Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

У березні 2020 року позивач ТОВ «ЗАРАЗ-2» звернулося до Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . ТОВ «Зараз-2» є виконавцем житлово-комунальних послуг в с. Чайки Києво-Святошинського району Київської області, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 237 від 06 липня 2016 року. За період з липня 2016 року по дату звернення з позовом до суду ТОВ «Зараз-2» постійно надає житлово-комунальні послуги по всьому будинку [ADDRESS] . ТОВ «Зараз-2» виконало свої зобов`язання щодо надання житлово-комунальних послуг у повному обсязі, надавши відповідні послуги своєчасно, а боржник [PERSON] не належним чином виконувала свої зобов`язання по їх оплаті. Відповідно до даних бухгалтерського обліку та інформації про особовий рахунок боржника за період з 06.07.2016 року по 12.03.2020 року сума основної простроченої заборгованості боржника перед заявником складає 35 866 грн. 53 коп., За період прострочення оплати послуг на основну суму боргу нараховано 3 % річних, інфляційні збитки та пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, відповідно до п. 2.4 договору. Враховуючи викладене, позивач ТОВ «Зараз-2» просив стягнути з [PERSON] заборгованість за житлово-комунальні послуги в загальному розмірі 49 287,71 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 2600 грн. та судовий збір в розмірі 2102 грн. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, просили задоволити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в задоволенні позову. Подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказав, що договір про надання послуг з обслуговування багатоквартирного будинку відповідач не підписаний. Також зазначив, що відповідач отримала квартиру [ADDRESS] 16.10.2020 року, що підтверджується актом приймання-передачі від 16.10.2018 року. Тому нарахування є неправомірними. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . ТОВ «Зараз-2» є виконавцем житлово-комунальних послуг в с. Чайки Києво-Святошинського району Київської області, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 234 від 06 липня 2016 року. 24 листопада 2016 року між ТОВ «Зараз-2» та [PERSON] було укладено договір № 354 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» також передбачено, що до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. За ст.144 Конституції України рішення органів місцевого самоврядування, прийняті в межах їх повноважень, визначених законом, є обов`язковими до виконання на відповідній території. Відповідно до ст. 67 Житлового кодексу України, плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлення цін/тарифів на жилого-комунальні послуги належить виключно до повноважень органів місцевого самоврядування. Згідно розрахунків наданих позивачем, заборгованість відповідача за житлово-комунальні послуги за період з 06.07.2016 року по 12.03.2020 року становила в загальному розмірі 49 287,71 грн., яка складається із основної заборгованості - 35 866,53 грн., договірної пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, індексу інфляції та трьох відсотків річних - 13 421,18 грн. Відповідно до ст.. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається за матеріалів справи 22.04.2016 року між ТОВ «Консент капітал менеджмент» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу деривату Ф-25/1/11/61/Ж. 04.06.2018 року між ТОВ «Зараз-2» та [PERSON] було укладеного договір №04/06/2018 про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги. Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Доказів того, що послуги не надавались, надвались не в повній мірі, тощо, відповідач суду не надав, не заявив клопотань про їх витребування у разі складнощів в їх отриманні. Згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене, що відповідач фактично користувався житлово-комунальними послугами, доказів які б спростовували даний факт суду надано не було, а тому на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по сплаті житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних та договірної пені у загальному розмірі 49 287,71 грн. Розв`язуючи вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 2600,00 грн., суд виходить з норм статті 137 ЦПК України, відповідно до яких витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави та за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Так, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано Договір про надання правової допомоги №31/05-2 від 31 травня 2019 року з адвокатським об`єднанням «Клочков та Партнери» та Додатковий договір №3 до Договору про надання правової допомоги №31/05-2 від 15 липня 2019 року з визначенням переліку послуг, їх вартості, звіт №2 на надану правову/правничу допомогу з детальним переліком наданих послуг та їх вартістю на загальну суму в розмірі 2600,00 грн., що суд приймає як належні та допустимі докази розміру понесених витрат на правничу допомогу, у зв`язку з чим такі витрати за ст. 141 ЦПК України належить віднести на рахунок відповідача. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved