Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

У березні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вони з відповідачем я батьками неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з ним на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23.06.2009 про визначення місця проживання дитини. Участь матері у вихованні дитини була визначена розпорядженням Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації - щоп`ятниці з 13.00 год. до 20.00 год., проте до теперішнього часу відповідач з дитиною не спілкується, її вихованням не займається, не піклується про її фізичний та розумовий розвиток, тобто повністю самоусунулася від виконання свого батьківського обов`язку. Посилаючись на викладене просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 11.04.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній справі. 07.06.2018 від відповідача надійшов відзив на позов, у якому остання заперечувала проти заявлених вимог, зазначила, що до 2007 року донька [PERSON] та сини [PERSON] проживали разом з нею, того ж року вона придбала квартиру, власниками якої є вона з дітьми. До теперішнього часу син зареєстрований у вказаній квартирі. У 2008 році вона мала намір створити нову сім`ю з іншим чоловіком і з саме з того часу позивач став більше цікавитися сином, навіть було внесено зміни до актового запису про народження останнього та позивача записано батьком дитини. Поступово позивач налаштовував сина проти неї, у судовому порядку визначив місце проживання разом з ним і скориставшись її станом, вона була вагітна третьою дитиною, чинив перешкоди у її спілкуванні з сином, не відчиняв двері, виїжджав з ним з дому у день, коли вона мала зустрітися з сином, вчиняв усе для того, щоб вона не мала змоги спілкуватися з дитиною. У 2010 році за позовом [PERSON] з неї судом було стягнуто аліменти, які вона сумлінно платила до 2013 року, потім позивач відкликав виконавчий лист з виконавчої служби. Вона має постійну роботу, отримує заробітну плату. Через те, що позивач продовжував чинити перешкоди у її спілкуванні з сином, вона була змушена звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Судом було визначено графік її побачень з сином, проте позивач не виконував дане рішення. Таким чином, вона не ухилялася від участі у вихованні сина, як зазначено позивачем у позові, має бажання спілкуватися з дитиною, лише турбуючись про психічне здоров`я вона була змушена припинити активні намагання приймати участь у його житті. У зв`язку з наведеним просила у задоволенні позову відмовити. Від позивача до суду 27.06.2018 надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що він з народження сина визнавав його своїм, спочатку йому не було відомо про те, що під час реєстрації народження сина відомості про нього як про батька дитини не були внесені до актового запису про народження дитини, оскільки вони з матір`ю дитини, відповідачем у справі, не перебували у зареєстрованому шлюбі. Потім він виправив це і до актового запису про народження сина були внесені відомості про нього як про батька дитини. У 2008 році відповідач сама віддала йому дітей, мотивуючи це необхідністю влаштувати своє особисте життя. Судом було визначено місце проживання сина разом з ним. Старша донька також не хотіла проживати з матір`ю. Жодного разу він не перешкоджав відповідачу у спілкуванні з сином, остання свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. 13.05.2019 на підставі протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями справу передано для розгляду судді Майбоженко А.М. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач у суді проти задоволення позову заперечувала та просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що вона бажає спілкуватися з сином та приймати участь його вихованні, тривалий час не спілкувалася з сином, оскільки позивачем чиняться перешкоди у її спілкуванні з дитиною. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явилася, надіслала заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності та прийняти законне рішення в інтересах дитини. Неповнолітній [PERSON] , допитаний в судовому засіданні в якості свідка, суду показав, що близько 11 років проживає з батьком і з того часу не спілкується з матір`ю. Батько запропонував йому звернутись до суду з позовом про позбавлення матері батьківських прав, на що він погодився. Вважає, що відповідач не виконує свої батьківські обов`язки щодо нього. Свідок [PERSON] суду показав, що з позивачем дружить з дитинства. Відповідача бачив на весіллі старшої доньки сторін. Життям сина вона не цікавиться. Свідок [PERSON] показав суду, що є товаришем позивача. Вони знайомі близько 7 рокві. Також знайомий з [PERSON] . Відповідача ніколи не бачив. Участі у житті сина вона не бере. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, дійшов наступних висновків. Сторони у справі є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно, серії [NUMBER] . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23.06.2009 визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за місцем проживання останнього. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03.11.2010 з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей - доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частин доходу щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Окрім неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який мешкає разом з батьком, сторони мають ще доньку [PERSON] , [INFO] , яка на даний час є повнолітньою та мешкає разом з матір`ю. Крім того, відповідач [PERSON] має неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка також мешкає разом з нею. Відповідач [PERSON] разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12.04.2007, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М. Згідно з довідкою Оболонської РДА [PERSON] , [INFO] , зареєстрований у вказаній квартирі з 29.05.2007 по теперішній час. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17.02.2011 за позовом [PERSON] встановлено способи її участі у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] - щоп`ятниці з 13.00 год. до 19.00 год. Згідно з довідкою Київської міської клінічної лікарні № 8 з місця роботи [PERSON] , остання працює на посаді медичної сестри, розмір утриманих з неї аліментів на підставі виконавчого листа № 2-4350 від 09.11.2010, виданого Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] за період з грудня 2010 року по жовтень 2013 року складав 19 036,97 грн. На вимогу відділу ДВС Оболонського РУЮ у м. Києві від 05.11.2013 № 202/219 у зв`язку з заявою стягувача [PERSON] про повернення виконавчого листа без виконання бухгалтерією Київської міської клінічної лікарні № 8 на адресу відділу державної виконавчої служби повернуто виконавчий лист № 2-4350. Аліменти утримані з [PERSON] та перераховані по 31.10.2013 включно. За інформацією, наданою адміністрацією та вчителями спеціалізованої школи № 252 імені Василя Симоненка Оболонського району м. Києва за час навчання [PERSON] , [INFO] , у школі успіхами останнього цікавиться лише батько [PERSON] , контролює навчання сина, відвідує батьківські збори та шкільні заходи. Мати дитини у школі не з`являлася, шкільним життям дитини не цікавилася. За даними Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Оболонського району м. Києва під час відвідування лікаря-педіатра на амбулаторному прийомі з дитиною [PERSON] завжди був батько [PERSON] . Згідно з висновком Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] від 14.05.2018 № 104-4287 орган топіки та піклування не рекомендує позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За приписами ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 150 СК України визначено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч. 2 та 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 ч. 1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п. 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Звертаючись з даним позовом до суду, позивач як на підставу позбавлення відповідача батьківських прав, посилався на ухилення останньою від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітнього сина [PERSON] . Натомість, з пояснень відповідача у судовому засіданні встановлено, що вона від виконання своїх батьківських обов`язків не відмовляється та робила спроби поспілкуватись і провести час разом з сином, навіть у судовому порядку встановлювала спосіб такого спілкування, тривалий час сплачувала аліменти на утримання дитини, придбала квартиру, співвласником якої також є син. Проте син відмовляється від спілкування з нею. Вважає, що така позиція дитини викликана впливом батька, який налаштовує дитину проти неї. У подальшому вона буде намагатись виконувати батьківські обов`язки і сподівається, що настане час і дитина змінить своє відношення до неї. Нині, не бажаючи завдавати йому болю та душевних страждань, вона намагається не втручатись в його життя. Як зазначено в рішенні ЄСПЛ від 07.12.2006 у справі «Хант проти України», § 54, § 58 вирішення питання про позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Разом з тим, у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). За результатами оцінки наданих сторонами доказів і їх особистих пояснень в судовому засіданні, пояснень свідків, суд доходить висновку, що відсутність спілкування матері з сином і неприйняття нею участі у його вихованні викликано кількома причинами, основною з яких є складні відносини, які склалися між сторонами на ґрунті взаємних образ і звинувачень. Зважаючи на викладене, оскільки винної поведінки відповідача, свідомого нехтування нею батьківських обов`язків не встановлено, суд доходить висновку про відсутність підстав для застосування такого крайнього заходу впливу на матір, як позбавлення її батьківських прав. При цьому, суд враховує також висновок органу опіки і піклування, де вказано про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав стосовно неповнолітнього сина. Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідач під час розгляду справи заперечувала проти позбавлення її батьківських прав, зазначаючи про те, що вона бажає спілкуватися зі своєю дитиною. Така поведінка відповідача дає підстави вважати, що остання не нехтує інтересами дитини та не бажає розривати зв`язки з сином. За таких обставин, враховуючи, що визначальною обставиною, яка має значення для вирішення цього спору, є інтереси дитини, а інтересам дитини найкраще відповідатиме збереження її зв`язків з сім`єю, в тому числі і з матір`ю, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову. З викладеного,

Outcome: dismissed