overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

у березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 січня 1996 року відділом ЗАГСу м. Уссурійська, Приморського краю зареєструвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], за актовим записом № 900-004. Від шлюбу, неповнолітніх дітей і спільно нажитого майна немає. Позивач зазначає, що проживає у громадянському шлюбі з іншою жінкою. Відповідач проживає на тимчасово окупованій території з іншим чоловіком, тобто створила нову сім'ю. Таким чином шлюб позивача та відповідача набрав формальних рис, перебування в формальному шлюбі суперечить інтересам позивача. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, заперечує проти надання часу на примирення та можливому подальшому спільному проживанні. Позивач в судове засідання не з'явився, в позовній заяві просить проводити слухання справи без його участі, позов підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлялась належним чином. Зважаючи на вищевикладене та відсутність заперечень від позивача, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення по справі. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12 січня 1996 року відділом ЗАГСу м. Уссурійська, Приморського краю, за актовим записом № 900-004. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з позовної заяви на момент звернення сумісне проживання та ведення між позивачем та відповідачем спільного господарства припинено на протязі вже більше 6 місяців, позивач примирення не бажає, заперечує проти подальшого збереження шлюбу. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

У березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання протиправним та скасування наказу головного лікаря Олександрівської клінічної лікарні м. Києва «Про застосування дисциплінарного стягнення» № 53/к від 24 лютого 2017 року щодо оголошення догани завідуючому сателітного відділення діалізу [PERSON] В обґрунтування позову зазначив, що вказаним наказом йому оголошено догану за неналежне виконання функціональних обов'язків та розпоряджень головного лікаря. Проте такий наказ він вважає незаконним та необґрунтованим з огляду на таке. 13 лютого 2017 року на баланс Лікарні, згідно акту приймання-передачі товару, було прийнято апарати для гемодіалізу «Artis Physio» виробника Gambro Dasko S.p.a., які, як йому стало відомо, планувалося розмістити у сателітному відділенні діалізу Лікарні 14 лютого 2017 року. Однак, не зважаючи на те, що саме він є завідуючим даного відділу та за посадою, в межах визначених посадовою інструкцією повноважень, відповідає за його належне функціонування, йому не було повідомлено уповноваженими посадовими особами адміністрації лікарні про введення 14 лютого 2017 року в експлуатацію у відділенні додатково ще десяти Апаратів. Про вказаний вище факт прийняття на баланс додатково 10 Апаратів та заплановане введення їх в експлуатацію у відділенні позивач дізнався 13 лютого 2017 року та, відповідно, відразу в межах своєї компетенції вжив заходів щодо забезпечення відділення необхідною кількістю витратних матеріалів, з урахуванням додаткової кількості встановлених Апаратів. Також позивач зазначає, що потреба відділення у витратних матеріалах, в тому числі фізіологічному розчині натрію хлориду 0,9%, визначається із урахуванням, зокрема, установленої у відділенні кількості апаратів для гемодіалізу та об'єму використання ними вказаного розчину. Тобто, до 13 лютого 2017 року об'єм витратних матеріалів, в тому числі фізіологічному розчині натрію хлориду 0,9%, визначався на підставі існуючої кількості апаратів для гемодіалізу у відділенні та їх технічних характеристик. Так, потреба у фізіологічному розчині натрію хлориду 0,9% при експлуатації раніше діючих у відділенні (до 13 лютого 2017 року включно) апаратів для гемодіалізу «Gambro Innova» складала 400-600 мл. на один генератор. При цьому, потреба у розчині натрію хлориду при використанні одного нового Апарату становила уже 800-1000 мл., тобто фактично в два рази більше. Таким чином, введення в експлуатацію нових Апаратів автоматично збільшило в два рази потребу відділення у фізіологічному розчині натрію хлориду 0.9%. Зважаючи на вказану обставину, керівництво лікарні зобов'язано було заздалегідь повідомити позивача про введення в експлуатацію нових Апаратів для того, щоб забезпечити нормальне функціонування відділення та проведення ним процедур гемодіалізу з використанням нових Апаратів. Довідавшись 13 лютого 2017 року про отримання Лікарнею в цей день 10 нових Апаратів для гемодіалізу,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

У березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що з 14.02.2009 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від вказаного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини з відповідачем не підтримують з березня 2014 року, оскільки мають різні погляди на життя, що унеможливлює подальше перебування у шлюбі. Спільного господарства не ведуть, спору про розподіл майна не виникає. Подальше збереження шлюбу та примирення неможливі та суперечать інтересам позивача, тому у судовому порядку шлюб він просить розірвати. Позивач до судового засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про доцільність розірвання шлюбу, оскільки встановлено та підтверджено матеріалами справи, що подальше сумісне проживання сторін та збереження шлюбу є неможливими. Згідно зі\~ст.24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1\~ст. 110 Сімейного Кодексу України\~(далі за текстом\~СК України) позов про розірвання шлюбу може\~бути поданим одним з подружжя. Згідно із ч. 2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження\~шлюбу\~суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами\~законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~проголошена\~Конституцією України\~охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з\~реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу\~надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач має намір відновити своє дошлюбне прізвище. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

У березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що з 15.03.2000 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від вказаного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини з відповідачем не підтримують з січня 2012 року, оскільки мають різні погляди на життя, що унеможливлює подальше перебування у шлюбі. Спільного господарства не ведуть, спору про розподіл майна не виникає. Подальше збереження шлюбу та примирення неможливі та суперечать інтересам позивача, тому у судовому порядку шлюб він просить розірвати. Позивач до судового засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про доцільність розірвання шлюбу, оскільки встановлено та підтверджено матеріалами справи, що подальше сумісне проживання сторін та збереження шлюбу є неможливими. Згідно зі\~ст.24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1\~ст. 110 Сімейного Кодексу України\~(далі за текстом\~СК України) позов про розірвання шлюбу може\~бути поданим одним з подружжя. Згідно із ч. 2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження\~шлюбу\~суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами\~законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~проголошена\~Конституцією України\~охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з\~реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу\~надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачем не ставиться питання про відновлення дошлюбного прізвища. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

У березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що йому на праві власності належить квартира [ADDRESS]. У будинку була зареєстрована відповідачка по справі [PERSON], однак за вказаною адресою з 2013 року не мешкає, її особистих речей в квартирі не має, інше місця проживання невідоме. Просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування вказаним жилим приміщенням. Позивач у судове засідання не з'явився, направив заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з'явилась з невідомих суду причин, у зв'язку з чим, суд ухвалив розглядати справу заочно у порядку ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач на підставі договору дарування від 26 лютого 2001 року, є власником квартири [ADDRESS]. Відповідно до рішення Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 20 серпня 2012 року, [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб, який був укладений 07 серпня 1998 року в Маріупольському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецької області. Відповідачка зареєстрована у спірній квартирі, однак не проживає в ній з 2013 року по теперішній час, що підтверджується актом, складеним 23 березня 2017 року ЖКП УК Кальміуська». Свідки [PERSON] та [PERSON], в своїх письмових поясненнях вказали, що є сусідами позивача. Відповідачка є колишньою дружиною позивача [PERSON] та після розірвання шлюбу зі своїми речами виїхала зі спірної квартири. ЇЇ особистих речей в квартирі не зберігається, теперішнє місце її перебування невідоме. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню та [PERSON] слід визнати такою, що втратила право користування вказаним жилим приміщенням, оскільки знайшов своє підтвердження факт того, що відповідачка не мешкає за місцем реєстрації більше одного року.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-02 00:00:00

У березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про витребування майна із чужого незаконного володіння, посилаючись на те, що ним 30.10.2013 року було придбано морозильну камеру «Вестфрост». Дана морозильна камера знаходиться в квартирі відповідачки, де він проживав до 2015 року. У добровільному порядку відповідачка відмовляється повернути належне йому майно. Просив зобовязати [PERSON] передати йому морозильну камеру «Вестфрост». У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги і просив задовольнити у повному обсязі. Відповідачка у судове засідання зявилася. Позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що дійсно вони проживали разом до січня 2015 року. За час спільного проживання придбали побутову техніку та інше майно. Після того, як позивач пішов від неї, морозильна камера залишилися у неї в квартирі та до теперішнього часу вона користується цим майном. Віддавати морозильну камеру не має наміру. Готова сплатити половину вартості камери, однак позивач відмовляється. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач 30 жовтня 2013 року придбав в магазині ТОВ «Комфі Трейд» по договору № 13103000499509 з оплатою у 7 платежів до 30 квітня 2014 року морозильну камеру «Вестфрост». Згідно наданим позивачем чекам ПАТ КБ «Приватбанк» та виписки по рахунку банку позивачем здійснювалися регулярні щомісячні платежі на оплату товару, а саме морозильної камери «Вестфрост». Дана річ на теперішній час знаходиться у відповідачки за адресою: [ADDRESS] та перебуває у її користуванні. Відповідачка у добровільному порядку не бажає повернути майно позивача. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно п. 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення\~статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.\~ Виходячи з того, що відповідачка володіє майном позивача без достатньої правової підстави, позовні вимоги щодо витребування даного майна з чужого незаконного володіння обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути сплачений судовий збір у розмірі 640 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

У березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обгрунтування своїх вимог посилався на те, що між ним та відповідачем 10.11.2010 року зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №335. Від вказаного шлюбу мають дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач вказує на те, що сімейне життя із відповідачем не склалось через несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння. Сторони спільне господарство не ведуть. Шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Позивач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву в якій позов підтримує та просить проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явивилася, через канцелярію суду надала заяву в якій позов визнає та просить проводити розгляд справи за її відсутності. В порядку ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Шлюб між сторонами зареєстровано 10.11.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №335. Від вказаного шлюбу мають дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач вказує на те, що сімейне життя із відповідачем не склалось через несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння. Сторони спільне господарство не ведуть. Шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, ч.1 ст. 105 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього кодексу, положення якої зазначають, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Положенням ч. 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За твердженням позивача налагодити стосунки між поджружжям є неможливим та жодним чином не допоможе збереженню сім'ї. Зважаючи на те, що шлюбні відносини між подружжям існують тільки формально вже протягом тривалого часу, позивач вважає, що це суттєво суперечить її інтересам. З огляду на зазначене та визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку‚ що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача має бути стягнено судовий збір. На підставі ст. ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

У березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обгрунтування своїх вимог посилався на те, що між ним та відповідачем 27.05.2004 року зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 534. Від вказаного шлюбу сторони мають дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Позивач вказує на те, що сімейне життя із відповідачем не склалось через несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння. Сторони спільне господарство не ведуть. Шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні не заперечувала проти позовних вимог та просила суд їх задовольнити. В порядку ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Шлюб між сторонами зареєстровано 27.05.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 534. Від вказаного шлюбу сторони мають дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Представник позивача вказує на те, що сімейне життя із відповідачем не склалось через несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння. Сторони спільне господарство не ведуть. Шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Згідно ч.1 ст. 24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, ч.1 ст. 105 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього кодексу, положення якої зазначають, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Положенням ч. 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За твердженням представника позивача тривалий час подружжя намагалося налагодити стосунки, однак це жодним чином не допомогло збереженню сім'ї. Зважаючи на те, що негативні відносини між подружжям існують вже протягом тривалого часу, позивач вважає, що це суттєво суперечить його інтересам. Таким чином, суд дійшов висновку‚ що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. На підставі ст. ст. 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved