Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

У вересні 2012 р. Банк звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № DNH4KP31290274 від 04 травня 2006 р. в сумі 75988,37 грн., з яких 11980,32 грн. тіло кредиту, 28994,44 грн. нараховані проценти, 30918,93 грн. пені, а також штраф 500 грн. (фіксована частина) і 3594,68 грн. (процентна складова). Вимоги обґрунтував невиконання відповідачем як позичальником зобов'язань за вказаним договором. Просив також відшкодувати оплачений судовий збір. В судовому засіданні представник позивача наведені вимоги підтримала. Представник відповідача просив позов задовольнити частково. Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини. Установлено, що 04 травня 2006 р. між ЗАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] укладено кредитний договір DNH4KP31290274 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого банк надав позичальнику споживчий строковий кредит у розмірі 15 470 грн. на строк до 06 травня 2008 р. зі сплатою відсотків за його користування 2,09% щомісяця на суму залишку заборгованості по кредиту (а.с.3-4). Договором встановлено що кредит з процентами та іншими витратами погашається щомісячно твердою сумою по 828,99 грн. в період з 21 по 28 кожного місяця. У заяві позичальника на отримання кредиту зазначено, що ця заява разом із запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») й Тарифами складає кредитно-заставний договір (а. с. 5). Пунктом 5.5. цих Умов позовну давність за вимогами про стягнення заборгованості за кредитом, процентів за користування ним, пені, штрафу сторонами встановлено тривалістю 5 років, що відповідає ч. 1 ст. 259 ЦК України. Підписання вказаних Умов позичальником сторони не погоджували та не ставили наявність підпису на них в залежність від того, чи будуть вони частиною укладеного між сторонами договору (ухвали ВССУ від 23 липня 2014 р. у справі 6-7107св14 і від 02 липня 2014 р. у справі 6-54075св13). Банк свої зобов'язання за договором виконав (а.с.6), однак позичальник належним чином умови договору не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість, визначена Банком станом на 31 липня 2012 р. в сумі 75988,37 грн., з яких 11980,32 грн. тіло кредиту, 28994,44 грн. нараховані проценти, 30918,93 грн. пені, а також штраф в розмірі 500 грн. (фіксована частина) і 3594,68 грн. (процентна складова) Із наданого позивачем розрахунку за кредитом (а.с.40) вбачається, що останній платіж в порядку погашення процентів за кредитом було вчинено відповідачем 16 жовтня 2007 р.. Таким чином, сплата позичальником коштів по кредиту свідчить про визнання ним свого боргу (ч. 1 ст. 264 ЦК), а тому перебіг позовної давності почався заново 16 жовтня 2007 р., до суду Банк звернувся 28 вересня 2012 р., тобто в межах 5 річного строку позовної давності, що передбачені Умовами. Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116 цс13 (Ухвала ВССУ від 23 квітня 2014 р. у справі 6-4473св14). Така ж позиція висловлена в ухвала касаційного суду в даній справі. Умовами надання кредиту фізичним особам передбачено термін позовної давності п'ять років, тобто збільшено термін звернення до суду за захистом порушеного права, але строк позовної давності відносно нарахування суми пені є спеціальним і збільшенню не підлягає (Ухвала ВССУ від 21 травня 2014 р. у справі 6-9618св14). У п.5.4. Умов, зазначено, що нарахування неустойки здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов'язання повинне бути виконане позичальником. Кінцевим строком виконання зобов'язань [PERSON] за договором є дата 05 травня 2008 р. Із розрахунку Банку вбачається, що нарахування пені велося аж по 31 липня 2012 р., хоча за Умовами останнім днем нарахування пені повинно було бути 06 травня 2011 р., перший день після закінчення строку виконання позичальником зобов'язань за договором. Отже, річний строк, позовної давності до вимог про стягнення пені Банком пропущений. Згідно п. 5.3. Умов при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник повинен сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. та 5 процентів від суми заборгованості. Підлягає відмові у задоволенні вимога про стягнення штрафу, передбаченого п. 5.3. Умов - 500 грн. (фіксована частина) і 3594,68 грн. у зв'язку зі спливом 1 річного строку позовної давності до цих вимог, який повинен обраховуватися найпізніше з 05 червня 2008 р. (05 травня 2008 р. +30 днів). Відповідачем в особі представника в касаційні скарзі заявлено про застосування позовної давності до вимог Банку. Заперечень щодо правильності нарахування Банком боргу за тілом кредиту 11980,32 грн. тіло кредиту та 28994,44 грн. процентів відповідач не надав, тому їх сума 40974,76 грн. підлягає стягнення з відповідача на користь Банку. Згідно ст. 88 ЦПК України пропорційно частині задоволених позовних вимог (53,92%) з відповідача на користь банку слід стягнути 409,73 грн. судового збору.

Outcome: partial