overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернувся в суд з позовом, в якому просив шлюб з відповідачем розірвати. В обгрунтування позову послався на те, що шлюб з відповідачем був зареєстрований 10.08.2013 року. Від шлюбу у них є син [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося, у сторін часто виникали скандали та образи, з липня 2016 року разом не проживають. Сторони в судове засідання не зявились, подали письмові заяви, в яких просять справу розглянути за їх відсутності. Позивач вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, на розірвання шлюбу згідна. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10.08.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-СГ № 217239. Від подружнього життя у сторін є син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження. Сімейне життя в сторін не склалося, у сторін часто виникали скандали, з липня 2016 року разом не проживають. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, тому шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, який зареєстровано 12 липня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис за №108, зазначивши в його обґрунтування, що шлюб між ним та [PERSON] зареєстровано 12.07.2014 року. Від спільного проживання у них є двоє синів - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя між ними не склалося через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на сімейні відносини та обов'язки щодо ведення спільного господарства. На теперішній час шлюб існує формально, оскільки шлюбні відносини припинили 28.05.2016 року. Збереження шлюбу не можливе, він бажає створити нову сім'ю. Тому строк на примирення просить не надавати.. В судове засідання позивач не з'явився, надавши суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилася, направивши на адресу суду письмову заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно із ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом установлено, що 12.07.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], актовий запис за №108. Після реєстрації шлюбу дружина перейшла на прізвище чоловіка - Балан, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. /а.с.5/ Від спільного проживання у сторін [INFO] народився син - [PERSON], та від шлюбу 11.01.2015 року народився син- [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER]. /а.с.7,6/ Виходячи з позовної заяви суд вважає, що збереження між сторонами шлюбу не можливо, оскільки шлюбні відносини між ними припиненні з травня 2016 року, позивач бажає створити нову сім'ю, тому збереження шлюбу суперечить його інтересам, а також інтересам дітей. Крім того, позивач не заперечує проти розірвання шлюбу, у зв'язку з чим, позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.105, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернувся до Апеляційного суду м. Києва з даним позовом. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.09.2016 року підсудність даної справи визначено Шевченківському районному суду м. Києва. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем 16.09.2011 року було зареєстровано шлюб, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у сторін не склалось, оскільки, відсутні спільні погляди на сімейне життя, довіра, почуття любові та поваги втрачено, не проживають однією сім'єю з листопада 2014 року, шлюбні відносини припинені, спір про поділ майна та утримання дитини на даний час відсутній. Позивач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, в позовній заяві просив розглядати справу у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Суд, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини по справі, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16.09.2011 року, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені, примирення неможливе, не проживають однією сім'єю, шлюбні відносини припинені, спір про поділ майна та утримання дитини на даний час відсутній. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їх дитини. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Питання зміни прізвища відповідачем судом не вирішувалось у зв'язку з її неявкою в судове засідання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу. Вказував, що з 30.08.1986 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, у відносинах відсутнє порозуміння та повага, в зв'язку з чим спільне проживання стало неможливим, в даний час проживають окремо, спільного господарства не ведуть та не підтримують шлюбних стосунків, просив шлюб розірвати. Сторони звернулись до суду із заявами про розгляд справи у їхню відсутність. Відповідач в поданій нею заяві позовні вимоги визнала в повному обсязі. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 30.08.1986 року сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано Ольшаницькою сільською радою Рокитнянського району Київської області, актовий запис № 20, що вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду із зазначеною вище позовною заявою. Вказував, що 08.07.2008 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від спільного життя мають сина [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося через те, що між ними відсутнє взаєморозуміння та спільні інтереси, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, вважає збереження сім`ї неможливим, просив їх шлюб розірвати. Сторони звернулись до суду із заявами про розгляд справи у їхню відсутність. Відповідач в поданій нею заяві позовні вимоги визнала в повному обсязі. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 08.07.2008 року сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 623 (а.с.12). Від спільного життя подружжя має сина [PERSON], [INFO], що вбачається з наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження (а.с.13). Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу (СК) України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу положень ч. 2 ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права і обовязки. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 03 липня 2014 року позичив відповідачу 6000 доларів США на строк до 01 вересня 2014 року. Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав і в зазначений строк гроші взяті в борг не повернув. Оскільки відповідач добровільно позичені кошти не повертає просив стягнути з нього заборгованість за договором позики в сумі 6000 доларів США та судові витрати. Позивач в судове засідання не з'явився, просив слухати справу без його участі, позов підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 03 липня 2014 року [PERSON] позичив [PERSON] 6000 доларів США на строк до 01 вересня 2014 року, що підтверджується розпискою (а.с.5). Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Враховуючи викладене, а також те, що відповідно до вимог ч.1 ст. 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня, суд, задовольняючи позовні вимоги, вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 163509,78 грн., що за курсом НБ України станом на день винесення рішення еквівалентно 6000 доларів США. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в сумі 1548,00 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору №К-Ф/14/007/КР від 28 лютого 2014 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 39000,00 грн., шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок з використанням платіжної картки. Плата за користування кредитним лімітом встановлена як фіксована процентна ставка в розмірі: з 28 лютого 2014 року по 22 квітня 2015 року 24% річних, з 22 квітня 2015 року по 21 квітня 2017 року 28% річних. Відповідач умови кредитного договору належно не виконав і станом на 29 серпня 2016 року має заборгованість в сумі 35297,19 гривень. Просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 35297,19 гривень. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, викладене підтвердив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 28 лютого 2014 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок фізичної особи з використанням платіжної картки, що підтверджується копіями договору №К-Ф/14/007/КР про встановлення кредитного ліміту на поточний рахунок фізичної особи з використанням платіжної картки та додатком до нього (а.с.14-24), додаткових договорів (а.с.25-29), рішення виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб (а.с.37), наказу №74 від 26 лютого 2016 року (а.с.38). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.8-13) станом на 29 серпня 2016 року загальна сума заборгованості по кредитному договору відповідача становить 35297,19 грн. в тому числі: 28357,07 грн. прострочена заборгованість; 5220,51 грн. нараховані проценти; 1719,61 грн. нарахована пеня. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також необхідно\~стягнути понесені судові витрати в сумі 1378,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного кредитного договору №500524468 від 03 листопада 2014 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 18253,38 грн. та зобов'язався в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати відсотки за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Оскільки відповідач умови кредитного договору належно не виконав і станом на 04 серпня 2016 року має заборгованість в сумі 16936,09 гривень просив стягнути з нього вказану суму заборгованості. Представник позивача в судове засідання не з'явився, відповідно до заяви просив слухати справу без його участі, позов підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, просив слухати справу без його участі, позов визнав. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 03 листопада 2014 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 18253,38 грн., що підтверджується копією анкети-заяви (а.с.6), копією довідки про умови кредитування (а.с.7-8), копією кредитного договору №500524468 від 03 листопада 2014 року та додатками до нього (а.с.5-8), копією нової редакції Статуту ПАТ «Альфа-банк» (а.с.17-18). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.11) станом на 04 серпня 2016 року загальна сума заборгованості по кредитному договору відповідача становить 16936,09 грн. в тому числі: 13145,77 грн. заборгованість за кредитом; 2590,22 грн. заборгованість по комісії; 1200,00 грн. штраф. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також необхідно\~стягнути понесені судові витрати в сумі 1378,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що є спадкоємцем за заповітом, після смерті 12 вересня 2008 року батька, [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку кадастровий номер 3221085500:03:003:0039, площею 0,1155 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташована по вулиці Яблунева, 2 в с.Микуличі Бородянського району Київської області. Оскільки його батько при житті не оформив право власності на вказану земельну ділянку він не може отримати її у спадок. Тому просив визнати за ним в порядку спадкування право власності на вказану земельну ділянку. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилась, просила слухати справу без її участі, позов підтримала. Відповідачі [PERSON] сільська рада, управління Держгеокадастру у Бородянському районі Київської області в судове засідання представників не направили, просили слухати справу без їх участі. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 12 вересня 2008 року помер [PERSON], після смерті якого спадщину прийняв його син [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про смерть, про народження (а.с.6, 14), копією заповіту (а.с.10), копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.12), постановою нотаріуса (а.с.13). На підставі рішення [PERSON] сільської ради від 10 жовтня 2007 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1155 га, кадастровий номер 3221085500:03:003:0039, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої по вулиці Яблунева, 2 в с.Микуличі, [PERSON] сільської ради Бородянського району Київської області, що підтверджується копією державного акту (а.с.7). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20 серпня 2016 року (а.с.13) державний нотаріус одинадцятої Київської державної нотаріальної контори повідомив про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, у зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності, у встановленому законом порядку на ім'я [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Оскільки за життя [PERSON] була передана у власність спірна земельна ділянка, то суд задовольняючи позовні вимоги, вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на спірну земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що за укладеним договором №382/273/07-1 від 23 жовтня 2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 31886,00 доларів США, зі сплатою 13.50 відсотків річних та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за договором кредиту до 21 жовтня 2017 року або достроково у випадках, передбачених договором кредиту. Відповідачка умови кредитного договору належно не виконала і станом на 17 серпня 2016 року має заборгованість в сумі 88431,29 доларів США, що еквівалентно 2 216 025,16 грн. Просив стягнути з відповідачки вказану заборгованість. Представник позивача в судове засідання не з'явився, відповідно до заяви просив слухати справу без його участі, позов підтримав. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи, відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, повідомлена належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 23 жовтня 2007 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 31886,00 доларів США, що підтверджується копіями договору кредиту №382/273/07-1 від 23 жовтня 2007 року (а.с.7-11), заяви на видачу готівки №1 (а.с.13), статуту ПАТ «Укрсоцбанк» (а.с.21-22). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.14-20) станом на 17 серпня 2016 року загальна сума заборгованості по кредитному договору відповідачки становить 88 431,29 доларів США, що еквівалентно 2 216 025,16 грн. в тому числі: 31 619,50 доларів США, що еквівалентно 792 362,16 грн. - заборгованість за кредитом, 35 251,78 доларів США, що еквівалентно 883 384,51 грн. - заборгованість за відсотками, 11 242,25 доларів США, що еквівалентно 281 722,78 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 10 317,76 доларів США, що еквівалентно 258 555,72 грн. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з відповідачки зазначену суму заборгованості. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також необхідно стягнути понесені судові витрати в сумі 33 340,40 грн.

Outcome: approved