Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

У березні 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення часток у спільній сумісній власності, розподіл майна подружжя. Позов обґрунтований тим, що сторони з 14 березня 2008 року перебувають у зареєстрованому шлюбі та з 2017 року вони не підтримують сімейних стосунків. За час шлюбу вони набули трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Сторони не досягли згоди щодо поділу вказаного майна, придбаного під час шлюбу, тому змушені звернутись до суду. Позивач просить визнати трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя, визнати право власності на Ѕ частину спірного майна за кожним із позивачів. 6 травня 2019 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 24 вересня 2019 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 15 жовтня 2019 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 212/538819 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю. 15 жовтня 2020 року ухвалою суду відновлено провадження по справі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив їх задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] визнав позовні вимоги в повному обсязі та не заперечував проти задоалення позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 14 березня 2008 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу прізвище дружині присвоєно « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 14 березня 2008 року. (а.с. 8) На підставі договору купівлі-продажу, який посвідчений державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори, 11 вересня 2013 року [PERSON] набув право власності на трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 9, 11) 11 вересня 2013 року [PERSON] надала письмову згоду своєму чоловіку [PERSON] на укладання договору купівлі-продажу квартири під [ADDRESS] . У поданій згоді державному нотаріусу Другої криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] стверджує, що гроші, які витрачаються на придбання об`єкта нерухомості є спільною сумісної власністю подружжя, придбана квартира також буде об`єктом права спільної сумісної власності як така, що набувається ними за час шлюбу. (а.с. 70) У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 9266453 від 11.09.2013, [PERSON] є власником трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 10) Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 2 вересня 2020 року, яке набрало законної сили 12.10.2020, відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю, а саме квартири під [ADDRESS] . (а.с. 84-88) У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами, квартира [ADDRESS] була придбана сторонами під час зареєстрованого шлюбу на грошові кошти, які належні родині, та придбання спірного майна здійснювалось в інтересах сім`ї. За вказаних обставин судом встановлено, що хоча право власності на спірну квартиру зареєстровано за [PERSON] , вона є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. За частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Так, у судовому засіданні представник відповідача [PERSON] визнав пред`явлені позивачем позовні вимоги про поділ спірного майна на рівні частини, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Оскільки частки кожного з подружжя у праві спільної сумісної власності подружжя є рівними, тому позовні вимоги підлягають задоволенню та слід визнати право власності за [PERSON] та за [PERSON] по Ѕ частині квартири під [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що судом задоволено позовні вимоги [PERSON] , тому з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сплачений останньою судовий збір в розмірі 768,40 грн. В той же час позивачем [PERSON] сплачено судовий збір не з усіх пред`явлених майнових вимог, а тому з останньої підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved