Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

У березні 2014р. позивачі звернулися до Шевченківського районного суду м.Києва з позовною заявою, в якій, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог та збільшення розміру позовних вимог, поставлено питання про стягнення з відповідача: на користь позивача 1 коштів в розмірі 13499,38грн., три проценти річних в сумі 2289,84грн., інфляційні втрати в розмірі 5818,30грн., а всього 21607,52грн.; на користь позивача 2 - коштів в розмірі 4499,79грн., три проценти річних в сумі 763,28грн., інфляційні втрати в розмірі 1939,43грн., а всього 7202,50грн. Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що 18.09.2007р. між [PERSON] (далі-позичальник) та Акціонерним банком «Факторіал-Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариств «Фідобанк» (далі-відповідач/банк) було укладено договір кредиту №143-Г/05 (далі-кредитний договір), відповідно до умов якого позичальник отримав від відповідача грошові кошти у сумі 331280,00грн. на придбання автомобіля марки «Volkswagen Touareg» державний номер [NUMBER] (далі-автомобіль/спадщина). Однак [INFO] позичальник помер. Позивачі вказують, що після його смерті єдиними його спадкоємцями є [PERSON] (далі-позивач 1) та [PERSON] (далі-позивач 2), які відповідно до свідоцтв про право на спадщину від 04.02.2012р., реєстровий №202 та №196, виданих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], успадкували ? частки спадщини та ? частки спадщини відповідно, яка складається з ? частки автомобіля. Також вказують на те, що рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 11.01.2013р. у справі №2604/5511/2012, яке набрало законної сили, частково задоволено позовні вимоги відповідача до позивачів, про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки позовні вимоги відповідача в частині стягнення комісії в розмірі 680,89грн. (згідно з п.2.3. кредитного договору) не знайшли свого підтвердження, а тому за твердженням позивачів відповідач безпідставного одержав від позичальника грошові кошти в розмірі 13652,79грн. При цьому вказують, що, оскільки позивач 1 успадкувала ? частини спадщини позичальника, а позивач 2 успадкувала ? частину спадщини позичальника, відповідач зобов'язаний повернути позивачам пропорційно їх успадкованим частинам спадщини відповідно безпідставно одержані від позичальника кошти в розмірі 10239,59грн. та 3413,20грн. відповідно. Однак, звернувшись 25.12.2013р до відповідача з вимогами щодо повернення безпідставно одержаних коштів та сплати процентів за користування цими коштами, які відповідачем визнані не були, останнім кошти не повернені, в зв'язку із чим вони були вимушені звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Позивачі в судове засідання не з'явились, про місце та час слухання справи повідомлені належним чином, направили в судове засідання свого повноважного представника, яка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з урахуванням заяви про уточнення та збільшення позовних вимог, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовіти у його задоволенні, посилаючись на те, що усі суми нараховані та стягнуті за кредитним договором №143-Г/05 ґрунтуються на підставі умов кредитного договору, який недійсним не визнаний, отже є чинним. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 18.09.2007р. між [PERSON] та Акціонерним банком «Факторіал-Банк», було укладено договір кредиту №143-Г/05 на придбання автотранспорту, відповідно до умов якого позичальник отримав від відповідача грошові кошти у сумі 331280,00грн. на придбання автомобіля марки «Volkswagen Touareg» державний номер [NUMBER] (а.с.10-15). [INFO] [PERSON] (позичальник за кредитним договором) помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.16). Спадкоємцями позичальника, що прийняли спадщину (автомобіль), є його дружина [PERSON] та донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину від 04.02.2011р., виданих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованих в реєстрі за №202 та №196, відповідно до яких [PERSON] успадкувала ? частини спадкового майна, а [PERSON] успадкувала ? частини спадкового майна, яке складається з ? частки автомобіля (а.с.17-18). З пояснень представника позивача у судовому засіданні встановлено, що після прийняття позивачами спадщини (автомобіля), відповідач звернувся до Дніпровського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] та [PERSON] (позивачі у справі) про стягнення заборгованості за кредитним договором, внаслідок розгляду якого 11.01.2013р. Дніпровським районним судом м.Києва винесено рішення у справі №2604/5511/2012, залишеного без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.08.2013р. (35-38), про часткове задоволення позову ПАТ «Фідобанк» до [PERSON] та [PERSON] (а.с.22-24). Зазначеним рішенням, зокрема встановлено, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження й позовні вимоги в частині стягнення комісії у розмірі 680,89грн., оскільки з п.2.3. кредитного договору вбачається, що комісійна винагорода нараховується у розмірі 0,25% процентів на місяць у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату операції, нарахування якої провадиться щоденно на залишок кредитної заборгованості, нараховується за обслуговування кредитного розрахунку в іноземній валюті. А згідно п.1.1. кредитного договору кредит було надано у національній валюті, у зв'язку з чим підстави для нарахування зазначеної комісії відсутні. Однак, при зверненні позивачів 25.12.2013р. до відповідача із вимогами про повернення їм безпідставно отриманих коштів та сплату процентів на підставі зазначеного рішення Дніпровського районного суду м.Києва (а.с.53-60) відповідачем було надано відповідь, що підстави для задоволення вимог позивачів відсутні, про що свідчать листи відповідача від 11.02.2014р. №9-1-4/486 та №9-1-4/487 (а.с.61-62). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч.ч.1, 3 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала. Частиною 2 ст.1212 ЦК України встановлено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними. Згідно із ч.2 ст.536 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Положеннями ст.625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, а також зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Відповідно до наданого позивачами розрахунку, відповідач повинен сплатити на користь позивача 1 суму коштів в загальному розмірі 21607,52грн., у тому числі: сума безпідставно отриманих коштів - 13499,38грн., три проценти річних - 2289,84грн., інфляційні втрати - 5818,30грн.; на користь позивача 2 - суму коштів в загальному розмірі 7202,50грн., у тому числі: сума безпідставно отриманих коштів - 4499,79грн., три проценти річних - 763,28грн., інфляційні втрати - 1939,43грн. Згідно із ст.526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved