Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

У вересні 2014 р. позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом в якому просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожитого мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на те, що після розірвання шлюбу відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку утримувати своїх дітей та не бере участі у їх вихованні. У судовому засіданні позивачка позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, зазначивши, що діти потребують додаткових витрат на фізичний, духовний творчий та пізнавальний розвиток. Відповідач у судовому засіданні проти позовних вимог не заперечував, однак додав, що по можливості допомагає своїм дітям, що зазначив у заяві від 02.12.2014 р. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1, 3 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно статті 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне положення дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дітей, інші обставини, що мають істотне значення для справи. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.10.2002 р., який було розірвано 05.08.2010 р. ВРАЦС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №636, свідоцтво серії [NUMBER] (а.с.5). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей, син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO]. Яік проживают разом із позивачкою (а.с.3-4,6). Враховуючи обов'язок обох батьків утримувати дитину, а також обставини, зазначені у ст. 182 Сімейного Кодексу України та погодження сторін, щодо розміру аліментів, суд вважає необхідним призначити аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожитого мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. Таким чином, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що передбачені законом підстави стягнення аліментів з відповідача підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved