Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом про стягнення з [PERSON] на його користь в порядку регресу боргу в розмірі 13987,47грн. та судового збору в розмірі 1378,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.05.2013 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Volkswagen», д.н. «[NUMBER]», який належить на праві приватної власності ТОВ «Порше Лізинг Україна» та «ВАЗ», д.н. «[NUMBER]», під керуванням [PERSON], внаслідок якої було пошкоджено автомобіль «Volkswagen», д.н. «[NUMBER]». Винним у ДТП визнано [PERSON] Вказує, що оскільки станом на момент скоєння ДТП автомобіль «Volkswagen», д.н. «[NUMBER]» був застрахований в ПрАТ СК «УНІКА» за договором добровільного страхування наземного транспорту №245001/4098/0000424 від 08.05.2012, ПрАТ СК «УНІКА» відшкодувало ТОВ «Порше Лізинг Україна» витрати на ремонт автомобіля у розмірі 13 987,47грн. згідно страхового акту №00117298 від 26.06.2013. Отже, позивач вказує, що відшкодувавши ТОВ «Порше Лізинг Україна» витрати на ремонт автомобіля до нього перейшло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача, як до особи відповідальної за заподіяні збитки на суму 13 987,47грн. За таких обставин, позивач, посилаючись на те, що ПрАТ СК «УНІКА» відшкодувало ТОВ «Порше Лізинг Україна» вказану суму страхового відшкодування на ремонт автомобіля, а також, з урахуванням положень ст.1191 ЦК України, ст.993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст.27 Закону України «Про страхування» просив задовольнити позов та стягнути з відповідача суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 13987,47 грн. в порядку регресу. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, заперечення проти позову не подав. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст.ст.169, 224 Цивільного процесуального кодексу України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 27.05.2013 о 15.25 год. по просп. Науки, 1 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (далі-ДТП) за участю автомобілів «Volkswagen», д.н. «[NUMBER]», який належить на праві приватної власності ТОВ «Порше Лізинг Україна», під керуванням водія [PERSON] та «ВАЗ», д.н. «[NUMBER]», під керуванням [PERSON] (відповідач у справі), внаслідок якої було пошкоджено автомобіль Volkswagen», д.н. «[NUMBER]», що підтверджується довідкою ВДАІ Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві № 9206205 від 29.05.2013 про дорожньо-транспорту пригоду (а.с.13). Винним у скоєні ДТП, відповідно до постанови Голосіївського районного суду м.Києва від 19.06.2013 у справі № 752/9549/13-п визнано [PERSON], [INFO] (відповідача у справі), у зв'язку з порушенням ним п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху за що передбачена відповідальність за ст.124 КУпАП (а.с.14). Згідно з ч.4 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення що набрала законної сили є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З пояснень представника позивача та наявних матеріалів справи судом встановлено, що оскільки станом на момент скоєння ДТП автомобіль «Volkswagen», д.н. «[NUMBER]» був застрахований в ПрАТ СК «УНІКА» за договором добровільного комплексного страхування наземного транспорту №245001/4098/0000424 від 08.05.2012 (а.с.4) потерпіла у ДТП сторона 27.05.2013 звернулася до страхової компанії із повідомленням про настання страхового випадку та заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.7, 9). Згідно рахунку СТО ТОВ «Атлант-М Дніпровська Набережна» № С4192657 від 29.05.2013 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen», д.н. «[NUMBER]» внаслідок його пошкодження в ДТП складає 16 055,90 грн. (а.с. 29). Розмір страхового відшкодування, відповідно до страхового акту №00117298 від 26.06.2013, складеного страховою компанією ПрАТ «СК «УНІКА» складає 13 987,47грн. Позивачем було відшкодовано потерпілій в ДТП особі - ТОВ «Порше Лізинг Україна» на рахунок СТО ТОВ «Атлант-М Дніпровська Набережна» суму страхового відшкодування у розмірі 13 987,47грн., що підтверджується платіжним дорученням ПрАТ «СК «УНІКА» №022685 від 01.07.2013 (а.с.32). Також судом встановлено, що позивачем на адресу відповідача було направлено претензію за вих. № ЛВ9974-12350 від 03.09.2015 на суму 13987,47 грн. (а.с.33). Однак, сума матеріальної шкоди відповідачем не була відшкодована. Доказів зворотного суду не надано. Частиною 1 ст.22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.1. ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою Згідно з ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 979 Цивільного кодексу України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною 2 ст.8 Закону України «Про страхування» від 07.03.1996 №85/96 із змінами, визначено, що страховий випадок подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася із настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Вказана норма кореспондується з положенням ст.979 Цивільного кодексу України. У відповідності до положень ч.1 ст.990 ЦК України, яка кореспондується з положеннями ч.1 ст.25 Закону України «Про страхування», страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт складається страховиком у формі, яка ним встановлюється. Відповідно до вимог ст.993 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (суброгація). За змістом вказаних норм, при суброгації, нового зобов'язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора, потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди, внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума відшкодованої шкоди у розмірі 13 987,47 грн. При цьому, суд звертає увагу на тому, що посилання позивача на ст. 1191 ЦК України (регрес) є помилковими, оскільки підставою заявленого позивачем позову є не право регресної вимоги, що виникає у страховика із виплатою за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів(ст. 1191 ЦК України), а вимога про стягнення з винної особи сплаченого страхувальнику страхового відшкодування за договором добровільного майнового страхування (ст. 993 ЦК України). У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Страховик не має права вимагати від завдавала шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику у зв'язку з порушенням умов договору страхування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування. Відповідні роз'яснення містяться в п.27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Судові втрати розподіляються відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved