Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

У вересні 2017 року до суду звернувся позивач з позовною заявою до [PERSON], в якому ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі 25\~499,91 грн. та судових витрат в розмірі 1600 грн. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 01.06.2013 року між АТ «Ощадбанк» та відповідачем було укладено договір № 14/02-дк-54771/1, згідно умов якого останньому було відкрито кредитну лінію в розмірі 15 000,00 грн., зі сплатою 24 ,00 % річних за користування кредитом. У порушення умов договору [PERSON] свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 29.05.2017 року утворилася заборгованість у сумі 25\~499,91 грн., яка складається з заборгованості за основним боргом 14\~783,78 грн., відсотків за користування кредитом - 5\~143,53 грн., інфляційні витрати від прострочених сум заборгованості - 4\~620,67 грн., та трьох процентів річних від суми заборгованості - 951,93 грн. В позові ставиться питання про стягнення вказаної суми заборгованості та судових витрат в розмірі 1600,00 грн. з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк». Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, проти розгляду справи на підставі ст. 280 ЦПК України не заперечує. Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст.280 Цивільного процесуального кодексу України, згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так, відповідно до договору № 14/02-дк-54771/1 від 01.06.2013 року [PERSON] отримав кредит у вигляді кредитної лінії на поточний рахунок у сумі 15\~000, 00 грн. зі сплатою 24 ,00 % річних за користування кредитом. Однак, в порушення умов договору [PERSON] у повному обсязі не сплачував суми кредиту та відсотки за його користування, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість. Суд перевіривши розрахунок заборгованості за кредитним договором № 14/02-дк-54771/1 від 01.06.2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та [PERSON], встановив, що станом на 29.05.2017 року утворилась заборгованість на загальну суму 25\~499,91 грн., яка складається з заборгованості за основним боргом 14\~783,78 грн., відсотків за користування кредитом - 5\~143,53 грн. Крім того, суд зазначає, що ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Таким чином, у відповідності з нормами ст. 625 ЦК України, позивачем нараховано також суму інфляційних витрат від прострочених сум заборгованості - 4\~620,67 грн., та трьох процентів річних від суми заборгованості - 951,93 грн. Згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань від 17.12.2013 року № 14, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Таким чином суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача інфляційних витрат та трьох процентів річних, оскільки зазначені суми нараховані позивачем у відповідності з діючим законодавством та є цілком обґрунтованими. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства України. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Вимогами ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Отже, заборгованість, яка виникла внаслідок прострочення виконання грошового зобов'язання повинна бути стягнена з відповідача [PERSON] Таким чином, суд вважає позовні вимоги доведеними, тому такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved