overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

У вересні 2017 року позивач звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 24 жовтня 2011 року між сторонами було укладено договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. У звязку з порушенням зобовязань за договором, відповідач станом на 30 червня 2017 року має заборгованість по кредитному договору в сумі 44698,63 грн., з яких: заборгованість за кредитом 1990,72 грн.; заборгованість по процентам 36221, 90 грн.; заборгованість за комісією 3881, 31 грн.; штраф (фіксована частина) 500 грн.; штраф (процентна складова) 2104,70 грн. Загальна сума заборгованості становить 44698,63 грн. Просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 44698,63 грн. У судове засідання позивач свого представника не направив, просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся. За письмовою згодою представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У звязку з неявкою сторін в засідання в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, перевіривши матеріали справи та наявні у ній докази, знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За правилами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Як вбачається із матеріалів справи 24 жовтня 2011 року між сторонами було укладено договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. У звязку з порушенням зобовязань за договором, відповідач станом на 30 червня 2017 року має заборгованість по кредитному договору в сумі 44698,63 грн., з яких: заборгованість за кредитом 1990,72 грн.; заборгованість по процентам 36221, 90 грн.; заборгованість за комісією 3881, 31 грн.; штраф (фіксована частина) 500 грн.; штраф (процентна складова) 2104,70 грн. Загальна сума заборгованості становить 44698,63 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

У вересні 2017 року позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що спільне життя між ними не склалось через різні погляди на сім'ю. Сімейно-шлюбні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, у зв'язку з чим подальше збереження сім'ї вважає неможливим. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 03 листопада 2017 року відкрито провадження у справі. У судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність. Зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та проти ухвалення по справі рішення не заперечує (а.с. 24). Відповідач у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позов визнає, просить розглядати справу у його відсутність (а.с. 25). Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 17 листопада 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 15). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 14). З позовної заяви вбачається, що сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейно-шлюбних стосунків. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї буде носити формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір в розмірі 640 гривень, який був сплачений позивачем при зверненні до суду. При укладенні шлюбу позивач прізвище не змінювала. За таких обставин, вирішення питання про зміну прізвища позивача не вбачається за необхідне.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

У вересні 2017 року позивач звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що спільне життя між ними не склалось через різні погляди на шлюб та сім'ю. З 2012 року сімейно-шлюбні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, у зв'язку з чим подальше збереження сім'ї вважає неможливим. У судове засідання позивач не з'явилась, її представник подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у її відсутність. Зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує (а.с. 16). Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд за письмовою згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 17 грудня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 5). З позовної заяви вбачається, що сторони з 2012 року не ведуть спільного господарства та не підтримують сімейно-шлюбних стосунків. За таких обставин, суд приходить до висновку, що збереження сім'ї буде носити формальний характер. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає судовий збір в розмірі 640 гривень, який був сплачений позивачем при зверненні до суду. При укладенні шлюбу позивач змінила своє прізвище. З позовної заяви вбачається, що вона не бажає змінювати прізвище на дошлюбне у випадку задоволення позову про розірвання шлюбу. За таких обставин, враховуючи, що вибір прізвища при розірванні шлюбу є правом особи, вирішуючи питання про зміну прізвища позивача на дошлюбне не вбачається за необхідне.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

У вересні 2017 року позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений з відповідачем, зареєстрований 13 січня 1978 року Міським РАЦС м. Люберці Московської області, про що складено актовий запис № 42. В обґрунтування вимог, викладених у позовній заяві, зазначає про те, що внаслідок втрати взаємопорозуміння та почуття любові одне до одного, сімейне життя не склалося, у зв'язку із чим сторони у справі протягом тривалого часу не підтримують сімейні стосунки та не ведуть спільне господарство, проживають окремо. Подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим та таким, що суперечило б інтересам сторін. У судовому засіданні представник позивача підтримала позов, просила задовольнити позовні вимоги та розірвати шлюб, укладений між сторонами у справі. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. 13 січня 1978 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Міським РАЦС м. Люберці Московської області, про що складено актовий запис № 42, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 13.01.1978 року. Малолітніх чи неповнолітніх дітей від шлюбу сторони не мають. Судом встановлено, що спільне життя сторін у справі не склалось, у зв'язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаємопорозуміння та почуття любові та поваги одне до одного. Протягом тривалого строку сторони у справі не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети, проживають окремо. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, враховуючи обставини, що склалися у даному конкретному випадку, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

У вересні 2017 року позивач звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом про розірвання шлюбу. Позивач посилається на те, що вони з відповідачем [PERSON] уклали шлюб 19 грудня 2015 року який зареєстрований Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 1130. Від шлюбу мають спільного сина [PERSON], [INFO]. В позовній заяві [PERSON] зазначає, що подальше спільне проживання неможливе, в сім'ї склалась психологічна несумісність, що призводить до постійних конфліктів. Позивач в судове засідання не зявилась до суду надала заяву в якій просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та здійснювати розгляд без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Сторони уклали шлюб 19 грудня 2015 року який зареєстрований Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 1130. Від шлюбу мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є не припустимим. Відповідно до\~ст. 112 ч. 2 СК України\~суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ч. 2\~ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3\~ст. 115 Сімейного кодексу України\~- документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

У вересні 2017 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просила визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті її матері, [PERSON], померлої 07.02.2004 року. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що є єдиною спадкоємицею померлої за заповітом. В шестимісячний строк не встигла подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, через психологічну травму пов`язану зі смертю матері, крім того на її утриманні перебували малолітні та неповнолітні діти, які потребували постійного нагляду та догляду. Просить визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини, оскільки вважає причину пропуску поважною. Сторони в судове засідання не прибули. Представник позивача надіслав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позові, проти чого відповідач не заперечив. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що 07.02.2004 року в с. Великий Молодьків Новоград-Волинського району Житомирської області померла [PERSON] (а.с.6). Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно. За свого життя [PERSON] розпорядилась усім належним їй майном, склавши 08.08.2001 року заповіт на ім`я своєї доньки - [PERSON], позивача по справі. Позивач не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті своєї матері протягом встановленого ст. 1270 ЦК України строку, який розпочався з 07.02.2004 року та закінчився 07.08.2004 року. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про практику у справах про спадкування» поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкодавця саме на вчинення дій по прийняттю спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, позивач дійсно була позбавлена можливості в шестимісячний строк подати заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки переживала психологічну травму, сама утримувала неповнолітніх дітей, які потребували постійного догляду, оскільки на той час [PERSON] розірвала подружні відносини, у звязку з чим змушена сама була утримувати сім`ю, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 23.04.2004 року (а.с. 11), а тому суд поновлює їй цей строк терміном на три місяці. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

у вересні 2017 року позивач звернулась до суду з даним позовом вказуючи, що 09 квітня 2002 року зареєструвала шлюб з відповідачем в Міняйлівській сільській раді Саратського району Одеської області, актовий запис № 1. Від шлюбу в них є четверо дітей: [PERSON], 1985 року народження,[PERSON], 1989 року народження, [PERSON], 1997 року народження, [PERSON], 1998 року народження, які на даний час є повнолітніми. Позивач вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння. Відповідач перестав поважати її як особистість, застосовував до неї насильство, зраджує. На цей час подружні відносини не підтримують, чоловік перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою. Розірвати шлюб в органах ДРАЦС відповідач не бажає. Позивач вказує, що примирення з чоловіком є неможливим, тому просила шлюб між ними розірвати. Позивач у дане судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила його задовольнити. Після розірвання шлюбу просила залишити її прізвище без змін «[PERSON]». Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи через друкований засіб масової інформації, у судове засідання не прибув, не повідомив про поважні причини неприбуття, заперечення проти позову не подав. На підставі ст.ст. 224-225 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу заочно, на підставі наявних в справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч.3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей. Стаття 24 Сімейного кодексу України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно копії свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 09 січня 2002 року в Міняйлівській сільській раді Саратського району Одеської області, актовий запис № 1 (а.с. 5). Враховуючи характер сімейних відносин сторін, суд вважає, що примирення між сторонами неможливе, спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечить інтересам позивача, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу прізвище позивачки слід залишити «[PERSON]», задовольнив тим самим її клопотання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

у вересні 2017 року позивач звернулась до суду з даним позовом вказуючи, що 29 січня 1995 року зареєструвала шлюб з відповідачем в Кривобалківській сільській раді Саратського району Одеської області, актовий запис № 1. В шлюбі народилися двоє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO].. [PERSON] вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння. Відповідач не поважає її як дружину, зраджує. На цей час перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою. Вона неодноразово намагалася порозумітися з чоловіком, просила змінити свою поведінку та ставлення до неї, однак чоловік продовжує такий спосіб життя. Примирення з чоловіком та подальше спільне життя є неможливим, тому просила шлюб між ними розірвати. Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, просила його задовольнити. Після розірвання шлюбу просила залишити її прізвище без змін «[PERSON]». Відповідач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч.3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей. Стаття 24 Сімейного кодексу України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно копії свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 29 січня 1995 року в Кривобалківській сільській раді Саратського району Одеської області, актовий запис № 1 (а.с. 6). Враховуючи характер сімейних відносин сторін, та визнання відповідачем позову, суд вважає, що примирення між сторонами неможливе, спільне життя подружжя і збереження сім'ї суперечить їх інтересам, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу прізвище позивача слід залишити «[PERSON]», задовольнив тим самим її клопотання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

у вересні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 03 липня 2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис за № 625. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що спільне проживання з відповідачем не склалось через різні погляди на сімейне життя, подружні обов'язки, що призвело до припинення фактичних шлюбних відносин між ними. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Між ними постійно виникають сварки, свідком яких нерідко була їх дитина, що впливає на її психічний стан. Відповідач не підтримує нормальну моральну атмосферу в сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги одне до одного. Вважає збереження сім'ї неможливим, просила шлюб розірвати. У підготовче судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у підготовче судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За правилами ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки позовною вимогою позивача є розірвання шлюбу, яка визнана відповідачем, то суд ухвалює рішення щодо цієї визнаної відповідачем вимоги.

Outcome: approved