Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13 жовтня 2015 року по вул. Шамрила, 3 у м. Києві [PERSON] керуючи автомобілем марки Peugeot 605, державний реєстраційний номер [NUMBER], здійснив зіткнення з автомобілем марки Volkswagen Polo, державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], що призвело до пошкодження транспортного засобу позивача. Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 02.09.2011 року, запис №1621 [PERSON], є чоловіком позивача та згідно ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України, автомобіль Volkswagen Polo, державний реєстраційний номер [NUMBER] є спільною сумісною власністю. 10 грудня 2015 року постановою Шевченківського районного суду м. Києва визнано відповідача винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Згідно висновку № 43/15 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 26 жовтня 2015 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Vw Polo, державний реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок його пошкодження в ДТП, що сталося 13.10.2015 року становить 112681,05 грн.. Загальна вартість збитку, що завдав відповідач позивачу при вчиненні ДТП, складає 91035,35 грн.. Поліс відповідача укладений на умовах відшкодування шкоди, заподіяної майну третіх осіб в межах до 50000,00 грн. включно, але ця сума є значно меншою, ніж розмір заподіяного матеріального збитку. Різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою складає: 91035,35 - 50 000,00 = 41 035,35 грн.. Тому, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 41 035,35 гривень відшкодування матеріальної шкоди та судові витрати. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, заслухавши надані пояснення, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із наступного. В судовому засіданні встановлено, що 13 жовтня 2015 року приблизно об 11 годині 50 хвилин по вул. Шамрила 3 у м. Києві [PERSON] керуючи автомобілем марки Peugeot 605, державний реєстраційний номер [NUMBER], здійснив зіткнення з автомобілем марки Volkswagen Polo, державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], який у свою чергу, здійснив зіткнення з автомобілем марки ВАЗ 21099, державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 10 грудня 2015 року, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП. Таким чином судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 13 жовтня 2015 року, відбулася з вини [PERSON]. Власником автомобіля Volkswagen Polo, реєстраційний номер [NUMBER], є [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Згідно Звіту № 643/15 експертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 26 жовтня 2015 року, який складено судовим експертом Коваль І.М., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля VW Polo, держ. номер [NUMBER], внаслідок його пошкодження в ДТП, що сталося 13.10.2015 року, становить 112681,05 грн.. Як вбачається з матеріалів справи, вартість відновлення пошкодженого автомобіля позивача становить 91035,35 грн., що підтверджується: видатковою накладною TOB «Атлант-М Лепсе» № 3310347192 від 25.01.2016 року на суму 1479,62 грн.; видатковою накладною TOB «Атлант-М Лепсе» № 3310348162 від 01.02.2016 року на суму 394,87 грн.; видатковою накладною TOB «Атлант-М Лепсе» № 3310348425 від 02.02.2016 року на суму 1904,86 грн.; видатковою накладною ФОП [PERSON] № 2888 від 04.02.2016 року на суму 3001,00 грн.; актом виконаних робіт СТО [INFO] ФОП [PERSON] № 00000250 від 10.03.2016 року вартість ремонту склала 27380,00 грн., що включає в себе вартість матеріалів 3913,21 грн. та вартість робіт у розмірі 23466,79 грн.; актом виконаних робіт СТО [INFO] ФОП [PERSON] № 00000259 від 12.03.2016 року, вартість ремонту склала 56875,00 грн.. Судом встановлено, що на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди, тобто 13 жовтня 2015 року, цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (п. 9.1 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого (п. 9.2 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи (п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи вимоги п. 9.2 ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ч. 1 ст. 1194 ЦК України, різниця між розміром заподіяної шкоди (91035,35 грн.) і розміром страхової суми (50000,00 грн.) становить 41035,35 грн.. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивачем було сплачено кошти за надані йому транспортні послуги, що підтверджується копією квитанцій: № 1757 від 13.10.2015 року на суму 340,00 грн.; № 000385 від 21.10.2015 року на суму 330,00 грн.; № 012711 від 13.01.2016 року на суму 350,00 грн.. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 1192 ЦК України). Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що позивачу завдано матеріальної шкоди з вини відповідача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн.. З огляду на викладене, на підставі ст.ст. 979, 1166, 1188, 1192 ЦК України; п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»; ст.ст. 9, 12, 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд, -

Outcome: approved