Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] помер її батько [PERSON], внаслідок чого відкрилась спадщина на належне померлому майно. Позивач зазначала, що вона та спадкоємці першої черги - [PERSON] та [PERSON] вчасно звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] 06 березня 2013 року та 07 травня 2013 року спадкоємці отримали свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] У квітні 2012 року позивач дізналась про наявність у померлого, на момент відкриття спадщини, права власності на нерухоме майно, а саме: 1/2 частину квартири [ADDRESS] та на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Іншим співвласником зазначеного нерухомого майна є відповідач. Позивач вважала, що зазначене нерухоме майно мало б увійти до складу спадщини [PERSON] Проте, відповідач після смерті спадкодавця та на підставі довіреності останнього, відчужив спірне нерухоме майно [PERSON], яка в подальшому, подарувала відповідачу зазначене нерухоме майно. Оскільки договори купівлі-продажу квартир були укладені після смерті спадкодавця, позивачка вважала, що вони є недійсними, оскільки цивільна правоздатність [PERSON] припинилась у момент його смерті, а тому відповідач не мав права на укладання зазначених правочинів від імені та в інтересах батька. Крім того, позивач посилалась на те, що вона є інвалідом третьої групи та відповідно до положення ст. 1241 ЦК України має право на обов'язкову частку у спадковому майні. Посилаючись на зазначене, позивач просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири [ADDRESS], який укладено 23 грудня 2011 року між [PERSON], від імені якого діє [PERSON], та [PERSON], визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири [ADDRESS], який укладено 20 січня 2012 року між [PERSON], від імені якого діє [PERSON], та [PERSON], визнати за нею право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] та визнати за нею право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували та зазначили, що 14 жовтня 2005 року [PERSON] склав на ім'я [PERSON] заповіт, яким заповідав відповідачу належні йому на праві власності 1/2 частини квартири [ADDRESS] та 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Враховуючи наявність заповіту, обов'язкова частка [PERSON] має становити 1/12 частини від усього спірного нерухомого майна. Крім того, відповідач вважав, що [PERSON] пропустила строк позовної давності, оскільки на момент смерті спадкодавця знала про наявність спірного нерухомого майна та заповіту від 14 жовтня 2005 року, складеного на ім'я [PERSON] Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала письмові пояснення, у яких проти позову не заперечувала та зазначила, що [PERSON] не мав повноважень на укладання спірних правочинів від імені [PERSON], що є підставою для визнання їх недійсними. Крім того, [PERSON] має право на обов'язкову частку в спадщині, а тому позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Третя особа приватний нотаріус КМНО Решетнікова С. І. у судове засідання не з'явилася, про час розгляду справи повідомлена належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 08 грудня 2011 року [NUMBER] (а. с. 13, т. 1). Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його діти - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] У січні 2012 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Репетун О.Є. із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи (а. с. 1 - 10, т. 2). Із свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] вбачається, що спадкоємці отримала у спадщину по 1/3 частині квартири [ADDRESS], по 1/3 частці статутного капіталу Товариства з додатковою відповідальністю «Горобина», по 1/3 частці статутного капіталу редакції газети «Наша демократична Сумщина», по 1/3 частині грошових вкладів у банківських установах (а. с. 83, 85, 87, 89, 137, т. 2). 29 грудня 2002 року на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] та [PERSON] набули у власність по 1/2 частині квартири [ADDRESS] (а. с. 156, т. 3). 08 січня 2004 року на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] та [PERSON] набули у власність по 1/2 частині квартири [ADDRESS] (а. с. 93, т. 3). Судом встановлено, що вищезазначені квартири не увійшли до спадкової маси [PERSON], свідоцтва про право на спадщину не видавались, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Довіреностями від 17 грудня 2010 року [PERSON] уповноважив [PERSON] продати належну йому частку квартири [ADDRESS] та частку квартири [ADDRESS] (а. с. 121, 184, т. 3). 23 грудня 2011 року між [PERSON], від імені якого діє [PERSON], та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири [ADDRESS] (а. с. 12, т. 3). 20 січня 2012 року між [PERSON], від імені якого діє [PERSON], та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини квартири [ADDRESS] (а. с. 88, т. 3). Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України. У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним. Відповідно до частини 1 статті 237, статті 239 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Згідно частини 4 статті 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Пунктом 6 частини 1 статті 248 ЦК України визначено, що представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність. Оскільки правовими наслідками вчинення правочину представником є створення, зміна, припинення цивільних прав та обов'язків особи, яку він представляє, як зазначено у статті 239 ЦК України, то у разі її смерті припиняється і її цивільна дієздатність. Стаття 215 ЦК України встановлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв'язку з недодержанням в момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених статтею 203 ЦК України. Враховуючи вищезазначені положення норм матеріального закону, а також те, що [PERSON] не мав права від імені [PERSON] підписувати договори купівлі-продажу нерухомого майна, оскільки на час укладання договорів власник 1/2 частин спірних квартир помер і представництво [PERSON] за довіреністю припинилось, суд приходить до висновку, що спірні договори купівлі-продажу квартир не відповідають вимогам ст. ст. 203, 215 ЦК України, а тому є недійсними правочинами. Разом із тим, суд приходить до висновку, що позов в частині визнання за позивачем права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (стаття 1218 ЦК України). Частинами 1, 3 ст. 1268, частиною 1 ст. 1269, частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Із матеріалів справи вбачається, що 14 жовтня 2005 року [PERSON] склав на ім'я відповідача заповіт, яким заповідав останньому належні йому на праві власності 1/2 частини квартири [ADDRESS] та 1/2 частини квартири [ADDRESS] (а. с. 13 зворот, т. 2). Судом встановлено, що зазначений заповіт є чинним, не скасований та не був визнаний недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Право на обов'язкову частку у спадщині не залежить від згоди інших спадкоємців на її отримання, а також місця проживання спадкоємця. Враховуючи наявність чинного заповіту, а також те, що [PERSON] не заявив про відмову від спадщини, суд приходить до висновку, що позивач, яка є інвалідом ІІІ групи, відповідно до вимог ст. 1241 ЦК України, має право на спадкування 1/12 частини квартири [ADDRESS] та на 1/12 частини квартири [ADDRESS]. Крім того, доводи відповідача про пропуск позивачем позовної давності є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Outcome: partial