Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

У вересні 2017 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом та після уточнення просила суд встановити порядок побачень батьку [PERSON], з малолітнім сином [PERSON], один раз на тиждень з пятниці 20:00 по суботу 20:00, а також визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом із матірю [PERSON]. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позов та просив суд його задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Третя особа Управління-служба у справах дітей Індустріальної районної в м. Дніпрі ради, у судове засідання не зявилася, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином. Суд відповідно до ч. 1, 2 ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу в заочному порядку. Вислухавши пояснення представника позивачки та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 8 жовтня 2005 року Амур-Нижньодніпровським відділом РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області м. Дніпропетровська між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, актовий запис за №1016. Від спільного шлюбу в позивачки та відповідача народилася дитина [PERSON], [INFO]. 14 травня 2012 року рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. 26 липня 2014 року в Індустріальному відділі РАЦС Дніпропетровського міського управління юстиції [PERSON] (тоді мала прізвище «Токар») було укладено шлюб з гр. [PERSON] та відповідно, прізвище позивачки було змінено з «Токар» на «Нікішаєва». 7 жовтня 2014 року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з відповідача [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], до досягнення ним повноліття, в розмірі ? частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача. Аналізуючи спірні правовідносини, суд доходить до висновку про те, що вони врегульовані положеннями ст. ст.\~160,\~161 СК України, згідно якій місце проживання малолітньої дитини визначається за згодою її батьків, а у випадку недосягнення такої згоди може бути визначене у судовому порядку. Вирішуючи таке питання, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них. Вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, і не може передати дитину тому з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Виходячи з встановленого ст. ст.\~7,\~141 СК України принципу рівності прав батьків щодо дитини, при вирішенні цього питання жоден з них не має заздалегідь визначених переваг. Крім того відповідно до шостого принципу Декларації прав дитини, закріпленої Резолюцією 1386 (ХІV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року закріплено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли маються виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Будь-які виключні обставини, які б могли бути підставою для розлучення з дитиною, стосовно позивачки - відсутні. Так, зокрема позивачка [PERSON] має постійне місце проживання, за адресою: [ADDRESS]; має постійне місце роботи, характеризується лише з позитивного боку; має постійний та регулярний самостійний дохід за основним місцем роботи; забезпечена житлом, на обліку у лікаря нарколога не перебуває; на обліку у лікаря психіатра не перебуває, обставин, що згідно закону зумовлюють неможливість залишення дитини з нею, не вбачається. За вищенаведених обставин немає підстав вважати, що у випадку визначення місця проживання дитини разом з матір'ю умови її проживання та виховання будуть погіршені. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне визначити місце проживання дитини з матір'ю, задовольнивши її позовні вимоги в цій частині. Разом з тим, суд, також приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині встановлення порядку побачень батьку [PERSON], [INFO], з малолітнім сином [PERSON], [INFO], з наступних підстав. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3\~ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ст.61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 8\~ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі\~ст. 257 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.ч. 2, 3\~ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. В частині 2\~статті 159 СК України\~закріплено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до\~ст. 9 Конституції України\~та ст. ст.\~2,\~8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2\~статті 159 СК України\~встановлено, що під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Дитина повинна бути врівноважена та підтримувати на регулярній основі особисті та прямі контакти з обома батьками, відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини. Згідно рішення виконкому Індустріальної районної в м. Дніпропетровську ради за №57 від 21.03.2014 року про встановлення порядку побачень батьку [PERSON], [INFO] з малолітнім сином [PERSON], [INFO], відповідачу був встановлений порядок побачень з дитиною: один раз на тиждень з пятниці 20:00 по суботу 20:00. Суд бере до уваги ті обставини, що відповідач фактично не виконує вказане рішення виконкому, оскільки після побачень з дитиною він її систематично не повертає до матері у встановлений рішенням час. Вказані обставини підтверджуються листами Жовтневого РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 22.12.2014 року за №41/657, 23.12.2014 року за №41/10-11-19997, 11.06.2015 року за №41/10-11-9911, 30.06.2015 року за №41/60-11-9371. Відповідач також, дозволяв собі протиправні дії по відношенню до малолітньої дитини, що вилилося в спричинення дитині тілесних ушкоджень та відповідно до висновку СМЕ за №4813 від 15.12.2014 року за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про можливість виконання рішення Індустріальної районної в м. Дніпропетровську ради за №57 від 21.03.2014 року про встановлення порядку побачень з дитиною в судовому порядку. Суд не вбачає підстав для задоволення інших вимог позивачки, оскільки встановлення судом вищезазначених способів участі у вихованні дитини є достатнім способом захисту прав відповідача на участь у вихованні сина та особисте спілкування з ним, а також в повній мірі відповідає віку дитини, її стану здоров'я та інтересам. Слід зазначити, що у разі зміни обставин, що мають істотне значення для вирішення питання щодо участі батька у вихованні дитини, позивачка не позбавлена можливості з урахуванням таких обставин звернутися до суду з позовом про визначення іншого способу участі у вихованні сина та спілкуванні з ним. На підставі викладеного,

Outcome: partial