Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

У вересні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на те, що вона відповідно до договору дарування від 28 грудня 2004 року є власницею квартири № 4 в житловому будинку № 222 по вул. Леніна в м. Новоселиця Чернівецької області. Окрім неї, у домоволодінні зареєстрований її колишній чоловік [PERSON], шлюб з яким був розірваний 27 січня 2015 року та який не проживає у квартирі з 27 липня 2014 року, чим порушує її право власності на домоволодіння та обмежує у користуванні ним. Просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом у вказаній квартирі. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила задовольнити позов. Відповідач будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявився без поважних для суду причин. Суд, зі згоди позивачки, ухвалив продовжити розгляд справи у відсутності відповідача та провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка є власницею квартири № 4 в житловому будинку № 222 по вул. Леніна в м. Новоселиця Чернівецької області, що підтверджується договором дарування від 28 грудня 2004 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 6582207 від 23 лютого 2005 року. Відповідач зареєстрований в даній квартирі, оскільки був членом сімї позивачки. Однак, він не мешкає у квартирі з 27 липня 2014 року, що підтверджується актом КП «Новоселицька міська тепломережа» від 18 серпня 2015 року. Згідно ст. 316 ч.1 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Обєктом власності особи може бути зокрема житло - жилий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оцінюючи у сукупності досліджені докази та приймаючи до уваги, що відповідач не проживає у квартирі без поважних причин більше одного року, оскільки змінив фактичне місце проживання, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими, у звязку із чим відповідач повинен бути визнаний таким, що втратив право користування житлом у квартирі позивачки. Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені останньою судові витрати по справі. На підставі ст.ст. 15, 317, 319, 321, 379, 383, 386, 391, 405 ЦК України, суд

Outcome: approved