Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказував на те, що він у періоду з 02 березня 2009 року по 01 лютого 2011 року працював на посаді водія ДКП «Чернівціводоканал» та одночасно навчався на умовах денної форми навчання в Чернівецькому торгівельно-економічному університеті, про що свідчить довідка вказаного навчального закладу № 171 від 02.03.2009 року. При цьому, його навчальний процес передбачав щоденний режим його зайнятості з 08:30 год. по 11:30 год., а тому у трудових правовідносинах з відповідачем він перебував на умовах ненормованого робочого дня із погодинною оплатою праці та трудовим розпорядком, який передбачав початок робочого дня об 12:30 год., що не суперечить ст. 57 КЗпП України та передбачено наказом про прийняття на роботу № 14-К від 26.02.2009 року. Протягом роботи водієм ДКП «Чернівціводоканал» він належним чином виконував свої функціональні обов'язки, не отримував з боку адміністрації підприємства жодних нарікань, про що свідчить відсутність наказів про притягнення його до дисциплінарної відповідальності. За період роботи у відповідача ним було відпрацьовано 4206 годин протягом 590 робочих днів й відповідно відповідач нарахував та виплатив йому заробітну плату на суму 47407.44 грн. Разом з тим, у період з 14.02.2011 року по 20.06.2011 року працівниками контрольно-ревізійного управління в Чернівецькій області проводилася ревізія фінансово-господарської діяльності ДКП «Чернівціводоканал» за період 2008-2011 років. За результатами перевірки було складений акт № 24-06/170 від 25.06.2011 року, відповідно до якого ревізори контрольно-ревізійного управління зробили висновок про те, що він фактично не виконував трудових обов'язків на ДКП «Чернівціводоканал», відтак йому зайво була нарахована і виплачена заробітна плата у вище вказаному розмірі. Такий висновок ревізори обґрунтували тим, що він не міг одночасно навчатися у Чернівецькому торгівельно-економічному університеті та працювати водієм на ДКП «Чернівціводоканал», а також тим, що в порушення вимог ст.25-1 КЗпП України він був підпорядкований тодішньому керівнику підприємства [PERSON], який його моїм батьком, й відповідно було порушено вимоги щодо обмеження спільної роботи на одому підприємстві та підпорядкування близьких родичів. За наслідками даного акту, тодішній керівник підприємства спільно із ревізорами КРУ висунули до нього усну вимогу щодо повернення в касу підприємства раніше отриманої суми заробітної плати у розмірі 47407,44 грн., яку вимагали повернути ще до підписання тодішнім керівником відповідача акту ревізії. Крім того, їх усні вимоги щодо повернення отриманих коштів супроводжувалися також усними погрозами настання вкрай негативних для нього та його батька наслідків у випадку не оплати з його боку суми 47407,44 грн. в касу ДКП «Чернівціводоканал», у зв'язку з чим він, будучи юридично необізнаним повернув підприємству відповідача кошти в сумі 47407,44 грн., які попередньо позичив у своїх знайомих і товаришів. У лютому 2013 року йому стало відомо про те, що стягнення з нього вищевказаної суми його заробітної плати проведено адміністрацією ДКП «Чернівціводоканал» з грубим порушенням його прав та вимог законодавства, тому він з метою їх відновлення змушений звернутися до суду. При цьому, вказував на те, що відповідно до ст. 25-1 КЗпП України Чернівецькою міською радою, як власником ДКП «Чернівціводоканал», не було встановлено жодних обмежень щодо роботи водієм підприємства навіть, якщо його керівником є його близький родич й відповідно працюючи на ДП «Чернівціводоканал» водієм він, як і адміністрація підприємства, не порушували вимог ст.25-1 КЗпП України або іншого законодавства, тому відображені в акті ревізії твердження ревізорів КРУ про наявність недоліків та порушень закону, що пов'язані з його роботою у відповідача вважає повністю безпідставними та необґрунтованими. Також на припущеннях ґрунтується висновок ревізорів КРУ про те, що він фактично не виконував трудових функцій водія ДКП «Чернівціводоканал», оскільки вони повністю спростовуються наявними табелями обліку робочого часу, установленим в той час з боку адміністрації відповідача режимом його роботи, що починався о 12:30 год. та, відповідно дозволяв йому одночасно навчатися в освітньому закладі та працювати водієм на ДКП «Чернівціводоканал».. Також вказував на те, що примушення його до оплати в касу ДКП «Чернівціводоканал» суми законно отриманої заробітної плати відбулося з порушенням вимог ст. 14 ЦК України та ст.136 КЗпП України, відповідно до якої покриття шкоди працівниками (у випадку наявності такої) в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Однак такого розпорядження відповідачем не видавалось та відповідач до суду з відповідним позовом не звертався, а сам по собі акт ревізії ДКП «Чернівціводоканал», який складений ревізорами КРУ в Чернівецькій області, в силу вимог законодавства, в тому числі чинної в момент виникнення спірних правовідносин редакції Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», не може вважатися підставою для виникнення будь-яких прав і обов'язків, в тому числі обов'язків щодо сплати певних коштів, як і прав на оскарження результатів такої ревізії. Посилаючись на вказане, вважає, що повернута ним в касу відповідача отримана заробітна плата була набута КП «Чернівціводоканал» безпідставно й відповідно без будь-якої правової підставі, тому на підставі положень ст. ст. 1212 -1214 ЦК просив стягнути з відповідача сплачену ним суму коштів із стягненням на його користь з відповідача також процентів за безпідставне користування коштами та суми сплаченого судового збору. У судовому засіданні позивач та його представник поданий позов підтримали в повному обсязі, просили про його задоволення. При цьому, вказували на те, що позивачем кошти у касу підприємства були внесені безпідставно та набуті відповідачем без належної правової підстави, а тому підлягають поверненню із сплатою процентів за користування коштами. Представник КП «Чернівціводоканал» поданий позов не визнав в повному обсязі та просив у його задоволенні відмовити. При цьому, вказав на те, що за наслідками проведення ревізорами КРУ ревізії на ДКП «Чернівціводоканал» було встановлено те, що позивач фактично не виконував трудових обов'язків на ДКП «Чернівціводоканал», відтак йому зайво була нарахована і виплачена заробітна плата. Такий висновок ревізори обґрунтували тим, що [PERSON] не міг одночасно навчатися у Чернівецькому торгівельно-економічному університеті на денній формі навчання та працювати водієм на підприємстві, а також тим, що в порушення вимог ст. 25-1 КЗпП України він був підпорядкований тодішньому керівнику підприємства [PERSON], який був його батьком, й відповідно було порушено вимоги щодо обмеження спільної роботи на одому підприємстві та підпорядкування близьких родичів. Крім того, даний акт не оспорено та не скасовано, а спірні кошти позивачем в касу ДКП «Чернівціводоканал» були перераховані добровільно й відповідно посилання позивача про те, що підприємство набуло їх без відповідної правової підстави є безпідставними. Заслухавши пояснення сторін, а також повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, з 2 березня 2009 року [PERSON] прийнято на роботу до ДКП «Чернівціводоканал» на посаду водія в автогараж із встановленням робочого дня з 12 години 30 хвилин з почасовою оплатою праці 5, 20 грн. та доплатою 25 % до окладу за ненормований робочий день, що підтверджується наказом про прийняття на роботу № 14-К від 26.02.2009 року (а.с. 8, 10). Крім того, одночасно із перебуванням в трудових відносинах із підприємством відповідача, [PERSON] навчався на умовах денної форми навчання в Чернівецькому торгівельно-економічному університеті, про що свідчить довідка вказаного навчального закладу № 171 від 02.03.2009 року (а.с 9). У трудових відносинах з ДКП «Чернівціводоканал» позивач перебував у період з 2 березня 2009 року по 1 лютого 2011 року, на підтвердження чого надав копії табелів обліку використання робочого часу, а також копії розпоряджень на відрядження (а.с. 70-94, 119-124). За період роботи у відповідача [PERSON] було відпрацьовано 4206 годин протягом 590 робочих днів й відповідно відповідачем нарахована та виплачена заробітна плату на суму 47407.44 грн. (а.с. 11-15). Разом з тим, у період з 14.02.2011 року по 20.06.2011 року працівниками контрольно-ревізійного управління в Чернівецькій області проводилася ревізія фінансово-господарської діяльності ДКП «Чернівціводоканал» за період 2008-2011 років. За результатами перевірки було складений акт № 24-06/170 від 25.06.2011 року, відповідно до якого ревізори контрольно-ревізійного управління встановили, що [PERSON] фактично на підприємстві не працював й відповідно даний акт не оспорено та не оскаржено, у тому числі й позивачем в тій частині, що стосується його інтересів (а.с. 16-69). Зокрема, даною ревізією встановлено, що водій [PERSON] у період, що підлягав ревізії, є студентом 5 курсу денної форми навчання Чернівецької філії Київського національного торгівельно-економічного Університету. При цьому, на запит Чернівецька філія КНТУ повідомила, що дозвіл на вільне відвідування студент [PERSON] не отримував, відповідно до журналу обліку відвідування пар академгрупи пари ним відвідувались регулярно та пропусків немає й відповідно зроблено висновок про те, що позивач фактично не виконував трудових обов'язків на ДКП «Чернівціводоканал», відтак йому у порушення ст. 94 КЗпП України та положень Закону України «Про оплату праці» зайво була нарахована і виплачена заробітна плата у розмірі 47 407 грн. 44 коп., а також зайво проведено перерахування внесків до державних цільових фондів й відповідно підприємству завдано матеріальної шкоди на суму 65408 грн. 04 коп. (а.с. 50-51). Разом з тим, 17 червня 2011 року позивачем [PERSON] визначені на підставі акту зайво нараховані та виплачені йому кошти в сумі 47 407 грн. 32 коп. були повернуті до каси підприємства, що свідчить про те, що позивач [PERSON] визнав встановлені в акті ревізії порушення, зокрема в частині фактичного невиконання ним трудових обов'язків та зайво отриманої заробітної плати й відповідно добровільно усунув завдану підприємству шкоду, добровільно внісши до каси підприємства зайво виплачену йому заробітну плату на вищевказану суму. При цьому, суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що вищевказані грошові кошти до каси ДКП «Чернівціводоканал» були сплачені ним внаслідок чинення адміністрацією підприємства у відношенні нього та його батька погроз та примушування сплатити ці кошти, оскільки позивачем в розумінні положень ст.ст.10, 60 ЦПК Україна на підтвердження вказаного не надано належних та допустимих доказів, а щодо доводів позивача на правову необізнаність з даного питання, то суд відноситься до них критично й відповідно не розцінює їх як підставу відсутності добровільності у діях позивача при поверненні цих коштів. Також позивачем не надано доказів звернення ДКП «Чернівціводоканал» до суду з вимогою про стягнення даних коштів в примусовому порядку. Так, загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Зокрема, відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Крім того, вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи вищенаведені норми закону, а також обставини справи, суд вважає, що відповідач набув майно (гроші) шляхом їх добровільної передачі позивачем й відповідно у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, з метою усунення виявлених унаслідок проведення ревізії порушень підприємством норм трудового законодавства та відшкодування завданої підприємству шкоди й відповідно доказів безпідставності набуття в розумінні статті 1212 ЦК України підприємством коштів позивачем не надано. Крім того, суд вважає, що правовідносини сторін регулюються нормами трудового права, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу позовних вимог За таких обставин, ураховуючи вищевказане, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявленого [PERSON] позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed