Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON], в інтересах якого діє громадська організація «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація в особі керівника [PERSON] звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю посадової особи органу досудового розслідування. В обґрунтування позову зазначив, що в 2006 році слідчий з ОВС СВ та РОВС СУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, [PERSON] затримав його за підозрою у скоєнні особливо тяжкого злочину і направив до ізолятору тимчасового тримання на три доби, де в подальшому позивачу обрана міра запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд. Позивач зазначає, що він випадково дізнався про те, що 17.02.2007 року кримінальне провадження відносно нього було закрито, у звязку з чим 15.04.2013 року звернувся до СУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області із заявою про відшкодування за рахунок держави матеріальних збитків та витрат на правову допомогу, завданих незаконними діями слідчого Заставського І.А., проте у встановлений законом строк постанова про відшкодування шкоди слідчим винесена не була. Натомість позивач отримав від начальника СУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області [PERSON] лист від 15.05.2013 року про відмову у наданні йому такої постанови. Позивач зазначає, що з питання щодо незаконних дій начальника СВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області [PERSON] позивач звертався двічі до прокуратури Дніпропетровської області, де листом позивача було повідомлено , що прокуратурою визнано незаконними посилання начальника СУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області [PERSON] та вказано на відсутність правових підстав для винесення постави про визначення розміру шкоди, та незважаючи на це, постанова про відшкодування шкоди винесена не була. Позивач вказує, що за захистом свого порушеного права він змушений був звернутися з адміністративним позовом до суду, та тільки після цього 25.11.2013 року начальник СВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області [PERSON] виніс постанову про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями слідчого Заставського І.А. у кримінальній справі 36061032. Позивач вважає, що незаконна бездіяльність начальника СВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області [PERSON] тривала більше 15 місяців та спричинила йому матеріальну шкоду та моральні страждання. Зважаючи на викладене вище, позивач просить стягнути з Державної казначейської служби України на свою користь матеріальну шкоду ( упущену вигоду) в сумі 916, 96 грн, моральну шкоду у розмірі 21\~359, 0 грн, завдану внаслідок вчинення протиправної бездіяльності посадової особи органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування -начальником слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області [PERSON] та стягнути з відповідача на свою користь витрати, повязані з явкою до суду та судові витрати у вигляді компенсації за відрив від виробництва. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник громадської організації «Дніпропетровська незалежна правозахисна громадська організація в особі керівника [PERSON] в судове засідання не зявився, позивач не заперечував щодо розгляду справи без його участі. Представник Міністерства внутрішніх справи України просив відмовити у задоволенні позову. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 06.12.2006 році слідчий з ОВС СВ та РОВС СУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, [PERSON] затримав [PERSON] за підозрою у скоєнні особливо тяжкого злочину і направив його до ізолятору тимчасового тримання на три доби. 12.12.2006 року позивача було звільнено з ІТТ та обрано міру запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд . 18.12.2006 року постановою слідчого накладено арешт на все майно позивача. 17.02.207 року кримінальне провадження відносно [PERSON] було закрито, проте запобіжний захід не скасовано, арешт з майна не знято. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.12..2012 року, залишеною без зміни ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28.03.2013 року [PERSON] розяснено право на звернення до СУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області про визначення розміру матеріальної шкоди, завданої незаконними діями слідчого Заставського І.А. 15.04.2013 року позивач звернувся до СУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області із заявою про визначення розміру відшкодування шкоди за рахунок держави , завданих незаконними діями слідчого Заставського І.А. у звязку з припиненням кримінального переслідування, проте у встановлений законом строк постанова про відшкодування шкоди винесена не була. Натомість позивач отримав від СУ ГУ МВС України в Дніпропетровській області лист від 15.05.2013 року за підписом першого заступника начальника начальника слідчого управління [PERSON] про відмову у наданні йому такої постанови. З питання щодо незаконних дій начальника СВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області [PERSON] позивач звертався двічі до прокуратури Дніпропетровської області, де листом позивача було повідомлено , що прокуратурою визнано незаконними посилання [PERSON] на відсутність правових підстав для винесення постави про визначення розміру шкоди, завданої незаконними діями СВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області, проте постанова про постанова про відшкодування шкоди винесена не була. За захистом свого порушеного права позивач звернувся з адміністративним позовом до суду, та постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2014 року визнано протиправною бездіяльність начальника слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області [PERSON] при розгляді заяви [PERSON] 25.11.2013 року начальником СВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області [PERSON] було винесено постанову про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями слідчого Заставського І.А. у кримінальній справі 36061032. Відповідно до ст. 19 Конституції України , органи державної влади та органи місцевого самоврядування , їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органі місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування , їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких, шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю , відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Частиною 6 статті 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність , органу досудового розслідування, прокуратури або суду встановлюється законом. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд вважає, що незаконною бездіяльністю начальника слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області [PERSON], яка мала місце при розгляді заяви [PERSON] про визначення розміру відшкодування шкоди у період з часу звернення -15 квітня 2013 року по час винесення постанови про відшкодування шкоди 25 листопада 2013 року позивачу була заподіяна моральна шкода, яка полягає в порушенні позивачем нормальних життєвих звязків, додаткових зусиль для організації свого життя, яку суд, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на 2016 рік ( 1450грн) за період вчинення неправомірної бездіяльності оцінює у розмірі 10\~000, 0 грн. Згідно з п.2 ч.2 ст. 22 ЦК України, упущеною вигодою вважаються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. Досліджені у судовому засіданні докази не дають підстав визнати, що [PERSON] мав би реальну можливість отримати доходи у визначеному ним розмірі і не отримав їх внаслідок неправомірних дій начальника слідчого управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області [PERSON] За таких підстави суд вважає, що позов в цій частині задоволенню не підлягає. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», граничний розмір компенсації витрат повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ за відрив від звичайних занять обчислюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати особи і не може перевищувати її розмір, обчислений за фактичні відриву години від звичайних занять. Оскільки фактичні відриви години від звичайних занять з урахуванням загального часу участі позивача у судових засіданнях, що становить близько 7, 5 год, з урахуванням кількості судових засідань та мінімального погодинного розміру заробітної плати на 2016 рік ( 8, 69 грн) , суд вважає, що з Державної казначейської служби України на користь [PERSON] судові витрати, повязані з явкою до суду у розмірі 65, 18 грн ( 7,5х8,69=65, 18грн). З урахуванням викладеного вище, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial