/489/1747/13 стягнуто на користь [PERSON] з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 6127,90 грн. без урахування сплати прибуткового податку з громадян й інших обов'язкових платежів, індексацію заробітної плати 16,34 грн., відшкодування моральної шкоди 1000 грн. Установлений середній заробіток позивача на місяць 1396,80 грн. Рішення суду, як вбачається з матеріалів справи не виконано. Відповідно до вимог чинного законодавства, передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29 січня 2014 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Отже, розмір середнього заробітку за 7 місяців затримки розрахунку складе, серпень 2013 р. - лютий 2014 р., складе 9777,60 грн. (1396,80 грн. х 7), який підлягає стягненню на користь позивача (без урахування сплати прибуткового податку з громадян й інших обов'язкових платежів). Крім того, оскільки порушенням трудових прав позивачці заподіяно моральну шкоду, суд вважає, що її позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Так, з урахуванням характеру і обсягу заподіяних позивачці моральних страждань, форми вини відповідача, виходячи з засад виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що розумною компенсацією моральної шкоди є 500 грн. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: partial