Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

ТОВ «ФАКТОР-КОНСАЛТ» звернулося до суду з позовом [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майно, шляхом позбавлення права користуванням квартирою [ADDRESS] . Свою позовну заяву позивач мотивує тим, що він являється власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом на право власності від 18 березня 2021 року. У вказаній квартирі зареєстрований попередій власник [PERSON] , який втратив право користування внаслідок припинення права власності на це майно в силу положень ст.346 ЦК України. Та обставина, що відповідач зареєстрований у квартирі, перешкоджає позивачеві в повній мірі реалізувати його право володіти та розпоряджатися своєю власністю. Тому позивач просив суд позбавити відповідача права на користування майном - квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді від 01 липня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач про розгляд справи був повідомлений у встановленому законом порядку, в судове засідання не з`явився, клопотання від нього про розгляд справи у порядку загального позовного провадження та відзив на позовну заяву не надходили. Ця обставина підтверджується матеріалами поштової кореспонденції. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, повідомлення про причину його неявки в засідання до суду не надійшло, відзив на позов не надано, тому суд вважає за можливе відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва на право власності від 18 березня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 313, виданого Смілянською державною нотаріальною конторою, ТОВ «ФАКТОР-КОНСАЛТ» є власником квартири [ADDRESS] , що раніше належала відповідачу. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №248732641 від 18 березня 2021 року, право власності на квартиру [ADDRESS] , зареєстровано за ТОВ «ФАКТОР-КОНСАЛТ» . Попереднім власником вказаної квартири був відповідач, який втратив право користування внаслідок припинення його права власності на це майно в силу положень ст.346 ЦК України. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником майна. Право користування є складовою частиною права власності на майно та припиняється автоматично з припиненням права власності. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вбачається, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення, про позбавлення права користування житловим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення особи померлою. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15), постанові Верховного суду України у справі № 825/1335/13 від 01.03.2016 року, та Верховного суду від 21.03.2018 року (справа №820/6316/15) Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пресування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Таким чином, судом встановлено, що наявність факту реєстрації відповідача за вищевказаною адресою, за відсутності в останнього юридичного права та підстав продовжувати користуватися таким приміщенням, фактично перешкоджає позивачу реалізації своїх правомочностей власника, оскільки квартира фактично обтяжена правом на проживання у ній колишнього власника. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Оскільки позов задоволено повністю з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2270 грн.

Outcome: approved