Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

У березні 2017 року позивач звернувся до суду з названим позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 08 листопада 2016 року сталось ДТП. Винним у даній пригоді було визнано відповідача [PERSON] У результаті ДТП йому було заподіяно матеріальну шкоду. У встановленому порядку він повідомив страхову компанію, яка сплатила йому страхове відшкодування. Разом з тим, страховою виплатою не покривається шкода, пов'язана з втратою товарної транспортного засобу. Тобто шкода в розмірі 31 393,33грн. має бути відшкодована відповідачем. У добровільному порядку відповідач відмовляється відшкодувати заподіяну йому шкоду. Просив суд стягнути з [PERSON] на відшкодування матеріальної шкоди 31 393,33 грн.; на відшкодування витрат по оплаті оцінки в розмірі 1200 грн.; судові витрати по оплаті правової допомоги та судового збору покласти на відповідача. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Суду пояснила, що розмір матеріальної шкоди позивач визначав по проведеній оцінці. Даний вид витрат не покривається страховою виплатою, тому вимог до страхової компанії вони не пред'являли. Оскільки відповідач винний в даному ДТП, тому має відшкодувати всі витрати. Через неправомірні дії відповідача позивач також поніс додаткові витрати на проведення оцінки, що підтверджується квитанцією, та витрати на правову допомогу, що підтверджено випискою з рахунку про перерахунок коштів. У судовому засіданні проти позову заперечував у повному обсязі. Подав суду письмові заперечення проти позову. Суду пояснив, що дійсно винним в даному ДТП є він. На час ДТП автомобіль був застрахований, тому всі витрати покладається на страхову. Оскільки автомобіль позивача був відремонтований за рахунок страхового відшкодування, тому він не має обов'язку відшкодувати ще і втрату товарної вартості автомобіля. Поданий звіт є неналежним доказом, складений з порушеннями вимог чинного законодавства. Просив відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 08 листопада 2016 року водій [PERSON] в с. Софіївська Борщагівка по вул. Шалімова-Соборна, керуючи автомобілем «OPEL», д.н.з. [NUMBER], був не уважним, проїхав перехрестя на забороняючий червоний сигнал світлофора, не надав перевагу в русі автомобілю «MERCEDES», д.н.з. [NUMBER], який рухався з вул. Шалімова на зелений сигнал світлофора, внаслідок цього допустив зіткнення з автомобілями «MAZDA», д.н.з. [NUMBER] та «VOLKSWAGEN», д.н.з. [NUMBER]. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив п.п. 2.3.( б), 8.7.3.(е) Правил дорожнього руху України і вчинив правопорушення. Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року: за ч. 4 статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 листопада 2016 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та підданий адміністративному стягненню. Дана постанова не оскаржувалась. З матеріалів справи вбачається, що власником автомобіля «MAZDA», державний номерний знак [NUMBER], є [PERSON]. З пояснень сторін встановлено, що між [PERSON] та ПрАТ СК «АХА Страхування» укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №961112а6кг від 02 листопада 2016 року та виплачено страхове відшкодування в розмірі 136 741,45 грн. Згідно звіту №823 про оцінку вартості збитку, власнику автомобіля «MAZDA», державний номерний знак [NUMBER], проведеного ФОП [PERSON] вартість відновлювального ремонту складає 159 600,17 грн., втрата товарної вартості 31 393,33 грн. Так відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч. ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року: розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. За змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків), тому економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків. Саме до такого правового висновку прийшов Верховний Суд України при розгляді справи № 6-49цс14 від 04 червня 2014 року. Частиною другою статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст.. 10 ЦПК України судом роз'яснено право сторін на призначення експертизи щодо спірних питань, пов'язаних з поясненнями сторін щодо визначення втрати товарної вартості. Відповідних клопотань сторонами не заявлено. З врахування положення ст. 1192 ЦК України та наданих позивачем доказів, які підтверджують факт понесення [PERSON] реальних матеріальних втрат в розмірі 31 393,33грн. на відновлення порушених прав, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню і величина втрати товарної вартості КТЗ. Належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин відповідач суду не надав. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 20 січня 2016 року розглянув справу № 6 - 2808 цс 15, предметом якої був спір про відшкодування шкоди. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним. За таких обставин, оскільки втрата товарної вартості автомобіля «MAZDA», державний номерний знак [NUMBER], складає 31 393,33 грн., тому до стягнення з відповідача підлягає сума 31 393,33 грн. та витрати на його проведення в розмірі 1200 грн., що підтверджено відповідною квитанцією. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позовні вимоги задоволені, а при подачі позову був сплачений судовий збір позивачем, тому суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 640 грн. Щодо витрат на правову допомогу, то в цій частині суд відмовляє, оскільки представник приймала участь в розгляді справи на підставі довіреності та не надала суду належних та допустимих доказів понесення позивачем даних витрат. Подана довідка не підтверджує даних обставин.

Outcome: approved