Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

У березні 2020 року позивач в особі свого представника звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - ТОВ «Олга Торг» про визнання договору позики безгрошовим, зазначаючи, що у 2015 році він почав працювати торгівельним представником в ТОВ «Олга Торг», а у серпні 2016 року вирішив припинити трудові відносини після відмови в офіційному працевлаштуванні, після чого поїхав працювати до Польщі. Під час роботи позивача в ТОВ «Олга Торг» склалася така ситуація, що деякі магазини, які раніше були закріплені за позивачем, не розрахувалися за поставлений товар відповідно до підписаних накладних в розмірі близько 100 000 грн., 45 000 грн. з яких була заборгованість, зокрема магазину « [INFO] » та магазину « [INFO] ». У грудні 2016 року після повернення позивача з Польщі директор ТОВ «Олга Торг» [PERSON] вимагав написати нотаріально завірену боргову розписку про нібито отримані гроші, яка в разі розрахунку за поставлений товар з ТОВ «Олга Торг» не буде використана. В зв`язку з необхідністю від`їзду до Польщі позивач змушений був написати таку розписку і 28 грудня 2016 року між ним та [PERSON] був підписаний договір позики на суму 47 000 грн., однак він є безгрошовим, фактично приховував договірні відносини, пов`язані з поставкою товару та виконання трудових обов`язків позивача з ТОВ «Олга Торг» та був гарантією оплати за поставлений товар між двома господарюючими суб`єктами. Фактично передачі коштів від [PERSON] до позивача не відбулося, крім того, остання сама на той час мала боргові судові зобов`язання перед АТ КБ «ПриватБанк». Посилаючись на ці обставини, позивач просив визнати вказаний договір позики безгрошовим. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, суду пояснив, що позика була формальною, договір був укладений з метою приховати існування інших правовідносин, самих грошей позивач не отримував, до зустрічі у нотаріуса позивач не був знайомий з [PERSON] . Просив позов задовольнити. Відповідач для розгляду справи до суду не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. До суду направила відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що починаючи з моменту укладення договору позики до дати звернення до Зарічного районного суду м. Суми з заявою про перегляд рішення по справі № 591/1487/19, позивачем не вживалося жодних дій про скасування, розірвання чи визнання договору позики недійсним та захисту свого порушеного права, що свідчить про визнання ним самого договору та його умов; підписуючи договір позики, позивач не заперечував отримання коштів. Оспорюваний договір укладений в законний спосіб, містить посилання на істотні умови договору позики, в ньому містяться їх з позивачем підписи, сам договір посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Рибалка К.Д. Крім того, Постановою Сумського апеляційного суду від 25.06.2020 року по справі № 591/1487/19, яка залишена без змін Ухвалою Верховного суду України в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.04.2020 по справі № 591/1487/19, її позовні вимоги до [PERSON] задоволено, присуджено до стягнення з останнього суму боргу за вищевказаним договором позики від 28 грудня 2016 року в розмірі 47 000 грн., три проценти річних від простроченої заборгованості в сумі 1 676 грн. 55 коп., інфляційні збитки за період прострочення в сумі 6 368 грн. 50 коп. та 768 грн. 40 коп. судового збору. Просила в задоволенні позову відмовити (а.с.44-47). Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, просив у їх задоволенні відмовити. Представник 3-ї особи Хміль В.М. в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог, суду пояснив, що позивач у ТОВ «Олга Торг» ніколи не працював, ніяких трудових угод та договорів з ним укладено не було. Просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши правові позиції сторін, дослідивши письмові докази по справі суд прийшов до наступного висновку. За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 28 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений нотаріально посвідчений договір позики, згідно якого [PERSON] позичив у [PERSON] гроші в сумі 47 000 грн. 00 коп. (п. 1.1 договору) з терміном повернення боргу - до 28 грудня 2017 року (п. 1.2 договору, ар.с.6). Умови договору відповідачем [PERSON] виконані в повному обсязі та надано позичальнику грошові кошти у розмірі визначеному договором. Вказаний договір був укладений з урахуванням волевиявлення позивача, оскільки підпис на договорі є доказом того, що сторони погодились з його умовами. 31 січня 2019 року [PERSON] на адресу [PERSON] був надісланий лист-вимога про сплату боргу та розрахунок заборгованості (а.с.48-51), який позивачем не був сплачений. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України). За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Досліджуючи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Частиною першою ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такі самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Твердження позивача про те, що оспорюваний договір являється безгрошовим, є безпідставними, з огляду на наступне. 28 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики, який був нотаріально посвідчений та в якому містяться необхідні умови договору позики, зокрема дата його складання, отримання грошових коштів в конкретно визначеній сумі та зобов`язання щодо їх повернення, строк повернення, інші істотні умови договору тощо (а.с.6). В даному договорі містяться підписи як позивача так і відповідача, сам договір посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Рибалкою К.Д. та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за № 2876. Відповідно до змісту ст.ст. 12, 13, 76-81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У пункті 1.1 договору зазначено: «Сторони підтверджують, що цей договір вчиняється без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску, за відсутності впливу насильства, тяжкої обставини та обставин, що спонукають вчинити даний договір на вкрай невигідних умовах, він не є фіктивним та удаваним, договір укладається без приховування фактів, які мають істотне значення. У сторін відсутні будь-які заперечення щодо кожної з умов договору. Сторони однаково розуміють значення укладеного договору, права та обов`язки кожного з них, а також правові наслідки для кожного по укладеному договору». Як вбачається з правового висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові Судової палати у цивільних справах від 13.12.2017 року по справі №309/3458/14-ц, за своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, слід виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Таким чином, наявність між сторонами позикових правовідносин підтверджується договором позики, який є доказом як факту отримання боржником коштів за договором позики, так і зобов`язання повернути ці кошти. Обставини, на які посилався представник позивача в позовній заяві, зокрема, що позивач не був знайомий з відповідачем, а остання взагалі не могла позичати гроші, так як в той період мала власні фінансові проблеми з банком, в якому отримала кредит, не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки надані позивачем докази та інші доводи ґрунтуються на його припущеннях та спростовуються, зокрема, укладеним договором позики, підписуючи який позивач не заперечував факту отримання коштів від відповідачки [PERSON] . Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Статтями 610 та 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Положеннями ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання боржник на вимогу кредитора повинен сплатити суму боргу з урахування індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Постановою Сумського апеляційного суду від 25.03.2020 року по справі № 591/1487/19, що набрало законної сили, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволено та вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики в розмірі 47 000 грн. 00 коп., три проценти річних від простроченої заборгованості в сумі 1 676 грн. 55 коп., інфляційні збитки за період прострочення в сумі 6 368 грн. 50 коп. та 768 грн. 40 коп. судового збору (а.с.53-56). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони має бути досягнуто згоди. Підпис позивача під договором позики свідчить про його ознайомлення з усіма його умовами та обов`язками. Посилання позивача на те, що хоча форма та зміст договору й містить всі ознаки договору позики, однак він є безгрошовим, оскільки ніякі гроші від [PERSON] йому не передавалися; цей договір не є борговим, оскільки він є гарантією оплати з боку робітника ТОВ «Олга Торг» [PERSON] за поставлений товар між господарюючими суб`єктами, які не є сторонами спірного договору, тому договір позики від 28 грудня 2016 року є неукладеним у зв`язку з його безгрошовістю, - не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки спростовуються посвідченим в нотаріальному порядку договором позики. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно частини третьої зазначеної статті, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Отже, підписуючи вказаний договір позики, позивач погоджувався з усіма його умовами. Як передбачено ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 12 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті, обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Всупереч положенням ст. ст. 12,81 ЦПК України позивач не надав суду належних доказів на підтвердження своїх вимог. Посилання позивача на те, що він не був знайомий з [PERSON] і ця обставина свідчить про безгрошовість договору, не може бути підставою для задоволення позову. Не надано суду і доказів на підтвердження того, що [PERSON] начебто перебував у фактичних трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Олга Торг», що категорично заперечує представник ТОВ «Олга Торг» і що не підтверджується об`єктивними доказами. Ці твердження позивача є припущеннями, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ст. 81 ЦПК України). Суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про визнання договору позики безгрошовим, є недоведеними та такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки [PERSON] не надав належних доказів на підтвердження своїх вимог, а тому суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення заявлених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed