Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування означеним будинком. В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що відповідач у вказаному приміщенні не мешкає з 17 серпня 2006 року, особистих речей в будинку не має. Представник позивача надала заяву згідно якої просить розглядати позов за її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. В судовому засіданні допитано в якості свідків [PERSON], [PERSON], які підтвердили викладені в позовній заяві обставини. Від третьої особи повідомлень про причини неявки не надходило, повідомлено про дату, час та місце судового розгляду належним чином. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який згідно заяви не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явилися, на підставі ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: вул. Дружби, 8 в м. Новомосковську Дніпропетровської області /а.с.6-8/. В будинку за вказаною адресою також з 17 серпня 2006 року зареєстрована [PERSON] - відповідач по справі, яка на момент реєстрації в будинку була дружиною позивача. Шлюб між сторонами розірвано 04 червня 2013 року /а.с. 4, 9-10/. Як вбачається з актів комісії у складі голови квартального комітету № 13, мешканців будинків по [ADDRESS] - [PERSON], [PERSON], [PERSON] з червня 2013 року по серпень 2014 року фактично не проживає за адресою місця реєстрації. Означені обставини підтверджено також і показами свідків, допитаних по справі - [PERSON], [PERSON] Отже, позивач, відповідно до ст.10 ЦПК України, довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст.57-59 ЦПК України, зазначені обставини, того, що у будинку за адресою: [ADDRESS] відповідач не проживає більше року, а лише зареєстрована в ньому. У відповідності до п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, згідно матеріалів справи не вбачається наявності договору чи заповіту, на підставі яких встановлено сервітут відповідача щодо користування квартирою позивача, матеріали справи свідчать про відсутність відповідача у будинку, що належить позивачу більше, ніж 1 рік. За таких обставин, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вищезазначеною адресою. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 243,60 гривень, тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 243,60 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved