Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь 30000,00 грн. моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків внаслідок професійних захворювань. В обгрунтування позову послався на те, що 15.07.1976 року прийнятий на роботу транспортним робочим в Червоноградське ремонтно-будівельне управління в/о «Укрзахідвугілля». 24.08.1976 року звільнений з роботи. 18.07.1977 року прийнятий транспортним робочим в Червоноградське ремонтно-будівельне управління в/о «Укрзахідвугілля». 15.08.1977 року звільнений з роботи. 19.03.1979 року прийнятий електрослюсарем II розряду на шахту № 8 «Великомостівська». 30.04.1979 року звільнений з роботи. 30.07.1979 року прийнятий на роботу підземним електрослюсарем III розряду на шахту «Ім. Ленінського комсомолу». 19.11.1979 року звільнений з роботи. 22.02.1982 року прийнятий підземним гірничим майстром на шахту «Ім. 50-річчя Великої Жовтневої соціалістичної революції». 01.10.1983 року переведений на посаду підземного помічника начальника дільниці. 01.11.1993 року переведений на посаду начальника дільниці. 01.06.1997 року переведений на посаду підземного гірничого майстра. 18.11.1997 року переведений на посаду поверхневого гірничого робітника. 19.12.1997 року переведений на посаду поверхневого чергового слюсаря по ремонту обладнання. 15.10.1998 року звільнений з роботи. У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в нього значно погіршився стан здоров'я, внаслідок чого останній неодноразово був змушений звертатися за медичною допомогою. Довідкою МСЕК від 14.12.1997 року позивачу встановлено вперше 50% втрати професійної працездатності. Довідкою МСЕК від 16.12.1998 року останньому встановлено 50% втрати професійної працездатності. Довідкою МСЕК від 10.12.2002 року позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності. Довідкою МСЕК від 07.12.2004 року останньому встановлено 50% втрати професійної працездатності. Довідкою МСЕК від 14.11.2006 року позивачу безтерміново встановлено 50% втрати професійної працездатності. Довідкою МСЕК від 14.11.2006 року останньому безтерміново встановлено III групу інвалідності. Внаслідок отримання професійних захворювань позивачу завдано значної моральної шкоди у вигляді фізичних та душевних страждань, які виражаються у втраті працездатності, являється інвалідом III групи, постійно відчуває біль у грудях. Внаслідок наведеного відчуває великі незручності у веденні домашнього господарства, стало важко займатися домашніми справами, перестав бути повноцінною людиною. Представник відповідача подав заперечення на позовну заяву, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову. На обґрунтування заперечення послався на те, що шахта «Червоноградська» у різні періоди мала різні найменування, зокрема, наказом ДП «Львіввугілля» від 12.02.2003 року № 1 «Про створення відокремлених підрозділів ДП «Львіввугілля» створено шахту «Бендюзька» ДП «Львіввугілля» як відокремлений підрозділ без статусу юридичної особи. Наказом МПЕ України від 19.01.2006 року № 30 «Про створення державного підприємства «Шахта «Бендюзька» створено Державне підприємство «Шахта «Бендюзька» шляхом виділення зі складу ДП «Львіввугілля» відокремленого підрозділу «Шахта «Бендюзька». Пунктом 6 даного наказу передбачено, що ДП «Шахта «Бендюзька» є правонаступником майнових прав та обов'язків Державного підприємства «Львіввугілля», пов'язаних з діяльністю його відокремленого підрозділу «Шахта «Бендюзька» згідно з розподільчим балансом. Таким чином, вважає, що ДП «Шахта «Бендюзька» несе відповідальність за свої боргові зобов'язання самостійно. Згідно з Витягом з ЄДРЮО та ФОП № 997424 від 07.08.2013 року місцезнаходженням ДП «Шахта «Бендюзька» є с. Бендюга Сокальського району Львівської області, а юридичною особою є Міністерство вугільної промисловості України. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали. Позивач пояснив, що він є інвалідом III групи, постійно відчуває біль у грудях, має задишку, внаслідок чого відчуває великі незручності у веденні домашнього господарства, стало важко займатися домашніми справами, перестав бути повноцінною людиною. Просять позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що ДП «Львіввугілля» у даній справі - неналежний відповідач, тому просить у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників розгляду, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке. Установлено, що позивач 15.07.1976 року прийнятий на роботу транспортним робочим в Червоноградське ремонтно-будівельне управління в/о «Укрзахідвугілля». 24.08.1976 року звільнений з роботи. 18.07.1977 року прийнятий транспортним робочим в Червоноградське ремонтно-будівельне управління в/о «Укрзахідвугілля». 15.08.1977 року звільнений з роботи. 19.03.1979 року прийнятий електрослюсарем II розряду на шахту № 8 «Великомостівська». 30.04.1979 року звільнений з роботи. 30.07.1979 року прийнятий на роботу підземним електрослюсарем III розряду на шахту «Ім. Ленінського комсомолу». 19.11.1979 року звільнений з роботи. 22.2.1982 року прийнятий підземним гірничим майстром на шахту «Ім. 50-річчя Великої Жовтневої соціалістичної революції». 01.10.1983 року переведений на посаду підземного помічника начальника дільниці. 01.11.1993 року переведений на посаду начальника дільниці. 01.06.1997 року переведений на посаду підземного гірничого майстра. 18.11.1997 року переведений на посаду поверхневого гірничого робітника. 19.12.1997 року переведений на посаду поверхневого чергового слюсаря по ремонту обладнання. 15.10.1998 року звільнений з роботи (згідно копії трудової книжки [PERSON]). У зв'язку з роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці позивач був змушений звертатися за медичною допомогою, що підтверджується копіями наявних у справі медичних документів. Відповідно до довідки МСЕК серії 2-18 АИ № 020259 від 14.12.1997 року позивачу встановлено вперше 50% втрати професійної працездатності. Згідно з довідкою МСЕК серії 2-18 АЖ № 004265 від 16.12.1998 року останньому встановлено 50% втрати професійної працездатності. Відповідно до довідки МСЕК серії ЛВА-2 № 017719 від 10.12.2002 року позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності. Згідно з довідкою МСЕК серії ЛВА-2 № 015099 від 07.12.2004 року останньому встановлено 50% втрати професійної працездатності. Відповідно до довідки МСЕК серії ЛВА-2 № 014805 від 14.11.2006 року позивачу безтерміново встановлено 50% втрати професійної працездатності. Згідно з довідкою МСЕК серії ЛВА-1 № 311194 від 14.11.2006 року останньому безтерміново встановлено III групу інвалідності. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я на виробництві вперше було передбачено Законом України «Про охорону праці», який введено в дію 24.11.1992 року (згідно Постанови Верховної Ради України від 14.10.1992 року № 2695-XII) і який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Такий порядок був передбачений Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затвердженими постановою Кабінету міністрів України від 22.06.1993 року № 492, введеними в дію з 01.07.1993 року (далі - Правила). Згідно з абзацом 5 пункту 4 цих Правил за наявності факту моральної шкоди потерпілому відшкодовується така. Відповідно до пункту 38 Правил право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Стійку втрату професійної працездатності унаслідок професійного захворювання позивачеві вперше було встановлено за час його роботи на шахті «Червоноградська» - 14.12.1997 року, а розмір відшкодування моральної шкоди на цей час, згідно з частиною 2 пункту 11 зазначених Правил, не міг перевищувати 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, який відповідно до Указу Президента України від 25.08.1996 року № 762/96 становив 17,00 грн. З урахуванням наведеного, суд вважає, що факт спричинення позивачеві моральної шкоди, підтверджується наявними у справі копіями медичних документів, що підтверджують втрату ним професійної працездатності унаслідок професійного захворювання. Вирішуючи питання про належність відповідача у справі, судом ураховано те, що відповідно до наказу Міністерства вугільної промисловості України від 19.01.2006 року № 30 відокремлений підрозділ «Шахта «Бендюзька» виділена зі складу ДП «Львіввугілля» із створенням окремої юридичної особи - Державного підприємства «Шахта «Бендюзька», яке є правонаступником майнових прав та обов'язків Державного підприємства «Львіввугілля», пов'язаних з діяльністю його відокремленого підрозділу «Шахта «Бендюзька» згідно з розподільчим балансом. Слід зазначити, що Державне підприємство «Шахта «Бендюзька» станом на 01.09.2014 року включене до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою з цього реєстру. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що ДП «Львіввугілля» не є належним відповідачем у справі, а тому у задоволенні позову до нього необхідно відмовити. Незважаючи на роз'яснення у судовому засіданні позивачеві та його представникові передбаченого ст. 33 ЦПК України права клопотати перед судом про заміну первісного відповідача належним відповідачем - Державним підприємством «Шахта «Бендюзька» або про залучення його до участі у справі як співвідповідача, останні відмовилися скористатися таким правом, тому, виходячи з принципу диспозитивності, суд вирішив справу в межах заявлених вимог (ч. 1 ст. 11 цього Кодексу).

Outcome: dismissed