Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

У вересні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, в якому з урахуванням заяви про збільшення та уточнення позовних вимог від 27.02.2015 р., поставлено питання про стягнення на його користь з відповідача ТОВ «Кінокомпанія «Патріот-фільм» компенсації за порушення виключного майнового права у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, що складає 12180,00 грн., та компенсації за порушення невиключних майнових прав у розмірі 730800,00 грн. Судові витрати позивач просив покласти на відповідача. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що ним, як режисером-постановником, 01.09.2011 р. було укладено договір №б/н з ТОВ «Кінокомпанія «Патріот-фільм» про постановку фільму під робочою назвою «[INFO]». На виконання вказаного договору позивачем знято зазначений фільм «[INFO]», однак авторська винагорода з послуг постановки відповідачем не була виплачена. Вказані обставини були наслідком судового розгляду в межах цивільної справи №761/13101/13-ц, за наслідком якого прийнято рішення від 21.11.2013 р. про стягнення з ТОВ «Кінокомпанія «Патріот-фільм» на користь [PERSON] 2228310,92 грн. в якості винагороди за виконану роботу режисера фільму «[INFO]». Рішення суду у справі №761/13101/13-ц набрало законної сили 18.03.2014 р., але не виконано. Разом з тим, попри те, що п.8.4 вищевказаного договору від 01.09.2011 р. обумовлено, що лише після проведення остаточних розрахунків між сторонами за виконану роботу має бути складено акт приймання-передачі виконаних робіт, за яким режисер (позивач у справі) передає в повному обсязі виключні майнові авторські права на всі об'єкти інтелектуальної власності, створені ним в процесі виконання договору, проте відповідач почав використовувати фільм з метою отримання прибутку. Зокрема, починаючи з квітня 2014 року відповідачем здійснюється показ фільму в кінотеатрах м.Києва, м.Вінниці, Дніпропетровської області та на території АР Крим у містах Сімферополь, Севастополь та Євпаторія, що підтверджується публікаціями в ЗМІ, загальнодоступній мережі Інтернету рекламних оголошень про покази фільму та статей про здійснені покази. В обґрунтування суми стягуваної компенсації позивач зазначає про те, що розповсюдженої у ЗМІ інформації від імені головного продюсера фільму [PERSON] підтверджується проведення показів картини «в декількох областях України, в тому числі на південному сході, де «під свист куль» більше 50 тисяч глядачів прийшли подивитись цей фільм». А отже, беручи до уваги середню вартість одного квитка в розмірі 50,00 грн., прості арифметичні підрахунки надають підставу для тверджень, що заявлена до відшкодування сума компенсації значна менша за отриманий відповідачем прибуток від неправомірного використання об'єкта права інтелектуальної власності позивача (50000 білетів х 50,00 грн. = 250000,00 грн.). За таких обставин, позивач наполягав, що вищевикладені обставини багаторазового відтворення відповідачем фільму без належного оформлення права на витвір інтелектуальної власності не потребують доведенню в силу ст.61 ЦПК України. В судовому засіданні позивач та його представники позов підтримали за тих же підстав, просили його задовольнити повністю з урахуванням уточнених позовних вимог. В судовому засіданні сторона відповідача позов не визнала, просила відмовити в задоволенні позову, вказуючи на те, що у відповідності до приписів ч.2 ст.430 ЦК України майнові права інтелектуальної власності на об'єкт, створений за замовленням, належать творцеві цього об'єкта та замовникові спільно, якщо інше не встановлено договором. Крім того, ч.2 ст. 17 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автори, які зробили внесок або зобов'язалися зробити внесок у створення аудіовізуального твору і передали майнові права організації, що здійснює виробництво аудіовізуального твору, чи продюсеру аудіовізуального твору, не мають права заперечувати проти виконання цього твору, його відтворення, розповсюдження, публічного показу, публічної демонстрації, публічного сповіщення, а також субтитрування і дублювання його тексту, крім права на окреме публічне виконання музичних творів, включених до аудіовізуального твору. Згідно п.8.2 укладеного з позивачем договору від 01.09.2011 р., відповідачу належить право на використання фільму (його складових частин, уривків), а також інших об'єктів авторського права, які увійшли як складова частина в фільм та/або були створені режисером в рамках цього договору. За таких обставин, за твердженням відповідача, вимога про стягнення компенсації не підлягає задоволенню, оскільки у відповідності до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення відповідачем грошового зобов'язання перед позивачем стосовно сплати авторської винагороди по вищевказаному договору, настають правові наслідки передбачені законом, або договором, у т.ч. сплата неустойки, відшкодування збитків. Водночас, оскільки в межах цивільної справи №761/13101/13-ц зазначені правові наслідки вже застосовано, відповідач вказував на те, що ТОВ «Кінокомпанія «Патріот-фільм» мала право на реалізацію майнових прав інтелектуальної власності на зазначений фільм. Зокрема, відповідач посилався на те, що таке право підтверджується наявністю державного посвідчення на право розповсюдження та демонстрацію фільму (прокатне посвідчення), в якому вказано, що права на фільм під назвою «[INFO]» (робоча назва - «[INFO]») належать ТОВ «Кінокомпанія «Патріот-фільм». Від третьої особи суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника Державного агентства України з питань кіно. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі за таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, 01.09.2011 р. між ТОВ «Кінокомпанія «Патріот-фільм» (надалі - Кінокомпанія) та [PERSON] (надалі - Режисер) було укладено договір №б/н, відповідно до п.1.1 якого останній, як режисер-постановник, взяв на себе зобов'язання за винагороду надати Кінокомпанії послуги з постановки фільму під робочою назвою «[INFO]» відповідно до узгодженого літературного сценарію. Пунктом 1.2 вищевказаного договору передбачено, що режисер як один із авторів фільму зобов'язується надавати відповідні послуги/виконувати роботу особисто, в суворій відповідності з умовами даного договору, і гарантує передачу Компанії всіх прав, необхідних для подальшого використання Компанією фільму і/або інших об'єктів авторського права, створених режисером при реалізації умов договору. Відповідно до п.9.1 вищевказаного договору, Режисеру, як одному із авторів аудіовізуального витвору відповідно положенням діючого законодавства, виплачується авторська винагорода, яка включає в себе: винагороду за послуги з постановки фільму в розмірі 30000,00 грн., винагороду за передачу виключних прав на фільм і його використання, і інші створені режисером об'єкти в процесі реалізації даного договору в розмірі 355000,00 грн. Сторони узгодили, що загальний розмір винагороди за даним договором складає 385000,00 грн., без ПДВ. Із вказаної суми винагороди утримуються всі податки, збори та інші обов'язкові платежі в бюджет, які підлягають утриманню у зв'язку з отриманням такої винагороди згідно законодавству України. Пунктом 9.2 договору визначено, що винагорода виплачується режисеру з каси компанії в наступному порядку: а) 50% від указаної суми в якості авансу протягом трьох банківських днів після узгодження сценарію; б) 10% від указаної суми протягом п'яти банківських днів з дня закінчення зйомок; в) 10% від указаної суми протягом п'яти банківських днів після закінчення монтажу; 30% від указаної суми протягом трьох банківських днів після підписання акта прийому-передачі. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва у справі №761/13101/13-ц від 21.11.2013 р., залишеним без змін ухвалою судової колегії з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м.Києва від 18.03.2014 р., з ТОВ «Кінокомпанія «Патріот-фільм» на користь [PERSON] було стягнуто суму винагороди автору, що витікає з договору від 01.09.2011 р. стосовно виконання послуг з постановки фільму під робочою назвою «[INFO]», разом з пенею, інфляційними витратами та судовим збором, що становить 2228310,92 грн. Пунктом 8.4, викладеного сторонами у додатковій угоді №1 від 03.04.2014 р. до договору з режисером-постановником від 01.09.2011 р на створення фільму під робочою назвою «[INFO]», обумовлено, що після здійснення остаточної оплати по цьому договору сторонами підписується кінцевий акт приймання-передачі, в якому Режисер передає в повному обсязі виключні майнові авторські права на всі об'єкти інтелектуальної власності, створені ним в процесі виконання договору. Домовленості щодо необхідності оформлення акту приймання-передачі наданих режисером послуг, вказаних в договорі, та підписання його сторонами, також відображені в п.1.3 договору від 1 вересня 2011 року. Статтею 443 ЦК України встановлено, що використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» аудіовізуальний твір - твір, що фіксується на певному матеріальному носії (кіноплівці, магнітній плівці чи магнітному диску, компакт-диску тощо) у вигляді серії послідовних кадрів (зображень) чи аналогових або дискретних сигналів, які відображають (закодовують) рухомі зображення (як із звуковим супроводом, так і без нього), і сприйняття якого є можливим виключно за допомогою того чи іншого виду екрана (кіноекрана, телевізійного екрана тощо), на якому рухомі зображення візуально відображаються за допомогою певних технічних засобів. Видами аудіовізуального твору є кінофільми, телефільми, відеофільми, діафільми, слайдофільми тощо, які можуть бути ігровими, анімаційними (мультиплікаційними), неігровими чи іншими. Виключне право - майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом (ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права»). Відповідно до ст. 440 ЦК України та ч. 3 ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Згідно зі ст.31 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передача майнових прав автора оформляється авторським договором. Частиною третьою статті 33 встановлено, що предметом договору про передачу прав на використання твору не можуть бути права, яких не було на момент укладання договору. Частиною 1 статті 437 Цивільного кодексу України унормовано, що авторське право виникає з моменту створення твору. Таким чином, датою виникнення права на фільм слід вважати дату фактичного створення цього об'єкта. Матеріалами справи підтверджується, та не заперечується стороною відповідача, що впродовж 2014 року в мережі кінотеатрів України ТОВ «Кінокомпанія «Патріот-фільм» неодноразово демонструвався фільм «[INFO]», про що вказують повідомлення в засобах ЗМІ та рекламні плакати, додані позивачем до матеріалів справи. Факт відсутності у відповідача правової підстави на використання об'єкту інтелектуальної власності - фільму «[INFO]» (робоча назва «[INFO]») без належної передачі виключних майнових авторських прав від позивача, як суб'єкта, що має виключне право на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами відповідно до ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», вважається судом встановленим, оскільки в ході судового розгляду справи підтверджено, що остаточної оплати, обумовленої сторонами у п.9.2 договору від 01.09.2011 р. не було проведено до 12 березня 2015 року, що не заперечувалося відповідачем, кінцевий акт приймання-передачі сторонами не підписано і доказів щодо зворотного суду не надано, а також не було укладено між сторонами авторського договору, як то передбачено законом. Отже, згідно з ч. 1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», позивач обґрунтовано звернувся до суду за захистом свого авторського права. Виходячи із вищевикладеного, суд вважає такими, що позбавлені юридичного обґрунтування, доводи представника відповідача відносно того, що договір, укладений між сторонами 1 вересня 2011 року, є авторським договором, на підставі якого відповідач отримав авторське право на використання і розповсюдження фільму. Крім того, п.6.2. даного договору визначено, що право остаточного монтажу належить режисеру, що спростовує факт створення фільму станом на 1 вересня 2011 року. Порушення права інтелектуальної власності, в тому числі невизнання цього права чи посягання на нього, тягне за собою відповідальність, встановлену Цивільним кодексом України, законом чи договором (ст. 431 ЦК України). Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», при порушеннях будь-якою особою, зокрема, авторського права, передбаченого статтею 50 закону, суб'єкти авторського права мають право подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права, або виплату компенсацій. Пунктом «г» ч. 2 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачено, що суд має право постановити рішення чи ухвалу про: виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у встановлених пунктом «г» ч. 2 ст. 52 Закону межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача. З огляду на те, що неможливо достеменно визначити обсяг отриманого відповідачем доходу від демонстрації фільму без належних підстав, позивач просив суд зобов'язати відповідача сплатити йому компенсацію за порушення виключного майнового права у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, що згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» з 1 січня 2015 року встановлено на рівні 1218,00 грн. (10 х 1218,00 грн. = 12180,00 грн.), та за порушення невиключних майнових прав стягнути компенсацію у розмірі 730800,00 грн. За таких обставин, оскільки позивач належними засобами доказування довів факт порушення відповідачем майнових прав суб'єкта авторського права (позивача у справі) шляхом вчинення дій, які визнаються порушенням авторського права, а саме: багаторазове здійснення відповідачем демонстраційних показів фільму «[INFO]» (робоча назва «[INFO]») до передавання Режисером Компанії в повному обсязі виключних майнових авторських прав на фільм, - суд дійшов висновку, що зазначений позивачем розмір грошової компенсації є обґрунтованим. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за позовні вимоги майнового характеру, сплачений при зверненні до суду в сумі 3654,00 грн.

Outcome: approved