Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

У березні 2012 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом обґрунтування якого посилався на те, що 13 липня 2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNI0GA00000115, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 70 400 дол. США зі сплатою 11,04% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 13 липня 2017 року. На забезпечення виконання умов кредитного договору було укладено договір іпотеки DNI0GA00000115 від 13 липня 2007 року, згідно із яким [PERSON] передала в іпотеку належну їй квартиру [ADDRESS]. [PERSON] не виконувала належним чином взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 05 жовтня 2011 року утворилась заборгованість у розмірі 96 845,75 дол. США, у рахунок погашення якої банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу вказаної квартири з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів, з можливістю здійснення банком всіх необхідних дій для продажу квартири. Крім того, просив виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у вказаній квартирі, зі зняттям їх з реєстраційного обліку (а.с. 2-5). Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково: звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS], загальною площею 55, 20 кв. м., яка належить на праві власності [PERSON], у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № DNI0GA00000115 від 13 липня 2007 року в розмірі 773 768,51 грн. (що складається із заборгованості за кредитом - 466 482 грн. 65 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом - 142 989 грн. 43 коп., пені та штрафів в розмірі 136 807 грн. 87 коп. та заборгованості по комісії за користування кредитом - 27 579 грн.56 коп.) шляхом реалізації предмета іпотеки через публічні торги із встановленням початкової ціни на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнуто з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у рахунок повернення судових витрат по 1609, 50 грн. В решті позовних вимог відмовлено (а.с.119-121) В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на неповне з'ясування обставин справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову (а.с.122-123). В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права, ставить питання про зміну рішення суду в частині відмови у виселенні, способу звернення стягнення та зняття з реєстраційного обліку у органах МВС України, та просить ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін (а.с. 142-151). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2013 року провадження по справі зупинено до розгляду Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська цивільної справи за позовом [PERSON] в інтересах [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним, а ухвалою цього ж суду від 21 жовтня 2013 року - до розгляду Апеляційним судом Дніпропетровської області цивільної справи за позовом [PERSON] в інтересах [PERSON] до Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2013 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2013 року скасовано і ухвалено нове рішення. Визнано недійсним кредитний договір № DNIGA00000115, укладений 13 липня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» та [PERSON]. 27 травня 2014 року провадження по справі відновлено. Вислухавши сторони, що з'явились, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно відхилити, а апеляційну скаргу [PERSON] задовольнити з наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив із того, що 13 липня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № DNI0GA00000115, відповідно до умов якого позивач надав, а [PERSON] отримала кредит у розмірі 70 400 дол. США, договір був укладений строком до 13 липня 2017 року, згідно з даним договором відповідачка була зобов'язана кожного місяця сплачувати суму кредиту, відсотки за користування кредитом та інші платежі відповідно до умов договору (а.с. 12-17). На забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору № DNI0GA00000115 від 13 липня 2007 року між сторонами був укладений договір іпотеки № DNI0GA00000115 від 13 липня 2007 року, відповідно до якого відповідач [PERSON] надала у іпотеку квартиру [ADDRESS], загальною площею 55,20 кв.м., яка належить їй на праві власності (а.с. 18-23). Свої зобов'язання позивач виконав у повному обсязі, а відповідачка не виконувала свої зобов'язання за кредитним договором, станом на 05 жовтня 2011 року виникла заборгованість у сумі 96 845,75 дол. США, що за курсом НБУ складає 773 768,51 грн., із яких: заборгованість за кредитом - 466 482 грн. 65 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом -142 898 грн. 43 коп., пеня та штраф - 136 807 грн. 87 коп., заборгованість по комісії за користування кредитом - 27 579 грн. 56 коп. (а.с. 8-10). Однак, із висновками суду у частині задоволення позовних вимог погодитись неможливо. Із рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2014 року вбачається, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним, помилково прийшов до висновку про відсутність обставин, які мали істотне значення під час укладення [PERSON] кредитного договору від 13 липня 2007 року. Згідно акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи, проведеної Комунальним закладом «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня Дніпропетровської обласної ради» № 46 від 01 квітня 2014 року, [PERSON] в період складання кредитного договору від 13 липня 2007 року страждала та на теперішній час страждає хронічним стійким психічним розладом у формі органічного шизофреноподібного розладу. За своїм психічним станом в період складання кредитного договору 13.07.2007 р. не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун. Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 20 липня 2010 року [PERSON] визнано недієздатною та призначено її опікуном [PERSON] (а.с.88). Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а згідно із ч.1 ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Частиною 2 ст. 548 ЦК України встановлено, що недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню; недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення. Із матеріалів справи вбачається, що договір іпотеки № DNI0GA00000115 від 13 липня 2007 року, відповідно до якого [PERSON] надала у іпотеку квартиру [ADDRESS], був укладений сторонами на забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору № DNI0GA00000115 від 13 липня 2007 року. Оскільки вказаний кредитний договір визнаний недійсним, відсутні законні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. За таких обставин рішення суду у частині задоволених позовних вимог підлягає скасуванню згідно із п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог банку про звернення стягнення на предмет іпотеки. У частині відмови у виселенні, визначенні способу звернення стягнення та зняття з реєстраційного обліку у органах МВС України рішення суду слід залишити без змін через відсутність законних підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки. На підставі ч.3 ст. 88 ЦПК України підлягає скасуванню і рішення суду у частині стягнення з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у рахунок повернення судових витрат по 1609, 50 грн.

Outcome: dismissed