Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

У березні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» простягнення коштів. 10 листопада 2016 року на картковий рахунок платіжної карти ПАТ КБ «ПриватБанк» № 4731 2171 0630 9980, відкритий на імя [PERSON], Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕТТІ» було перераховано 500 000,00 грн., на підставі договору поворотної фінансової допомоги № 20-3/2016 від 10 листопада 2016 року. Вищевказані кошти були списані з рахунку ТОВ «СЕТТІ», проте так і не були зараховані на рахунок Позивача, при цьому, Відповідач, своїм електронним листом із посиланням на постанову НБУ № 365 від 02.08.2016 року, запросив документи на підтвердження економічного сенсу операції. В той же день запитувані документи були надані, проте вже 12.11.2016 р. всі платіжні картки ПриватБанку, емітовані на імя Позивача були заблоковані. Звернення за телефоном до служби технічної підтримки банку залишилися без належного реагування з боку банку, в звязку із чим Позивачем на адресу Відповідача був направлений лист від 29.11.2016 р. та дві його вимоги про зарахування коштів - від 22.12.2016 р. та 03.02.2017 р. Проте, обґрунтованої відповіді на запити Позивача, щодо причин блокування коштів, на момент подання даного позову, не було отримано, так само як не задоволено вимоги щодо зарахування коштів на рахунок Позивача. 08.02.2017 року Позивач отримав від Відповідача електронного листа, у якому були наведені посилання на ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та 4L 1, 2 ст. 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, держаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Проте, жодних пояснень щодо причин блокування переказу коштів на рахунок Позивача, не було надано, так само як і підстав, з яких Відповідачем до Позивача застосовані положення законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом. 07 лютого 2017 року від імені Позивача адвокатом [PERSON] був направлений адвокатський запит із проханням у 5-ти денний строк надати інформацію, та копії відповідних документів щодо таких питань: 1.З яких причин та на яких правових підставах ПАТ КБ «ПриватБанк» були заблоковані грошові кошти, перераховані Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕТТІ» на картковий рахунок емітованої ПАТ КБ «ПриватБанк» платіжної карти № 4731 2171 0630 9980, відкритий на імя [PERSON], у сумі 500 000 (пятсот тисяч) грн., на підставі договору поворотної фінансової допомоги № 20-3/2016 від 10.11.2016 p.? 2.З яких причин та на яких правових підставах станом на 06.02.2017 р. вищевказані грошові кошти не поступили на рахунок отримувача коштів? 3.З яких причин та на яких правових підставах станом на 06.02.2017 р. вищевказані грошові кошти не повернуті на розрахунковий рахунок ТОВ «СЕТТІ» згідно вимоги останнього? 4.З яких причин та на яких правових підставах залишені без розгляду наступні письмові звернення [PERSON]: лист від 29.11.2016 р. (отриманий банком 02.12.2016 p.), вимога від 22.12.2016 р. (отримана банком 30.12.2016 р.) та вимога від 03.02.2017 p.? 5.Коли вищевказані грошові кошти будуть зараховані на картковий рахунок [PERSON] або повернуті на розрахунковий рахунок ТОВ «СЕТТІ»? Станом на день подання позову, жодної відповіді банку (як усної, так і письмової) з поясненнями щодо причин виникнення описуваної ситуації ані Позивачем, ані його адвокатом не отримано, грошові кошти на рахунок Позивача не зараховані і на рахунок ТОВ «СЕТТІ» (за вимогою останнього) не повернуті. Таким чином, згідно приписів Цивільного кодексу України, власником переказаних ТОВ «СЕТТІ» коштів, з моменту передання останнім банку платіжного доручення, став [PERSON], отже саме Позивачеві належить право вимоги щодо перерахування на його рахунок зазначених коштів. Враховуючи викладене, у Позивача є підстави розцінювати дії Відповідача як набуття (утримання) коштів без достатньої правової підстави. Таким чином, Відповідач, не пізніше, ніж на наступний день після переказу коштів платником, був зобовязаний зарахувати на рахунок Позивача суму належних йому коштів у розмірі 500 000,00 грн., чого зроблено не було. В звязку із цим такі кошти підлягають стягненню з банку у примусовому порядку. Сума процентів за користування чужими грошовими коштами, виходячи з облікової ставки НБУ (за відповідний період складала 14% річних): 500 000,00 грн. * 14% / 100 * / 365 днів * 138 днів = 26 465,75 грн. Таким чином розмір процентів за користування чужими грошовими коштами складає 26 465,75 грн. Обрахунок 3% річних: 500 000,00 грн. * 3% / 100 / 365 днів * 138 днів = 5 671,23 грн. Обрахунок інфляційних втрат: (500 000,00 * (101,8% * 100,9%* 101,1%* 101,0%))-500 000,00 грн. - 24 422,69 грн. Пеня в даному випадку складе: 500 000,00 грн. * 0,1% / 100 * 138 днів = 69 000,00 грн. Враховуючи обмеження, встановлені зазначеною вище нормою Закону, пеня складе 10% від суми переказу, а саме 50 000,00 грн. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Слід зазначити, що утримання Відповідачем протягом майже півроку грошових коштів Позивача завдало йому значних моральних переживань, повязаних із неможливістю ними скористатися та побоюванням за їх майбутню долю в світлі несприятливих процесів, повязаних із націоналізацією ПАТ КБ «ПриватБанк» у грудні 2016 року. Моральні переживання посилилися після отримання листа Відповідача, у якому останній посилався на норми Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом; фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», не І зважаючи на те, що Позивач не має і не може мати жодного відношення до доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масовогознищення. При цьому, такі закиди банку не лише завдають Позивачеві страждань в звязку із приниженням його честі та гідності, а й ставлять під загрозу його ділову репутацію, особливо в\~ сучасних умовах проведення Антитерористичної операції на сході України та соціальної напруженості в суспільстві, повязаною зі зростанням терористичної загрози. Приймаючи до уваги розмір утримуваних банком коштів, строк їх утримання, а також ступінь моральних переживань Позивача, останній оцінює свою моральну шкоду у 50 000,00 грн. Окрім зазначених вище сум стягнення, Позивач вважає за необхідне просити суд стягнути з Відповідача судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу Бажаючи отримати кваліфіковану правову допомогу, Позивач уклав договір про надання правової допомоги із адвокатом [PERSON] та очолюваною нею Приватною установою «Українська адвокатська група» з метою супроводу даного спору як в позасудовому, так і в судовому порядку. Станом на день подання даного позову, адвокатом надано послуг на загальну суму 7 680,00 грн., які підлягають стягненню з Відповідача. На підставі вищевказаного просив суд стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, ідентифікаційний код 14360570) на користь [PERSON] (08151, [ADDRESS], реєстраційний номер облікової картки - платника податків: [NUMBER]): 500 000,00 грн. - безпідставно набутих коштів; 26 465,75 грн. - процентів за користування чужими грошовими коштами; 5 671,23 грн. - трьох відсотків річних; 24 422,69 грн. грн. - інфляційних втрат; 50 000,00 грн. - пені; 7 680,00 - витрат на правову допомогу; 50 000,00 грн. моральної шкоди, а всього 664 239,67 грн. \~ \~ \~ \~У ході судового розгляду позивач подав заяву про зміну розміру позовних вимог від 14.09.2017 року, у результаті чого остаточно просив суд: стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на його користь \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 2 500,00 грн. - безпідставно набутих коштів; 42 986,30 грн. - процентів за користування чужими грошовими коштами; 9 493,15 грн, - трьох відсотків річних; 54 400,45 грн. - інфляційних втрат; 50 000.00 грн. - пені; 12 160,00 грн. - витрат на Правову допомогу; 50 000,00 грн. - моральної шкоди, а всього 221 539,90 грн. Представник позивача у судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про зменшення розміру позовних вимог. Представник відповідача\~ до суду з»явився, позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Суд, вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, \~дослідивши матеріали справи, письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Таким чином, між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, які регулюються главами 47-49, 71 ЦК України, а також нормами Податкового кодексу України.\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~ Відповідно до п.14.1.257. Податкового кодексу України поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення. \~\~\~\~\~ Поворотна фінансова допомога за своєю цивільно-правовою природою є позикою. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] зазначив, що 10 листопада 2016 року на картковий рахунок платіжної карти ПАТ КБ «ПриватБанк» № 4731 2171 0630 9980, відкритий на імя [PERSON], Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕТТІ» було перераховано 500 000,00 грн., на підставі договору поворотної фінансової допомоги № 20-3/2016 від 10 листопада 2016 року, що підтверджується платіжним дорученням за № 101 від 10 листопада 2016 року (а.с. 10). Разом з тим, сторони домовились, що сторона 2 зобов»язана повернути стороні 1 поворотну фінансову допомогу в строк до 10 листопада 2017 року ( п. 2.5). На даний момент утримувані Відповідачем кошти Позивачу частково повернуті - у розмірі 497 500,00 грн., таким чином, стягувана Позивачем основна сума заборгованості підлягає зменшенню на відповідну суму і на даний момент становить 2 500,00 грн. У відповідності до ст, 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У відповідності до ч. 1,2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Згідно приписів ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1)припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2)зміна умов зобов'язання; 3)сплата неустойки; 4)відшкодування збитків та моральної шкоди. \~ \~ \~ \~Статтею 629 ЦК України\~встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Вимога позивача щодо стягнення з відповідача у відшкодування моральної шкоди грошових коштів у сумі 50\~000,00 грн. до задоволення не підлягає з огляду на наступне. Як вбачається з вимог ч. 1\~ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Відповідно до ч. 1\~ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно п. 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Згідно п. 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року № 4\~«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обовязковому зясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювана, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема суд повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких, та яких обставин, та якими діями (бездіяльністю) вони\~\~заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Таким чином, з огляду на викладене, суд приходить до висновку, що вимога позивача щодо відшкодування моральної шкоди є недоведеною і до задоволення не підлягає. Як визначено в\~статті 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. (ч. 1\~ст. 64 ЦПК України). Згідно з ч. 3 ст. 60, ст. 64 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до частини першої\~статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У звязку із частковим задоволенням позовних вимог суд стягує з відповідача на користь держави згідно із\~ст. 88 ЦПК України\~судовий збір у сумі 1\~660, 00 грн. Зважаючи на вищенаведене, беручи до уваги рекомендації, висвітлені\~у постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009\~ № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4,

Outcome: partial