Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача із вимогою про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №143 у будинку №86 по вул. Н. Ужвій у м. Харкові. В обґрунтування позову зазначив, що йому належить 1/2 частина вказаної квартири, яку він разом із своєю дружиною придбав під час шлюбу. Вказав, що у квітні 1997 році вони зареєстрували у цій квартирі брата дружини відповідача по справі, проте останній там фактично не мешкав. Зазначив, що з початку 2008 року його сімя розпалась, у серпні 2008 року вони розлучились і він залишив спірну квартиру разом із дитиною, в якій залишилась мешкати його колишня дружина. Вказав, що 25.11.2015 року його колишня дружина [PERSON] померла і з серпня 2016 року він разом із своєю новою родиною повернувся мешкати у квартиру [ADDRESS]. Також вказував, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/2 частину її квартири, за отриманням якої до нотаріальної контори звернувся батько його колишньої дружини - [PERSON] та їх спільний син [PERSON] та стало відомо про існування боргу перед комунальними службами, який він разом із сином погасив. Вважав, що оскільки відповідач у спірній квартирі мав лише реєстрацію, але постійно там не мешкав, за комунальні послуги не сплачував, то просив суд задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалою суду від 16 грудня 2016 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про його вселення у квартиру [ADDRESS] було прийнято та обєднано із первісним. В обґрунтування вказаного позову позивач за зустрічним позовом зазначав, що у серпні 2016 року повертаючись до дому за адресою: [ADDRESS] він не зміг потрапити до квартири, оскільки були змінені вхідні замки, що в подальшому виявилось було зроблено [PERSON], а тому з урахуванням того, що ця квартира є місцем його реєстрації та мешкання, він просив суд задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні позивач [PERSON]. позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, не заперечував проти того, що після смерті його колишньої дружиною ремонтом у квартирі займався в тому числі і відповідач та визнав, що останній залишався там на ночівлю, проте стверджував, що постійно кожного дня [PERSON] у спірній квартирі ніколи не мешкав, хоча звязок він із дружиною з 2008 року не підтримував. Визнав, що дійсно змінив вхідні замки на дверях, оскільки не бажає, щоб сторонні особи мали доступ до його житла. Проти задоволення зустрічного позову заперечував, оскільки не вбачає підстав для проживання [PERSON] у вказаній квартирі. Його представник [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 15.09.2016 року (а.с.26) в судовому засідання наводила доводи, які викладені у позові, наполягала на його задоволенні, у задоволенні зустрічного позову просила суд відмовити з огляду на відсутність правових підстав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти первісного позову, оскільки стверджував, що спірна квартира була придбана в тому числі і за його кошти, наполягав, що з 2013 року по 2015 рік мешкав там разом із сестрою, наглядав за нею, допомагав по господарству. Після її смерті робив ремонт у спірній квартирі, залишався там на ночівлю, але у серпні 2016 року не зміг потрапити до дому, оскільки позивач змінив вхідні замки. Просив суд задовольнити його позов, оскільки іншим житлом він не володіє, його дружина мешкає разом із дітьми та онуками у двокімнатній квартирі, в якій місця для нього немає. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності (а.с.27,75) наполягала на відмові у задоволенні позовних вимог [PERSON] та просила суд вимоги [PERSON] задовольнити. Третя особа - представник Відділу реєстрації місця проживання у Київському районі м. Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань до суду не надав. Допитаний в якості свідка [PERSON] суду показав, що він є сином позивача, а відповідач є його рідним дядьком. Вказав, що з серпня 2016 року він мешкає у квартирі [ADDRESS] разом із батьком та його сімєю. Підтвердив, що після смерті матері він, його батько та [PERSON] робили у цій квартирі косметичний ремонт. Зазначив, що [PERSON] ніколи не сплачував за комунальні послуги, а тому борг, який залишився після смерті його матері, йому довелось самостійно відшкодувати. Пояснював, що достеменно йому невідомо хто мешкав у спірній кватирі після смерті матері, проте йому здається, що вона була пуста. Речей відповідача він там не бачив. Зазначив, що він своєчасно звернувся до нотаріуса після смерті своєї матері для оформлення спадщини на 1/4 квартири, проте наразі свідоцтва про спадщину ще не отримав. Як співвласник квартири заперечує, щоб у ній мешкав відповідач. Допитаний в якості свідка [PERSON] суду показав, що він є сусідом [PERSON] та мешкає за адресою: [ADDRESS]. Зазначив, що дійсно на теперішній час у квартирі №143 мешкає [PERSON] разом зі своєю родиною, проте не заперечував, що до серпня 2016 року неодноразово бачив у цій квартирі [PERSON], який приїжджав до своєї сестри, яка там мешкала до часу смерті, а потім приймав участь у здійсненні ремонту, залишався там на ночівлю. Не заперечував, що декілька разів бачив у спірній квартирі [PERSON], дружину [PERSON] Допитаний свідок [PERSON] суду вказала, що є дружиною [PERSON] та сестрою [PERSON] Наполягала на тому, що спірна квартира була придбана за рахунок сумісних коштів її чоловіка, брата та померлої [PERSON] Вказувала, що з 2013 по 2015 роки її чоловік, відповідач по первісному позову, майже кожен день мешкав у квартирі [PERSON], оскільки остання хворіла і потребувала сторонньої допомоги. Також зазначала, що після смерті останньої, вона разом із чоловіком робила ремонт у спірній квартирі, не заперечувала, що безпосередню участь у ньому приймав також [PERSON], та стверджувала, що під час ремонту [PERSON] мешкав у квартирі разом з їх спільною донькою, а також вона декілька разів залишалась з ними на ніч. Звертала увагу суду, що у квартирі, в якій вона мешкає разом із дітьми та онуками, місця для [PERSON] немає, коли він залишається у неї, то спить на кухні. Допитаний свідок [PERSON] суду показав, що є батьком [PERSON] та померлої [PERSON] Зазначав, що під час хвороби доньки у період часу 30 восени 2012 року по день її смерті, він кожен день приїжджав до неї на цілий день, а у вечорі приїжджав син [PERSON], який залишався із сестрою на ніч. Підтвердив, що після смерті [PERSON] навесні 2016 року у спірній квартирі почався робитись ремонт спільними зусиллями [PERSON], його дружини та родини [PERSON]. Разом з тим, з невідомих йому причин, у серпні 2016 року [PERSON] змінив замки у вхідних дверях та до теперішнього часу не впускає у приміщення [PERSON], хоча він там зареєстрований. Крім того, звертав увагу суду, що на теперішній час він отримав свідоцтво на спадщину за законом на 1/4 частину цієї квартири після смерті його доньки, а тому є співвласником квартири та на правах співвласника не бажає, що [PERSON] був знятий з реєстрації. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідчення свідків, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) установив наступне. Так, у ході судового розгляду було встановлено, що позивач є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS], що підтверджується копією рішення Київського районного суду м. Харкова від 06.08.2009 року (а.с.10-11). З матеріалів справи вбачається та не заперечувалось сторонами, що власником іншої 1/2 частини квартири була [PERSON], яка 25.11.2015 року померла (а.с.12) та після її смерті відкрилась спадщина на її частку майна, для спадкування якої звернулися її батько [PERSON] та син [PERSON] З доводів викладених у позові та безпосередніх пояснень позивача [PERSON], судом встановлено, що за час перебування позивача у шлюбі з [PERSON], ними було зареєстровано у їх спільній квартирі брата [PERSON] [PERSON], тобто як члена їх родини. Згідно довідки КП «Жилкомсервіс» від 15.06.2016 року вбачається, що у квартирі [ADDRESS] дійсно на теперішній час зареєстрований [PERSON], відповідач за первісним позовом. Таким чином, суд прийшов до висновку, що відповідач [PERSON] на час його реєстрації у спірній квартирі був членом родини подружжя, а після розлучення [PERSON] з [PERSON],залишився зареєстрованим у вказаній квартирі вже як член родини безпосередньо [PERSON] За приписами ч.ч. 1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Судом\~\~ встановлено, що\~\~відсутні договірні відносин між власником і особою, яка чинить перешкоди у здійсненні права власності щодо квартири; квартира перебуває у володінні власника;\~\~з боку третьої особи протиправними діями вчиняються перешкоди щодо нормального користування чи розпорядження власником своїм майном. Припинення права власності особи на будинок припиняє його право на користування цим будинком. Проте відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 ЖК ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження за ним права користування житлом (житлового сервітуту) у випадку зміни власника будинку (квартири). \~За ч. 4 ст. 156 ЖК збереження такого права користування житлом існує лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Судом встановлено, що співвласник квартири [PERSON], членом родини якої був [PERSON], померла та після її смерті її батько [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 18.01.2017 року на 1/4 частку квартири [ADDRESS] (а.с.80 -82), свідоцтво про право на спадщину на іншу 1/4 частку квартири [PERSON], сину померлої, ще не видано. Таким чином, судом достеменно встановлено, що на час розгляду справи співвласниками квартири є [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Допитаний в якості свідка [PERSON] наполягав на тому, що як співвласник квартири та член родини [PERSON], категорично заперечує проти визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №143 у будинку №86 по вул.. Н. Ужвій, м. Харків. Клопотань від свідка або інших учасників справи, про залучення [PERSON] в якості третьої особи, після розяснення судом ч.4 ст. 10 ЦПК України, заявлені не були, тому суд, з урахуванням отриманих свідчень [PERSON], вважає їх достатніми для того, щоб вважати, що він, як співвласник квартири реалізував своє право висловити думку щодо предмету розгляду. Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності, будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інша не заборонені законом угоди. Стаття 383 ЦК України визначає, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати приміщенням для власного проживання і проживання своєї сім'ї. З огляду на викладене, підстав для застосування положень ч.2 ст. 405 ЦК України у суду немає. Щодо посилань позивача та його представника на те, що відповідач постійно не мешкав у квартирі понад один рік, а тому втратив право користування житловим приміщенням також є безпідставним та спростовується свідченнями свідків, допитаних у суді, в тому числі сусіда [PERSON], який суду підтвердив, що неодноразово бачив [PERSON] у спірному приміщенні навіть після смерті [PERSON] Крім того, суд звертає увагу, що реєстрація особи у конкретному приміщенні дійсно не дає безумовних підстав вважати, що вказане приміщення є місцем постійного мешкання цієї особи, разом з тим, в разі навіть тимчасового перебування особи у цьому приміщенні, користування ним, у сукупності з фактом його реєстрації дає підстави вважати, що ця особа не є відсутньою в розумінні положень ч.2 ст. 405 ЦК України. Тим паче, що строк, який передбачений у ч.2 ст. 405 ЦК України з часу смерті співвласника квартири та члена сімї [PERSON], на час звернення до суду, ще не сплив, а як встановлено у судовому засіданні до часу смерті [PERSON] [PERSON] стосунків з нею не підтримував, хто мешкав у спірній квартирі достеменно йому було невідомо, доказів постійної відсутності [PERSON] у спірному приміщенні до 25.11.2015 року позивач суду не надав. Долучена до матеріалів справи копія Акту КЖЕП №16 від 10.10.2006 року свідчить лише про фактичну відсутність відповідача у спірній квартирі лише на час спільного подружнього життя [PERSON] (а.с.77), що і не заперечувалось самим відповідачем у справі, а наданий до суду Акт від 19.12.2016 року за підписом сусідів [PERSON], [PERSON] не є належним доказом відсутності [PERSON] за місцем його реєстрації, оскільки по перше в ньому не зазначено період відсутності [PERSON] у спірній квартирі (факт його не проживання станом на 19.12.2016 року, тобто час складання акту, ніким не заперечується), а по-друге, особи, які підписали вказаний акт не є уповноваженими в силу закону щодо встановлення наявності або відсутності особи за місцем його реєстрації. Крім того, допитаний в якості свідка [PERSON] навпаки підтвердив суду, що неодноразово бачив [PERSON] у спірному приміщенні, в тому числі як він залишався там на ночівлю. Також суд вважає, посилання представник позивача на наявне у [PERSON] право власності на нерухомого майна як на підставу задоволення їх вимог, є безпідставними, оскільки володіння батьком відповідача іншим нерухомим майном не ставить у залежність реєстрацію або мешкання його сина у будь-якому іншому житловому приміщенні. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази, свідчення свідків та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених\~\~обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Вирішуючи по суті вимоги зустрічного позову, суд встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З пояснень сторін та свідка [PERSON] вбачається, що з серпня 2016 року [PERSON] змінив вхідні замки на дверях квартири [ADDRESS], у звязку з чим [PERSON] не має змоги зайти у квартири, користуватися нею. Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. В силу ч. 3 ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться в судовому порядку. Законних підстав для здійснення перешкод для [PERSON] щодо користування ним житловим приміщенням, в якому він зареєстрований та користувався на правах члена родини власника, відповідач суду не надав, а тому дії останнього є порушенням прав [PERSON], які підлягають відновленню. На підставі наведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом вселення позивача [PERSON] у вищевказану квартиру є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved