Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист права власності та відновлення меж земельної ділянки. Свої вимоги мотивував тим, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,0618 га, з кадастровим номером 8000000000:90:571:0018, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказана земельна ділянка межує з земельною ділянкою [PERSON] за кадастровим номером 8000000000:90:571:0019. Зазначені земельні ділянки відокремлені одна від одної за допомогою паркану та прибудови, що є межовими спорудами. Біля межі земельної ділянки зі сторони позивача знаходилась поливна труба спільного користування. У липні 2017 року позивач дізнався, що відповідачем було вчинені дії з перенесення паркану за трубу, внаслідок чого було порушено межу та зайнято частину земельної ділянки, яка належить позивачу на праві приватної власності. Крім того, відповідачем самовільно було демонтовано та вивезено у невідомому напрямку зазначену поливну трубу. За вказаним фактом позивач звертався до поліції, відповідач обіцяла відновити все до попереднього стану, але цього не відбулось і досі, у зв`язку з чим, позивач був змушений звернутись до суду. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06.05.2019 року відкрито провадження у даній цивільній справі, призначено її підготовчий розгляд. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17.10.2019 року, за клопотанням представника позивача, заміненопервісного відповідача з [PERSON] на належного відповідача [PERSON] у вказаній цивільній справі. У судовому засіданні 04.02.2020 року представником позивача подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просив зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яка належить позивачу, шляхом знесення паркану та будівель, які знаходяться на земельній ділянці позивача. Ухвалою суду (яка занесена до протоколу судового засідання від 04.02.2020 року) вказані уточнення долучено до матеріалів справи. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04.02.2020 року закрито підготовчий розгляд, призначено розгляд справи по суті. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, а також просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило. За таких обставин, суд ухвалив провести розгляд справи у відсутності сторін за наявними у справі матеріалами. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 8000000000:90:571:0018 площею 0,0618 га для ведення садівництва. На вказану земельну ділянку [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ № 130812. [PERSON] є суміжним власником земельної ділянки кадастровий номер 8000000000:90:571:0017 площею 0,0614 га для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасіння худоби, за адресою: [ADDRESS]. З Акта перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельна ділянка від 25.10.2019 року №862-ДК/878/АП/09/01, складеного державними інспектрами Управління з контролю за використанням та охороною земель ГУ Держгеокадастру у Київській області, щодо дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] вбачається, що ситуаційним планом, складеним сертифікованим інженером-геодезистом визначено, що частина земельної ділянки (кадастровий номер 8000000000:90:571:0018) самовільно зайнята суміжними землевласниками, а саме: власником земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:571:0043 - 0,00034 га, власником земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:571:0017 - 0,00049 га (відповідачем у справі) та власником земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:90:571:0016 - 0,00034 га. Згідно з положеннями ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У ст. 103 ЗК України встановлено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Стаття 106 ЗК України вказує, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відповідно до ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Частинами 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 768,40 грн. З огляду на наведене,

Outcome: approved