Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

У вересні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до укладеного договору №б/н від 31.01.2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник підтвердила підписом у заяві свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір. Підписання вказаного договору є згодою особи прийняти будь-який розмір кредитного ліміту, встановленого банком та повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому кредитним договором. 30.08.2017 року позичальник [PERSON] померла. Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є [PERSON]. На виконання вимог ст.1281 ЦК України позивачем 14.12.2017 року направлена претензія кредитора до державної нотаріальної контори. 11.05.2018 року отримано відповідь Бердянської державної нотаріальної контори. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього кодексу (6 місяців від дня відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. Таким чином, відповідач [PERSON] прийняв спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобовязання померлого позичальника. Спадкування обовязків відбулося відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. Станом на день смерті заборгованість позичальника перед позивачем за кредитним договором становить 6414,77 грн., та складається з наступного: тіло кредиту в сумі 2886,26 грн., проценти за користування кредитом в сумі 3378,51 грн., пеня 150 грн. Спадкоємцю [PERSON] 15.07.2018 року було направлено лист-претензію, згідно якого позивач предявив свої вимоги, але ніяких дій з боку спадкоємця щодо погашення заборгованості по кредиту не здійснено, тому банк просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 6414,77 грн. Ухвалою суду від 04.10.2018 року цивільну справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.83). Явка представника позивача в послідуючі судові засідання була визнана судом обовязковою (а.с.93, 98). Ухвалою суду від 23.01.2019 року клопотання представника позивача про витребування копії спадкової справи було задоволено ( а.с.103). Ухвалою суду від 18.02.2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору АТ «Альфа-Банк» ( а.с.123). Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.101, 130). В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача [PERSON] про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, клопотання і заяви з боку позивача відсутні, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі (а.с.70, 75). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.49, 82, 88, 90, 94, 99, 121, 125, 126, 136), заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, причини неявки суду не повідомив, відзив не надав. Представник третьої особи АТ «Альфа-Банк» в судове засідання не зявився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.135). Суд на підставі ст.ст. 223, 280-281 ЦПК України, за згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів в заочному порядку. У звязку з неявкою сторін у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, на підставі ст.ст.247, 279 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, докази у їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.01.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] був укладений договір про надання банківських послуг, за яким остання отримала кредит у розмірі 2900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту (а.с.12). [PERSON]\~в зазначеній\~заяві вказала свої персональні дані, ознайомилася і погодилася з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку (а.с.12 зворот). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 30.08.2017 року позичальник [PERSON] померла, що підтверджується світлокопією свідоцтва про смерть та копією актового запису №1407 (а.с.50, 138). Позивачем надано розрахунок заборгованості за договором б/н від 31.01.2012 року станом на 23.07.2018 року (а.с.6-11) з якого вбачається, що за позичальником [PERSON] рахується заборгованість в загальній сумі 6414,77 грн., яка складається з наступного: тіло кредиту в сумі 2886,26 грн., проценти за користування кредитом в сумі 3378,51 грн., пеня 150 грн. Отже, в судовому засіданні встановлено, що зобовязання позичальником [PERSON] виконувалися не належним чином та не регулярно, чим істотно були порушені умови кредитного договору. Відповідно до статті 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. За змістом статей 1216, 1218 ЦК України у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов'язанням. Кредитні правовідносини, які виникли між АТ КБ «ПриватБанк» та позичальником [PERSON] допускають правонаступництво. Відповідно до ч.2 ст.1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред'явлення вимог кредиторів. Пред'явлення вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса. При цьому, на відміну від пред'явлення вимоги безпосередньо до спадкоємців, кредитор, скеровуючи претензію до нотаріуса, не зобов'язаний зважати на факт прийняття спадщини, оскільки нотаріус повинен прийняти відповідну заяву незалежно від того, чи прийняв спадщину хоча б один із спадкоємців і чи встановлені спадкоємці взагалі. Кредитор вправі звернутись до будь-якого нотаріуса за місцем відкриття спадщини, тобто до нотаріуса нотаріального округу за останнім місцем проживання померлого. В такому випадку нотаріус відкриває спадщину за заявою кредитора, адже наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» визначено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви спадкоємця про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини, претензії кредитора та ін. Нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту. З копії спадкової справи (а.с.110-120) вбачається, що позивач в порядку ст.1281 ЦК України в шестимісячний строк з дня відкриття спадщини звернувся до нотаріальної контори з претензією кредитора до спадкоємців [PERSON], вих.№SAMDNWFС00028036276 від 27.10.2017 року (а.с.111), у якій повідомив про заборгованість спадкодавця у розмірі 7381,64 грн. Можливі спадкоємці померлої [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались. Спадкова справа №682/2017 (№ у спадковому реєстрі 61786187) Бердянською державною нотаріальною конторою Запорізької області була заведена на підставі вказаної претензії ПАТ КБ «ПриватБанк». Позивачу було надано відповідну відповідь №5311/02-14 від 26.12.2017 року (а.с.116). На день смерті позичальника [PERSON] разом із нею за адресою: [ADDRESS], були зареєстровані [PERSON] та відповідач у справі [PERSON], що підтверджується відмітками про зареєстроване місце проживання померлої та відповідача в паспортах громадянина України (а.с.47-49), та довідкою про реєстрацію місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради № 1318 від 21.03.2019 (а.с.136). Проте з анкети-заяви позичальника (а.с.12) вбачається, що [PERSON] зазначила в розділі «семейное положение» чоловіка [PERSON], [INFO], який є відповідачем у справі, та вказала на наявність двох дітей, в тому числі одна дитина у віці до 16 років (а.с.12). [PERSON] було направлено лист-претензію від 23.06.2018 року за вих.№SAMDNWFС00028036276, згідно із якою банк пред'явив свої вимоги про стягнення заборгованості в сумі 8372,68 грн. (а.с.55, 57 зворот). Проте, відповідач дій щодо задоволення вимог кредитора в частині погашення заборгованості за кредитним договором №б/н від 31.01.2012 року, не вчинив. Згідно з нормою ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права й обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обов'язків, зазначених у ст.1219 ЦК України (статті 1218 цього Кодексу). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у ч.3 та 4 ст.1268 ЦК України, ст.1269 ЦК України. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Так, згідно із ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України). Частиною 1 ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст.1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого ст.1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємця. Так, згідно зі ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Виходячи з наведених норм, при вирішенні спору про стягнення із спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора спадкодавця встановленню підлягають обставини, пов'язані із з'ясуванням факту прийняття спадщини спадкоємцями, кола спадкоємців, переліку і вартості отриманого останніми у спадщину майна. За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Стаття 60 ЦПК України передбачає обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже позивачем не надано суду належних доказів, які б свідчили про одержання відповідачем майна у спадщину після смерті боржника [PERSON] за рахунок якого він міг би погасити заборгованість. Також не надано доказів щодо наявності у померлої [PERSON] права власності на рухоме чи нерухоме майно, інші об'єкти цивільних прав. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження обєктів нерухомого майна щодо субєкта №163358774 від 12.04.2018 року, вбачається, що за [PERSON], РНОКПП: [NUMBER], 03.07.2013 року було зареєстровано право власності на квартиру на підставі свідоцтва про право власності видане 03.09.2001 року, яке 20.07.2013 року було припинено. З урахуванням вищевикладеного суд позбавлений можливості встановити усе коло спадкоємців за законом чи заповітом, наявність у спадкодавця майна на час його смерті, яке увійшло до спадкової маси, його перелік та вартість для встановлення чи перевищує його вартість розмір боргу, про стягнення якого заявляє кредитор, що унеможливлює стягнення з відповідача заборгованості у визначеному позивачем розмірі. За відсутності вищезазначених доказів суд приходить до висновку, що позивач не виконав передбачені ст.ст.12, 81 ЦПК України процесуальні обовязки щодо доведення своїх вимог, а тому у задоволенні позову необхідно відмовити за його недоведеністю.

Outcome: dismissed