Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що перебуває у трудових відносинах із відповідачем. За період роботи йому була нарахована, але не сплачена у повному обсязі заробітна плата, у звязку з чим виникла заборгованість. На підставі викладеного, просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 01.08.2014 року по 31.08.2015 року, відшкодувати моральну шкоду в розмірі 300,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 649,60 грн. Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності за участю його представника. Представник позивача, що діє на підставі договору про надання юридичних послуг в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Також надав заяву про уточнення позовних вимог, де просив стягнути з відповідача на користь відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 3031,96 грн. Представник відповідача в судове засідання не зявився, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У звязку з чим, суд ухвалив розглядати справу в порядку ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває у трудових відносинах з ПрАТ «Азовелектросталь», що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці. Як вбачається з наявних у матеріалах справи розрахункових листів на імя [PERSON] у відповідача наявна заборгованість по заробітній платі перед позивачем за період з серпня 2014 року по вересень 2015 року в сумі 3031,96 грн. Відповідно до ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною 2 ст.233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, судом встановлено, що у відповідача мається заборгованість виплаті по заробітній платні перед [PERSON] в розмірі 3031,96 грн. та ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо вимог позивача про стягнення на його користь з відповідача моральної шкоди в розмірі 300,00 грн., то суд керується наступним. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин. У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином судом встановлено, що внаслідок не виплати відповідачем позивачці частини заробітної плати, останній була спричинена моральна шкода, визначаючи розмір якою, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у її житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 300,00грн. Згідно ч.1 ст.79 ЦК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що до витрат, повязаних з розглядом справи належать витрати на правову допомогу. Зі змісту ч. 2 ст. 84 ЦК України вбачається, що граничний розмір витрат на правову допомогу встановлюється законом. Позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 649,60 грн., в підтвердження чого представлено договір про надання правової допомоги, а також квитанцію про сплату грошових коштів за надання юридичних послуг та саме ця сума підлягає сплаті з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 487,20 гривень за вимоги майнового характеру та 487,20 грн. за вимоги немайнового характеру, що загалом складає 974,40 грн.

Outcome: approved