Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить стягнути, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, на користь позивача моральну шкоду в розмірі 28\~000 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6\~000 грн. У жовтні 2018 року позивач збільшив позовні вимоги та остаточно просить стягнути, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, на користь позивача моральну шкоду в розмірі 885\~000 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6\~000 грн. В обґрунтування позову зазначив, що він звернувся до Новоград-Волинської місцевої прокуратури із заявою про вчинення злочину в.о. директора ПРАТ «Ярунська Сільгосптехніка» [PERSON], передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України. Однак відомості про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань прокурором внесені не були. 18 серпня 2018 року позивач звернувся до слідчого судді Новоград-Волинського міськрайонного суду зі скаргою на бездіяльність прокурора та ухвалою слідчого судді від 23 серпня 2018 року скаргу позивача було задоволено, зобовязано Новоград-Волинську місцеву прокуратуру внести відомості про кримінальне правопорушення за заявою [PERSON] до ЄРДР та розпочати розслідування. На неодноразові звернення до Новоград-Волинської місцевої прокуратури, позивачу не було надано витяг з ЄРДР, тому позивач вважає, що діями місцевої прокуратури йому завдана моральна шкода, яка виразилась у душевних стражданнях, переживаннях, хвилюваннях, завданих бездіяльністю. [PERSON] здійснив більше 20-ти телефонних дзвінків, щоб дізнатися відповідь на подану ним заяву про вчинення злочину. У жовтні 2018 року Новоград-Волинська місцева прокуратура подала відзив на позов, у якому просить відмовити в задоволенні позову. Зазначає, що у період з 10 липня 2018 року до 1 жовтня 2018 року [PERSON] до Новоград-Волинської місцевої прокуратури із будь-якими заявами не звертався, телефонні дзвінки не надходили. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Однак, позивачем жодним чином не обґрунтовано та не підтверджено заподіяння місцевою прокуратурою моральної шкоди та не зазначено у чому вона полягає. Крім того, у позові не зазначено, з якими міркувань виходив позивач, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. В судовому засіданні представник [PERSON] підтримав позов, з підстав викладених у позовній заяві. Прокурор Новоград-Волинської місцевої прокуратури просив відмовити в задоволенні позову, з підстав викладених у відзиві на позов. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши в судовому засіданні матеріали справи та подані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що 6 липня 2018 року позивач звернувся до Новоград-Волинської місцевої прокуратури із заявою про вчинення злочину в.о. директора ПРАТ «Ярунська Сільгосптехніка» [PERSON], передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України (а.с. 4). Однак, відомості про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань в межах строку, передбаченого ч. 1 ст. 214 КПК України, прокурором внесені не були. 18 серпня 2018 року позивач звернувся до слідчого судді Новоград-Волинського міськрайонного суду зі скаргою на бездіяльність прокурора та ухвалою слідчого судді від 23 серпня 2018 року скаргу позивача задоволено, зобовязано Новоград-Волинську місцеву прокуратуру внести відомості про кримінальне правопорушення за заявою [PERSON] до ЄРДР та розпочати розслідування (а.с. 3). Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У статті\~23\~ЦК України\~передбачено,\~що особа\~має право\~на відшкодування\~моральної шкоди,\~завданої внаслідок\~порушення її\~прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арештучи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами, діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). За змістом статей 1173, 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно обовязок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Згідно із п. 3, 4, 5, постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. [PERSON] у позові зазначив, що неправомірними діями Новоград-Волинської місцевої прокуратури йому завдану моральну шкоду в розмірі 885\~000 грн. Неправомірні дії полягали в тому, що позивач неодноразово звертався до Новоград-Волинської місцевої прокуратури щодо отримання витягу про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, однак такого витягу надано не було, він здійснив більше 20-ти телефонних дзвінків, щоб дізнатися відповідь на подану ним заяву про вчинення злочину. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до довідки Новоград-Волинської місцевої прокуратури від 2 жовтня 2018 року згідно даних книги первинного обліку звернень громадян та юридичних осіб та Єдиної системи систематизації та аналізу органів прокуратури України у період з 11 липня 2018 року до 2 жовтня 2018 року [PERSON] до місцевої прокуратури не звертався, звернення на розгляді не перебували. Позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що він звертався до місцевої прокуратури з приводу отримання витягу про внесення відомостей до ЄРДР, та в задоволенні такого звернення йому було відмовлено. Крім того, в судовому засіданні представник позивача пояснив, що на час розгляду справи у позивача наявний витяг з ЄРДР. Окрім цього, позивач, в силу вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не довів та не надав відповідних доказів на підтвердження того, що він неодноразово телефонував до місцевої прокуратури з приводу отримання витягу з ЄРДР (роздруківок телефонних дзвінків, аудіо-записів, тощо). За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем не доведено вчинення місцевою прокуратурою неправомірних дій щодо [PERSON], а відтак підстави для відшкодування моральної шкоди, згідно статей 1173, 1174 ЦК України, відсутні. Посилання позивача на Постанову Верховного Суду України від 25 травня 2016 року № 6-440цс16 не заслуговують на увагу, оскільки зазначена постанова прийнята у справі за обставин, які не є тотожними обставинам справи, що розглядається. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~обєктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів.\~Судове рішення\~повинно ґрунтуватися\~на засадах\~верховенства права,\~бути законним\~і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Outcome: dismissed