Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом. Свій позов мотивує тим, що 15 жовтня 2011 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу, [INFO] у них народилася донька [PERSON]. Позивач зазначає, що її заробітної плати недостатньо для належного, необхідного та достатнього забезпечення та утримання дитини. Відповідач, після фактичного припинення шлюбних відносин, допомоги на утримання доньки не надає, а позивач сама не має можливості належним чином утримувати дочку. Тому, змушена звернутися до суду із позовом, в якому просити суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки у твердій грошовій сумі в розмірі 1600 гривень, щомісячно та до досягнення нею повноліття. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, з підстав викладених у ньому. Відповідач в судовому засіданні, позов визнав частково, погодився сплачувати аліменти у розмірі 400 гривень. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що 15 жовтня 2011 року, сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER], від 15 жовтня 2011 року. (а.с.7). Від даного шлюбу, [INFO] у сторін народилась донька - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER], від 13 березня 2012 року (а.с 6). Обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків, при цьому цей обов'язок покладається як на матір дитини так і на батька. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в судовому порядку. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, та роз'яснень, викладених в п. 17 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Як встановлено судом, відповідач по справі не надає допомоги для належного утримання неповнолітньої доньки, у зв'язку з чим порушуються її інтереси. Відповідач має нерегулярний мінливий дохід, на його утриманні немає непрацездатних дружити та батьків, аліменти останній нікому не сплачує. Згідно до ст. 184 СК України, суд погоджується зі способом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обраним позивачем. При визначенні величини аліментного платежу суд, враховуючи відповідно до ст. 182 СК України матеріальне становище платника аліментів, що відповідач перебуває в працездатному віці, і може працювати, не обтяжений турботами щодо, утримання інших дітей або непрацездатних батьків і являючись батьком неповнолітньої [PERSON], зобов'язаний утримувати її до повноліття. Також приймаючи до уваги матеріальне положення дитина, яка потребує матеріальної допомоги, та матеріальне становище відповідача, суд вважає за можливе позов задовольнити частково, та визначити розмір аліментів, стягуваних з відповідача на користь позивача у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. на утримання доньки. З матеріалів справи вбачається, що позовна заява про стягнення аліментів подана до суду 30 вересня 2016 року, а тому враховуючи положення ч. 1 ст. 191 СК України, суд вважає за можливе присудити стягнення аліментів з дня пред'явлення позову до суду - з 30 вересня 2016 року. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів, суд допускає до негайного виконання в межах місячного платежу. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial