Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

У вересні 2015 року Державне підприємство «Зміївське лісове господарство» (далі за текстом - ДП «Зміївське лісове господарство») звернулося до суду з позовом до Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області, Відділу Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області, [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, рішень про передачу земельних ділянок у приватну власність та витребування земельних ділянок. Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що ДП «Зміївське лісове господарство» є підприємством державної форми власності та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 1997 року № 1180 входить до переліку підприємств, установ та організацій, що перебувають у сфері управління Державного агентства лісових ресурсів України та Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства. ДП «Зміївське лісове господарство» виявлені земельні ділянки державного лісового фонду поЧемужівській сільській раді Зміївського району Харківської області, які незаконно використовуються громадянами для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель та споруд. Рішенням Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області від 14 квітня 2009 року [PERSON] та [PERSON] передано у приватну власність земельні ділянки площею 0,25 га кожна, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] , кадастрові номери: 6321786501:01:001:0099, 6321786501:01:002:0085. У подальшому [PERSON] та [PERSON] отримали державні акти на право власності на ці земельні ділянки. Відповідно до плану перетину меж земельних ділянок з межами ДП «Зміївське лісове господарство», наданого Державним підприємством «Харківська державна лісовпорядна експедиція» (далі - ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція»), земельна ділянка, кадастровий номер 6321786501:01:002:0085, на [ADDRESS] перетинається із землями ДП «Зміївське лісове господарство», що підтверджується викопіюванням з лісовпорядного планшету станом на 2001 рік (матеріали базового лісовпорядкування 2001 року, дійсного на момент прийняття рішення Чемужівською сільською радою Зміївського району Харківської області у 2009 році) про встановлення меж земельної ділянки у кварталі 57 Чемужівського лісництва ДП «Зміївське лісове господарство» щодо суміжності та перетину меж з присадибними ділянками на [ADDRESS] , та має площу перетину 0,23 га. Відповідно до плану перетину меж земельних ділянок з межами ДП «Зміївське лісове господарство», наданого Державним підприємством «Харківська державна лісовпорядна експедиція» (далі - ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція»), земельна ділянка, кадастровий номер: 6321786501:01:001:0099, на [ADDRESS] перетинається із землями ДП «Зміївське лісове господарство», що підтверджується викопіюванням з лісовпорядного планшету станом на 2010 рік, дійсним на момент прийняття рішення Чемужівською сільською радою Зміївського району Харківської області у 2009 році) про встановлення меж земельної ділянки у кварталі 57 Чемужівського лісництва ДП «Зміївське лісове господарство» на предмет суміжності та перетину меж з присадибними ділянками на [ADDRESS] , та має площу перетину 0,2229 га. Отже, спірні земельні ділянки фактично знаходяться на землях ДП «Зміївське лісове господарство», а саме: квартал 57 виділ 20 Чемужівського лісництва Зміївського району Харківської області, та перебувають у постійному користуванні підприємства на підставі матеріалів лісовпорядкування 2010 року, які згідно із пунктом 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками є документами, що підтверджують право на раніше надані землі. Накладення земельних ділянок, сформованих на підставі спірних державних актів на право власності на земельні ділянки, унеможливлює внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні ДП «Зміївське лісове господарство», відповідно до вимог чинного земельного законодавства. Тобто, надання земельних ділянок [PERSON] , [PERSON] для будівництва і обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд відбулося з порушенням статей 149, 151 Земельного кодексу України. Відповідно до Порядку ведення державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051 (далі за текстом - Порядок), держателем Державного земельного кадастру є Держземагентство (Держгеокадастр). Функції адміністратора Державного земельного кадастру виконує визначене Держземагентством (Держгеокадастром), за погодженням з Мінагрополітики, державне підприємство, яке належить до сфери управління Держземагентства (Держгеокадастру). До складу Держземагентства (Держгеокадастру) та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей у межах повноважень, визначених Законом України «Про Державний земельний кадастр» та зазначеним Порядком. Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, а також відмову у внесенні або наданні відомостей. Відповідно до пункту 60 вищезазначеного Порядку запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. З урахуванням того, що державну реєстрацію відповідних земельних ділянок не скасовано, порушуються інтереси держави в особі ДП «Зміївське лісове господарство» щодо можливості безперешкодного присвоєння кадастрових номерів земельних ділянок під час подальшого оформлення державних актів на право постійного користування. Таким чином, на підставі державних актів на право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами:6321786501:01:002:0085 та 321786501:01:001:0099, передано у власність [PERSON] та [PERSON] частину земельної ділянки із земель, які відносяться до земель лісогосподарського призначення, а не земель жилої та громадської забудови, як зазначено у тексті державних актів. Спірні державні акти та здійснена на їх підставі державна реєстрація земельних ділянок порушують інтереси держави в особі ДП «Зміївське лісове господарство» як постійного лісокористувача та Державного агентства лісових ресурсів України, у сфері управління якого перебуває ДП «Зміївське лісове господарство». Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2008 року № 610-р «Деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками» у редакції, чинній на час видачі спірного рішення, зупинено прийняття рішень про надання згоди на вилучення земельних лісових ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення. Вилучення зазначених у спірних державних актах земельних ділянок з користування ДП «Зміївське лісове господарство» відповідно до статті 149 Земельного кодексу України не здійснювалося, у зв`язку з чим спірними державними актами порушуються інтереси державного підприємства, як постійного землекористувача щодо безперешкодної реалізації права постійного користування. З огляду на те, що зазначеним розпорядженням погодження на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок із зміною цільового призначення з категорії земель лісогосподарського призначення не надавалося, державні акти спрямовані на зміну цільового призначення земель лісового фонду всупереч частини четвертої статті 20 Земельного кодексу України у редакції, чинній на час оформлення, та статті 57 Лісового кодексу України, відповідно до яких зміна цільового призначення проводиться за погодженням з органами лісового господарства. На підставі викладеного,ДП «Зміївське лісове господарство» просить судзадовольнити позовні вимоги в повному обсязі, визнати недійсними та скасувати державні акти на право власності на земельні ділянки [PERSON] , [PERSON] і рішенняЧемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області28-ої сесії V скликання від 14 квітня 2009 року «Про передачу земельної ділянки у приватну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд» стосовно [PERSON] , [PERSON] ; витребувати у [PERSON] на користь ДП «Зміївське лісове господарство» земельну ділянку площею 0,25 га на [ADDRESS] ; витребувати у [PERSON] на користь ДП «Зміївське лісове господарство» земельну ділянку площею 0,25 га на [ADDRESS] . Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 14 квітня 2016 року у задоволенні позову ДП «Зміївське лісове господарство» до Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області, відділу Держгеокадастру у Зміївському районі Харківської області, [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, рішень про передачу земельних ділянок у приватну власність та витребування земельних ділянок - відмовлено у повному обсязі. 07 липня 2016 року ухвалою Харківського апеляційного суду апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області відхилено, рішення Зміївського районного суду Харківської області від 14 квітня 2016 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 18 березня 2020 року касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області в інтересах держави в особі ДП «Зміївське лісове господарство» Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства задоволено частково, рішення Зміївського районного суду Харківської області від 14 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 07 липня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 квітня 2020 року цивільна справа надійшла в провадження судді Зміївського районного суду Харківської області Шахової В.В. Ухвалою від 21 січня 2021 року замінено відповідача Чемужівську сільську раду Зміївського району Харківської на його правонаступника - Зміївську міську раду Чугуївського району Харківської області. Відповідачами в наданому до суду відзиві викладені заперечення проти позову, в яких посилаючись на те, що спірні земельні ділянки відносяться до земель запасу житлової та громадської забудови, на відсутність доказів на право постійного користування позивачем земельними ділянками лісогосподарського призначення на території Зміївського району Харківської області, у тому числі тими земельними ділянками, з якими перетинаються спірні земельні ділянки та на те, що при прийнятті оскаржуваних рішень Чемужівськасільська радаЗміївського району Харківської області діяла у відповідності до своєї компетенції на розпорядження спірними земельними ділянками в межах с. Чемужівка, отже вважають позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. У відповіді на відзив позивач, посилається на відсутність у Чемужівськійсільській раді Зміївського району Харківської області при прийнятті оскаржуваних рішень про виділення земельних ділянок відповідної компетенції щодо розпорядження земельними ділянками на підставі їх належності до земель Держлісфонду України та на те, що відповідно до пункту 5 розділу VIII Прикінцевих положень Лісового кодексу України, яким встановлено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, що перебувають в постійному користуванні позивача на підставі планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2010 року та є документами, що підтверджують право на раніше надані землі, що свідчить про перебування їх у постійному користування підприємства. Прокурор у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав наведених у ньому. Представник позивача [PERSON] наполягала на задоволенні позову з підстав, викладених у ньому. Зазначила про те, що спірні земельні ділянки частково перебувають на землях ДП «Зміївське лісове господарство», що підтверджується технічним звітом. Вказаний факт порушує права підприємства та унеможливлює внесення відомостей до державного земельного кадастру. Представник відповідача Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області проти задоволення позовних вимог заперечувала, вказуючи, що позивачем не надано належного доказу, що свідчить про право користування спірними земельними ділянками та неправомірності рішення Чемужівської сільської ради Зміївського району. Виготовлена технічна документація стала підставою для прийняття рішення про передачу земельних ділянок у власність [PERSON] , [PERSON] . Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] - адвокат Маркевич В.В. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав зазначених у відзиві. Представник Головного управління Держгеокадастру у Харківській області у судове засідання не з`явився, просив з урахуванням наданих до суду письмових пояснень у задоволенні позову відмовити. Розгляд справи проводити за відсутності представника відділу. Заслухавши пояснення учасників судового процесу та прокурора, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Рішенням Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області від 10 квітня 2008 року [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації по встановленню меж земельної ділянки із земель житлової та громадської забудови під будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] (т. 1 а.с. 171). Рішенням Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області від 10 червня 2008 року [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації зі встановлення меж земельної ділянки із земель житлової та громадської забудови під будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] (т. 1 а.с. 156). 14 квітня 2009 року РішеннямиЧемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області № 488-Vта № 489-Vзатверджено матеріали технічної документації зі встановлення меж земельних ділянок, що розташовані за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] для передачі у власність [PERSON] , [PERSON] та передано ці земельні ділянки у власність. На підставі зазначених рішень 18 грудня 2009 року [PERSON] отримав державний акт серії ЯИ № 997647 на земельну ділянку площею 0,2500 га, з кадастровим номером 6321786501:01:002:0085, що розташована за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 131). 26 березня 2010 року на підставі зазначених рішень Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області [PERSON] отримав державний акт серії ЯК № 586875 на земельну ділянку площею 0,2500 га, з кадастровим номером 6321786501:01:001:0099, що розташована за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 130). 02 вересня 2014 року ДП «Зміївське лісове господарство» звернулося до Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області з претензією про скасування рішення сільської ради «Про передачу земельних ділянок у приватну власність для будівництва і обслуговування житлових будинків та господарських будівель та споруд», оскільки ДП «Зміївське лісове господарство» були виявлені земельні ділянки державного лісового фонду по Чемужівському лісництву (Чемужівській сільській раді), які використовуються громадянами для будівництва і обслуговування житлових будинків та господарських будівель і споруд на підставі рішень сесій (т. 1 а.с. 10-11 зворотній бік, т. 2 а.с. 10-11 зворотній бік). Рішенням Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області від 23 жовтня 2014 року № 669-VI «Розгляд претензії ДП «Зміївське лісове господарство» щодо скасування деяких рішень сільської ради «Про передачу земельних ділянок у приватну власність для будівництва і обслуговування житлових будинків та господарських будівель та споруд» відмовлено у задоволенні претензії та звернуто увагу на той факт, що ДП «Зміївське лісове господарство» не надані матеріали щодо базового лісовпорядкування лісового фонду відносно кварталів [ADDRESS] , які пройшли погодження сільською радою (т. 1 а.с. 12, т. 2 а.с. 12). Згідно статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ліси та землі лісового фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання. Відповідно до частини другої статті 1 Лісового кодексу України ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташування виконують водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Згідно зі статтею 7 Лісового кодексу України, ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу право власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи. Земельні відносини, що виникають при використанні лісів, регулюються Земельним кодексом України, а також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому Кодексу, як передбачено частиною другою статті 3 Земельного кодексу. Відповідно до статті 8 Лісового кодексу України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізовується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону. Згідно з частиною першою статті 84 Земельного кодексу України, у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Землілісогосподарського призначення є окремою категорією земель (пункт «е» частини першої статті 19 Земельного кодексу України) і належать доземель державної власності, які не можуть передаватися в приватну власність, крім випадків, визначених Земельних кодексом України- пункт «г» частини четвертої статті 84 Земельного кодексу України. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 га у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для заліснення. За змістом статті 31 Лісового кодексу України, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, статті 75 Лісового кодексу України, статті 50 Закону України «Про землеустрій» та Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 677, вилучення земельної ділянки для потреб, не пов`язаних із веденням лісокористування у постійного землекористувача, та її передача у приватну власність для обслуговування жилого будинку чи ведення особистого селянського господарства, має здійснюватися за згодою державного підприємства та лише після припинення права постійного користування земельної ділянки постійним землекористувачем за його заявою з подальшою розробкою проекту відведення щодо зміни цільового призначення земельної ділянки. Судом встановлено, що рішенням двадцятої сесії V скликання Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області від 10квітня 2008 року № 326-V відповідачу[PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки для будівництва і обслуговування будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд із земель запасу житлової та громадської забудови, за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 171). Рішенням двадцять першої сесії V скликання Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області від 10 червня 2008 року № 336-V відповідачу [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки для будівництва і обслуговування будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд із земель запасу житлової та громадської забудови, за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 156). Згідно до Статуту від 18 липня 2011 року ДП «Зміївське лісове господарство» створене на підставі наказу Міністерства лісового господарства України від 31 жовтня 1991 року №133 «Про організаційну структуру управління лісовим господарством України», засноване на державній власності, належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України та входить до сфери управління Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства (т. 1 а.с. 19-24). Пунктами 5.2 та 5.6 Статуту передбачено, що майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання та підприємство здійснює володіння, користування землею та іншими природними ресурсами відповідно до мети своєї діяльності і чинного законодавства України (т. 1а.с. 20,21 зворотній бік). Відповідно до плану перетину меж земельних ділянок з межами ДП «Зміївське лісове господарство», наданого ДП «Харківдіпроагроліс» земельна ділянкаплощею 0,2300 га, з кадастровим номером: 6321786501:01:002:0085, що розташована за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,2229 га, з кадастровим номером: 6321786501:01:002:0099, що розташована за адресою: [ADDRESS] , перетинається з землями ДП «Зміївське лісове господарство», що підтверджується технічним звітом станом на 2013 рік (матеріали базового лісовпорядкування 2011 року, дійсного на момент звернення до суду) встановлення меж земельної ділянки кв. 57 Чемужівського лісництва ДП «Зміївське лісове господарство» на предмет суміжності та перетину меж з присадибними ділянками по [ADDRESS] (т. 1 а.с. 14-17). У технічному звіті встановлення меж земельної ділянки кв. 57 Чемужівського лісництва ДП «Зміївське лісове господарство», складеному Харківським державним проектно-вишукувальним інститутом агромеліорації і лісового господарства «Харківдіпагроліс» у 2013 році, зазначено, що земельні ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] кадастровий № 6321786501:01:002:0101, частково, площею 1,4407 га, знаходяться у кв. №57 Чемужівського лісництва ДП «Зміївське лісове господарство» (т. 3 а.с. 13-16). Право постійного користування ДП «Зміївське лісове господарство» спірними земельними ділянками підтверджується планово-картографічними матеріалами, а саме: копіями планшетів № 2 лісовпорядкування за 2003, 2010 роки, відповідними викопіюваннями матеріалів лісовпорядкування, з яких вбачається, що спірні земельні ділянки розташовані в межах кварталу 57 Чемужівського лісництва ДП «Зміївське лісове господарство» та відносяться до категорії земель лісогосподарського призначення. Суд зазначає, що матеріали лісовпорядкування ДП «Зміївське лісове господарство» з планшетами, що виготовлені на основі геодезичних матеріалів землевпорядкування, відповідно до вимог статті 48 Лісового кодексу України затверджені Харківським обласним управлінням лісового та мисливського господарства (протокол лісовпорядної наради від 11 лютого 2003 року, погоджений Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища Харківської області у 2003 році та протокол лісовпорядної комісії Харківського обласного управління лісового та мисливського господарства з розгляду проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Зміївське лісове господарство» від 2012 року, погоджені Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища Харківської області у 2012 році), вказане затвердження не скасовано та є чинним. Беручи до уваги викладене, а також вимоги статті 48 Лісового кодексу України, указані матеріали лісовпорядкування, у тому числі планшет, який є складовою частиною матеріалів лісовпорядкування, з часу їх затвердження є офіційними чинними документами та які, з огляду на положення пункту 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України, підтверджують право державного підприємства на раніше надані землі. Крім того, згідно з інформацією ДП «Зміївське лісове господарство» від 21 квітня 2016 року та підтверджуючими документами, відповідно до матеріалів лісовпорядкування ДП «Зміївське лісове господарство» 2010 року, площа земель державного лісового фонду, що знаходяться на території Чемужівського лісництва, в порівнянні з попереднім базовим лісовпорядкуванням, яке проводилося у 2001 році, не змінилася, а спірні земельні ділянки, що розташовані в кв. 57 Чемужівського лісництва, на момент виникнення спірних правовідносин - прийняття Чемужівською сільською радою Зміївського району Харківської області у 2009 році рішень про надання у власність земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] , перебувала у постійному користуванні ДП «Зміївське лісове господарство». Суд звертає увагу на те, що у власність [PERSON] та [PERSON] передано земельні ділянки з кадастровими номерами: 6321786501:01:002:0085, 6321786501:01:001:0099, що розташовані в кв. [ADDRESS] , які знаходяться за межами населеного пункту, що віднесені до земель державної власності - лісового фонду та знаходяться у користуванні ДП «Зміївське лісове господарство», що підтверджується технічним звітом щодо встановлення меж земельної ділянки кв. 57 Чемужівського лісництва ДП «Зміївське лісове господарство» на предмет суміжності та перетину меж з присадибними ділянками по [ADDRESS] та [ADDRESS] , складеного Харківським державним проектно-вишукувальним інститутом агромеліорації і лісового господарства «Харківдіпагроліс», який має ліцензію на проведення топографо-геодезичних робіт, виданої Державним комітетом України з земельних ресурсів від 30 грудня 2010 року серії АГ № 505785, планом лісонасаджень Чемужівського лісництва ДП «Зміївське лісове господарство» та даними Публічної кадастрової карти (т. 3 а.с. 27-31). Як передбачено статтею 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр»,дані земельного кадастру - це документальне підтвердження відомостей про правовий режим земель, їх цільове призначення, їх розподіл серед власників землі та землекористувачів за категоріями земель, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, яка ґрунтується на підставі землевпорядної документації. За умовами частини третьої статті 12, частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Оскільки вказані земельні ділянки фактично в повному обсязі знаходяться на землях ДП «Зміївське лісове господарство», а саме кв. 57 вид. 20 Чемужівського лісництва, суд дійшов до висновку, що вони перебувають в постійному користуванні підприємства на підставі матеріалів лісовпорядкування 2001 року та базового лісовпорядкування 2011 року, які згідно з пунктом 5Прикінцевих положень Лісового кодексу Українидо одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, підтверджують їх право користування зазначеними земельними ділянками. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року по справі № 6-50цс15, правовий статус земельних ділянок лісового фонду визначається нормами земельного та лісового законодавства відповідно до їх цільового призначення за даними земельного кадастру. Документи, які підтверджують право лісогосподарських підприємств на земельні ділянки, є державні акти на право постійного користування земельними лісовими ділянками або планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Отже, при розгляді справи, суд має встановлювати правовий статус земельної ділянки та їх цільове призначенняза даними земельного кадастру. Відсутність у лісогосподарського підприємства свідоцтва про право власності на земельну ділянку не свідчить про відсутність такого права, оскільки за положеннями пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України, такими документами можуть бути планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Отже, земельні ділянки в межах населеного пункту, зайнятті зеленими насадженнями, віднесені до категорії лісів, належать до земель лісогосподарського призначення та можуть належати лісогосподарському підприємству, якщо це підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування. Відповідно до частини першої статті 360-7 Цивільного процесуального України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладений в постанові, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. За таких обставин, суд вважає, що ДП «Зміївське лісове господарство» надано належні та допустимі докази на підтвердження того, що спірні земельні ділянки перебували у їх постійному користуванні, на час виникнення спірних правовідносин є власником цих спірних земельних ділянок та до компетенції саме позивача входило право розпорядження цими земельними ділянками. На підставі викладеного, суддійшов до висновку, що передача спірних земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташованіза адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] , відбулося з порушенням статей 149 та151 Земельного кодексу України. Частинами першою та другоюстатті 116 Земельного кодексу Українипередбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Проте, Чемужівською сільською радою при прийнятті відповідних рішень «Про передачу земельної ділянки у приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд», не були дотримані вимоги статей 18-20, 116, 118, 149, 151 Земельного кодексу України, статті 75 Лісового кодексу України, статті50 Закону України «Про землеустрій», не відбулося вилучення та зміни цільового призначення спірної земельної ділянки, у зв`язку з чим є правові підстави для визнання оскаржуваного рішення незаконним. Відповідно до частини першої статті 126 Земельного кодексу України (в редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом на землю, який видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому правомірність видачі державного акту безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий. Таким чином, оскільки рішення Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області про передачу у приватну власність [PERSON] та [PERSON] земельних ділянок прийняте з порушенням норм закону, то суд вважає, що підлягає визнанню недійсним та скасуванню державні акти про право [PERSON] та [PERSON] на землю, видані на підставі зазначених рішень. Суд не бере до уваги доводи відповідачів [PERSON] та [PERSON] відносно того, що спірні земельні ділянки перебували у постійному користуванні Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області на підставі наступного. Відповідно до статті 38 Земельного кодексу України, статті 12 Закону України «Про планування і забудову територій» територія населеного пункту підтверджується генеральним планом забудови та проектом землеустрою щодо впорядкування території населеного пункту. Дані документи у Чемужівській сільській раді Зміївського району Харківської області відсутні. В матеріалах справи міститься завірене викопіювання з генерального плану с.ЧумужівкаЗміївського району Харківської області, а саме: вул. Горлова та Гусєва , розробленого у 1981 році інститутом «Укрміськбудпроект», термін дії якого був до 04 березня 2010 року, тобто був чинним на момент прийняття Чемужівською сільською радою рішення про надання [PERSON] та [PERSON] земельних ділянок, із якого вбачається, що в районі знаходження спірних земельних ділянок знаходяться лісонасадження « [INFO] » (т. 3 а.с. 26). Також в матеріалах справи наявний скріншот з Публічної кадастрової карти, з якого вбачається, що межі спірної земельної ділянки знаходяться на території Держлісфонду. Крім того, як зазначалось раніше, витяг з планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування та витяг з проекту організації та розвитку лісового господарства ДП «Зміївське лісове господарство» підтверджують факт знаходження спірної земельної ділянки у постійному користуванні позивача. Отже, позовні вимоги ДП «Зміївське лісове господарство» підлягають задоволенню, оскільки передача спірних земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] , відбулась з порушенням вимог статей 149, 151 Земельного кодексу України. Чемужівською сільською радою Зміївського району Харківської області при прийнятті рішення 28 сесії V скликаннявід 14квітня 2009 року «Про передачу земельної ділянки у приватну власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд», не були дотримані вимоги статей 18-20, 116, 118, 149, 186 Земельного кодексу України, статті 75 Лісового кодексу України, статті 50 Закону України «Про землеустрій», не відбулось вилучення та зміни цільового призначення спірної земельної ділянки, у зв`язку з чим рішення сільської ради визнано незаконним та скасовано державний акт про право відповідачів на землю, виданий на підставі зазначеного рішення. Оскільки указана земельна ділянка фактично у повному обсязі знаходиться на земляхДП «Зміївське лісове господарство», а саме кв. 57 Чемужівського лісництва Зміївського району Харківської області, тому вона перебуває у постійному користуванні підприємства на підставі матеріалів лісовпорядкування 2001 року та базового лісовпорядкування 2011 року, які згідно з пунктом 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками підтверджують їх право користування зазначеними земельними ділянками. Доводи відповідачів про законність та обґрунтованість прийнятого Чемужівськоюсільською радою Зміївського району Харківської області рішення 28-ої сесії V скликання від 14 квітня 2009 року «Про передачу земельної ділянки у приватну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд», прийнятого відносно [PERSON] та [PERSON] на земельні ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] , кадастрові номери: 6321786501:01:002:0085, 6321786501:01:001:0099, не знайшли свого підтвердження і спростовуються належними та допустимими доказами у справі. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення встановити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно статті 149 Земельного кодексу України, вилучення земельних ділянок вказаної категорії проводиться виключно за згодою землекористувачів. Проте, погодження ДП «Зміївське лісове господарство» на вилучення спірних земельних ділянок лісового фонду відсутнє, що, в свою чергу, свідчить про перевищення Чемужівською сільською радою Зміївського району Харківської області наданих законодавством повноважень щодо розпорядження землями лісогосподарського призначення при прийняття 14 квітня 2009 року рішення «Про передачу земельної ділянки у приватну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд» вимог статей 18-20, 116,118, 149, 151 Земельного кодексу України, статті 50 Закону України «Про землеустрій», якими визначено порядок вилучення і зміни цільового призначення земельних ділянок. Отже, з урахуванням встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ДП «Зміївське лісове господарство». Слід звернути увагу на те, що викладений правовий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 18 березня 2020 року по справі № 621/450/16-ц (провадження № 61-16371св18). Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Таким чином, враховуючи зазначені обставини, суд дійшов висновку про доведеність факту належності спірних земельних ділянок до земельлісового фонду на підставі доказів, які в ході судового розгляду не спростовані та на підтвердження того, що спірні земельні ділянки перебували у постійному користуванні позивача, отже позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Як визначено частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно до пунктів 1-3 частини другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із матеріалів справи вбачається, що ДП «Зміївське лісове господарство» понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 3654,00 грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями № 1961 та № 1962 від 23 вересня 2015 року про сплату судового збору за подання позовів до суду та № 2438 від 23 листопада 2015 року (т. 1 а.с. 25, 73 т. 2 а.с. 25). Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідачів[PERSON] , [PERSON] та Зміївської ради Чугуївського району Харківської області підлягає стягненню в рівних частинах на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору, тобто по 1 218,00 грн з кожного (3 654,00 грн / 3). Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved