Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

У вересні 2017 р. Позивачка [PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] в якому просила суд: стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 62 197.39 грн. Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що 22.05.2013 року Центрально-Міським районний судом м.Горлівка було винесено заочне рішення по цивільній справі за її позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, яким було вирішено стягнути аліменти з відповідача в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно на її корисить на утримання сина [PERSON], [INFO] Проте, відповідач останні кілька років відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, усі витрати, пов'язані з утриманням дитини позивачка несе одна. Зазначає, що їй відомо, що відповідач працює не офіційно, користується набутим за час спільного проживання транспортом, а отже має достатній рівень заробітку на обслуговування та використання автомобіля, тому вона звернулася до суду з позовною заявою про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Відповідно до заочного рішення від 22.05.2013 року ухваленого Центрально-Міським районним судом м. Горлівки Донецької області з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на утримання їх малолітнього сина [PERSON], [INFO] народження у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму з 01.03.2013 року і до його повноліття. Відповідно до довідки про розрахунок заборгованості, складеної державним виконавцем Покровського міськрайонного Відділу ДВС у Донецькій області заборгованість відповідача перед позивачем зі сплати аліментів за період з 04.02.2016 р. по 30.06.2017 р. складає 62 197.39 грн. 04.10.2017 року ухвалою суду відкрито провадження у даній цивільній справі. 30.01.2018 року в зв»язку із набранням законної сили змін до ЦПК України судом призначено підготовче судове засідання з урахуванням думки учасників судового процесу. 13.03.2018 року представником відповідача до суду надано відзив на позовну заяву. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали вимоги позову в повному обсязі та просили суд про їх задоволення. Представник відповідача в судовому засіданні підтримала викладене у письмовому відзиві на позов, просила відмовити в його задоволенні посилаючись на те, що розрахунок заборгованості по аліментам, а також по пені на її думку виконаний неправильно, крім того, умисної вини відповідача у тому, що аліменти ним сплачувалися не вчасно немає, позивач змінила реквізити для оплати аліментів на її користь і відповідач не мав фізичної можливості їх сплачувати, також позивачем пропущено строки позовної давності при подачі позову до суду. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебували у фактично шлюбних стосунках з жовтня 2005 року. [INFO] року у сторін народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження. (а.с. 7). Заочним рішенням від 22.05.2013 року ухваленого Центрально-Міським районним судом м. Горлівки Донецької області з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на утримання їх малолітнього сина [PERSON], [INFO] народження у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму з 01.03.2013 року і до його повноліття.(а.с. 5). Постановою державного виконавця Покровського міськрайонного Відділу ДВС ГТУЮ у Донецькій області Філатової В.М. виконавчий документ №253/2359/13ц передано до Деснянського РВ ДВС м. Київ Головного ТУЮ в м. Києві (а.с. 28). Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача просила суд стягнути з відповідача на свою користь неустойку (пеню) за прострочення зі сплати аліментів на утримання дитини у сумі 62 197.39 грн. Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Як вбачається із постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018р. у справі № 572/1762/15ц (провадження № 14-37цс18), роз'яснено, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. ЇЇ завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Разом з тим, відповідач доказів в порядку ст.ст. 76 - 81 ЦПК України, про те, що заборгованість по аліментам утворилась з незалежних від нього причин, суду не надав, доводів позивачки не спростував. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Згідно розрахунку, наданого позивачкою за період з 04.02.2016 року по 30.06.2017 року розмір пені складає 22866,17 грн. Суд вважає вірним наданий позивачем розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини та приймає його до уваги, оскільки наданий розрахунок жодним чином не спростований відповідачем. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів відповідачем на їх спільну з позивачем дитину [PERSON], [INFO], оскільки рішення суду відповідач належним чином не виконує та має борг по аліментам. Питання про застосування, або не застосування строку позовної давності до вимог позову судом в даному випадку не вирішується, оскільки представником відповідача клопотання про застосування такого строку до позовних вимог позивача в судовому засіданні не заявлялося. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, тому відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 6ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 640.00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved