Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], Територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради про визнання права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 05 серпня 1959 року між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] було укладено шлюб. [PERSON] був власником 38/100 часток житлового будинку №3 по вул.Саратовська в м.Дніпропетровську на підставі свідоцтва про право власності від 29 червня 1989 року, виданого виконавчим комітетом Індустріальної районної ради народних депутатів. Згідно відповіді Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 24 липня 2017 року №9698 право власності [PERSON] на 38/100 часток вищевказаного житлового будинку зареєстровано в КІІ «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №195 за реєстровим №102. Житловий будинок № 3 по вул. Саратовська в м.Дніпропетровську складається з: житловий будинок (літ. А-1) 1940 року побудови, загальною площею 74,5 кв.м., житловою площею 46,4 кв.,м прибудова (літ. А1-1) 1960 року побудови, площею 22,8 кв.м., прибудова (літ. а-1) 1980 року побудови, площею 9,7 кв.м., прибудова (літ. а1-1) 1980 року побудови, площею 13,6 кв.м., ганок з козирком (літ. а) 1980 року побудови, площею 0,8 кв.м., літня кухня (літ. Б) площею 6,5 кв.м., літня кухня (літ. В-1) 1980 року побудови, площею 22,6 кв.м., погріб (під В-1) 1980 року побудови, площею 4,6 кв.м., прибудова (літ. в-1) 1990 року побудови, площею 6,1 кв.м., прибудова (літ. в1-1) 1990 року побудови, площею 3,6 кв.м., гараж (літ. Г) 1990 року побудови, площею 9,2 кв.м., вбиральня (літ. Д) площею 1,0 кв.м., вбиральня (літ. Е) 1990 року побудови площею 1,0 кв.м., сарай тимчасовий (літ. И) 1990 року побудови площею 1,5 кв.м., навіс (літ. К) 1990 року побудови площею 5,4 кв.м., сарай тимчасовий (літ. Л) 1990 року побудови площею 2,7 кв.м., навіс (літ. М) 1990 року побудови площею 1,7 кв.м., літній душ (літ. О) 1990 року побудови площею 1,7 кв.м. споруди (№1-8), замощення (літ. І) площею 77 кв.м. Крім того, відповідно акту від 30 серпня 2017 року, складеного інженером з інвентаризації [PERSON], до складу нерухомого майна на теперішній час входять будівлі літ. В-1 ,в- 1 ,в'-1 - літня кухня, літ. Г- гараж, літ. О - літній душ, літ. И,Л - сараї (тимчасові), літ.К, М - навіси, які побудовані, реконструйовані у 1990 році або носять тимчасовий характер, що відповідно п.3.2 «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації нерухомого майна» (із змінами т доповненнями), яка затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 року за №582/5773, не відносяться до самочинного побудованих будівель. Згідно звіту субєкта оціночної діяльності з визначення ринкової вартості житлового будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Саратовська 3, від 08 вересня 2017 року, реєстраційний номер 2161187 08092017 DON17-09-075 ринкова вартість житлового будинку за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Саратовська 3 становить 98857,28 (девяносто вісім тисяч вісімсот пятдесят сім) гривень 28 копійок. 22 листопада 2008 року [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори було заведено спадкову справу №312/09. з огляду на те, що майно у вигляді 38/100 часток житлового будинку за адресою м. Дніпро, вул.Саратовська буд. З, набуте в період зареєстрованого шлюбу між позивачем та [PERSON], то воно є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, а отже позивач має право на 19/100 часток зазначеного житлового будинку як на частку у спільному майні подружжя. Право власності на 12/100 часток житлового будинку №3 по вул.Саратовська в м.Дніпропетровську, згідно рішення виконавчого комітету Індустріальної районної ради народних депутатів від 09.06.1989 року № 327 «Про зміну часткового співвідношення між співвласниками», визнано за сином [PERSON] - [PERSON], [INFO]. [PERSON] помер 30 травня 1993 року. За життя [PERSON] право власності на вказану частку житлового будинку не зареєстрував. Після смерті сина [PERSON] прийняв спадщину у вигляді 12/100 часток житлового будинку, але зареєструвати право власності на дану частку на своє імя не встиг. Таким чином, 12/100 часток, які [PERSON] успадкував після смерті свого сина, входять до спадкової маси спадщини, що залишилась після смерті самого [PERSON], а отже кінцевий розмір спадкової маси після смерті [PERSON] складає 31/100 часток спірного житлового будинку, що утворилися шляхом поєднання 19/100 часток, що залишились після визначення частки позивача у праві спільної власності подружжя та 12/100 часток спадкування після смерті сина. Крім того, за життя [PERSON] було складено заповіт, посвідчений 27.02.2003 року Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за р. №912, за яким останній заповів належне йому майно своїй племінниці - [PERSON] [INFO]. Таким чином позивач має право на 31/200 (15,5/100) часток, тобто половину від 31/100 часток спірного житлового будинку в якості обовязкової частки у спадщині непрацездатної вдови після смерті чоловіка [PERSON]. Постановою державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 17 серпня 2017 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності, у звязку з тим, що у позивача відсутні оригінали правовстановлюючих документів. Зважаючи на викладені вище обставини, позивач має право на житловий будинок №3 по вул.Саратовська в м. Дніпрі у загальному розмірі 69/200 (34,5/100) часток, що складаються з 38/200 (19/100) часток спільної сумісної власності подружжя та 31/200 (15,5/100) часток як обовязкова частка у спадщині непрацездатної вдови, після померлого чоловіка [PERSON]. У звязку із чим, з урахуванням уточнень просив визнати 38/100 часток житлового будинку №3 по вулиці Саратовська в місті Дніпро спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на 38/200 (19/100) часток житлового будинку №3 по вулиці Саратовська в місті Дніпрі; визнати за [PERSON] право власності на 31/200 (15,5/100) часток вищезазначеного домоволодіння, які складають обовязкову частку у спадщині непрацездатної вдови, після померлого чоловіка [PERSON] Позивач в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, через канцелярію суду подала заяву, згідно якої просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавали, у зв'язку із чим, суд, враховуючи заяву представника позивача, відповідно до\~ст.ст. 224 - 225 ЦПК України\~ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2\~ст.197 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 серпня 1959 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії ІІ-АБ №349950, виданим повторно Амур-Нижньодніпровським районним РАЦС м.Дніпропетровська 12 травня 1970 року. В період перебування у вищезазначеному шлюбі [PERSON] набув право власності на 38/100 часток житлового будинку №3 по вулиці Саратовська в місті Дніпрі, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок, виданий виконавчим комітетом Індустріальної районної ради народних депутатів 29 червня 1989 року. Вищезазначена обставина також підтверджується листом КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради від 24 липня 2017 року №9698. Згідно\~ст. 24 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права, володіння, користування і розпорядження цим майном, а відповідно до\~ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Аналогічні норми містить і\~Сімейний Кодекс України, що набрав чинності з 01 січня 2004 року. Так, відповідно до\~ст.60 СК України\~майно, придбане подружжям під час шлюбу, належить чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності. Отже, 38/100 часток житлового будинку №3 по вулиці Саратовська в місті Дніпрі є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та кожному належить по19/100\~частки вищезазначеного домоволодіння. Згідно свідоцтва про смерть мерії 1-КИ №256612, виданого Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області 25 листопада 2008 року, [PERSON] помер 22 листопада 2008 року, про що зроблено відповідний актовий запис №1654. Враховуючи зазначені вище обставини та положення закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частини визнання за позивачем 19/100 часток вищезазначеного домоволодіння, як частки у спільному сумісному майні подружжя є обґрунтованими і підлягають задоволенню та слід визнати житловий будинок №3 по вулиці Саратовська в місті Дніпрі обєктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], як подружжя та визначити, що частка померлого 22 листопада 2008 року [PERSON] у спільній сумісній власності на вищезазначене домоволодіння складає 19/100 частини, частка [PERSON] у спільній сумісній власності на квартиру 19/100 частини. Право власності на 12/100 часток житлового будинку №3 по вул.Саратовська в м.Дніпропетровську, згідно рішення виконавчого комітету Індустріальної районної ради народних депутатів від 09.06.1989 року № 327 «Про зміну часткового співвідношення між співвласниками», визнано за сином [PERSON] - [PERSON], [INFO]. За життя [PERSON] право власності на вказану частку житлового будинку не зареєстрував та 30 травня 1993 року помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ №292507, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану виконкому Ленінської районної ради м.Дніпропетровська 06 червня 2000 року, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис №1434. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст.524 ЦК Української РСР спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.529 ЦК Української РСР у першу чергу право на спадкування за законом мають діти\~\~спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За вимогами ст.549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені в цій частині дії повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Після смерті сина [PERSON] прийняв спадщину у вигляді 12/100 часток житлового будинку, але зареєструвати право власності на дану частку на своє імя не встиг, що підтверджується Постановою Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17 серпня 2017 року. Таким чином, за свого життя [PERSON] став власником 31/100 частин домоволодіння №3 по вул.Саратовська в м.Дніпропетровську, з яких 19/100 частин спільна сумісна власність подружжя, 12/100 спадщина після смерті [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається, у тому числі з 31/100 частин домоволодіння №3 по вул.Саратовська в м.Дніпропетровську. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Зі спадкової справи убачається, що за свого життя [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого все його майно рухоме та нерухоме, де б воно не було та з чого б не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому не день смерті і на що він за законом матиме право, в тому числі і житловий будинок в м.Дніпропетровську, вулиця Саратовська, будинок №3 заповів [PERSON] (відповідач-1 по справі). Постановою Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05 червня 2017 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом на вищезазначене домоволодіння у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Разом із цим, відповідно до ч.1\~ст.1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Судом встановлено, що дружина спадкодавця позивач [PERSON], в силу ст.1241 ЦК України, має обов'язкову частку у спадщині після смерті свого чоловіка [PERSON], оскільки вона є пенсіонеркою, тобто непрацездатною особою. Таким чином [PERSON], на підставі ст.1241 ЦК України, має право на спадкування за законом 31/200 (15,5/100) часток домоволодіння №3 по вул.Саратовська в м.Дніпрі, після смерті [PERSON] Житловий будинок № 3 по вул. Саратовська в м.Дніпропетровську складається з: житловий будинок (літ. А-1) 1940 року побудови, загальною площею 74,5 кв.м., житловою площею 46,4 кв.,м прибудова (літ. А1-1) 1960 року побудови, площею 22,8 кв.м., прибудова (літ. а-1) 1980 року побудови, площею 9,7 кв.м., прибудова (літ. а1-1) 1980 року побудови, площею 13,6 кв.м., ганок з козирком (літ. а) 1980 року побудови, площею 0,8 кв.м., літня кухня (літ. Б) площею 6,5 кв.м., літня кухня (літ. В-1) 1980 року побудови, площею 22,6 кв.м., погріб (під В-1) 1980 року побудови, площею 4,6 кв.м., прибудова (літ. в-1) 1990 року побудови, площею 6,1 кв.м., прибудова (літ. в1-1) 1990 року побудови, площею 3,6 кв.м., гараж (літ. Г) 1990 року побудови, площею 9,2 кв.м., вбиральня (літ. Д) площею 1,0 кв.м., вбиральня (літ. Е) 1990 року побудови площею 1,0 кв.м., сарай тимчасовий (літ. И) 1990 року побудови площею 1,5 кв.м., навіс (літ. К) 1990 року побудови площею 5,4 кв.м., сарай тимчасовий (літ. Л) 1990 року побудови площею 2,7 кв.м., навіс (літ. М) 1990 року побудови площею 1,7 кв.м., літній душ (літ. О) 1990 року побудови площею 1,7 кв.м. споруди (№1-8), замощення (літ. І) площею 77 кв.м. Крім того, відповідно акту від 30 серпня 2017 року, складеного інженером з інвентаризації [PERSON], до складу нерухомого майна на теперішній час входять будівлі літ. В-1 ,в- 1 ,в'-1 - літня кухня, літ. Г- гараж, літ. О - літній душ, літ. И,Л - сараї (тимчасові), літ.К, М - навіси, які побудовані, реконструйовані у 1990 році або носять тимчасовий характер, що відповідно п.3.2 «Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації нерухомого майна» (із змінами т доповненнями), яка затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 року за №582/5773, не відносяться до самочинного побудованих будівель. 17 серпня 2017 року [PERSON] звернулась до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на підставі ст.1241 ЦК України. Постановою Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17 серпня 2017 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на підставі ст.1241 ЦК України на 1/8 частку вищезазначеного домоволодіння у звязку із тим, що право власності на нерухоме майно за спадкодавцем на день відкриття спадщини не зареєстровано. Згідно з ст.ст.\~41,\~55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1 Першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. За змістом ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п.3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Таким чином, із аналізу вищевказаних правових норм, судом встановлено, що позивачем було дотримано всіх визначених законодавцем обставин для набуття права власності на спадщину. Однак своє право позивач не в змозі реалізувати, у зв'язку із чим дане право підлягає судовому захисту. Разом із цим, позовні вимоги в частині визнання права власності на прибудову (літ. А1-1) 1960 року побудови, площею 22,8 кв.м., прибудова (літ. а-1) 1980 року побудови, площею 9,7 кв.м., прибудова (літ. а1-1) 1980 року побудови, площею 13,6 кв.м., ганок з козирком (літ. а) 1980 року побудови, площею 0,8 кв.м., літня кухня (літ. Б) площею 6,5 кв.м., літня кухня (літ. В-1) 1980 року побудови, площею 22,6 кв.м., погріб (під В-1) 1980 року побудови, площею 4,6 кв.м., прибудова (літ. в-1) 1990 року побудови, площею 6,1 кв.м., прибудова (літ. в1-1) 1990 року побудови, площею 3,6 кв.м., гараж (літ. Г) 1990 року побудови, площею 9,2 кв.м., вбиральня (літ. Д) площею 1,0 кв.м., вбиральня (літ. Е) 1990 року побудови площею 1,0 кв.м., сарай тимчасовий (літ. И) 1990 року побудови площею 1,5 кв.м., навіс (літ. К) 1990 року побудови площею 5,4 кв.м., сарай тимчасовий (літ. Л) 1990 року побудови площею 2,7 кв.м., навіс (літ. М) 1990 року побудови площею 1,7 кв.м., літній душ (літ. О) 1990 року побудови площею 1,7 кв.м. споруди (№1-8), замощення (літ. І) площею 77 кв.м., задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ст.ст.186,\~380,\~381 ЦК України, господарсько-побутові будівлі (сарай, гараж, санвузол тощо), наземні і підземні комунікації (водопостачання, очисні споруди тощо), що розташовані з житловим будинком на одній земельній ділянці і призначені для забезпечення власника необхідними засобами благоустрою, вважаються приналежністю головної речі і не є самостійними нерухомими речами, у звязку з чим право власності на зазначені будівлі та споруди як на окремі обєкти визнаватися не може. Аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та про існування правових підстав для їх часткового задоволення, а саме в частині визнання права власності з позивачем на 38/200 (19/100) часток житлового будинку №3 по вулиці Саратовська в місті Дніпрі, що складається з: літ. А-1 - житловий будинок загальною площею 75,1 кв.м., житловою площею 56,9 кв.м. як частка у спільному сумісному майні подружжя та право власності на 31/200 (15,5/100) часток вищезазначеного домоволодіння, як обовязкову частку у спадщині, після померлого 22 лютого 2008 року [PERSON], оскільки іншим шляхом, крім визнання права власності в порядку спільної сумісної власності та в порядку спадкування за законом на підставі ст.1241 ЦК України в судовому порядку у позивача немає можливості захистити своє право і отримати спадщину.

Outcome: partial