Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

Токарівський психоневрологічний інтернат в особі директора [PERSON] звернувся до суду із заявою про визнання [PERSON], [INFO] безвісно відсутнім, посилаючись на наступні обставини. 29.01.1997 р. до Токарівського психоневрологічного інтернату на постійне місце перебування був направлений [PERSON], [INFO], який є інвалідом 2 групи загального захворювання, з діагнозом шизофренія, параноїдна форма. [INFO] [PERSON] скоїв втечу із лікувального закладу, про що було повідомлено Лохвицький районний відділ внутрішніх справ. Станом на 25.01.2017 року місцеперебування підопічного невідоме. 12.12.2003 року директором закладу було повідомлено Лохвицький районний відділ внутрішніх справ, де було оголошено [PERSON] в розшук. Розшукові дії правоохоронних органів результатів не дали. Просили визнати безвісно відсутнім [PERSON], початком безвісної відсутності вважати [INFO]. В судовому засіданні представники заявника, що діють на підставі довіреностей, підтримали заяву, надали пояснення аналогічні, викладеним в заяві, просили вимоги задовольнити. Представник зацікавленої особи Лохвицького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області в судове засідання не з'явився, був повідомлений про час та місце розгляду справи, надано заяву за підписом начальника про розгляд справи за відсутності представника, проти вимог заяви не заперечувала. Вислухавши представників заявника, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1,3 статті 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Згідно виписки з наказу № 29 по Токарівському психоневрологічному інтернату від 29.01.1997 року поставлено на всі списки і види довольствування Інтернату новоприбувшого підопічного [PERSON]. Як вбачається з довідки, виданої Лютенською сільською радою, [PERSON] одинокий, дітей і рідних немає. Рішенням Гадяцького районного суду від 30.12.1996 року [PERSON] визнано недієздатним. В матеріалах особової справи [PERSON] містяться листи за підписом в.о. директора Токарівського психоневрологічного інтернату, адресовані начальнику Лохвицького РВ ГУ МВС України в Полтавській області, від 20.10.2010 року № 805 та від 03.02.2011 року № 97, в яких керівництво інтернату просило повідомити щодо прийнятих мір по розшуку [PERSON], [INFO], який утік з інтернату 12.08.1997 року. 01.12.2010 року Лохвицьким РВУ МВС України в Полтавській області було надано відповідь на лист № 805 від 20.10.2010 року, згідно якої проводяться заходи по встановленню місцезнаходження пацієнта [PERSON], який скоїв втечу з лікувального закладу, але на даний час встановити його місцезнаходження не вдалося. За таких обставин, враховуючи, що метою визнання безвісно відсутнім [PERSON] є необхідність виключення його з числа підопічних інтернату для можливості прийняття нового підопічного, суд дійшов висновку про необхідність визнання [PERSON], [INFO], безвісно відсутнім. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦК України у разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Заявник просить вважати початком безвісної відсутності [PERSON] [INFO], в той час як в офіційному листі, направленому на адресу Лохвицького РВ УМВС України в Полтавській області, зазначена дата втечі з інтернату 12.08.1997 року, а тому саме цю дату слід вважати початком безвісної відсутності [PERSON]. На підставі наведеного і

Outcome: partial