Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 10.02.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. та зареєстрований в реєстрі за № 5769, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» грошових коштів у сумі 62574,76 грн, та стягнути з відповідача на її користь понесені позивачкою судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у березні 2021 року позивачка отримала постанову про відкриття виконавчого провадження при примусовому виконанні виконавчого напису № 5769 від 10.02.2021 про стягнення з неї на користь АТ «ПУМБ» заборгованості в розмірі 62574,76 грн. [PERSON] не було відомо про існування такого боргу перед банком і про вчинення виконавчого напису її не повідомляли, виконавчого напису вона не отримувала. [PERSON] вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки при його видачі не перевірено безспірності заборгованості позивачки перед АТ «ПУМБ» та факт завчасного повідомлення її як боржника про існування заборгованості перед банком. Посилаючись на вищезазначені обставини [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить його задовольнити. Судові витрати у виді судового збору за подання позовної заяви у розмірі 908,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн просив стягнути з відповідача на його користь. Ухвалою судді від 02.04.2021 у справі відкрите спрощене позовне провадження та призначене судове засідання на 05.05.2021, яке, у зв`язку з неявкою у судове засідання представника відповідача та третіх осіб, відкладене на 10.06.2021. Даною ухвалою, зокрема, було зобов`язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хару Н.С. надати суду належним чином засвідчені копії виконавчого напису № 5769 від 10.02.2021 відносно [PERSON] та документів, які стосуються його вчинення, однак надані суду вони не були. У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, 10.06.2021 представник позивачки подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 43). Представник відповідача у судове засідання 05.05.2021 та 10.06.2021 не з`явився, повідомлялися належним чином (а.с. 31, 40). Відзиву на позовну заяву в порядку передбаченому ЦПК України не подав, будь-яких заяв чи клопотань від сторони відповідача щодо розгляду справи до суду не надходило. У судові засідання не з`явилася третя особа приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Малкова М.В., повідомлена належним чином, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомила (а.с. 30, 42). Третя особа приватний нотаріус Київського МНО Хара Н.С. у судове засідання не з`явився, до суду повернувся конверт з судовою повісткою без вручення адресату (а.с. 41). Отже, за письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280-281 ЦПК України. У зв`язку з вищевикладеним, суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи по справі, приходить до наступних висновків. Згідно статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 15.03.2021 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Малковою М.В. при примусовому виконанні виконавчого напису № 5769, виданого 10.02.2021 приватним нотаріусом Київського МНО Харою Н.С., винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованості в розмірі 62574,76 грн (а.с. 9). Також, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Малковою М.В. при примусовому виконанні виконавчого напису № 5769, виданого 10.02.2021 приватним нотаріусом Київського МНО Харою Н.С., 15.03.2021 винесено постанову про арешт коштів боржника [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. У частині 1 статті 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 357/12818/17 (провадження № 44380св18). Як вбачається з матеріалів справи письмову вимогу про погашення заборгованості про усунення порушень основного зобов`язання позивач по справі не отримував. Доказів на спростування даного твердження відповідачем надіслано не було. Верховний Суд в постанові від 27.08.2020 у справі № 554/6777/17 зазначив, що процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: - перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; - другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім цього, суд зазначає, що відповідно до пунктів 3.2, 3.5 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Відповідно до пункту 1 вищевказаного Переліку, для одержання виконавчого напису про стягнення за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Як встановлено судом, відповідач не надав жодного доказу на підтвердження існування безспірної заборгованості позивача. Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий напис нотаріуса віднесено до виконавчих документів. Відповідно до ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. при вчиненні виконавчого напису не пересвідчилася у безспірності вимог АТ «ПУМБ» до [PERSON] та вчинив виконавчий напис в порушення вимог ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат», що є підставою для визнання виконавчого напису, вчиненого 10.02.2021 за № 5769, таким, що не підлягає виконанню, а тому вимоги позивача є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З квитанції про сплату судового збору № 8 від 29.03.2021 встановлено, що позивачкою при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн (а.с. 1). Враховуючи вищезазначене, та у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача у справі АТ «ПУМБ» в розмірі 908,00 грн на користь позивачки [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Так, 29.03.2021 між позивачкою [PERSON] та адвокатом Казаковим Олегом Анатолійовичем укладений договір про представництво в справі (далі - Договір) (а.с. 12). Відповідно до п. 1.1. Договору, адвокат зобов`язується надати правову допомогу, в тому числі, за окремими дорученнями клієнта в цивільній справі про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню в Решетилівському районному суді Полтавської області. Пунктом 1.5. Договору встановлено гонорар адвоката у розмірі 7000,00 грн. 29 березня 2021 року адвокат Казаков О.А. прийняв від [PERSON] в якості гонорару адвоката грошові кошти в сумі 7000,00 грн, що підтверджується квитанцією № 22/21 від 29.03.2021 (а.с. 13). Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України,за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вищевказаний висновок Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду зазначений у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що з відповідача АТ «ПУМБ» підлягають стягненню судові витрати на користь позивачки [PERSON] , понесені нею у зв`язку з отриманням професійної правничої допомоги у розмірі 7000,00 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved