Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до [PERSON], ПАТ «Банк Фінанси та Кредит», третя особа: Першотравневий відділ державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції, про звільнення майна з-під арешту, в якому просило звільнити автомобіль марки ЗАЗ модель DAEWOO, 2005 року випуску, тип ТЗ седан, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] з-під арешту. В обґрунтування позову зазначало, що 07 лютого 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CVА0N10080638, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 50 000,00 грн. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та позичальником [PERSON] 07 лютого 2006 року укладено договір застави автотранспорту № CVА0N10080638, за умовами якого [PERSON] передала у заставу банку автомобіль марки ЗАЗ модель DAEWOO, 2005 року випуску, тип ТЗ седан, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] й відповідно саме з 07 лютого 2006 року у банку виникло право застави на спірний автомобіль. Разом з тим, 23 червня 2009 року державним виконавцем Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, у тому числі і на спірний автомобіль марки ЗАЗ модель DAEWOO, 2005 року випуску, тип ТЗ седан, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Арешт накладено на користь ВАТ «Банк Фінанси та Кредит». 12 листопада 2009 року державним виконавцем Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ Новіковим О.П. при примусовому виконанні виконавчого листа №2-2063 Першотравневого районного суду м. Чернівці на користь ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» про стягнення з відповідачки заборгованості, винесено постанову про розшук майна боржника. Оскільки у банку право застави виникло з 07 лютого 2006 року, а постанови Першотравневим ВДВС Чернівецького МУЮ про накладення арешту була винесена у 2009 році, тобто пізніше ніж укладено договір застави, та станом на 03 березня 2015 року заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» не погашена і становить 426 602,69 грн., що значно перевищує вартість предмету застави, банк позбавлений можливості задовольнити свої вимоги шляхом реалізації належного йому право на звернення стягнення на предмет застави. Крім того, рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 17 травня 2010 року банку надано право самостійного продажу заставного автомобіля. Посилаючись на вказане, а також ураховуючи те, що накладені постановами державного виконавця арешти на спірний автомобіль порушують права банку щодо реалізації заставленого транспортного засобу у рахунок погашення боргу відповідача, банк просив звільнити належний на праві власності [PERSON] автомобіль марки ЗАЗ модель DAEWOO, 2005 року випуску, тип ТЗ седан, № кузова [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] з-під арешту, накладеного 23 червня 2009 року державним виконавцем Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ припинити чинність постанови від 12 листопада 2009 року про розшук майна боржника, винесеної Першотравневим ВДВС Чернівецького МУЮ, а також стягнути судові витрати. У судове засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» не з'явився, надав заяву про розгляд справи на підставі положень ст. 158 ЦПК України у відсутності їх представника, а також вказав, що заявлені позовні вимоги підтримає в повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, зокрема шляхом розміщення оголошення в газеті. Представник ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» у судове засідання не з'явився, подав суду заперечення на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову за безпідставністю. Представник Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суду не повідомив. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне. Так, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як убачається з матеріалів справи, 7 лютого 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № CVА0N10080638, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 50 000 грн. (а.с. 4-5). З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та позичальником [PERSON] 7 лютого 2006 року укладено договір застави автотранспорту № CVА0N10080638, за умовами якого [PERSON] передала у заставу банку автомобіль марки ЗАЗ модель DAEWOO, 2005 року випуску, тип ТЗ седан, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER] й відповідно саме з 07 лютого 2006 року у банку виникло право застави на спірний автомобіль (а.с. 6-7). Разом з тим, як встановлено судом, відповідач [PERSON] взятих на себе зобов'язань за кредитним договором не виконувала, що призвело до утворення станом на 3 березня 2015 року заборгованості в розмірі 426 602,69 грн. (а.с. 13). Крім того, рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 17 травня 2010 року у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CVА0N10080638 від 07 лютого 2006 року, яка існувала у [PERSON] на момент звернення банку із позовом про звернення стягнення на предмет застави, позов ПАТ КБ «Приват Банк» задоволено та звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль марки ЗАЗ модель DAEWOO, 2005 року випуску, тип ТЗ седан, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «Приват Банк» з укладенням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ, а також надання банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Крім того, відповідно до наданого ПАТ КБ «Приват Банк» розрахунку, заборгованість [PERSON] за кредитним договором станом на 24 квітня 2015 року становить 362 522 грн. 72 коп., яка складається із : заборгованості за кредитом в розмірі 44 336 грн. 81 коп., заборгованості по сплаті в розмірі 56 504 грн. 22 коп., заборгованості по комісії в розмірі 5499 грн. 88 коп. та 241912 грн. 98 коп. пені. Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу» та ст. 572 ЦК України застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Застава, як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами, отже застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя. Крім того, відповідно до ст.1, ст.20 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор має право в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Як убачається зі змісту ч. 1 ст. 585 ЦК України право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадку, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» на підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом. Крім того, статтею 16 Закону України «Про заставу» визначено, що право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Також судом встановлено, що 23 червня 2009 року державним виконавцем Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в тому числі і на спірний автомобіль, який перебуває у заставі банку, марки ЗАЗ модель DAEWOO, 2005 року випуску, тип ТЗ седан, № кузова/шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], який на праві власності належний [PERSON] (а.с. 10). 12 листопада 2009 року державним виконавцем Першотравневого ВДВС Чернівецького МУЮ Новіковим О.П. при примусовому виконанні виконавчого листа №2-2063 Першотравневого районного суду м. Чернівці на користь ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» про стягнення з відповідачки заборгованості, винесено постанову про розшук майна боржника (а.с. 11). При цьому, як убачається зі змісту договору застави, він укладений між позивачем та відповідачкою 07 лютого 2006 року, отже право застави у банку виникло саме з 07 лютого 2006 року, а арешт на спірне рухоме майно накладено пізніше - 23 червня 2009 року. Так, звертаючись до суду із вищевказаним позовом, ПАТ КБ «Приват Банк» зазначало, що накладений на спірне майно арешт, позбавляє можливості задовольнити свої вимоги за рахунок вартості автомобіля. Також слід зазначити, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна. Частиною 3 ст. 12 даного Закону визначено, що на підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виконання пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч.1,2 ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. За частиною 1 ст. 15 цього Закону визначено, що обтяжувач (продавець) рухомих речей, які є предметом купівлі-продажу в кредит з відстроченням або розстроченням платежу, набуває пріоритет з моменту реєстрації відповідного обтяження. Такий пріоритет є вищим за інші обтяження майна боржника, встановлені на користь інших обтяжувачів, навіть якщо такі обтяження були зареєстровані раніше. Таким чином, пріоритетом є переважне право обтяжувача відносно права іншої особи на те ж саме рухоме майно. При цьому, згідно зі ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета застави шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Крім того, відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. При цьому, згідно із вимогами ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Порядок звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання визначено положеннями ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Частиною 4 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, про арештоване майно боржника знаходиться у заставі, роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту. Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, рішенням суду на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», яке не заставодержателем спірного автомобіля та на виконання якого накладено спірний арешт, стягнуто з [PERSON] суму заборгованості в розмірі 18 685 грн. 02 коп. та 1560 грн. судових витрат. При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що на користь стягувачів, які не є заставодержателями рішення суду було винесено раніше ніж у позивача виникло право застави, а також відсутні докази того, що вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Так, відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Отже, заставодержатель має переважне право на задоволення його вимог про стягнення боргу з боржника шляхом звернення стягнення на заставлене майно. При цьому заборгованість відповідача перед банком значно перевищує вартість предмета застави. Таким чином, аналізуючи вищенаведені норми законодавства, а також докази, надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд приходить до висновку про те, що в результаті проведених виконавчих дій, порушено права та інтереси позивача, що позбавляє його права на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет застави, а тому спірний автомобіль підлягає звільненню з-під арешту. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, так як позивач документально підтвердив понесені ним судові витрати, тому з відповідача підлягають стягненню витрати позивача по зверненню до суду в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі наведеного та

Outcome: approved