Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

У березні 2016 року Публічне Акціонерне товариство «Укрсоцбанк»звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення сум заборгованості за кредитним договором в сумі 1 680 540,40 грн. Свої вимоги обґрунтувало тим, що 27.03.2008 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк»(яке змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», потім - Акціонерне товариство «Укрсоцбанк») (далі - АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», Банк) та [PERSON] (далі - Позичальник) було укладено кредитний договір № 08-669/25-302, відповідно до умов якого Банк надавав [PERSON] у тимчасове користування грошові кошти в сумі 33 000,00 доларів США зі сплатою 13,5 відсотків річних та порядком повернення Кредиту, з кінцевим терміном погашення заборгованості за Кредитом не пізніше 26 березня 2018 року. Відповідно до п. 2.6 Договору кредиту, Відповідач зобов`язався погашати кредит щомісячно та відповідно до п. 1.1 Договору кредиту, сплачувати проценти та комісії в строки, встановлені договором. Позивач умови Договору виконав в повному обсязі, проте Позичальник платежі належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 17.02.2016 р. за ним виникла заборгованість у сумі 62 196,63 доларів США або 1 680 540,40 грн.,яку до теперішнього часу не погашено. Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.06.2016 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» було задоволено та стягнуто з [PERSON] на користь Банку у погашення заборгованості за кредитним договором грошові кошти у сумі 1 680 540,40 грн. (а.с.67-68). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.06.2017 року, було задоволено заяву представника відповідача та заочне рішення суду від 16.06.2016 року по справі за даним позовом - скасовано (а.с.106). 12.08.2019 р. представник позивача у судове засідання не прибув, подав до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з знаходженням у щорічній відпустці. Раніше представники позивача позовні вимоги підтримували, просили позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача до суду подавав свої заперечення, згідно яким просив суд застосувати строк позовної давності та задовольнити позовні вимоги частково, а саме в розмірі 790, 57 дол. США. Відповідно до телефонограми просив розглядати справу у його відсутність. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27.03.2008 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк»та [PERSON] було укладено кредитний договір № 08-669/25-302, відповідно до якого Банк надавав [PERSON] у тимчасове користування грошові кошти в сумі 33 000,00 доларів США зі сплатою 13,5 відсотків річних та порядком повернення Кредиту, з кінцевим терміном погашення заборгованості за Кредитом не пізніше 26 березня 2018 року (а.с.8-20). Так, згідно умовам договору невідновлюваної кредитної лінії № 08-669/25-302 від 27.03.2018 року, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] , визначено обов`язок позичальника, відповідно до п.1.1.2, здійснювати погашення кредиту не пізніше 5 числа кожного місяця, починаючи з жовтня 2008 року рівними частинами у сумі 611,11 доларів США, у березні 2013 року - у сумі 611,17 доларів США з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 26 березня 2013 року (а.с.8). У відповідності до Додатковоїї угоди № 2 до Договору невідновлюваної кредитної лінії № 08-669/25-302 від 27.03.2008 року сторони виклали п.1.1.2. Договору у наступній редакції: «Погашення кредиту буде здійснюватися щомісячно не пізніше 5 числа кожного місяця, починаючи з жовтня 2008 року по травень 2009 року щомісячно рівними частинами у сумі 611,11 доларів США, з червня 2009 року по травень 2010 року - щомісячно рівними частинами у сумі 100 доларів США, з червня 2010 року по лютий 2013 року у сумі, що дорівнює залишку заборгованості по кредиту, поділеному на кількість місяців, що залишилась до закінчення терміну користування кредитом, але не менше ніж по 807 доларів США, та з кінцевим терміном погашення залишку заборгованості у сумі 790,57 доларів США не пізніше 26.03.2013 року, на умовах визначених цим Договором» (а.с.19). Крім цього, Банком до позовної заяви додано Додаткову угоду № 3 до Договору невідновлюваної кредитної лінії №08-669/25-302 від 27.03.2008 року, проте, остання підписів сторін угоди не містить, тому суд до уваги її не приймає (а.с.20). Відповідно до умов кредитного договору сторони встановили, як строк дії договору - до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань (пункт 7.3 договору), кінцевий строк повернення кредиту - до 26 березня 2013 року (підпункт 1.1.2 пункту 1.1 договору), так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів (підпункт 1.1.2 пункту 1.1 договору) (а.с.8. 19). Згідно ст.1054 ЦК України банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 та 3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Разом з тим, поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Так, відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч.1ст. 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч.4 ст. 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст. 530 ЦК України. Згідно з приписами її ч.1, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з умовами договору невідновлювальної кредитної лінії №08-669/25-302 від 27.03.2008 року, (підпункт 1.1.2 пункту 1.1) позичальник зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом щомісяця до 5 числа кожного місяця, згідно з графіком. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником рівними частинами кожного місяця, у рахунок якого вносяться кошти, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного з цих зобов`язань. Аналіз умов договору сторін і зміст зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі No 6-20цс14, від 3 червня 2015 року у справі No 6-31цс15, від 5 квітня 2017 року у справі 6-522цс17. Згідно розрахунку заборгованості наданого Банком, [PERSON] останній раз повернув кредитні кошти 05.05.2011 року, тобто з червня 2011 року було порушене право кредитора тому і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж почався з цієї дати. За умовами договору невідновлювальної кредитної лінії № 08-669/25-302 від 27.03.2008 року сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 60 місяців - з 27 березня 2008 до 26 березня 2013 року включно. Відтак, у межах строку кредитування до 26 березня 2013 року відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами до 5 числа кожного місяця. Враховуючи, що Банк звернувся з позовом до суду 07 березня 2016 року, трирічний строк позовної давності на чергові платежі сплив, а кінцевий строк повернення кредиту по договору невідновлювальної кредитної лінії №08-669/25-302 від 27.03.2008 року, - до 26 березня 2013 року (підпункт 1.1.2 пункту 1.1 договору) суд погоджується з запереченнями представника відповідача щодо наявності підстав для стягнення з позивальника 790,57 доларів США. Разом з тим, позивач просив суд стягнути суму заборгованості у гривневому еквіваленті, за курсом, що становив станом на 17.02.2016 р. - 2701,98 грн. (а.с.7). Разом з тим, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.ч. 1,2 ст. 533 ЦК України). Станом на 12.08.2019 р. курс валют становить 2509.0813 грн. за 100 доларів США. Отже, еквівалент 790,57 доларів США буде складати 19 836,04 грн. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог (1,27 % сплаченої суми судового збору).

Outcome: partial