Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

У березні 2018 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» через представника звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує наступним. Відповідно до укладеного 20.04.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого з усіма правами та обов`язками є ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] кредитного договору №б/н від 20.04.2007 року (далі Кредитний договір), останній отримав кредит у розмірі 21600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, у порушення умов договору відповідач не повернув своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, у зв`язку із чим, станом на 28.02.2018 року має заборгованість у сумі 75662,44 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 4269,36 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 67113,92 грн., заборгованості за пенею та комісією 200 грн., а також штрафів: фіксованої частини - 500 грн. та процентної складової 3579,16 грн. На підставі цього АТ КБ «ПриватБанк» був вимушений звернутися до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 75662,44 грн. та судовий збір у розмірі 1762,00 грн. В ході судового розгляду справи було встановлено, що відповідач [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією актового запису про смерть №606 від 14.04.2017 року, складеного Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. Будучи спадкоємцями за законом першої черги, його діти в установленому законом порядку звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] Відповідно до діючого законодавства України, обов`язок задовольнити вимоги кредитора покладається на спадкоємця. Тому, позивач звернувся до суду із клопотанням про заміну первісного відповідача [PERSON] \~ на належних - [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Іллічівського райсуду м. Маріуполя Донецької області від 27 грудня 2018 року до участі у справі в якості відповідачів були залучені правонаступники померлого [PERSON] його діти, що звернулись до Третьої маріупольської державної нотаріальної контори ГТУЮ Донецької області із заявами про прийняття спадщини після смерті батька, а саме [PERSON] та [PERSON] . Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Смирнова Н.В., що діє на підставі довіреності, в судове засідання не з`явилась, надавши суду заяву про розгляд справи без її присутності, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення в разі відсутності відповідачів. Відповідачі в судове засідання не з`явились з невідомих суду причин, про час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, відзив на позовну заяву не подали. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] \~ звернувся до ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого з усіма правами та обов`язками є ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ «Приватбанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 20.04.2007 року, згідно якої отримав кредит у розмірі\~ 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. (а.с. 10). Відповідач власним підписом у заяві підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі Умов), а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Вказаний договір був укладений у порядку, передбаченому статтею 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання визнається договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з пунктом 9.12 Умов договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк (а.с. 15). На виконання зазначеного пункту Умов, з метою пролонгації кредитного договору, відповідач отримав нову кредитну картку «Універсальна». Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором, укладеним між банком та відповідачем, було надано дві кредитні картки, остання картка мала термін дії до останнього дня листопада 2016 року. Відповідно до доданої до справи довідки про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду» станом на 20.04.2007 року були передбачені наступні умови кредитування: пільговий період до 55 днів (пільгова ставка діє за умови погашення до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості); базова процентна ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості) - UAН 1,9%, обов`язковий щомісячний платіж - 7,0% від заборгованості, але не менш 50 грн. та не більше залишку заборгованості. Відповідно до п.п. 3.2, 3.3\~ Умов та правил надання банківських послуг після отримання позивачем від відповідача необхідних документів та Заяви, позивач проводить перевірку наданих документів та приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Відповідач дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і банк дає право відповідачу в будь-який час змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання кредитного Договору є прямою та безумовною згодою відповідача стосовно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого позивачем (а.с. 12). За змістом виписки по картковим рахункам відповідача за період з 01.01.1999 року по 12.03.2019 року [PERSON] 16.01.2007 року був встановлений кредитний ліміт в розмірі 21600 грн., 16.02.2010 року кредитний ліміт було зменшено до 3820 грн., 22.12.2010 року - збільшено до 4420 грн., 10.02.2011 року збільшено до 5220 грн., 17.12.2012 року зменшено до 3330 грн., 08.02.2013 року зменшено до 3040 грн., 15.04.2013 року зменшено до 2670 грн., 10.06.2013 року зменшено до 2410 грн., а 24.10.2013 року збільшено до 4300 грн. З виписок по картковим рахункам [NUMBER] та [NUMBER] встановлено, що померлий позичальник користувався кредитними коштами з 29.04.2007 року по 13.06.2013 року та з 13.09.2013 року по 27.05.2014 року (розраховувався кредитною картою, знімав гроші у банкоматі, поповнював картку готівкою). Згідно із п. 6.5 Умов та Правил надання банківських послуг, клієнт зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, по перевищенню платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором (а.с. 14). Відповідно до п. 5.3 Правил користування платіжною карткою, строки та порядок погашення за кредитом (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним картам з встановленим мінімальним обов`язковим платежем, наведений в Пам`ятці клієнта, яка є невід`ємною частиною Договору. Платіж включає плату за користування Кредитом, передбачену Тарифами, та частку заборгованості за кредитом (а.с. 31). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із наданим позивачем розрахунком заборгованості та виписками по картковим рахункам [PERSON] , останній раз він погашав кредит 26 травня 2014 року. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] зобов`язання щодо щомісячного погашення кредиту не виконував. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 612 ЦК України, передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно приписів ст.ст. 1054, 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцеві кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. За загальними правилами, встановленими ст.ст. 526, 530, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проаналізувавши вищенаведені норми матеріального права, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з розрахунку заборгованості, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником [PERSON] кредитного обов`язку станом на 28.02.2018 року утворилася заборгованість в розмірі 75662,44 грн., яка складається з: 4269,36 грн. - заборгованість за кредитом, 67113,92 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 200 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3579,16 грн. - штраф (процентна складова). Не повернувши борг, [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується відповідними копією актового запису та свідоцтвом. Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункту 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальником за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Згідно з останнім розрахунком на день смерті [PERSON] (станом на 13.04.2017 року) утворилась заборгованість за договором кредиту в розмірі 37097,83 гривень, яка складається з: 4269,36 грн. - заборгованість за кредитом, 30585,72 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 2242,75 грн. - штрафи. При цьому, з розрахунку заборгованості за кредитним договором в частині нарахування процентів вбачається, що проценти за користування кредитом відповідачу нараховувалися з часу укладання договору по 20 грудня 2012 року з процентної ставки 22,8% річних, з 01 січня 2013 року по 31 серпня 2014 року, виходячи з процентної ставки 30,00% річних, з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року - 34,80% річних, з 1 квітня 2015 року по 13 квітня 2017 року - 43,20% річних. Відповідно до внесених у квітні 2014 року змін до Умов та правил надання банківських послуг, банк має право в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта встановлювати на платіжну картку кредитний ліміт у валюті картки з наступною зміною його розміру у відповідності до кредитної історії (пункти 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4). Відповідно до ч.1 ст. 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час внесення змін до Умов та правил надання банківських послуг щодо права банку в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта встановлювати на платіжну картку кредитний ліміт у валюті картки з наступною зміною його розміру у відповідності до кредитної історії) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно із ч.3 цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Частина 4 зазначеної статті передбачає, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17 боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку. В світлі вказаної постанови надіслання [PERSON] смс-повідомлень про підвищення ставки за використання кредитних коштів не є належним повідомленням про підвищення відсоткової ставки. Таким чином, матеріали справи доказів належного повідомлення відповідача про підвищення відсоткової ставки не містять. Враховуючи, що зміна умов договору по картковому рахунку в односторонньому порядку без згоди відповідача визнана судом порушенням Умов та правил надання банківських послуг, наданий позивачем розрахунок заборгованості за процентами підлягає коригуванню та розрахунку, виходячи з відсоткової ставки 22,8% річних, яка була визначена при укладенні договору. Крім того, за змістом ст. 526, ч. 1 ст. 530, ст. 610 та ч. 1 ст. 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до ч.1 ст. 1048 та ч.1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція викладена у пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц по якій зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Оскільки строк дії кредитного договору, який укладений з [PERSON] , відповідає строку дії карти, тобто сплинув 30 листопада 2016 року, то із вказаного часу право позивача нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Відповідно до ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК України у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою. Згідно з статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Таким чином, у разі смерті фізичної особи - боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи - боржника за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємців, у зв`язку з чим відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням. Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини, визначений статтею 1219 ЦК України, отже зобов`язання за кредитним договором входять до складу спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому, ч. 3 ст. 1268 ЦК України закріплено, що спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України (6 місяців від дня відкриття спадщини) він не заявив про відмову від неї. Згідно відповіді Третьої маріупольської державної нотаріальної контори відповідачі [PERSON] та [PERSON] звернулись із заявами до Третьої маріупольської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Із копії спадкової справи вбачається, що 12 жовтня 2017 року відповідачі звернулись\~ із заявами про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , указавши, що на день його смерті залишились спадкове майно частка житлового будинку за [ADDRESS] з відповідними до цієї частки надвірними прибудовами, які розташовані за адресою: [ADDRESS] копії договору дарування частини житлового будинку, що належить померлому [PERSON] та його померлій дружині [PERSON] , після смерті якої він фактично прийняв спадщину, але юридично своїх прав не оформив, в рівних частках, вбачається, що вказана частка оцінюється у сумі 33000 грн. На час розгляду справи свідоцтво про право на спадщину відповідачам [PERSON] та [PERSON] не видавалось. Між тим, отримання свідоцтва про право на спадщину, відповідно до статті 1296 ЦК України, є правом, а не обов`язком спадкоємця. При цьому відсутність у спадкоємців свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора, оскільки відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог статтей 1281, 1282 ЦК України, які були дотримані банком. При цьому, наявність заборгованості за кредитним договором відповідачами не спростована. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого\~ майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого ст. 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості\~ спадкодавця. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 175/4367/15-ц. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення заборгованості по кредитному договору, укладеному 20.04.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , у даному випадку, входять до складу спадщини, то підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора АТ «Приватбанк» у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців. З урахуванням викладеного, з відповідачів належить стягнути на користь позивача заборгованість за кредитом в розмірі 4269,36 грн. та нараховані за період з 26 жовтня 2013 року (час виникнення прострочення сплати заборгованості за кредитом) по 30 листопада 2016 року відсотки за користування кредитом з урахуванням первісно встановленої відсоткової ставки 22,8% річних 3044,74 грн, виходячи з розрахунку: 4269,36*0,063%*1132:100 = 3044,74 грн, де: 4269,36 грн. - розмір заборгованості за кредитом; 0,063% - відсоткова ставка на день (22,8%/360 днів = 0,063%); 1132 - кількість днів прострочення (жовтень 2013 року - 6 днів, листопад 2013 року 30 днів, грудень 2013 року 31 день, 2014 рік 365 днів, 2015 рік - 365 днів, з січня 2016 року по листопад 2016 року - 335 днів) = 3044,74 грн. Відповідно до ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, що відповідає його частці у спадщині. Так, із заявами про прийняття спадщини після померлого [PERSON] звернулись його діти: син [PERSON] та донька [PERSON] , вартість спадкового майна складає 574 000 грн, а ідеальна доля кожного з них складає 1/2 частку від спадкової маси, відтак суд вважає, що заборгованість за кредитним договором в розмірі 7314,10 грн. необхідно поділити на двох спадкоємців, що становить суму 3657,05 грн. для кожного. Вимоги позивача про стягнення з відповідача нарахованих пені та штрафів не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Згідно з п. 5 ч. 2 Розпорядження № 1053-р від 30 жовтня 2014 року Кабінету Міністрів України, яким затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, місто Маріуполь Донецької області, де був зареєстрований та фактично проживав померлий [PERSON] входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція і до цього переліку включено місто Маріуполь Донецької області. Оскільки на теперішній час місто Маріуполь Донецької області, згідно з затвердженим переліком, є територією де проводилася антитерористична операція, то визначені Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції, розповсюджуються на відповідачів, як правонаступників померлого позичальника, і звільняють їх від обов`язку по оплаті пені та штрафів на користь АТ КБ «Приватбанк», а позивачем безпідставно в порушення вимог зазначеного Закону нараховані: пеня в сумі 200,00 грн. та штрафи на загальну суму 2242,75 грн., а тому в цій частині позовних вимог належить відмовити. При подачі позову про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 75662,44 грн. ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», сплатив судовий збір в розмірі 1762 грн. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог банку на загальну суму 7314,10 грн. Відповідно до положень ч 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідачів на користь АТ КБ «Приватбанк» належить стягнути понесені витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 170,38 грн., по 85,19 грн. з кожного. На підставі ст.ст. 11, 526, 530, 610, 611, 612, 625, 629, 1049, 1054, 1281, 1282, 1297 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial