Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до Київської міської ради, третя особа - Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позовна заява мотивована тим, що [INFO] помер їхній батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на 1/2 частину будинку [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіт не складав, тому вони є єдиними спадкоємцями за законом першої черги. У встановлений законом строк вони звернулись до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після померлого [PERSON] , проте отримали відмову у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно у зв`язку з тим, що у свідоцтві про право на особисту приватну власність зазначена адреса будинка [ADDRESS] , а технічний паспорт виданий на будинок [ADDRESS] . Ураховуючи викладене, [PERSON] , [PERSON] просили суд визнати за ними право власності у порядку спадкування за законом на будинок [ADDRESS] , кожному по 1/2 частині. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Клочко І.В. від 11 березня 2020 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі. 04 травня 2020 року від Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до суду надійшли пояснення у яких просять ухвалити судове рішення згідно з вимогами чинного законодавства України та розглянути справу за відсутності їхнього представника. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Клочко І. В. від 23 червня 2020 року закрито підготовче засідання у справі. Призначено справу до судового розгляду. 14 липня 2020 року від Київської міської ради до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому просять ухвалити судове рішення згідно з вимогами чинного законодавства України та розглянути справу за відсутності їхнього представника. У судовому засідання позивачі та їх представник підтримали позовну заяву за викладеними в ній обставинами та просили її задовольнити. Вивчивши матеріали позовної заяви, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, судом встановлено наступне. [PERSON] , є батьком: [PERSON] , [INFO] , відповідно до копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с.9) та [PERSON] , [INFO] , свідоцтво серія [NUMBER] (а. с. 12). [PERSON] та [PERSON] одружилися [INFO] , згідно копії свідоцтва про одруження, актовий запис № 67. [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.15). Відповідно до свідоцтва про право на особисту власність і на домоволодіння виданого 29 березня 1995 року Київською міською державною адміністрацією, 1/2 частина домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] (а. с. 16) Інша 1/2 частина домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , належить належить на праві власності [PERSON] , відповідно до договору дарування від 14 липня 1973 року та свідоцтва про особисту приватну власність (а. с. 17-18). [PERSON] помер [INFO] , згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 8). Із копії спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] вбачається, що до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після померлого [PERSON] 04 вересня 1995 року звернулися [PERSON] та [PERSON] . Постановою державного нотаріуса до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори від 02 серпня 2018 року відмовлено [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтво про право власності на спадкове майно за законом на належну частину житлового будинку [ADDRESS] , у зв`язку із невідповідністю в адресі розташування спадкового майна. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року до вирішення спірних правовідносин, пов`язаних зі спадкуванням такої спадщини, застосовується законодавство, чинне на час відкриття спадщини, зокрема, відповідні норми, у тому числі щодо обсягу спадкової маси та кола спадкоємців за законом ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі статтею 525 ЦК УРСР часом відкриттям спадщини визнається день смерті спадкодавця. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР). Частиною першою статті 549 ЦК УРСР 1963 року визначено дії, що свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 560 ЦК УРСР 1963 року встановлено порядок видачі свідоцтва про право на спадщину. Спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу). Відповідно до положень статті 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Свідоцтво про право держави на спадщину в усіх випадках видається не раніше як через шість місяців з дня відкриття спадщини. Аналогічні положення містяться і у статті 47 Закону УРСР від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат» (у редакції, чинній на момент відкриття спадщини). При цьому ЦК УРСР 1963 року не обмежував строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», яка була чинною на час спірних правовідносин, судам роз`яснено, що відповідно до глави 4 Закону України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається громадянам, організаціям, державі нотаріальними конторами за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у встановленому чинним законодавством порядку. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визначення права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Як убачається із постанови державного нотаріуса П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори від 02 серпня 2018 [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно за законом на належну їм частину житлового будинку [ADDRESS] , у зв`язку із невідповідністю в адресі розташування спадкового майна. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] , що належав спадкоємцю [PERSON] , відповідно свідоцтва про право на особисту приватну власність від 29 березня 1995 року, та будинок [ADDRESS] , згідно технічного паспорта, є одиним і тим самим будинком. Отже, відповідно до свідоцтва про право на особисту власність і на домоволодіння виданого 29 березня 1995 року Київською міською державною адміністрацією, 1/2 частина домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] (а. с. 16) Інша 1/2 частина домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , належить належить на праві власності [PERSON] , відповідно до договору дарування від 14 липня 1973 року та свідоцтва про особисту приватну власність (а. с. 17-18). Проаналізувавши та оцінивши зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, встановивши, що [PERSON] та [PERSON] , прийняли спадщину після померлого [PERSON] у встановленому законом порядку, а тому мать право спадкувати спадщину, яка належить їм за законом. З урахуванням наявності у померлого [PERSON] на праві власності 1/2 частини будинку [ADDRESS] , суд дійшов висновку про визнання за позивачами права власності по 1/4 частині спірного спадкового майна.

Outcome: partial