Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому зазначала, що 08 серпня 1991 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб, від якого вони мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 10 квітня 2015 року шлюб між сторонами розірвано. З вересня 2014 року відповідач не проживає з позивачем та дітьми, у звязку з чим [PERSON] змушена самостійно утримувати синів. Відповідач [PERSON] у добровільному порядку матеріальної допомоги на потреби дітей не надає, чим ухиляється від виконання обовязку, передбаченого ст. 180 СК України, а заробітної плати позивача на утримання та забезпечення фізичного, духовного розвитку дітей не вистачає. У звязку з наведеним, [PERSON] звернулася до суду із позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 14 617 грн. 50 коп. на обох дітей з вересня 2014 року. У судовому засіданні [PERSON] надала пояснення, аналогічні викладеному, заявлені вимоги підтримала та просила стягнути з відповідача щомісячно аліменти на обох дітей в розмірі 14 617 грн. 50 коп., починаючи з вересня 2014 року. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] заперечував проти задоволення вимог позивача та визнав позов частково. До початку слухання справи по суті представник відповідача подав письмові заперечення, в яких вказував, що після розірвання шлюбу він надав свою квартиру для проживання позивача та їх спільних дітей. Зазначав, що старший син сторін [PERSON] на даний час є повнолітнім. Відповідач у 2014 році, маючи можливість, сплатив кошти за навчання повнолітнього сина, тому твердження [PERSON] щодо того, що [PERSON] не бере участі у вихованні й утриманні дітей не є обґрунтованими та доведеними належними доказами. Звернув увагу суду на те, що на даний час відповідач є безробітним та має на утриманні непрацездатну матір, яка знаходиться на лікуванні. З огляду на наведене, просив задовольнити позовні вимоги частково, а саме у розмірі 400 грн. 00 коп. щомісячно на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в іншій частині позову просив відмовити. Заслухавши думку учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 серпня 1991 року [PERSON], [INFO], та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що Палацом реєстрації шлюбів та новонароджених м. Києва вчинено актовий запис № 3306 (а.с. 39). Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-БК № 160200, виданого 01 вересня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського районного управління юстиції у місті Києві (а.с. 4). Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 10 квітня 2015 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 39). Згідно із вимогами ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. В п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року розяснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Судом також зясовано та це не оспорювалося сторонами, що на даний час діти сторін [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], проживають разом з позивачем [PERSON] Старший син [PERSON] та [PERSON] - [PERSON], [INFO], на даний час вже є повнолітнім. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалася на те, що [PERSON] навчається й вартість його навчання в навчальному закладі складає 15\~150 грн. 00 коп. на рік. Однак, на положення закону, що підлягають застосуванню в даних спірних правовідносинах, зокрема на зміст статей глави 16 СК України, [PERSON] не посилалася й належних доказів щодо продовження навчання повнолітнього сина, у звязку з чим вона потребує матеріальної допомоги, суду не надала. Крім того, з копії квитанції від 07 серпня 2014 року встановлено, що відповідач [PERSON] сплатив 7\~571 грн. 70 коп. за навчання [PERSON], студента [INFO], спеціальності 6503, денної форми навчання (а.с. 34). Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що 26 лютого 2015 року відповідача було звільнено за власним бажанням на підставі наказу ТОВ «Пезардо» № 2-к від 26 лютого 2015 року (а.с. 29-31). У ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» (зі змінами) передбачено, що у 2015 році встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2015 року - 1176 гривень, з 1 вересня - 1330 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2015 року - 1032 гривень, з 1 вересня - 1167 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2015 року - 1286 гривень, з 1 вересня - 1455 гривень. Положеннями ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1 ст. 57, ч. 1 ст. 60 ЦК України). Враховуючи те, що [PERSON] не надала суду допустимих та належних доказів, на підтвердження того, що вона дійсно вживала заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх отримати у звязку з ухиленням останнього від їх сплати, суд дійшов до висновку про необгрунтованість позову в частині стягнення з відповідача [PERSON] аліментів за період з вересня 2014 року та до моменту предявлення позову. Зважаючи на викладене,

Outcome: partial