Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі по тексту - позивач, Банк) звернулось до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.10.2007 року між Банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № 800000539 (надалі - кредитний договір). Згідно умов кредитного договору відповідачу надано кредит в розмірі 90000,00 доларів США. Відповідач зобов'язалася в порядку та на умовах, що визначенні кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом,сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором, додатком № 1 та Графіком погашення кредиту, а також Загальними умовами кредитування фізичних осіб. Проте, відповідач свої зобов'язання перед позивачем не виконує, в результаті чого станом на 26.07.2015 року має прострочену заборгованість, а саме: 69620,52 дол. США заборгованості за кредитом, що станом на 26.07.2015 року за офіційним курсом НБУ складає 1532744,14 грн., 64013,05 грн. заборгованості за відсотками та 25982,26 грн. пені, які позивач просив стягнути з відповідача, а також просив стягнути з відповідача сплачені позивачем судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, в поданій до суду заяві позов підтримав та просив суд проводити розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити у його задоволенні, зазначаючи про те, що банком було безпідставно в односторонньому порядку змінено розмір процентної ставки за договором. Окрім того, позивачем не було підтверджено факту правомірності видачі грошових коштів відповідачу в іноземній валюті, а розрахунок заборгованості, наданий позивачем не може вважатись належним та допустимим доказом позовних вимог з огляду на те, що жодним чином не підтверджує суми заборгованості за кредитом, яку вимагає стягнути позивач, а також унеможливлює здійснення перевірки правильності нарахування відсотків. Дослідивши матеріали справи, заслухавши при цьому пояснення учасників судового розгляду, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (надалі -ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У судовому засіданні достовірно встановлено, що 26.10.2007 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та [PERSON] (за договором - позичальник) було укладено кредитний договір № 800000539, за умовами якого Банк надав Позичальнику грошові кошти в сумі 90000,00 доларів США зі сплатою 12,25 % річних строком до 26.10.2022 року (п.п. 2.1, 2.2, 2.3 Договору) (а.с. 5, 115-119). Договір підписаний сторонами, що свідчить про те, що вони погодились на зазначені в ньому умови. Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав свої зобов'язання за Договором та надав [PERSON] кошти в розмірі 90000,00 доларів США, що не заперечувалось сторонами в судовому засіданні, а також підтверджується випискою по рахунку позивача, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 15). Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість [PERSON] за кредитним договором станом на 26.07.2015 року становить 1622739,45 грн., що складається з: 69620,52 дол. США заборгованості за кредитом, що станом на 26.07.2015 року за офіційним курсом НБУ складає 1532744,14 грн., 64013,05 грн. заборгованості за відсотками та 25982,26 грн. пені (а.с. 13-14). Разом із тим, представником відповідача в обґрунтування своїх заперечень власного контр розрахунку заявлених до стягнення сум суду не надано, як і жодним чином не спростовано розраховані позивачем суми заборгованості. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання. Умовами договору передбачена сплата пені в разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов'язань в частині сплати кредиту в розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочення (п. 3.6). Позивачем розраховано пеню в сумі 25982,26 грн. за 12 місяців, які передують даті звернення до суду із позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] не в повному обсязі виконувала умови Кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості, а тому, суд приходить до висновку вимоги позивача про стягнення заборгованості в сумі 1622739,45 грн., з яких: 1532744,14 грн. заборгованості за кредитом, 64013,05 грн. заборгованості за відсотками та 25982,26 грн. пені, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо заперечень представника відповідача з приводу того, що банком було безпідставно в односторонньому порядку змінено розмір процентної ставки за договором, то відповідно до Згідно із п. 4 кредитного договору, а також п. 5.2. Розділу № 2 «Загальні умови кредитування», Банк має право змінити розмір процентів за користування Кредитом у односторонньому порядку в разі зміни кон'юнктури ринку, облікової ставки НБУ, індексу інфляції (споживчих цін) загальновизнаних внутрішньодержавних та/або міжнародних грошових та/або фондових індексів тощо. Сторони домовились, що такі обставини вважаються подіями, що не залежать від віолі сторін договору та мають безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Зміна розміру процентів за користування Кредитом здійснюється за правилом відповідно до якого процентна ставка підвищується в разі підвищення вартості кредитних ресурсів банку. Про зміну розміру процентної ставки по кредиту та внесення у зв'язку із цим до додатку № 1 до цього договору Банк повідомляє позичальника за 7 днів до моменту настання таких змін шляхом направлення рекомендаційного листа на адресу позичальника, зазначену в Розділі 1. У зв'язку зі зміною процентної ставки в разі настання події, незалежної від волі сторін, позичальник цим надає свою згоду на внесення змін до Додатку № 1 до цього договору та викладення Додатку № 1 у новій редакції. Сторони погоджуються, що оновлений Додаток № 1 набуває чинності з дати зміни розміру процентної ставки. Оновлений Додаток № 1, який скасовує попередній і стає невід'ємною частиною цього договору, позичальник отримує в Банку самостійно. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання вказаних вимог договору було направлено [PERSON] повідомлення про зміну відсоткової ставки за договором до 17 % (а.с. 147, 148, 149). З огляду на зазначене, заперечення відповідача не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються наявними в ній матеріалами. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved