Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] та [PERSON], від імені яких діє [PERSON], предявили в суд позов до [PERSON] про визнання права власності на майно. В обгрунтування позовних вимог зазначали про те, що вони, позивачі, є батьками відповідача [PERSON], [INFO]. З 1979 року [PERSON] працював у нафтовидобувній промисловості на Півночі Росії, де деякий період часу також працювала вона, [PERSON] Заробивши достатню кількість грошових коштів, вони з чоловіком вирішили придбати квартиру у м. Львові. Формально право власності на куплену квартиру вони оформили на свого сина [PERSON], який навчався в м Львові і яке в подальшому він мав переоформити на них або повернути кошти. Оскільки [PERSON] є їх сином, то вони обмежились усною домовленістю і письмових угод не укладали. 19 червня 2004 року було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], в якій в даний час зареєстрований та проживає їх син [PERSON] Договір купівлі-продажу був оформлений на їх сина, хоч грошові кошти на її придбання були внесені ними, позивачами, в повному обсязі. Вартість квартири на час укладення вказаного договору складала 148 400 грн. Однак, занадто велике батьківське піклування про достаток свого сина, призвело до того, що їх син почав вести аморальний спосіб життя, його поведінка перейшла всі рамки дозволеного та все завершилося тим, що в сина внаслідок тривалого зловживання алкогольними напоями зявився синдром залежності. Хронічне вживання алкоголю [PERSON] призвело до відсутності в нього здатності повністю усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Син пропиває гроші, звертається до банків з проханням про надання йому кредитів на досить великі суми та в якості застави для забезпечення виконання своїх фінансових зобовязань пропонує спірну квартиру, яка була придбана ними, позивачами. Вони намагались лікувати свого сина від алкоголізму і він проходив анонімний курс лікування у лікаря Гома [PERSON] у домі здоровя «Доктор Селезньов», однак це не дало позитивних результатів. Крім цього, в січні 2013 року їх син [PERSON] потрапив до лікарні з важкою травмою голови, що стверджується медичними документами КМК ЛШМД. Наслідки травми голови із систематичним вживанням алкоголю призвели до втрати здатності їх сина керувати собою та своїми вчинками. На їх прохання пройти курс лікування від алкоголізму, їх син реагує вкрай агресивно. Після чого зникає на тривалий час і веде бродячий спосіб життя. Внаслідок алкоголізму син ніде не працює. Причиною звернення до суду стало те, що син отримує кредити у банках на значні суми, які відповідно вони, позивачі, змушені погашати за нього, так як в разі неповернення боргу на квартиру сина, яку вони купили за власні кошти, може бути накладено арешт. Крім цього, син також позичає гроші у знайомих. Вони, позивачі, фактично є власниками вищевказаної квартири, так як протягом десяти років відкрито і безперервно володіють нею, сплачують за житлово-комунальні послуги, проводять в квартирі ремонтні роботи та здають її в найм. На даний час існує загроза, що майно, на придбання якого вони вклали свої подружні кошти, може бути відчужене. Вони неодноразово просили сина переоформити квартиру на них, позивачів, однак він відмовляється це робити, а повернути кошти не має можливості. У відповідності до ст. 322 ЦК України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач [PERSON] спірну квартиру не утримує і ніколи її не утримував. В квартирі знаходяться їх меблі, інші речі побутового вжитку, які ними, позивачами, придбані та вони вже більше десяти років є володільцями спірного нерухомого майна. Згідно з положеннями ст. 344 ЦК України особа, яка добровільно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). З огляду на такі факти просять постановити рішення, яким визнати за ними, позивачами, право власності на квартиру [ADDRESS]. В судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] не зявились та подали заяви з проханням розглядати справу у їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився вчетверте, хоч про час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому порядку. У відповідності до положень ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників процесу, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачі [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є батьками відповідача [PERSON], [INFO]. З 1979 року позивач [PERSON] працював у нафтовидобувній промисловості на Півночі Росії, де деякий період часу також працювала його дружина позивач [PERSON] Заробивши достатню кількість грошових коштів, позивачі вирішили придбати квартиру у м. Львові з формальним оформленням права власності на куплену квартиру на свого сина відповідача [PERSON], який навчався в м Львові, і яке в подальшому останній мав переоформити на них, позивачів, або повернути кошти. Оскільки [PERSON] є їх сином, то обмежились усною домовленістю і письмових угод не укладали. 19 червня 2004 року було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], в якій в даний час зареєстрований відповідач [PERSON] Договір купівлі-продажу був оформлений на відповідача [PERSON], хоч грошові кошти на її придбання були внесені ними, позивачами, в повному обсязі. Вартість квартири на час укладення вказаного договору складала 148 400 грн. В подальшому син позивачів відповідач [PERSON] почав вести аморальний спосіб життя, став зловживати спиртними напоями, що призвело до того, що в нього зявився синдром алкогольної залежності. Відповідач [PERSON] пропиває гроші, звертається до банків з проханням про надання йому кредитів на досить великі суми та в якості застави для забезпечення виконання своїх фінансових зобовязань пропонує спірну квартиру, яка була придбана ними, позивачами. Позивачі намагались лікувати свого сина від алкоголізму та останній проходив анонімний курс лікування у лікаря Гома [PERSON] у домі здоровя «Доктор Селезньов», однак це не дало позитивних результатів. Крім цього, в січні 2013 року відповідач [PERSON] потрапив до лікарні з важкою травмою голови, що стверджується медичними документами КМК ЛШМД. Наслідки травми голови із систематичним вживанням алкоголю призвели до втрати здатності їх сина керувати собою та своїми вчинками. На їх прохання позивачів пройти курс лікування від алкоголізму, відповідач [PERSON] реагує вкрай агресивно, зникає на тривалий час і веде бродячий спосіб життя. У відповідності до ст. 322 ЦК України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добровільно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Вони, позивачі, фактично є власниками вищевказаної квартири, так як протягом десяти років відкрито і безперервно володіють нею, сплачують за житлово-комунальні послуги, проводять в квартирі ремонтні роботи та здають її в найм. Відповідач [PERSON] спірну квартиру не утримує і ніколи її не утримував. В квартирі знаходяться меблі позивачів, інші речі побутового вжитку, які ними придбані та вони вже більше десяти років є володільцями спірної квартири. Вищевказані обставини підтверджуються долученими до справи копіями паспортів громадянина України позивачів [PERSON], [PERSON], свідоцтва про народження відповідача [PERSON], копією його диплому, копіями договору купівлі-продажу квартири від 19 червня 2004 року, трудової книжки [PERSON], вимог банківських установ та іншими доказами по справі. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставним та таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved