Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначив, що 30 серпня 2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №DNH4TP99030151, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 1538,57 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг. У порушення умов договору та ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку із чим станом на 13 серпня 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 30 842,39 грн., яку позивач, а також судові витрати просив стягнути з відповідача. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] надав пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні позову наполягав. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував, підтримав надані письмові заперечення та просив застосувати строк позовної давності. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 30 серпня 2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №DNH4TP99030151, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 1538,57 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом 2,09 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом на строк 5 місяців, тобто до 30 січня 2007 року. Договір був укладений у формі заяви. Згідно змісту вказаної заяви [PERSON] ознайомився і погодився з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (а.с.4). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст.ст. 526,530,610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов’язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушення зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання). Судом також встановлено, що внаслідок порушення відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань, останній допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, а тому станом на 13 серпня 2014 року виникла заборгованість в розмірі 30 842,39 грн., яка складається з наступного: 1530,76 грн. – заборгованість за кредитом, 8729,06 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом, 18637,69 грн. – пеня за несвоєчасне виконання зобов’язань до договором; 500,00 грн. – штраф (фіксована частина); 1444,88 грн. – штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором. Відповідно до вимог ст.256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Статтею 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Пунктом 5.5. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») передбачено, що терміни позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, пені, штрафу сторонами встановлені тривалістю п’ять років, що відповідає вимогам ч.1 ст.259 ЦК України. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року в справі №6-144цс14, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Судом також встановлено, що договір між сторонами укладався 30 серпня 2006 року строком до 30 січня 2007 року. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем [PERSON] жодного платежу за укладеним кредитним договором від 30 серпня 2006 року не здійснено. [PERSON] обставина також визнана сторонами в судовому засіданні. Таким чином, банк звернувся до суду з порушенням строку позовної давності, про поновлення якого не просив. До ухвалення рішення відповідачем було заявлено про застосування строків позовної давності. З урахуванням викладеного, позивачу ПАТ КБ «Приватбанк» слід відмовити у задоволенні позову у зв’язку з пропуском звернення до суду. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивача.

Outcome: dismissed