overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

У березні 2015 року до суду звернулась [PERSON] з вказаним позовом, в якому зазначала, що з 13 листопада 2004 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Донька проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Просила стягнути з [PERSON], [INFO], на її користь аліменти на утримання доньки, [PERSON], [INFO], в розмірі 1\\4 частини з усіх видів заробітку щомісяця, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти позову не заперечував, просив задовольнити. Судом достовірно встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13 листопада 2004 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], видане Кременчуцьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського обласного управління юстиції, актовий запис №856. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Донька проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; - стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно вимог ч.3 ст.182 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку, (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Відповідач не подав до суду належних, допустимих, безспірних і достовірних доказів про необхідність його звільнення від сплати аліментів, зменшення розміру аліментів, стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Суд, на підставі встановлених фактів, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно п. 7 ст. 214, ч. 1 п. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення сум платежу за один місяць з метою забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягнення судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

У березні 2015 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказує, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 11 грудня 1999 року. Від сумісного шлюбу мають малолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO]. Сімейно-шлюбні відносини між ними припинені з липня 2014 року по причині різних характерів, поглядів на життя, на вирішення сімейно-побутових проблем, внаслідок чого були втрачені почуття любові та поваги один до одного. Просила шлюб розірвати, місце проживання дитини визначити з нею. Відповідач [PERSON] проти позовних вимог не заперечував, надав суду заяву про визнання позовних вимог та слухання справи у його відсутність. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 11 грудня 1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, актовий запис № 54. Від спільного шлюбу мають малолітню дитину: сина - [PERSON], [INFO]. Сімейно-шлюбні відносини сторони припинили з липня 2014 року по причині втрати почуття поваги та любові один до одного, внаслідок наявності різних характерів, неприязних стосунків, які виникли в результаті різних поглядів на життя. Сторони проживають окремо. Примирення між сторонами неможливе. Питання щодо поділу майна на даний час відсутнє. На підставі встановлених фактів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя сторін по справі і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам позивача. Місце проживання малолітньої дитини: сина - [PERSON], [INFO] необхідно визначити з матір'ю. Згідно ст. 113 СК України прізвище позивачки [PERSON] необхідно залишити - [PERSON]. Згідно ч. 2 ст. 174 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. Судові витрати розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

У березні 2015 року до суду із вказаною заявою звернувся [PERSON] Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 30 жовтня 1993 року його бабуся, [PERSON], є власником 1/3 частини житлового будинку [ADDRESS]. На підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 20 вересня 2004 року їй належала земельна ділянка площею 4,200 га, яка розташована на території Коржівської сільської ради Баришівського району Київської області. [INFO] [PERSON] померла, за життя залишивши заповіт від 28 лютого 2005 року на користь свого сина - [PERSON], який був дядьком заявника. [INFO] [PERSON] помер, не встигнувши за життя оформити спадщину після матері. Спадкоємцем другої черги за законом після смерті [PERSON] є [PERSON], яка відмовилася від прийняття спадщини на користь заявника. Однак, звернувшись до нотаріальної контори, заявник отримав відмову в оформленні спадкових прав на тій підставі, що у свідоцтві про народження [PERSON] у графі навпроти прізвища його матері, по батькові матері зазначено «[PERSON]», а не «[PERSON]». За таких обставин заявник не зміг документально підтвердити факт родинних відносин між покійним дядьком, [PERSON], та його покійною матір'ю, [PERSON]. Тому просив суд встановити факт, що померла [INFO] у місті Березань [PERSON] являлася матір'ю [PERSON], який помер [INFO]. У судовому засіданні заявник свої вимоги підтримав, обґрунтувавши їх доводами, викладеними у заяві. Заінтересована особа до суду не з'явилася, направивши заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Також зазначила, що проти задоволення вимог не заперечує. Свідок [PERSON] суду посвідчила, що вона є матір'ю заявника - [PERSON] та повнорідною сестрою покійного [PERSON] Їхньою матір'ю була [PERSON], яка померла [INFO]. Заслухавши пояснення заявника, показання свідка, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] і при народженні мала прізвище «[PERSON]» (а.с. 10). 01 грудня 1955 року вона вийшла заміж за [PERSON], після укладення шлюбу змінила своє прізвище на «[PERSON]» (а.с. 29). У [PERSON] народилися діти - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], яка після укладення шлюбу 10 квітня 1978 року змінила своє прізвище на «[PERSON]» (а.с. 11, 6, 7). Аналізуючи зібрані по справі письмові докази у їх сукупності із показаннями свідка, суд приходить до висновку, що матір'ю [PERSON], який помер [INFO], була [PERSON], а не «[PERSON]». Отже, заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

У березні 2015 року до суду із вказаною заявою звернулась [PERSON] Просила встановити факт родинних відносин, а саме, що померлий 25 січня 1996 року [PERSON] є рідним батьком [PERSON], [INFO]. Вказувала, що 25.01.1996 року помер її батько [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Чайковицькою сільською радою Самбірського району Львівської області. До смерті батька заявниця знаходилась на його утриманні, оскільки є інвалідом дитинства другої групи, непрацездатна, що підтверджується довідкою Мінсоцполітики від 16.07.1968 року. В зв»язку з тяжким матеріальним положенням була змушена звернутись до управління Пенсійного фонду України про призначення пенсії в зв»язку з втратою годувальника, але їй було відмовлено в призначенні пенсії, оскільки не підтверджуються родинні відносини з померлим батьком. У судовому засіданні заявниця [PERSON] підтримала заяву і просила задовольнити. Представник заінтересованої особи управління Пенсійного фонду України в м. Кременчуці в судове засідання не прибув. Адміністрація вказаної особи просила справу розглянути без їх участі. Суд, вислухавши заявницю, яка підтвердила факт родинних відносин між нею та померлим 25.01.1996 року [PERSON], заслухавши свідка [PERSON], вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню відповідно до ст. 256 ЦПК України, оскільки підтверджується матеріалами справи та не спростована зацікавленими особами.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

У березні 2015 року до суду із позовом про стягнення заборгованості звернувся Банк. Свої вимоги обґрунтував тим, що між ним та [PERSON] 26 липня 2010 року був укладений договір № б/н, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 6 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, [PERSON] умови договору виконувала неналежним чином, у результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 31 січня 2015 року становила 8 379 гривень 21 коп. і складалася з заборгованості за кредитом у розмірі 5 998 гривень 24 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 1 405 гривень 77 коп., заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 100 (сто) гривень, штрафу (фіксованої частини) у розмірі 500 (п'ятсот) гривень, штрафу (процентної складової) у розмірі 375 (триста сімдесят п'ять) гривень 20 коп. Тому Банк просив позов задовольнити, стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та 243 гривні 60 коп. на відшкодування судових витрат. Представник позивача до суду не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач позов визнала у повному обсязі, підтвердивши всі обставини, викладені у позовній заяві. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 26 липня 2010 року між сторонами було укладено кредитний договір № б/н, за яким [PERSON] отримала від Банку кредит. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 26 липня 2010 року, борг станом на 31 січня 2015 року складає 8 379 гривень 21 коп., з яких 5 998 (п'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто вісім) гривень 24 коп. - заборгованість за кредитом, 1 405 (одна тисяча чотириста п'ять) гривень 77 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 100 (сто) гривень - заборгованість по комісії за користування кредитом, 500 (п'ятсот) гривень - штраф (фіксована частина), 375 (триста сімдесят п'ять) гривень 20 коп. - штраф (процентна складова). За правилами ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач при подачі позову сплатив судовий збір в сумі 243 гривні 60 коп. (а.с. 1). Таким чином, відповідачу належить сплатити ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначену суму на відшкодування понесених ними судових витрат. На підставі ст. ст. 526, 530, 548, 1054 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

У березні 2015 року до суду надійшла вищевказана позовна заява. Позивач вказує, що разом зі своїм чоловіком [PERSON] (третьою особою) є власником житла - квартири [ADDRESS]. В даній квартирі зареєстрована їхня донька - [PERSON], однак за своїм місцем реєстрації не проживає, за комунальні послуги не сплачує. Посилаючись на норми ст. 405 Цивільного кодексу (ЦК) України, позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування вищевказаним житлом у зв'язку з її відсутністю у ньому без поважних причин понад один рік. У судове засідання сторони не з'явились. Позивач через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Через канцелярію суду також подано заяву підписану відповідачем в якій вона просить проводити розгляд справи за її відсутності, позов визнала повністю. [PERSON] (третьою особою) через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи наступне. Відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав інших осіб, оскільки встановлено, що саме позивач та третя особа є співвласниками квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, укладеного 12.09.1997, а місце проживання відповідача згідно даних Шосткинського МВ УДМС України у Сумській області дійсно зареєстровано за адресою [ADDRESS].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

У березні 2015 року до суду надійшла вище зазначена позовна заява [PERSON] про розірвання шлюбу із [PERSON], зареєстрованого 02 листопада 1999 року Княжицькою сільською радою Броварського району Київської області, актовий запис № 32. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що створити міцну та дружню сімю із відповідачем не вдалося, у звязку із тим, що у подружжя виявилися різні погляди на сімейне життя, у результаті чого постійно виникають непорозуміння та сварки. Шлюб існує лише формально. Вважає, що примирення не можливе. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не зявилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання надала заяву, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечувала та просила здійснювати розгляд справи за її відсутності. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлено одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Із копії свідоцтва про шлюб серії І-БК № 045573 вбачається, що 02 листопада 1999 року Княжицькою сільською радою Броварського району Київської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], після одруження прізвище дружини [PERSON] (а.с. 3). Матеріалами справи встановлено, що від спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що свідчать наявні у матеріалах справи копії свідоцтв про їх народження (а.с. 4-5). З огляду на викладене, та враховуючи ті обставини, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач позовні вимоги визнала у повному обсязі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди є неможливим та буде суперечити інтересам позивача. На підставі ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

У березні 2015 року до суду надійшла вище зазначена позовна заява [PERSON] про розірвання шлюбу із [PERSON], зареєстрованого 12 листопада 1972 року Виконавчим комітетом Маркушівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, актовий запис № 27. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вони із відповідачем прожили у спільному шлюбі більше 42 років, вели спільне господарство та будували сімейні відносини. Але, останні сім років подружжя не підтримує сімейні стосунки, не виконує сімейні обов'язки, мають протилежні погляди на життя, не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету. Відповідач постійно влаштовує скандали, що робить спільне життя та побут з нею нестерпним. Від постійних суперечок і скандалів у позивача погіршилося самопочуття. Вважає, що збереження сім'ї та примирення між ними неможливе. Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. У судове засідання позивач не з'явився, про місце, час та дату судового засідання повідомлявся належним чином, до початку розгляду справи подав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позов підтримав. У разі неявки у судове засідання відповідача, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про місце, час та дату судового засідання повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалив розглядати справу при заочному розгляді. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що 12 листопада 1972 року виконавчим комітетом Маркушівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], після одруження прізвище дружини [PERSON]. (а. с. 5) Із матеріалів справи вбачається, що від спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які на час подачі даного позову досягли повноліття. З огляду на викладене, та враховуючи ті обставини, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим та буде суперечити інтересам позивача. На підставі ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

У березні 2015 року до суду надійшла вище зазначена позовна заява [PERSON] про розірвання шлюбу із [PERSON], зареєстрованого 14 листопада 1986 року в Київському палаці одруження «Дарницький», актовий запис № 3127. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що у спільному шлюбі сторони прожили 28 років, вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. Останні роки подружжя почало постійно сперечатися та принижувати один одного. Намагання подружжя спокійно вирішувати їх особисті сімейні проблеми ніяких результатів не дали. В результаті чого позивач прийшла до висновку, що розлучення - це єдиний вихід для збереження нормального бачення про сім'ю їх спільних дітей. З підстав, наведених вище, та за ради збереження нормального бачення про сім'ю спільної дитини, подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання надала заяву, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила здійснювати розгляд справи за її відсутності. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не відомі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що 14 листопада 1986 року в Київському палаці одруження «Дарницький», зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], після одруження прізвище дружини [PERSON] (а. с. 10). Матеріалами справи встановлено, що від спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які на час подачі даного позову до суду досягли повноліття. З огляду на викладене, та враховуючи ті обставини, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим та буде суперечити інтересам позивача. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved