Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

У вересні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі ТОВ «ФК «Вектор Плюс») звернулося до суду із даним позовом, в якому просить визнати його іпотекодержателем нерухомого майна, а саме однокімнатної квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначалося про те, що 24 січня 2008 року між акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого стало публічне акціонерне товариство «Сведбанк», у подальшому правонаступником якого стало публічне акціонерне товариство «Омега Банк» й [PERSON] укладено кредитний договір № 2621/0108/72-003, за умовами якого банк зобовязався надати позичальнику грошові кошти у розмірі 78\~000 доларів США 00 центів на строк з 24 січня 2008 року по 29 січня 2017 року, а позичальник зобовязався повернути кредит, сплатити відсотки за користування та виконати всі інші зобовязання передбачені договором. 24 січня 2008 року між кредитором та позичальником укладено договір застави майнових прав, за умовами якого [PERSON] передала в заставу майнові права на однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Заставою забезпечено у повному обсязі виконання усіх грошових зобовязань іпотекодавця за кредитним договором № 2621/0108/72-003 від 24 січня 2008 року. 12 грудня 2011 року між публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» укладено договір факторингу, за яким товариство набуло право вимоги заборгованості (включаючи суму наданого кредиту, процентів, комісії, штрафних санкцій та інших можливих платежів) до [PERSON] по зобовязаннях, передбачених кредитним договором. Крім того, 12 грудня 2011 року між вказаними сторонами укладено договір відступлення прав за іпотечними договорами, предметом якого стало право вимоги за договором застави майнових прав від 24 січня 2008 року. Таким чином на даний час, усі права іпотекодержателя за іпотечним договором належать ТОВ «ФК «Вектор Плюс». У порушення умов кредитного договору [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 10 серпня 2017 року у неї утворилася заборгованість у розмірі 138\~670 доларів США 62 центи. Враховуючи те, що спірна квартира є вже існуючою заставною нерухомістю з використанням її функціональних елементів, а статтею 17 Закону України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення зобовязання за іпотечним договором як реконструкція, тому наявні підстави вважати, то позивач набув право іпотекодержателя на реконструйовану нежитлову нерухомість, право на яке, в силу статті 4 Закону України «Про іпотеку» потребує державної реєстрації. З наведених підстав, позивач змушений звернутися до суду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні фабулі позовної заяви. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, пояснили, що позивач жодного разу не звертався до відповідача із питань укладення іпотечного договору. Право позивача не порушено, так як відповідач не ухилялася від укладення договору. Вислухавши пояснення представника позивача, заперечення відповідача та її представника, дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти й відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 24 січня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», що виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого банк зобовязався надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 78\~000 доларів США 00 центів на строк з 24 січня 2008 року по 22 січня 2015 року включно та на умовах, передбачених цим договором, а позичальник зобовязався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобовязання у повному обсязі, у строки, передбачені цим Договором. 24 січня 2008 року між вказаними сторонами укладено договір застави майнових прав № 2621/0108/72-003-Z-1, за яким заставодавець передав у заставу заставодержателю майнові права за договором № 63к від 15 січня 2008 року купівлі-продажу майнових прав на квартиру, укладеному заставодавцем та ТОВ «БудЕліт Групп», а саме право отримувати у власність однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Як вбачається із матеріалів справи 15 січня 2008 року [PERSON] придбала майнові права на квартиру у багатоквартирному багатоповерховому житловому будинку, розташованому за адресою: Київська область, місто Бровари, вулиця Грушевського, 21. Майнові права складаються із права отримати у власність обєкт після введення у експлуатацію обєкта інвестування у тому числі права вимагати оформлення на користь покупця відповідних правовстановлюючих документів. У матеріалах справи міститься виписка із реєстру заборгованостей боржників до договору факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року. Разом з тим, самого договору факторингу від 12 грудня 2011 року й договору про відступлення права за іпотечними договорами від 12 грудня 2011 року або їх належним чином завірених копій матеріали справи не містять. Згідно із частиною пятою статті 12\~ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Виконуючи зазначені вимоги закону, суд у ході розгляду справи по суті роз'яснив представнику позивача про необхідність надання доказів для підтвердження викладених у позовній заяві обставин, а зокрема щодо укладення договору факторингу № 1 від 12 грудня 2011 року й договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 12 грудня 2011 року. Однак, сторона позивача даною можливістю не скористалася. Відповідно до частини другої статті 13\~ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звернувшись до суду із вимогами про визнання іпотекодержателем нерухомого майна, позивач не надав суду доказів, які б свідчили про те, що він як правонаступник публічного акціонерного товариства «Сведбанк» за кредитним договором № 2621/0108/72-003 від 24 січня 2008 року набув право вимоги до відповідача [PERSON] на підставі договору факторингу від 12 грудня 2011 року й договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 12 грудня 2011 року. ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами і надав докази, якими обґрунтував свої позовні вимоги. При цьому позивач під час розгляду справи по суті, не був обмежений у праві надати відповідні докази до суду, чи заявити клопотання про їх витребування. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із\~частиною першою\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Вважати виписку із реєстру заборгованостей належним доказом, який би свідчив про перехід права вимоги, суд за відсутності відповідних договорів (факторингу, відступлення права вимоги) не може. Оскільки позивач не довів обставин наявності у нього права вимоги до [PERSON], суд дійшов висновку про відмову у задоволенні даного позову.

Outcome: dismissed