Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

У березні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради, про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки. В обґрунтування позову посилалася на те, відповідачі є батьками малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які доводяться племінниками позивачу. Зазначає, що відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей, які з 2017 року з батьками не проживають. Наразі, малолітні діти проживають разом з позивачем, який займається їх вихованням та утриманням. Місце проживання відповідачів позивачу невідоме. Тому позивач просив суд позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , також просив призначити його опікуном над дітьми. Ухвалою від 15 квітня 2020 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 27 травня 2020 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті. 17 серпня 2020 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. В судове засідання позивач не з`явився, в окремо поданій заяві просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав частково: просив задовольнити позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, а позовні вимоги щодо призначення його опікуном просив залишити без розгляду, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, причин неявки судові не повідомив, під час підготовчого провадження за клопотанням представника третьої особи до матеріалів справи було долучено висновок органу опіки та піклування від 27.05.2020 № 4/4-278 про доцільність позбавлення батьківських прав. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час судового розгляду справи були сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, не надали заяв про розгляд справи за їх відсутності, не скористалися правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до наданих позивачем копій свідоцтв про народження, батьком малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , записано [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а.с. 10-12). Малолітні діти проживають разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом № 1, затвердженим головою квартального комітету № 15 (а.с. 19). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. [PERSON] у письмовій заяві від 13.03.2020, яку було посвідчено державним нотаріусом Четвертої дніпровської нотаріальної контори, Шугаєвою Н.С., та зареєстровано в реєстрі за № 3-573, висловив свою відмову від батьківських прав до його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Висновком органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради № 4/4-278 від 27.05.2020 визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відносно дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В наданому висновку, окрім іншого, зазначено, що відповідачі самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків, такі дії є свідомими, тривалими та носять системний характер. Зібраними по справі письмовими доказами, встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, з дітьми не проживають, станом здоров`я не цікавляться, матеріальної допомоги на утримання дітей не надають. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.16 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (з послідуючими змінами та доповненнями), ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). У справі «Хант проти України» ЄСПЛ вказав, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Проаналізувавши встановленні обставини, суд приходить до висновку про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 3 ст. 243 СК України, опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Пунктом 22 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866, встановлено, що рішення про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, приймається районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської чи районної у місті (в разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за місцем походження такої дитини за поданням служби у справах дітей. За відсутності рішення виконавчого органу районної місті ради про надання статусу малолітнім дітям, як таким, що позбавлені батьківського піклування, за відсутності в матеріалах справи відповідного подання органу опіки та піклування про встановлення опіки над малолітніми дітьми, приймаючи також до уваги, що позивач позовні вимоги щодо призначення його опікуном не підтримав, суд позбавлений можливості вирішити питання встановлення опіки над малолітніми дітьми, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Питання розподілу судових витрат вирішено у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів підлягають стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1681,60 грн., по 840,80 грн. з кожного.

Outcome: partial