Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. Свої вимоги мотивувала тим, що вона та відповідач є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] народження, який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Спору між сторонами щодо місця проживання дитини у сторін не виникало. [PERSON] 01.03.2016року уклала шлюб із громадянином США [PERSON]. Позивачка має намір виїхати з сином на постійне місце проживання за кордон до США. Однак місце перебування відповідача є м.Алчевськ Луганської області, в зв'язку з чим отримати від нього нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за кордон не видається можливим. Під час останьої поїздки [PERSON] до зони АТО у м.Алчевськ до своєї бабусі, яка є матірю позивачки, [PERSON], у червні 2015року вже набрав чинності порядок контролю за переміщенними особами, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей. Згідно п.п.5.1.2 пункту 5.1 Розділу 5 порядку виїзд з непідконтрольної теріторії громадян України, які не досягли 16річного віку здійснюється за умови придявлення свідоцтва про народження дитини, буд якого документа, визначеного ст.5 Закону України «Про громадянство України», або ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» особи(осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з непідконтрольної території, та дозволом фізичної особи. Згідно з положенням ч.3 ст.313 УК України фізична особа, яка не досягла 16років, має право на виїзд за межі України лише зі згоди батьків і в їх супроводі або у супроводі осіб, які ними уповноважені. Неоднократні спроби позивачки домовитись з відповідачем про надання дозволу на виїзд дитини з зоно АТО та виїзд до США не мають позитивного вирішення. Вказані обставини суперечать інтересам дитини та перешкоджають його всебічному та гармонійному розвитку, порушують право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості. Посилаючись на вищевикладене позивач просить суд надати дозвіл на неодноразовий виїзд та в'їзд з непідконтрольної території України - м.Алчевськ Луганської області на контрольовану територію України малолітньому [PERSON], [INFO] року у супроводі матері, [PERSON] або [PERSON] без згоди та супроводу батька дитини, [PERSON] Надати дозвіл неповнолітньій дитини - [PERSON], [INFO] року, уродженцю м. Алчевська Луганської області на виїзд на постійне місце проживання у супроводі його матері, [PERSON], за кордон до Сполучених Штатів Америки, та на оформлення йому усіх необхідних проїзних документів без згоди та супроводу батька дитини, [PERSON]. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась з поважної причини, у звязку з народженням другої дитину та знаходиться у пологовому будинку м.Київ, просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, протии ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник позивача, [PERSON] позовні вимоги позивача підтримав у повному обсязі, просить їх задовольнити, наддав аналогічні почснення, викладеним в уточнені позовні заяві та доповним наступними поясненнями. Позивачка [PERSON] [INFO] у пологовому будинку м.Київ народила хлопчика, батьками якого є [PERSON] та грормадянин США [PERSON] На даний час чоловік позивачки. [PERSON] направив документи на оформлення дозволу та виїзд дружини, [PERSON] та її неповнолітнього сина, [PERSON] до США. [PERSON] буде в США забеспечений всім необхідним, зможе достойно житии та навчатися. Батько дитини, [PERSON] неінтересується долею дитини, не спілкується з сином, не надає матеріальної допомоги. З часу тимчасового знаходження дитини з бабусею в м.Алчевськ з 2015року батько жодного разу не спілкувався з дитиною. На неодноразові звернення позивачки до [PERSON] з проханням надати дозвіл на виїзд дитини з зони АТО та з країни останній не проявив ні якого інтересу, все залишив на розсуд матері. Просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Лисичанської міської ради Кокорєвої Ю.С. позовні вимоги позивача визнала, просить їх задовольнити, оскыльки вони відповідають інтересам неповнолітнього [PERSON] З письмової згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПКУкраїни. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, так як мається достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін. Вислухавши пояснення представника позивачки, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] народження.(а.с.7). 22 жовтня 2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданного відділом ДРАЦС Алчевського міського управління юстиції в Луганській області (актовий запис № 361.) (а.с.5). Із наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про шлюб від 07.03.2016 року, що буво видано Центральним відділом ДРАЦС Головного територіального управління у м. Києві, вбачається, що позивачка [PERSON] одружена із громадянином США [PERSON] (запис про укладення шлюбу № 318 (а.с. 6). Як було встановленно в судовому засіданні на початку літка 2015року [PERSON] поїхав на літні канікули погостити до бабусі, матері позивачки, [PERSON] і до теперішнього часу не може повернутися до матері в м.Київ, так як з у червні 2015року вже набрав чинності порядок контролю за переміщенними особами, транспортних засобів та вантажів (товарів) через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затвердженний наказом Першого заступника керівникаАнтитерористичного центру при Службі безпеки України від 12.06.2015року № 415ог. Відповідно до Довідки від 15 11.2016 року [PERSON] навчається в 3-а классі ГБОУ ЛНР «Алчевський інформаційно-технологичної гімназії». На теперішній час позивачка не має змоги вивезти сина без згоди датька з зони АТО. Починаючи з червня 2015 року та по час розгляду справи у суді позивачка неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на тимчасовий виїзд сина зони АТО до Києва, але батько дитини - [PERSON] безпідставно не дає згоди на його виїзд за межі зони АТО тим самим ігноруючи інтереси самої дитини. Судом також встановлено, що позивачка турбуючись про виховання та утримання дитини має бажання та можливість виїзду за кордон, де може забезпечити належний рівинь розвитку дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. П.18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Суд вважає, що відмова батька у наданні необхідного дозволу на виїзд сина з зони АТО ґрунтується виключно на емоціях останнього і не має будь-якого правого підґрунтя. Тому суд вважає за можливо задовольнити позовні вимоги позивача в частині та надати дозвіл на неодноразовий виїзд та в'їзд з непідконтрольної території України - м.Алчевськ Луганської області на контрольовану територію України малолітньому громадянину України [PERSON], [INFO] року у супроводі матері, [PERSON] або [PERSON] без згоди та супроводу батька дитини, [PERSON] Крім того позивачка звернулася до суду з позовними вимогами про надання дозвілу неповнолітній дитині - [PERSON] на виїзд на постійне місце проживання у супроводі його матері, [PERSON], за кордон до Сполучених Штатів Америки, та на оформлення йому усіх необхідних проїздних документів без згоди та супроводу батька дитини, [PERSON] У межах судового засідання представник позивачки вказував на те, що із даним позовом позивачка звернулась з огляду на необхідність отримання [PERSON] у консульстві США візи на постійне проживання. Позивачка зазначила, що вона одружена із громадянином США і вони мають спільного сина, [INFO] народження, крім того її чоловік, [PERSON], також бажає переїзду до США [PERSON] і направив до консульства відповідні документи. У даному випадку, як убачається із позовної заяви позивача та пояснень представника позивача, матеріалів справи у цій частині, з моменту припинення у жовтні 2009 року шлюбно-сімейних відносин сторін (дата вказана в свідоцтві про розірвання шлюбу) і до часу розгляду даної справи, спільна дитина - [PERSON] проживає окремо від батька разом з матір'ю, [PERSON]. Таким чином до пред'явлення даного позову місце проживання дитини було визначене за обопільною згодою батьків разом з матір'ю, спорів щодо участі батька у вихованні дитини не виникало. До суду не надано доказів, що такі спори існували і вирішувалися у порядку, визначеному ст. ст. 158-159 СК України. Доказів того, що мати дитини у порушення вимог ч. 3 ст. 157 СК України перешкоджає батькові спілкуватися з сином та брати участь у вихованні його суду також не надано. Навпаки, у матеріалах справи наявні докази на підтвердження тієї обставини, що мати після розірвання шлюбу, у період окремого проживання дитини від батька надавала дозвіл на спілкування з сином, який з червня 2015року тимчасово знаходиться у м.Алчевськ і у батька були всі можливості зкористуватися з такої нагоди. Таким чином у взаємовідносинах сторін з приводу спілкування батька із сином та участі батька у його вихованні є довіра до батька зі сторони матері, визнання і дотримання матір'ю батьківських прав [PERSON] та готовність матері сприяти батьку у здійсненні ним батьківських прав і виконанні батьківських обов'язків щодо свого малолітнього сина [PERSON] Матір дитини після розірвання шлюбу з батьком [PERSON] уклала новий шлюб із громадянином США [PERSON], оформила на сина [PERSON] закордонний паспорт, чоловік [PERSON] направив всі необхідні документи до посольства для оформлення візи дружини та сина позивачки для отримання дозволу для виїзду до США на постійне місце проживання. Наявні у матеріалах справи письмові докази підтверджують той факт, що за новим місцем постійного проживання - на території США, дитина буде проживати у сім'ї разом з матір'ю та її чоловіком-громадянином США, який має стабільне джерело доходу, має постійне місце проживання - квартиру, роботу, дитина отримає місце в школі за місцем проживання - у ш. Техас. У розпорядженні суду відсутні докази того, що після припинення шлюбно-сімейних відносин з позивачем і до даного часу батько здійснює щоденне, чи принаймні щотижневе, особисте піклування за сином і позбавлення дитини такого піклування внаслідок переїзду на постійне місце проживання до іншої країни негативно вплине на психоемоційний чи фізичний стан дитини. Навпаки, з пояснень представника позивача убачається, що батько дитини не проявляє до сина інтересу, не спілкується з сином, хоча на теперешній час син проживає з батьком в одному місці, не надає матеріальної допомоги. З огляду на викладене немає підстав вважати, що намір [PERSON] виїхати разом із дитиною, місце проживання якої визначене батьками за їх згодою разом із матір'ю, на постійне місце проживання до США направлений на позбавлення сина батьківського піклування та на створення батькові перешкод у спілкуванні з сином, створення батьку перешкод приймати участь у вихованні сина. Відповідно до Принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 рокумалолітня дитина не повинна, крім випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. У ст. ст. 3, 6 Конвенції «Про права дитини» зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. За новим місцем проживання [PERSON] не буде розлучений зі своєю матір'ю, до якої дуже прив'язана, між сином та матір'ю існує дуже тісний емоційний зв'язок. Крім того, ураховуючи обставини житлово-побутових умов дитини на території США, а також загальновідомий факт, що США є провідною високорозвиненою державою, за новим місцем проживання дитина буде мати усі можливості для: збереження здоров'я; фізичного, духовного та морального розвитку; здобуття належної освіти. За встановлених обставин, ураховуючи: вік дитини; прив'язаність дитини до матері; ступінь участі батька у вихованні дитини, заперечення [PERSON]проти виїзду сина разом із матір'ю на постійне місце проживання до США суперечать інтересам дитини і не відповідають засадам справедливості, добросовісності та розумності сімейних відносин. 17 липня 1997 року Україна ратифікувала Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України стала частиною національного законодавства України. Пункт 2 ст.2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав людини та основних свобод передбачає, що кожен може вільно залишити будь-яку країну включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно із законом та необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки з метою громадського порядку, запобігання злочинам для захисту здоров'я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Суду не були представлені докази того, що на час розгляду справи існують будь-які обмеження для реалізації [PERSON] свого права на виїзд за межі України. Ураховуючи наведене суд приходить до висновку про наявність правових підстав для надання дозволу на виготовлення малолітньому сину сторін [PERSON] проїзного документа дитини для виїзду за кордон та надання йому дозволу на виїзд з України разом з його матір'ю, [PERSON], на постійне місце проживання до США без згоди батька, [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved