Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

У вересні 2013 року публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з уточненим позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи тим, що 27 червня 2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладена генеральна кредитна угода №К-Д 014/02-40/925, в рамках якої укладено кредитний договір №К-Д 014/02-40/925/1, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 156000 доларів США строком на 84 місяці до 26 червня 2015 року та взяв на себе зобов'язання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 14,75% річних, здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами, відповідно до графіку погашення кредиту. Зазначали, що у забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором №К-Д014/02-40/925/1 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено договір іпотеки №014/02-40/1831. Згідно якого, останній надав в іпотеку належний йому житловий будинок загальною площею 203,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та земельну ділянку площею 1000 кв.м. Посилаючись на те, що у порушення вимог закону та умов кредитного договору зобов`язання належним чином не виконувались, у зв`язку з чим станом на 04 березня 2014 року утворилася заборгованість в розмірі 282195 доларів США 88 центів, що еквівалентно 2.744.100 грн.96 коп., просив суд в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на житловий будинок та земельну ділянку по [ADDRESS] шляхом їх продажу банком з правом укладання від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням банку всіх необхідних повноважень, необхідних для здійснення продажу. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2014 року позовні вимоги ПАТ «Райффайзщен Банк Аваль» задоволені. У рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернуто стягнення, згідно іпотечного договору №014/02-40/1831 від 27 червня 2008 року, на предмет іпотеки - земельну ділянку та житловий будинок по [ADDRESS]. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду та ухвалите нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати із наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що 27 червня 2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладена генеральна кредитна угода №К-Д 014/02-40/925, в рамках якої укладено між цими сторонами кредитний договір №К-Д 014/02-40/925/1 та додаткова угода №К-Д 014/02-40/925/1/1, за умовами яких [PERSON] отримав кредит у розмірі 156000 доларів США строком на 84 місяці до 26 червня 2015 року та взяв на себе зобов'язання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 14,75% річних, здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку погашення кредиту (а.с.8-15). З метою забезпечення кредитного договору між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено договір іпотеки №014/02-40/1831. Предметом іпотеки є житловий будинок загальною площею 203,4 кв.м. та земельна ділянка площею 1000 кв. м., що знаходиться по [ADDRESS] і власником яких є відповідач [PERSON] (а.с.22-24). Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, що підтверджується меморіальним валютним ордером №25 від 27 червня 2008 року, заявою на видачу готівки від 27 червня 2008 року та платіжним дорученням про отримання готівки. Відповідач та третя особа зобов`язання за кредитом належним чином не виконували, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 282195 доларів США 88 центів, що еквівалентно 2744100 грн.96 коп., яка складається з наступного: 157808 доларів 25 центів - тіло кредиту; 106999 доларів США 90 центів - заборгованість за простроченими відсотками; 4504 долара США 63 цента - заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту; 12883 долара США 10 центів - заборгованість по пені за простроченими відсотками. До вказаних правовідносин суд застосував положення ст.ст.525,526, 530,549,572,575,589,590 ЦК України, ст.ст. 3,7,11,33,35 Закону України «Про іпотеку», роз'яснення постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року. З матеріалів справи вбачається, що 02 серпня 2013 року банком на адресу боржника та іпотекодавця було надіслано повідомлення-вимога, яке було отримано ними 09 серпня 2013 року (а.с.28-29). Тому ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2014 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2014 року було залишено без змін, а апеляційна скарга [PERSON] була відхилена. Але при апеляційному розгляді справи за апеляційною скаргою [PERSON] були надані свідоцтва про право власності та витяги із державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у яких зазначено, що із 15 липня 2013 року власником житлового будинку загальною площею 203,4 кв. м. та земельної ділянки площею 1000 кв. м., що знаходяться по [ADDRESS] є саме [PERSON] (а.с.230 - 233). Таким чином, на час розгляду справи і постановлення рішення судом першої інстанції, [PERSON] вже була власником нерухомого майна, на яке суд звернув стягнення, але вона до участі у справі залучена не була. Тому вирішуючи спір щодо звернення стягнення на предмет іпотеки суд вирішив питання про права та обов'язки особи, яка не брала участі у справі. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено також у ч. 4 ст. 41 Конституції України За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Враховуючи зазначені норми права, надані [PERSON] докази, вбачається, що наявні підстави для скасування судових рішень, передбачені ст.ст. 309,318 ЦПК України, і як наслідок відмови у задоволенні позову.

Outcome: dismissed