Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

У вересні 2013 року позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання договору на виготовлення виробів від 24 серпня 2012 року, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 24 серпня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір на виготовлення виробів. Вказаний договір було укладено за місцем знаходження будинку [ADDRESS], де повинні бути виготовлені та встановлені вироби за укладеним договором. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] зобов'язався виготовити та встановити вироби, а [PERSON] здійснити оплату за виготовлені та встановлені вироби. Відповідно до п. 2.4. Договору [PERSON] повинен виконати свої зобов'язання протягом 60 днів з моменту набрання договором чинності, а саме з моменту здійснення передплати. За змістом п. 2.2.1. Договору встановлено, що взаєморозрахунки здійснюються у два етапи: перший етап - передплата 70% від суми договору, а саме 14 000 грн. при підписанні договору; другий етап - доплата решти 30% від суми договору, а саме 6 000 грн. після здачі встановлених виробів замовнику після підписання акту прийому-передачі вказаних виробів. [PERSON] виконала свій обов'язок по внесенню передплати, зокрема, сплатила 70% від суми договору, а саме 14 000 грн., про що свідчить напис [PERSON] на тексті договору: «Получена предоплата 14 000 грн. (підпис) [PERSON] 24.08.2012 г.» В свою чергу, [PERSON] своїх обов'язків за договором не виконав, станом на день звернення до суду вироби не встановлені. Так, у зв'язку з порушенням [PERSON] умов договору [PERSON] було завдано збитків у розмірі сплаченої передплати - 14 000 грн. Окрім того, п. 5.3. Договору за несвоєчасне виконання робіт, послуг виконавець виплачує неустойку у розмірі 0,1% від суми договору за кожен день прострочення. Сума договору складає 20 000 грн., і свої обов'язки за договором [PERSON] повинен був виконати до 24 жовтня 2012 року включно. Тому період прострочення виконання обов'язків за договором становить з 25 жовтня 2012 року по 10 вересня 2013 року - 321 день. Таким чином, неустойка, яку [PERSON] має сплатити відповідно до умов договору складає 6 420 грн. 00 коп. Окрім того, за період прострочення виконання обов'язків за договором [PERSON] зобов'язаний сплатити інфляційні витрати в розмірі 70 грн. 00 коп., та 3% річних на суму 369,37 грн. [PERSON] зазначала, що внаслідок невиконання [PERSON] зобов'язань за договором на виготовлення виробів їй було завдано моральної шкоди, яка полягає у приниженні її честі та гідності, тривалих хвилюваннях через невиконані зобов'язання, витрачання значних зусиль для врегулювання ситуації, що виникла, і таку завдану моральну шкоду вона оцінює у 5 000 грн. Таким чином, загальна сума коштів, яку [PERSON] просить стягнути з [PERSON], становить 25 859 грн. 37 коп. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила суд розірвати договір на виготовлення виробів від 24 серпня 2012 року, укладений нею з [PERSON], стягнути з нього 25 859 грн. 37 коп. в рахунок відшкодування шкоди, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 258 грн. 59 коп. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав поданий позов у повному обсязі та просив його задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Оскільки представник позивача у судовому засіданні не заперечував проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 24 серпня 2012 року [PERSON] як виконавець, та [PERSON] як замовник, уклали договір на виготовлення виробів. Загальна вартість матеріалів та робіт за вказаним договором становить 20 000 грн., і розрахунки за договором здійснюються в два етапи: перший етап - передплата 70% від суми договору, а саме 14 000 грн. під час підписання договору, а другий етап - залишок 30% від суми договору, а саме 6 000 грн. після передачі встановлених виробів замовнику під час підписання Акту прийому-передачі встановлених виробів. Відповідно до п. 2.4. Договору виконавець [PERSON] зобов'язався виконати свої обов'язки за договором протягом 60 днів з моменту внесення передплати замовником [PERSON] Відповідно до п. 5.3. Договору за несвоєчасне виконання своїх зобов'язань виконавець [PERSON] виплачує неустойку 0,1% від суми договору за кожен прострочений день виконання зобов'язань за договором. Відповідно до наявного в матеріалах справи свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26 травня 2011 року [PERSON] є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS], і вказане домоволодіння є місцем виконання договору на виготовлення виробів. [PERSON], власник вказаного домоволодіння, є чоловіком позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають на підставі договорів. Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до вимог ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Вимоги ст. 526 ЦК України встановлюють, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст. 839 ЦК України підрядник зобов'язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Підрядник відповідає за належну якість наданих ним матеріалу і устаткування. Згідно з вимогами ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положень ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Відповідно до вимог ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до вимог ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У такому разі боржник відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що настала після прострочення. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до вимог ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу. Згідно з положеннями п. 2, 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України у якості способів захисту цивільних прав та інтересів можуть висупати визнання правочину недійсним, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Правила ч. 2 ст. 849 ЦК України встановлюють право замовника відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків у разі, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає неможливим. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 852 ЦК України за наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] 24 серпня 2012 року уклали договір на виготовлення виробів, що за своєю природою належить до договорів підряду. При укладанні вказаного договору сторонами було дотримано всіх необхідних умов, зокрема, щодо ціни договору, його предмету та строків виконання. З тексту договору суду зрозуміло, що на виконання умов договору [PERSON] як замовник сплатила 14 000 грн. передплати, та як наслідок, очікувала виконання [PERSON] його зобов'язань за договором. Судом встановлено, що у встановлений договором строк, а саме протягом 60 днів, [PERSON] не виконав своїх зобов'язань за договором на виготовлення виробів, чим істотно порушив умови укладеного договору. Відповідно до чинного законодавства України та положень укладеного договору [PERSON] як замовник звернулася до суду за захистом порушених [PERSON] прав. Оскільки законодавством України встановлений такий спосіб захисту, як розірвання договору на вимогу споживача у випадку істотного порушення його умов з боку виконавця, суд дійшов висновку про задоволення вимоги позивача [PERSON] про розірвання договору на виготовлення виробів від 24 серпня 2012 року, укладного між нею та [PERSON] Щодо вимоги позивача [PERSON] про відшкодування шкоди за укладеним договором, суд вважає, що така вимога не підлягає до задоволення з наступних підстав. На першій сторінці підписаного сторонами договору про виготовлення виробів наявна відмітка про те, що [PERSON] отримав передплату у сумі 14 000 грн., що підтверджується підписом [PERSON] Правилами ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з правилами ч. 2 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. Вимогами ст. 623 ЦК України встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодовувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. На вимогу суду надати оригінал договору на виготовлення виробів від 24 серпня 2012 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], представник позивача [PERSON] відмовився, посилаючись на те, що витребування доказів у справі відбувається за заявою однієї зі сторін. Оскільки такої заяви не надходило, отже факт укладення договору та отримання коштів відповідачем [PERSON] не оспорюється. Як слідує з пояснень представника позивача [PERSON] суд не вправі витребовувати оригінал договору. Відповідно до чинного законодавства Укарїни при виконанні зобов'язання особа, яка надала кошти в рахунок виконання договору, повертає особі, яка отримала кошти, виданий документ. Оскільки розписка [PERSON] як виконавця за договором та особи, яка отримала кошти, наявна саме на примірнику договору, суду необхідно пересвідчитись в наявності у позивача оригіналу договору на виготовлення виробів з розпискою виконавця про отримання коштів, як підтвердження того, що отримані за договором кошти не були повернуті [PERSON], як замовнику за вказаним договором. Вимогами ч. 3 ст. 10 ЦПК України встановлений обов'язок сторони довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, шляхом надання письмових доказів відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства. Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Враховуючи викладене, суд відмовляє позивачу [PERSON] у задоволенні вимог про відшкодування грошових коштів за договором про виготовлення виробів від 24 серпня 2012 року у зв'язку з недоведеністю вказаних вимог. Щодо вимог позивача [PERSON] про стягнення з [PERSON] 5 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд дійшов висновку про часткове її задоволення з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до вимог п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 квітня 1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, яких споживач зазнав унаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні дії продавця, виготівника, виконавця, або через їх бездіяльність. Розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару (робіт, послуг), суми неустойки, а має ґрунтуватися на характері й обсязі моральних і фізичних страждань, заподіяних споживачеві в кожному конкретному випадку. Відповідно до положень п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (майнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. З матеріалів справи суду зрозуміло, що позивач [PERSON] зазнала душевних переживань у зв'язку з порушенням її законних прав як споживача та замовника, через неможливість використання замовлених виробів у порядку та в строк, встановлений договором, у зв'язку з переживаннями щодо невиправдання очікувань через порушення з боку виготівника [PERSON] умов укладеного договору про виготовлення виробів від 24 серпня 2012 року, і тому суд дійшов висновку про часткове задоволення вимоги позивача [PERSON] щодо відшкодування моральної шкоди, та вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 1 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. У решті вимог в цій частині позову суд відмовляє у зв'язку з їх недоведеністю позивачем. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати по справі слід стягнути з відповідача [PERSON] в розмірі 124 грн. 70 коп. на користь держави.

Outcome: partial