Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

у cерпні 2016 р. позивач звернулася з позовними вимогами про вселення в житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , здійснення поділу домоволодіння в натурі та виділення позивачу приміщення, а саме, кухню площею 9,1 кв.м. під літерою 1-6, коридор площею 4,2 кв.м. під літерою 1-4; коридор котельню площею 6,1 кв.м. під літерою 1-8; житлову кімнату площею 8,6 кв.м. під літерою 1-9; Ѕ частину погребу під приміщенням 4-8, зобов`язати позивача провести ремонтно-будівельні роботи по забезпеченню ізольованого користування житлового будинку, а саме, закласти дверні прорізи між приміщеннями: коридор (2-4), (4-5), (7-6), здійснення поділу в натурі земельної ділянки по [ADDRESS] , припинення права спільної часткової власності з відповідачем на житловий будинок та земельну ділянку за вказаними адресами, стягнення з позивача компенсацію за відхилення від ідеальної частки від права спільної часткової власності, стягнення з відповідача судових витрат. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що [INFO] померла бабуся позивача- [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина, яка складалась з 45/100 частин домоволодіння по [ADDRESS] , Ѕ частина земельної ділянки, площею 0,0978 га, що розташована по [ADDRESS] . В установлений законом строк позивач, як спадкоємець майна померлої, звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.09.2011 р. [PERSON] та [PERSON] успадкували по Ѕ частці кожний 45/100 частин домоволодіння по [ADDRESS] та Ѕ частці земельної ділянки по [ADDRESS] . Позивач є зареєстрованою за даною адресою. В добровільному порядку відповідач відмовляється здійснити поділ будинку, прибудинкових територій та визначити порядок користування земельною ділянкою. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Морозова М.О. від 05.09.2016 позовну заяву залишено без руху з підстав наявності недоліків (а.с. 47). Розпорядженням керівника апарату №415 від 30.09.2016 у зв`язку з закінченням повноважень судді Морозова М.О., по справі призначено повторний автоматизований розподіл справи (а.с. 64). Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Зайця Т.О. від 06.10.2016 відкрито провадження по справі (а.с. 66). Розпорядженням керівника апарату №88 від 31.01.2017 у зв`язку з закінченням терміну повноважень судді Зайця Т.О. по справі призначено повторний автоматизований розподіл справи (а.с. 99). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 06.02.2017 справу прийнято до провадження судді Ул`яновської О.В. (а.с. 101). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09.06.2017 по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, провадження по справі зупинено (а.с. 116-117). 11.12.2017 до суду надійшло повідомлення експерта про неможливість надання висновку через незабезпечення безперешкодного доступу експерта до об`єкта дослідження, належних умов для його роботи (учинення перешкод з боку відповідача в обстеженні об`єкта) (а.с. 139-143). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11.12.2017 провадження по справі відновлено (а.с. 151). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28.01.2019 по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, провадження по справі зупинено (а.с. 189-190). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16.04.2019 провадження по справі поновлено, оскільки повернулись матеріали цивільної справи, експертизу не проведено через неможливість позивачем здійснити оплату (а.с. 213). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25.09.2019 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 223). Позивач, представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представник відповідачів проти позову заперечував з підстав необґрунтованості та безпідставності позовних вимог, зазначив, що частка позивача є незначною та не може бути виділена в натурі у чіткій відповідності розміру її частки в спільному майні без порушення майнових прав іншого співвласника. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, 08.06.2017 надіслав лист про розгляд справи за їхньої відсутності (а.с. 104). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 25.01.2001 року, 45/100 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належало на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.09.2011 вказане майно 45/100 частин домоволодіння по [ADDRESS] успадкували по 1/2 частині [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.06.2012 [PERSON] та [PERSON] успадкували по 1/2 частині земельної ділянки площею 0,0978 га., кадастровий номер: 8000000000:75:143:0039 розташованої в [ADDRESS] (а.с. 35). Як відомо з матеріалів справи, будинок є одноповерховим з мансардою та має два окремих входи, загальну площу 135,1 кв.м., житлову 49,7 кв.м. Також біля будинку розташовані прибудинкові споруди, а саме: гараж літ. «Б», площею 24,2 кв.м., літня кухня літ. «В» площею 17,3 кв.м., сарай літ. «Г» площею 13,0 кв. м., гараж літ. «Д» площею 18,6 кв.м., гараж літ. «Е» площею 21,9 кв.м. споруди літ. №1-5 «І», загальна площа становить 95 кв.м. На першому поверсі будинку розташовані: кухня (1) площею 9,7 кв.м, коридор (2) площею 13,5 кв.м., житлова кімната (3) площею 18,0 кв.м., коридор (4) площею 4,2 кв.м., санвузол (5) площею 5,1 кв.м., кухня (6) площею 9,1 кв.м., кладова (7) площею 1,6 кв.м., коридор (8) площею 6,1 кв.м., житлова кімната (9) площею 8,6 кв.м. веранда 23,1 кв.м., а також льох. На мансардному поверсі будинку розташовані: сходи (10) площею 8,9 кв.м., житлова кімната (11) площею 12,0 кв.м., кладова (12) площею 0,6 кв.м., санвузол (13) площею 3,5 кв.м., житлова кімната (14) площею 11,1 кв.м. Позивач зазначає, що 45/200 частини будинку становить: 30,39 кв.м. загальної площі, 11,18 кв.м. житлової площі, та 21,4 кв.м. прибудинкових споруд (а.с. 12-17). Відповідно до статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. У пункті 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 908/1754/17 зроблено висновок, що ст. 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, у пунктах 1-3). Закріплена п. 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України не може вважатися самостійною обставиною для припинення права на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Аналіз зазначеного дає підстави для висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини 1 статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Частиною 1 ст. 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Так, відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України та п. 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8.12.2010 №1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них». Виходячи з аналізу змісту норм ст.ст. 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 30.03.2016 у справі № 6-2811цс15, від 16.11.2016 у справі № 1443цс16. У порушення наведених положень, запропонований позивачем поділ домоволодіння за розміром не відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Відповідач не бажає виділу майна та отримання матеріальної компенсації вартості його частки. Вирішення можливості поділу в натурі житлового будинку, може мати місце за наявності виділення кожній зі сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом або наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Така можливість встановлюється висновком будівельно-технічної експертизи, яка неодноразово призначалась судом. Проте, з незалежних від суду, експерта обставин, проведена не була. Посилання позивача на врахування висновку експертизи, що була проведена 10.04.2012 та знаходиться в матеріалах іншої справи, які були оглянути судом, не може бути прийнята до уваги, оскільки стосується іншого запропонованого позивачем поділу, за результатами якого ухвалено рішення по справі. Крім того, судом встановлено, що після проведення експертизи, позивачем проводились будівельні роботи у домоволодінні. Посилання на вселення позивача до спірного будинку не знайшли свого підтвердження, оскільки остання є зареєстрованою за спірною адресою, користується часткою домоволодіння, проживає в ньому, а тому підстави для вселення в житловий будинок відсутні. Підстав для задоволення інших вимог судом не встановлено. Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed