Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

У вересні 2018 року позивач звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, де просить визнати виконавчий напис №4177 від 23 травня 2018 року, виданий приватним нотаріусом [PERSON] Київського міського нотаріального округу про стягнення заборгованості з [PERSON] у розмірі 24866,42 грн. таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що в липні 2018 року отримала постанову про відкриття виконавчого провадження від 25.06.2018 року з якої дізналася, що приватним виконавцем [PERSON] відкрито провадження з примусового стягнення з неї боргу у розмірі 24866,42 грн. на підставі виконавчого напису №4177, виданого 23.05.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON]. При цьому, при здійсненні вищезгаданого виконавчого напису, приватний нотаріус [PERSON] прийшла до висновків, що мається безспірна заборгованість у розмірі 24866,42 грн. яка виникла між ПАТ «Перший Український [PERSON]» та нею на підставі кредитного договору №GP-7297777 від 09.01.2015 року. Дана заборгованість складається з простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11691 грн. 80 коп., простроченої заборгованості за комісією у розмірі 7445,26 грн., простроченої заборгованості за процентами у розмірі 2319,01 грн., строкової заборгованості за сумою кредиту 3384,72 грн., строкової заборгованості за комісією 22, 98 грн., строкової заборгованості за процентами у розмірі 2,65 грн. Стягнення здійснюється за період з 15 травня 2017 року по 15 травня 2018 року. [PERSON] вважає, що виконавчий напис №4177 від 23.05.2018 року вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, оскільки вона не укладала кредитний договір з ПАТ «Перший Український [PERSON]», не отримувала кредитних коштів, в чому нотаріус не пересвідчився належним чином. Вважає, що неправомірне провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису порушує її майнові права і змусило її звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. В судове засідання учасники справи не зявилсь про розгляд справи були повідомлені належним чином. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його та позивача участі. Позовні вимоги підтримують, наполягають на їх задоволенні. Від приватного нотаріуса [PERSON] на виконання ухвали суду від 29 листопада 2018 року надійшли належним чином завірені копії документів, на підставі яких був вчинений виконавчий напис №4177 від 23 травня 2018 року. Також, у своїй заяві вона просила розглянути справу за її відсутності та ухвалити рішення згідно чинного законодавства. Представник ПАТ «Перший Український [PERSON]» в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву до суду не надходило. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують. Як вбачається з матеріалів справи, 9 січня 2015 року позивач [PERSON] підписала пропозицію укласти договір з АТ «[PERSON] ренесанс Капітал», сума кредиту складає 17589,63 грн. в тому числі з метою рефінансування 16048,93 грн., договору страхування 1540,70 грн. Строк кредиту та договору страхування 48 місяців, розмір процентної ставки 9,00% /а.с.77/ 25.06.2018 року приватним виконавцем [PERSON] відкрито провадження з примусового стягнення з [PERSON] боргу на підставі виконавчого напису №4177, виданого 23.05.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON]. /а.с.5/ Із виконавчого напису приватного нотаріуса [PERSON] №4177 від 23.05.2018 року, остання прийшла до висновків, що строк платежу за Кредитним договором №GP-7297777 від 09.01.2015 року настав. Боржником допущено прострочення платежів та мається безспірна заборгованість у розмірі 24866,42 грн., яка виникла між ПАТ «Перший Український [PERSON]» та боржником. Дана заборгованість складається з простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 11691 грн. 80 коп., простроченої заборгованості за комісією у розмірі 7445,26 грн., простроченої заборгованості за процентами у розмірі 2319,01 грн., строкової заборгованості за сумою кредиту 3384,72 грн., строкової заборгованості за комісією 22, 98 грн., строкової заборгованості за процентами у розмірі 2,65 грн. Стягнення здійснюється за період з 15 травня 2017 року по 15 травня 2018 року. /а.с.6/ При цьому нотаріус зазначає, що правонаступником усіх прав та обовязків АТ «[PERSON] Капітал» є [PERSON] акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст.87,88 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, який набрав чинності 07 березня 2012 року. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія ( пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат». Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України (п. 1.2 ст. 1 глави 16 Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обовязків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобовязання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обовязкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобовязаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року №6-887цс 17. Належними доказами,\~які б\~підтверджували наявність\~чи відсутність\~заборгованості,\~а також\~встановлювали розмір\~заборгованості,\~могли бути\~первинні документи,\~оформлені відповідно\~до вимог\~ст.\~9\~Закону України\~від 16\~липня 1999\~року №\~996-XIV\~«Про бухгалтерський\~облік та\~фінансову звітність»\~(Закон\~№ 996-XIV). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору з власної ініціативи. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним по справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 263 ЦПК України: судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави - ст. 2 ЦПК України. Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін. Згідно ч. 1, 3 ст. 81 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 13 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим кодексом. Із наданих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], документів, на підставі яких вона виконала виконавчий напис не вбачається чи отримував нотаріус від банку та від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), чи були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними. Відповідач [PERSON] акціонерне товариство «Перший Український міжнародний [PERSON]» своїм правом на подачу відзиву на позов не скористався, доказів того, що ПАТ «ПУМБ» є правонаступником всіх прав та обовязків АТ «[PERSON] Капітал» не надав, а тому є всі підстави вважати, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] виконавчий напис №4177, виданий 23 травня 2018 року є незаконним та повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача ПАТ «Перший Український міжнародний [PERSON]» на користь позивача повинно бути стягнуто судові витрати в сумі 704, 80 грн., підтверджені відповідною квитанцією (а.с.2). На підставі викладеного,

Outcome: approved