Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-08 00:00:00

У березні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначив, що відповідач звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 26.11.2010 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі 4100 грн, який у подальшому збільшився до 6500 грн. Відповідач не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим станом на 12.03.2020 року виникла заборгованість у розмірі 20002 грн 67 коп., яка складається з: 13043 грн 11 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредита, 1262 грн 39 коп. - заборгованість за відсотками згідно ст. 625 ЦК України, 4268 грн 47 коп. - пеня, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина), 928 грн 70 коп. - штраф (процентна складова). Відтак позивач просить стягнути з відповідача зазначену заборгованість та сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 2102 грн. Ухвалою судді від 14.04.2020 року відкрито провадження у даній цивільній справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 25.05.2020 року. 25.05.2020 року розгляд справи було відкладено на 07.07.2020 року в зв`язку з неявкою сторін у судове засідання та відсутністю відомостей щодо вручення (невручення) судової повістки. 01.06.2020 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву. В обґрунтування відзиву, [PERSON] зазначила, що вона не погоджується із розрахунком заборгованості позивача, заперечує щодо одночасного застосування штрафів та пені, вказала на порушення порядку укладення кредитних договорів з недодержанням письмової форми, вважає що банк у порушення її прав проводив зміну умов та правил в односторонньому порядку, без попереднього погодження з нею, а також заявила про пропущення позивачем строку позовної давності. 30.06.2020 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив, у якому зазначено, що підписавши заяву-анкету відповідач приєдналася до запропонованих банком Умов та Тарифів, що разом складають Договір про надання банківських послуг. Відповідач протягом 10 років користувалася картками банку, здійснювала погашення заборгованості, а отже вона погодилася з усіма істотними умовами договору. Випискою по картковому рахунку та розрахунком заборгованості підтверджується існування заборгованості перед позивачем, контррозрахунок відповідачем не надано. Відповідач не зверталася до банку з приводу незгоди зі змінами у Тарифи та не ініціювала розірвання договору. Також позивачем зазначено, що пеня та штрафи мають різне призначення і функції, а тому їх одночасне застосування не суперечить закону. Крім того, банком нараховувалися відсотки на Овердрафт, який утворився внаслідок зміни кредитного ліміту, що передбачено умовами договору, при цьому відповідач продовжувала користуватися кредитним коштами, а отже погоджувалася із нарахованими відсотками. Також позивач вважає, що строк позовної давності не пропущено, оскільки строк дії останньої перевипущеної картки відповідача встановлений до останнього дня 07.2022 року. 07.07.2020 року розгляд справи було відкладено на 13.08.2020 року в зв`язку з неявкою сторін у судове засідання, а також для надання часу для отримання відповідачем відзиву на позов. 13.08.2020 року розгляд справи було відкладено на 28.09.2020 року в зв`язку з неявкою представника позивача в судове засідання для надання усних пояснень. 28.09.2020 року в судовому засіданні оголошено перерву до 27.10.2020 року для виклику представника позивача для надання усних пояснень. 27.10.2020 року справу було знято з розгляду в зв`язку з зайнятістю судді в іншому провадженні, та призначено розгляд справи на 09.12.2020 року. В судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомлено. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог банку, зазначила, що вона вже достатньо сплатила коштів за кредитною карткою. Також вказала на те, що вона не погоджується із сумами пені та штрафів, які нараховані позивачем. Щодо користування кредитною карткою відповідач пояснила, що кошти з її зарплатної картки, також оформленої у банку позивача, після 2016 року списувалися автоматично на рахунок погашення заборгованості по кредиту, хоча своєї згоди на це вона не надавала. До банку вона неодноразово зверталася з приводу неправомірних відрахувань, однак жодного результату вона не отримала. Додала, що вона згодна заплатити заборгованість за тілом кредиту, лише для того, аби банк припинив вимагати з неї кошти, хоча цю заборгованість вважає неправомірною. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] , яка в подальшому внаслідок шлюбу змінила своє прізвище на [PERSON] , що не заперечується сторонами у справі, звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі позивач) з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 26.11.2010 року (а.с. 29). У цій заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з договором про надання банківських послуг до його укладення і згодна з його умовами, примірник договору згодна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua, зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті. Також ознайомлена та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг. До анкети-заяви позивач додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/, а також Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», згідно якої базова відсоткова ставка на місяць становить 2,5 % (а.с. 30, 31-56). Згідно зі ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з розрахунками заборгованості за кредитним договором (а.с. 4-8, 9-18, 19) відповідач має заборгованість перед позивачем за період з 26.11.2010 року по 31.05.2015 року у розмірі 6673,80 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 6487,91 грн, залишок за відсотками на поточну заборгованість - 185,89 грн. Також, з цього ж розрахунку вбачається, що за період з 26.11.2010 року по 31.05.2015 року відповідачем внесено грошові кошти в розмірі 22402,71 грн. При цьому вказаний розрахунок взагалі не містить графи, що відображає власні витрати клієнта по картці. Заборгованість розраховувалася, виходячи з двох процентних ставок: процентна ставка поточна і процентна ставка прострочена, розмір яких змінювався з 30% і до 34,8% та 43,2%. За період з 01.06.2015 року по 31.01.2020 року відповідач має заборгованість у розмірі 17311,58 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 13043,11 грн (за поточним тілом кредита 9511,37 грн і за простроченим тілом кредита 3531,74 грн), пеня за прострочене зобов`язання - 4148,33 грн, пеня за несвоєчасність сплату боргу на суму від 100 грн - 120,14 грн. Також в розрахунок додано заборгованість за поточними вимогами - 751,42, заборгованість за простроченими вимогами - 3651,88 грн. розмір заборгованості розраховувався виходячи з різних процентних ставок: 2,5%, 2,9%, 3,6%. Остання витрата кредитних коштів згідно запису у відповідній графі - 07.11.2016 в сумі 61,28 грн та згідно наданої виписки з рахунку ця сума є «Страховий платіж за договором «Страхування кредитного ліміту». Згідно цього ж розрахунку вбачається, що за період з 01.06.2015 року по 31.01.2020 року відповідачем погашено заборгованість за поточним тілом кредита - 9876,95 грн, заборгованість за простроченим тілом кредита - 10153,87 грн, заборгованість по пені - 2129,86 грн, а всього відповідачем сплачено 22160,68 грн. За період з 01.02.2020 року по 12.03.2020 року заборгованість складає 20002 грн 67 коп., яка складається з: 13043 грн 11 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредита, 1262 грн 39 коп. - заборгованість за відсотками згідно ст. 625 ЦК України, 4268 грн 47 коп. - пеня, а також судові штрафи 1428,70 грн. Погашено заборгованості за цей період - 0.00 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому слід зауважити, що згідно наданих розрахунків позивачем взагалі не приведено розрахунок заборгованості за відсотками згідно ст. 625 ЦК у сумі 1262,39 грн. У відповідних графах зазначено, що процентна ставка на прострочений кредит згідно ст. 625 становить 86,4% річних, а тому яким чином нараховувалися такі відсотки у такому розмірі позивачем не наведено. Відповідно до положень ст.ст. 257, 258, 261, 264, 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). 3a зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у споpi, є підставою для відмови у позові. Щодо тверджень позивача на рахунок активного користування відповідачем кредитними коштами необхідно зазначити наступне. Як вбачається з вищевказаного розрахунку відповідачем дійсно здійснювалося зняття коштів з карткового рахунку, що свідчить про користування встановленим кредитним лімітом, при цьому погашення кредитної заборгованості відповідачем останній раз було здійснено 29.11.2016 року шляхом зарахування переказу на картку у сумі 308,70 грн. Надалі банком здійснювалося «автоматичне» списання коштів з інших рахунків відповідача на рахунок погашення кредитної заборгованості, а також шляхом зарахування «решти» з терміналів самообслуговування, що не може вважатися як вчинення відповідачем дії (внесення коштів на погашення заборгованості), що могла б свідчити про визнання нею заборгованості по кредиту. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності за вимогами до 29.11.2016 року. Щодо тверджень позивача про те, що позивач отримала перевипущену картку банку зі строком дії до 07/22, то згідно пояснень відповідача ця картка є не кредитною, а є зарплатною, тобто вона не пов`язана з кредитними коштами та на неї не встановлювався кредитний ліміт. Інших доказів на підтвердження виду виданих відповідачу карток матеріали справи не містять. Щодо нарахованих відповідачу відсотків суд виходить із наступного. Відповідно до частин 1-4 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У даному випадку позивач змінив процентну ставку в сторону збільшення з 01.09.2014 року в односторонньому порядку, не попередивши відповідача за 7 днів до такої зміни, як цього вимагає п. 5.3 Умов та Правил надання банківських послуг. Доказів належного повідомлення в будь-який передбачений умовами договору спосіб матеріали справи не містять. Те, що договором передбачено обов`язок відповідача отримувати виписки по картрахунку, не звільняє банк від належного виконання умов щодо його завчасного попередження про збільшення процентної ставки. Отже, зміна процентної ставки у бік збільшення відбулась без належного повідомлення та згоди відповідача. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, відсоткова ставка стосовно використання кредитних коштів постійно змінювалася, зокрема від 30% і до 34,8% та 43,2%. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Так, відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з довідки про умови кредитування сторони погодили розмір процентної ставки на момент укладення кредитного договору на рівні 30% річних (2,5% на місяць), які нараховуються на залишок заборгованості. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що з відповідачем було погоджено підвищення процентної ставки до 43,2% річних позивачем, всупереч положенням ст. 81 ЦПК України, суду надано не було. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З наданого розрахунку заборгованості вбачається, щозаборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 13043 грн 11 коп. виникла внаслідок накопичення сум процентів, які відповідачем не сплачувалися в рахунок погашення заборгованості. Відтак, вбачається, що вказана заборгованість по суті включає в себе не лише кошти, витрачені безпосередньо відповідачем, а і суми відсотків за користування кредитним лімітом, на які в наступному місяці знову нараховувалися відсотки (тобто подвійне нарахування відсотків на відсотки). Окрім того, із Довідки про умови кредитування вбачається, що сторонами взагалі не погоджувалося таке поняття як «прострочена заборгованість» та «прострочені відсотки», а також розмір відсотків, які мають нараховуватися на таку заборгованість. Загалом, з наданих позивачем розрахунків та з виписки по банківським карткам відповідача вбачається, що за період з 26.11.2010 року по 12.03.2020 року відповідачем безпосередньо витрачено кошти у розмірі 24569,57 грн, а внесено на рахунок погашення боргу кошти у розмірі 44563,39 грн. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами розмір заборгованості відповідача та юридичну природу складових такої заборгованості. Враховуючи викладене, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed