Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що перебувала із відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02 травня 2019 року розірвано. Від вказаного шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Крім того, рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02 травня 2019 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі по 1100 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 12.04.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, вказаних коштів недостатньо для забезпечення належного матеріального утримання дітей. В обґрунтування підстав для збільшення розміру аліментів позивачка посилалася на те, що на даний час прожитковий мінімум для дитини відповідного віку збільшився, з жовтня 2020 року вона вийшла з декретної відпустки та працює медичною сестрою в КНП «Міська дитяча поліклініка», а тому ураховуючи її матеріальний стан, вона не в змозі повністю забезпечити та задовольнити потреби дітей. Разом з тим, батько їх дітей постійно перебуває на заробітках закордоном, й відповідно може сплачувати кошти для належного утримання дітей. Посилаючись на вказане, а також на те, що вищезазначених коштів не вистачає для задоволення необхідних побутових потреб дітей й відповідно вона самостійно не здатна їх забезпечити, просила збільшити розмір аліментів, який стягується із відповідача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно, до повноліття кожного з дітей. Від відповідача через канцелярію суду надійшли письмові пояснення, в яких він зазначив, що позовні вимоги не визнає. Зокрема вказав, що він постійно сплачує аліменти, які були визначені рішенням суду. Також він постійно приймає участь в утриманні дітей, й відповідно він не заперечує щодо сплати більшої частини коштів на їх утримання, однак вказав, що він на даний час безробітний, його дохід не є стабільним, а тому він не має змоги сплачувати суму коштів, яку визначила позивачка. У судове засідання позивачка не з`явилася, від її представника через канцелярію суду надійшло клопотання, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив розгляд справи провести у його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, причину своєї неявки суду не повідомив. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно положень ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4\~ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2\~ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Під час розгляду справи, судом встановлено, а також підтверджується наявними у справі доказами і не заперечується сторонами, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02.05.2019 року (а.с. 7-8). Під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 10), які на даний час проживають разом із позивачкою й відповідно знаходяться на її утриманні. Крім того, рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 02 травня 2019 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання дітей в розмірі по 1100 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 12.04.2019 року і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 7-8). Так, звертаючись до суду із позовом про збільшення розміру аліментів, позивачка як на підставу позовних вимог посилалася на те, що вказаних коштів, які стягуються з відповідача на утримання їх неповнолітніх дітей з огляду на вік та потреби дитини недостатньо для забезпечення їх належного матеріального утримання, а тому просила вирішити питання про можливість збільшення розміру стягнення аліментів на утримання дітей. Одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов`язок закріплений в\~Конституції України\~(статті 51, 52), а також в\~Сімейному кодексі України\~(статті 180-201). Відповідно до положення ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.\~\~Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до вимог\~ст.192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові\~Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України\~при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів\~№3 від 15 травня 2006 р., розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ст. 182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини;\~\~2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;\~\~3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;\~\~3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;\~\~4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, як судом встановлено, відповідач на даний час офіційно не працевлаштований, й відповідно як зазначає відповідач, він не має змоги сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі. Однак, доказів щодо дійсного розміру щомісячних доходів й відповідно неможливості у зв`язку із цим сплачувати аліменти на дітей у більшому розмірі , відповідач суду не надав. За таких обставин, суд на підставі викладеного, виходячи з наведених норм матеріального права, а також положень ст. 182 СК України, враховуючи те, що обов`язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька, зважаючи на те, що в силу свого віку дитина природно потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту, лікування тощо вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню шляхом збільшенню розміру аліментів, які стягуються із відповідача на утримання неповнолітніх дітей, із 1100 грн. на 2100 грн. на кожну дитину. При цьому, згідно роз`яснень пленуму Верховного Суду України у постанові\~Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України\~при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів\~розмір аліментів у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішення законної сили. Крім того, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, суд вважає, що відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі 908 грн. 00 коп.

Outcome: partial