Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

У березні 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 06 серпня 1994 року. Від шлюбу мають двох дітей. Їх син [PERSON] , який народився [INFO] , досяг повноліття та продовжує навчання у Полтавському політехнічному коледжі Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут», строк навчання до 30 червня 2020 року. Син проживає з позивачем, перебуває на утриманні матері та потребує матеріальної допомоги батька на період навчання, але батько добровільно допомогу не надає. Позивач зазначає, що відповідач здоровий та працездатний, є військовослужбовцем і має постійний дохід, інших аліментних зобов`язань та утриманців не має, стягнення по виконавчим документам з нього не проводяться. На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня подання заяви 25.03.2019 року і до припинення навчання 30.06.2020 року. Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 29 березня 2019 року зазначена позовна заява прийнята до провадження та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по справі (а.с.23-24). 11 травня 2019 року від відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він з позовом не погодився та зазначив, що він жодним чином не ухиляється від надання допомоги, в тому числі матеріальної, своїм дітям. Окрім забезпечення власних потреб, відповідач добровільно надає матеріальну допомогу своєму старшому сину [PERSON] , 1994 р.н., який навчається в Національному аерокосмічному університеті ім.М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут» та потребує допомоги, своїй матері пенсіонерці [PERSON] , 1952 р.н. Вказує, що позивачем не надано жодного обґрунтування та належних доказів щодо потреби дитини в матеріальній допомозі, пов`язаній саме з навчанням та розміру такої потреби. Натомість, навчання здійснюється за рахунок державного бюджету, як дитина учасника бойових дій, його син отримує соціальну стипендію та підпадає під категорію осіб, яким надається державна цільова підтримка для здобуття вищої освіти. Щодо стягнення витрат на професійну допомогу заперечував, оскільки позивачем під час подання позовної заяви одночасно не було надано попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат та детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, а саме клопотання було подано 22.04.2019 року після звернення до суду з позовом. Крім того, зазначив, що відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», як учасник бойових дій, відповідач звільнений від сплати судового збору. На підставі викладеного просить врахувати викладені обставини під час ухвалення рішення, відмовити у задоволенні клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а також відмовити у задоволенні позову про стягнення аліментів. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти позову та пояснив, що він вважає, що його син [PERSON] забезпечений соціальною стипендією та обґрунтованих потреб в матеріальній допомозі, пов`язаних із навчанням сина, позивачем не доведено. У зв`язку з цим просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно з ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 10 вересня 2018 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають сина [PERSON] , [INFO] , що також підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадського стану Октябрського районного управління юстиції м.Полтави 28 березня 2001 року, актовий запис №244 (а.с.17). Вказаним судовим рішенням задоволено позов [PERSON] та з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 03.08.2018 року; вирішено питання про судові витрати (а.с.15-16). Разом із тим, за рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 07 вересня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 06.08.1994 року Тростянецькою сільською радою Полтавського району Полтавської області, актовий запис №7, розірвано; після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище - [PERSON] (а.с.18, 19). Згідно з довідкою Полтавського політехнічного коледжу Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» №76 від 20.03.2019 року [PERSON] дійсно є студентом 3-го курсу денного відділення Полтавського політехнічного коледжу; зарахований н. № 93-ст від 08.08.2016 року за рахунок держбюджету; термін навчання: з 01.09.2016 року по 30.06.2020 року (а.с.20). Як вбачається з копії витягу з державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №5310-419125-2017 від 26.04.2017 року повнолітній [PERSON] , [INFO] , з 22.12.2009 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.12, 13 зворотній бік), станом на теперішній час фактично проживає зі своєю матір`ю [PERSON] (а.с.13-14) за адресою: [ADDRESS] , що не заперечувалось сторонами. Відповідно до ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно з наданою стороною позивача довідкою про доходи №53 від 20.05.2019 року, вбачається, що з 01 лютого по 30 квітня 2019 року [PERSON] , як студенту Полтавського політехнічного коледжу, щомісячно нарахована стипендія у розмірі 978,11 грн., а загальна сума доходів за вказаний період без урахування аліментів становить 2934,33 грн. (а.с.53). Як встановлено у судовому засіданні, відповідач [PERSON] , [INFO] , є працездатною особою, не хворіє, є військовослужбовцем Збройних Сил України та має постійний дохід (заробітну плату) та інші види доходів, що підтверджується, зокрема, копією щорічної декларації за 2018 рік, а отже має можливість надавати матеріальну допомогу (а.с.7-11). Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання сина на період його навчання не надає, однак має змогу надавати матеріальне утримання, оскільки відповідачем не надано суду доказів протилежного, а тому суд вважає стягнути з відповідача аліменти на утримання сина на період його навчання з 25 березня 2019 року до 30 червня 2020 року. При визначенні розміру аліментів суд на підставі ст.182 Сімейного кодексу України бере до уваги матеріальний стан сторін, те, що відповідач має працездатний вік, інших аліментних зобов`язань щодо утримання дітей немає, а також судом враховується те, що матеріальну допомогу сину повинна надавати також і його мати. Суд також враховує розмір стипендії, яку отримує [PERSON] у навчальному закладі. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях. За змістом ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. На підставі вищевикладеного, з огляду на фактичні обставини справи та норми закону, якими вони врегульовані, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 1 ст.133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, а згідно п.1 ч.3 цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. За змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою правовою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи втрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. До матеріалів справи позивачем [PERSON] надано докази понесених нею витрат на правничу допомогу згідно укладеного з адвокатом договору про надання правової допомоги №002 від 11.03.2019 року з додатком №1 від 22.04.2019 року, що підтверджуються, зокрема, актом виконаних робіт за надані юридичні послуги за цим договором, та вбачається, що позивачем за квитанцією до прибуткового касового ордера №003 від 22.04.2019 року було сплачено адвокату 3000,00 гривень (а.с.32, 33, 34, 34а). Відповідно до ч.1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідач у судовому засіданні, посилаючись на п.13 ч. 1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», згідно якого від сплати судового збору звільнені учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав, просив не стягувати з нього судовий збір. У даному випадку суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що він є учасником бойових дій, в зв`язку з чим звільнений від сплати судового збору, з огляду на таке. Відповідач [PERSON] дійсно є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] від 31.03.2015 року (а.с.48). Однак, позов до відповідача про стягнення з нього аліментів витікає саме із сімейних правовідносин та не пов`язаний із порушенням прав учасника бойових дій, а стосується законних прав малолітньої дитини. Тому приписи зазначеної норми не підлягають застосуванню та по даній категорії справ відповідач не звільняється від сплати судового збору. Частиною 6 статті 141 ЦПК України визначено, що у разі, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другою сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом міністрів України Таким чином, відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача, зокрема 704 грн. 80 коп. судового збору в дохід держави. Відповідно до ст.430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів суд вважає допустити до негайного виконання. На підставі викладеного, згідно з ст.ст.182, 199, 200 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial