Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

У вересні 2016 р. [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту народження його донькою [PERSON] дитини чоловічої статті 01 вересня 2016 р. у м. Свердловську Луганської області та дані про його батьків. Заяву обґрунтовано тим, що медичне свідоцтво про народження видано Свердловською Центральною міською багатопрофільною лікарнею, яка знаходиться на тимчасово окупованій території України. В подальшому уточнив заяву, вказавши анкетні дані дитини: [PERSON], а батьків [PERSON] і [PERSON]. В судовому засіданні заявник вимоги заяви підтримав. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд, заслухавши пояснення представника заявниці, дослідивши матеріали заяви та додатково витребувані докази, встановив такі обставини. [PERSON] (після укладення 11 жовтня 2003 р. шлюбу змінила прізвище з [PERSON] на Шаповалову, далі, в звязку з реєстрацією 16 березня 2012 р. шлюбу, - на [PERSON]) [PERSON], 14 грудня 1981 року, є донькою [PERSON] і [PERSON] Згідно копії медичного свідоцтва про народження № 442 від 01 вересня 2016р., видане Свердловською центральною багатопрофільною лікарнею, у [PERSON] 01 вересня 2016р. народилась дитина чоловічої статті. Інгульським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області відмовлено у проведенні державної реєстрації народження дитини, оскільки медичне свідоцтво про народження № 442 від 01 вересня 2016р., видане Свердловською центральною міською багатопрофільною лікарнею за формою, яка не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України (а.с. 8). Пунктом 3\~Наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції»\~тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться на території Луганської області, в тому числі у м. Свердловськ. Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території. Відповідно до\~ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»\~підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя, документи, що пітверждують факт народження. Проте, лікарське свідоцтво про народження не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08 серпня 2006 р., тому в реєстрації наролдення органом реєстрації актів цивільного стану було відмовлено. Відповідно до ст. ст.\~256,\~258 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. У заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. Відповідно до ч. 1\~ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» надано роз'яснення, що у контексті визначення того, які райони та населені пункти Донецької та Луганської областей є тимчасово окупованою територією України для цілей застосування зазначених норм ЦПК України, статтею 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» чітко закріплено, що тимчасово окупованою територією є [PERSON] Крим та м. Севастополь. Натомість Постанова Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 252-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» не містить чіткого та вичерпного переліку назв населених пунктів Донецької та Луганської областей, які визнаються тимчасово окупованою територією України. Враховуючи те, що норми\~ст. 257-1 ЦПК України\~спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, де не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану, для застосування цієї норми тимчасово окупованими територіями Донецької та Луганської областей слід вважати населені пункти, визначені\~розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення». Цей нормативно-правовий акт містить чіткий перелік населених пунктів Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади (у тому числі органи реєстрації актів цивільного стану) тимчасово не здійснюють свої повноваження, що фактично і зумовлює необхідність застосування передбаченого\~ст. 257-1 ЦПК України\~порядку встановлення фактів народження та смерті. Таким чином, у порядку ст. 275-1\~ЦПК України\~мають розглядатись заяви про встановлення факту народження або смерті як на території Автономної [PERSON] Крим, так і на території населених пунктів Донецької та Луганської областей, визначених урозпорядженні Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085. Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (ст. ст.\~58,\~59 ЦПК України). Зокрема, належними відповідно до ч. 1\~ст. 58 ЦПК України\~є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом ч. 1 цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Приймаючи до увагу практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права, врахочуючи висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Отже, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку під час розгляду справ у порядку\~ст. 257-1 ЦПК України. Тому, незважаючи на те, що лікарське свідоцтво про народження дитини хоча і не є документом встановленої форми про народження, однак достовірно свідчить про народження дитини у певний час і за певних обставин, оскільки судом іншого встановлено не було. Таким чином, слід задовольнити заяву та встановити факт народження [PERSON] у місті Довжанську (попередня назва Свердловськ) Луганської області України 01 вересня 2016 р. у батьків [PERSON] і [PERSON].

Outcome: approved