Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (далі - ПАТ «ПУМБ», відповідач), в якому просила визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. від 10 грудня 2017 року і зареєстрований в реєстрі за № 12130, таким що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовала тим, що у 18.01.2019 року постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. на підставі виконавчого напису № 12130 від 10.12.2018 року, вчиненого приватним нотаріусом КМНО Харою Н.С., було відкрито виконавче провадження ВП № 58110451 щодо стягнення з неї коштів на загальну суму 41756,30 грн на користь ПАТ «ПУМБ», який є правонаступником АТ «Банк Ренесанс». Зазначає, що жодних договорів із ПАТ «ПУМБ» вона не укладала і про факти наявності заборгованості та вчинення виконавчого напису нотаріусом не знала. Натомість повідомляє, що 17.05.2012 між нею та АТ «Банк Ренесанс» було укладено кредитний договір № 26256018663146, шляхом підписання пропозиції укласти договір карткового рахунку та договір страхування. Строк кредитування становив 36 місяців, тобто до 17.05.2015 року. Всі зобов`язання перед Банком виконала. Жодної письмової вимоги про наявність заборгованості позивач не отримувла. Строк позовної давності сплинув 17.05.2018 року. Вважає, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки приватним нотаріусом КМНО Харою Н.С. не було перевірено безспірність заборгованості, не дотримано процедури вчинення виконавчого напису, заборгованість стягнуто поза межами трирічного строку давності, а також за відсутності документів, які підтверджують розмір заборгованості та наявність у ПАТ «ПУМБ» права вимоги. А тому просить виконавчий напис від 18.01.2019 року визнати таким, що не підлягає виконанню та вирішити питання про розподіл судових витрат. Одночасно зі зверненням до суду з позовом, позивачка подала заяву, в якій просила його забезпечити шляхом зупинення примусового стягнення у межах виконавчого провадження на підставі виконавчого напису № 12130 від 10.12.2018 року щодо стягнення за кредитним договором. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2019 року цивільну справу передано за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва (а.с. 28). Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 22.05.2019 року головуючим суддею визначено суддю Шкірая М.І. (а.с. 35). Ухвалою від 23.05.2019 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження (а.с. 38). Відповідачу був наданий строк для надання відзиву, третім особам для подання до суду письмових пояснень. Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 22.05.2019 року заяву про забезпечення позову розподілено [PERSON] (а.с. 55). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02.10.2019 заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено. Зупинено примусове стягнення з виконання виконавчого напису від 10.12.2018 року щодо стягнення з заявниці на користь ПАТ «ПУМБ» заборгованість у розмірі 41 756,30 грн (а.с. 57-58). У підготовчому засіданні 15 листопада 2019 року учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивачки подав клопотання про закриття підготовчого провадження за його відсутності. Також представник позивачки - [PERSON] звернувся з клопотанням про витребування у відповідача документів, а саме опису-вкладення поштового відправлення, квитанцію про оплату послуг поштового зв`язку та зворотнє повідомлення про вручення листа № 757 від 13.04.2018 року. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Шкірая М.І від 15 листопада 2019 року клопотання представника позивача задоволено і зазначені вище матеріали витребувано. Підготовче провадження у справі закрито і справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 113-114). Судові засідання неодноразово переносилися. 24.01.2020 року на виконання ухвали суду від відповідача ПАТ «ПУМБ» надійшли належним чином завірені копії документів: копія письмової вимоги (повідомлення) від 13.04.2018 та копія витягу із списку згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів (а.с. 119-121). Правом на відзив відповідач не скористався. Треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. пояснення на позов [PERSON] не подали. Згідно з Розпорядженням керівника апарату Голосіївського районного суду м. Києва № 427 від 25.06.2020 та відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу здійснено повторний автоматичний розподіл справи у зв`язку з звільненням з посади судді Голосіївського районного суду м. Києва [PERSON] (а.с. 129-130). Згідно з протоколом зазначену вище справу передано до провадження судді Плахотнюк К.Г. (а.с. 131). Ухвалою від 07.09.2020 року справу прийнято до провадження головуючим суддею, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження (а.с. 133) У судовому засіданні сторони відсутні. Позивачка та її представник - [PERSON] подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Треті особи з будь-якими клопотаннями до суду не зверталися, причини неявки не повідомили. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, та ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280-281 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, 17.05.2012 року між позивачкою [PERSON] (далі -[PERSON] на підставі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 6)) [PERSON] та АТ «Банк Ренесанс Капітал» було укладено кредитний договір № 26256018663146, шляхом підписання пропозиції укласти договір карткового рахунку та договір страхування (оферта), відповідно до якого позивачу було відкрито картковий рахунок, видано кредитну картку та встановлено ліміт овердрафту (кредитування) у розмірі 5 000 грн. Строк користування овердрафтом становить 36 міс., тобто до 17.05.2015 року (а.с. 21-22). 10 грудня 2018 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 12130 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк», який ж правонаступником усіх прав та обовязків АТ «Банк Ренесанс Капітал», боргу у розмірі 41 326,30 грн, в тому числі: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 18262,14 грн, простроченої заборгованості за комісією - 10 грн, простроченої заборгованості за процентами - 22681,91 грн, строкової заборгованості за процентами - 372,25 грн. Стягнення заборгованості проводиться за період з 6 грудня 2017 року по 6 грудня 2018 року. За вчинення виконавчого запису нотаріусом отримано плату зі стягувача ПАТ «Перший український міжнародний банк» в розмірі 430 грн, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника [PERSON] на користь ПАТ «ПУМБ» складає 41 756,30 грн (а.с. 18). Вбачається, що відповідно до п. 1.1. Загальних положень Статуту публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», затвердженого позачерговими Загальними зборами акціонерів (Протокол № 76 від 17.11.2016), ПАТ «Перший український міжнародний банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» в результаті реорганізації шляхом приєднання до Банку, згідно з рішенням загальних зборів акціонерів (протокол № 68 від 14.03.2015) (а.с. 69-75). Постановою від 18 січня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. відкрито виконавче провадження № 58110451 на підставі оспорюваного виконавчого напису (а.с. 7). Звертаючись в суд з позовом [PERSON] посилається на те, що приватним нотаріусом Харою Н.С. при вчиненні виконавчого напису було порушено вимоги закону, оскільки виконавчий напис був вчинений на не посвідченому нотаріусом кредитному договорі та з порушенням позовної давності. За приписами ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 цього Кодексу, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012р. №296/5 (далі по тексту - Порядок). Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. За приписами п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Згідно з ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Відповідно до п.п. 3.1, 3.2 гл. 16 Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 №1172 (далі по тексту - Перелік). У пункті 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, визначено, що нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язань. Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року до зазначеного Переліку внесено зміни, відповідно до яких, серед іншого, Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та п.2 такого змісту: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема, п. 2 змін, що вносяться до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 10.12.2018 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14. Отже, на момент вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. оспорюваного виконавчого напису норма чинного законодавства про можливість вчинення виконавчих написів в безспірному порядку на підставі кредитних договорів, що не посвідчені нотаріально, була скасована. В матеріалах справи відсутні докази того, що укладений між банком та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду № 158/2157/17 від 15 квітня 2020 року, № 172/1652/18 від 21.10.2020 року. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови Відповідно до п.п. 1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Як роз`яснено у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. У позовній заяві [PERSON] заперечує існування заборгованості перед ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» за кредитним договором, оскільки стверджує, що своєчасно виконала всі зобов`язання перед Банком. При цьому днем виникнення у стягувача права вимоги вважає 18 травня 2015 року, тобто наступний день після закінчення строку кредитування. Строк позовної давності сплинув 18.05.2018 року. Проте виконавчий напис був вчинений 10 грудня 2018 року, тобто зі спливом трирічного строку з дня виникнення права вимоги. Зазначене вище дає підстави для визнання виконавчого напису № 21230 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Така позиція підтверджена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21). Враховуючи викладене, між сторонами існував та існує невирішений спір щодо наявної заборгованості. Зазначене спростовує безспірність заборгованості боржника (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 4 березня 2015 року в справі № 6-27цс15, від 11 березня 2015 року в справі № 6-141цс14). Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п.п. 61, 62 Постанови Правління НБУ № 75 від 4 липня 2018 року «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України» виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку. При зверненні до приватного нотаріуса, банк надав виписку з рахунку [PERSON] із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за кредитним договором № 26256018663146 (а.с. 84), яка не відповідає зазначеним вище вимогам. При цьому, виписка по особовому рахунку не є відповідним первинним фінансовим документом, оформленим відповідно до вимог закону, який свідчив би про наявність заборгованості у позичальника. Доказів того, що при вчиненні напису нотаріус отримав від банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, чеки тощо), відповідачем не надано, тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми процентів, зазначені у написі, є безспірними. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів . У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: - перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; - другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Подібні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 201/4198/17 (провадження № 61-48504св18), від 27 серпня 2020 року у справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18). Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Встановлено, що ПАТ «Перший український міжнародний банк» надало приватному нотаріусу письмову вимогу (повідомлення), у якому банк вимагає сплатити зобов`язання по кредитному договору № 262560018663146 від 17.05.2012 (а.с. 86). Однак, матеріали справи серед документів, поданих нотаріусу для вчинення оспорюваного напису, не містять даних про те, що повідомлення боржнику [PERSON] було нею отримане. Слід звернути увагу на те, що не отримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавило його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або спростувати вимоги банку. Позивач не мав можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення спірного виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого. З огляду на викладене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач ПАТ «ПУМБ», не подавши відзив на позов, не довів дотримання встановленого законом порядку при зверненні за вчиненням виконавчого напису, безспірності суми заборгованості і твердження позивача в цій частині ним не спростовані. З огляду на це, заявлені [PERSON] вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, мають бути задоволені судом. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з ПАТ «Перший український міжнародний банк» необхідно стягнути на користь позивача 768,40 грн судового збору за подачу позовної заяви до суду та 384,20 грн за подачу заяви про забезпечення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved