Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-25 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» та просить зобов`язати ПАТ «Дельта Банк» здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором №11/кв-07 від 11.04.2007 року, зарахувавши в рахунок погашення заборгованості вартість автобус-D марки VOLKSWAGEN, модель LT35, 2005 року випуску, білого кольору, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , об`єм двигуна 2799 см-3, що був переданий ПАТ «Дельта Банк» 27.09.2012 року за Актом приймання-передачі автомобіля; визнати неправомірними дії ПАТ «Дельта Банк» щодо нарахування із 27.09.2012 року [PERSON] процентів, комісії та штрафних санкцій за прострочення сплати процентів та комісії, та штрафних санкцій за прострочення сплати тіла кредиту за кредитним договором №11/кв-07 від 11.04.2007 року. Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 26.03.2018 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 13.07.2018 року матеріали цивільної справи передано на розгляд до Печерського районного суду м. Києва. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2018 року, цивільну справу за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про здійснення перерахунку заборгованості та зарахування в рахунок погашення заборгованості вартості автомобіля, передано судді Печерського районного суду м. Києва Новаку Р.В. Ухвалою судді від 23.08.2018 року прийнято справу до свого провадження за правилами позовного (спрощеного) провадження та учасників справи повідомлено про розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження, яким одночасно сторонам роз`яснено їх процесуальні права на подачу відповідних заяв по суті справи у встановлені строки. Згідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву, не надав до суду документів, які б спростовували твердження позивача. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 11.04.2007 року між [PERSON] та ТОВ «Український промисловий банк» був укладений кредитний договір №11/кв-07, згідно умов якого позивачем було отримано кредит у розмірі 25920,00 доларів США. В рахунок застави за кредитним договором, позивачем було передано власний автобус-D марки VOLKSWAGEN, модель LT35, 2005 року випуску, білого кольору, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , об`єм двигуна 2799 см-3. 12.03.2011 року ТОВ «Український промисловий банк» передав ПАТ «Дельта Банк» своє право вимоги щодо належного виконання зобов`язань позивача за кредитним договором №11/кв-07 від 11.04.2007 року. 27.09.2012 року позивач добровільно, за актом прийому-передачі, передав ПАТ «Дельта Банк» придбаний автомобіль для подальшої його реалізації та направлення виручених коштів на погашення заборгованості за кредитним договором. Проте, ПАТ «Дельта Банк» жодних дій для реалізації вказаного автомобіля до цього часу не провів. При цьому, листом від 10.09.2015 року №05-3067549 ПАТ «Дельта Банк» повідомив позивача про наявну заборгованість за кредитним договором №11/кв-07 від 11.04.2007 року в розмірі 862795,23 грн. Листом №1383 від 11.02.2016 року, за підписом директора департаменту контролю кредитних ризиків юридичних осіб Сєнькіна С.В. зазначено, що предмет застави - автобус-D марки VOLKSWAGEN, модель LT35, 2005 року випуску, білого кольору, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , до цього часу не реалізовано. ПАТ «Дельта Банк» не здійснювало жодних дій, направлених на набуття права власності на автомобіль і до теперішнього часу автомобіль знаходиться у розпорядженні банка. Крім того, банк продовжує нараховувати проценти, комісію та штрафні санкції за кредитним договором. Позивач посилається на те, що неправомірні дії Банку, який вилучив предмет застави, однак не реалізував його у спосіб, передбачений законом, і в подальшому пред`явлення до суду вимог про стягнення заборгованості без врахування вартості вилученого предмета застави порушують його права, в зв`язку з чим він вимушений звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом положень статті 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За правилом статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання, необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до ст.572 ЦК України, в силу застави, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.(ст.576 ЦК України) Згідно з ст.585 ЦК України, право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення, крім випадків, установлених законом. Якщо предмет застави відповідно до договору або закону повинен перебувати у володінні заставодержателя, право застави виникає в момент передання йому предмета застави. Якщо таке передання було здійснене до укладення договору застави, право застави виникає з моменту його укладення. Відповідно до ст.589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. В силу положень ст. 590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.591 ЦК України, реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави. Якщо публічні торги оголошено такими, що не відбулися, предмет застави може бути за згодою заставодержателя та заставодавця переданий у власність заставодержателя за початковою ціною, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст.593 ЦК України, право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. В даному випадку, позивачем добровільно, за актом прийому-передачі, передано автомобіль для подальшої його реалізації та направлення виручених коштів на погашення заборгованості за кредитним договором, що не заперечується сторонами. На момент розгляду справи, суду не надано доказів з боку відповідача, що автобус-D марки VOLKSWAGEN, модель LT35, 2005 року випуску, білого кольору, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , був реалізований і його вартість від реалізації зарахована в рахунок погашення зобов`язань за кредитним договором. Крім того, починаючи з 2012 року, Банк не повідомив позивачу інформацію про його реалізацію, місце знаходження, його стан. Така інформація не була надана і суду в ході судового розгляду. Фактичне звернення стягнення на предмет застави, вилучення транспортного засобу у позивача без зарахування його вартості в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, суперечить вимогам закону, що регулює даний вид правовідносин, та призводить до порушення прав Позичальника. Відповідно до ст. 613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Враховуючи вищевикладене, банк, отримавши автомобіль позивача у 2012 році, із заявою про зняття з обліку транспортного засобу не звертався з невідомих причин, отримавши автомобіль по акту приймання-передачі, його не реалізував, в зв`язку з чим позбавив позивача права користуватися спірним автомобілем та продовжував нараховувати відсотки та пеню за прострочення зобов`язання. Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог, їх доведеність, з огляду на що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved