Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Заявлені вимоги обґрунтовував тим, що 07 листопада 2009 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований Центральний відділом реєстрації шлюбів в м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, про що було зроблено актовий запис за № 3242. 15 червня 2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у справі № 369/5881/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] ухвалив рішення про розірвання шлюбу між сторонами. Від даного шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 08.02.2011 № 424. За час перебування у шлюбі сторонами було придано однокімнатну квартирі [ADDRESS] , загальною площею 21,5 кв.м., житлової площею 12,2 кв.м., яка зареєстрована на ім`я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30.08.2013, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Тимчук В.О., зареєстрованого в реєстрі за № 4470. Загальна вартість вищезазначеної однокімнатної квартири відповідно до звіту № 5918-4 з оцінки майна, проведеного 26.12.2018 товариством з обмеженою відповідальністю «АНО «Ваш Експерт» складає 364 900 (триста шістдесят чотири тисячі дев`ятсот) грн. 00 коп. Позивач просив суд в порядку поділу майна визнати за [PERSON] право особистої власності на Ѕ однокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 21,5 кв.м., житловою площею 12,2 кв.м., вартістю 364 900 грн. та визнати за [PERSON] право особистої власності на Ѕ вищезазначеної однокімнатної квартири. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.03.2019 було відкрито провадження у даній справі. 31.10.2019 ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області було закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. В судове засідання позивач та/або його представник не з`явились. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі. Письмові відзиви до суду не надходили. Згідно ч. 8 ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності заперечень представника позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Як встановлено в судовому засіданні, 07 листопада 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Центральний відділом реєстрації шлюбів в м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис за № 3242. 15 червня 2018 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у справі № 369/5881/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] ухвалив рішення про розірвання шлюбу між сторонами. За час перебування у шлюбі сторонами було придано однокімнатну квартирі [ADDRESS] , загальною площею 21,5 кв. м., житлової площею 12,2 кв.м., яка зареєстрована на ім`я [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30.08.2013, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Тимчук В.О., зареєстрованого в реєстрі за № 4470. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 Цивільний кодексу України (далі - ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За змістом ст. 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) доходу Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За приписами положень ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначений правовий висновок викладений у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18), від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Слід зазначити, що відповідачем доводи та обґрунтування позову не спростовані, та не надано суду доказів на підтвердження придбання спірної квартири за власні кошти, як і не надано доказів, які б унеможливлювали поділ квартири, як спільного майна подружжя.Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що спірна квартира придбана в період шлюбу, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження, зокрема, придбання квартири за власні кошти, суд вважає, що позов про визнання за сторонами в порядку поділу спільного майна подружжя по 1/2 частин на квартиру [ADDRESS] за кожним, є обґрунтованим та законним, в зв`язку з чим підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 368, 372, ст. ст. 60, 63, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 81, 258, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: approved