Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

У березні 2014р. позивач звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовною заявою, в якій поставлено питання про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди в розмірі 01,00 грн. та судового збору в сумі 243,60 грн. В обґрунтування вимог зазначає, що рішенням Аудиторської палати України №257/6.1 від 27.09.2012 р. до позивача - аудитора [PERSON] було застосовано стягнення у виді зупинення терміну чинності сертифіката аудитора на 5 місяців. В подальшому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі №2а-13778/12/2670 від 06.02.2013 р., зазначене рішення відповідача було визнано протиправним та скасовано. Таким чином, позивач стверджував, що у зв'язку із незаконним застосуванням стягнення, йому було завдано моральної шкоди внаслідок доведення до відома громадськості рішення про застосування стягнення, що негативно вплинуло на ділову репутацію позивача, професійна діяльність його була піддана критиці зі сторони колег та громадськості, все це завдало додаткових хвилювань у зв'язку з необхідністю доведення своєї невинуватості. Вказані обставини змінили звичний спосіб життя позивача, що призвело до погіршення стану здоров'я. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що бюджет Аудиторської палати складається з внесків і сума відшкодування моральної шкоди порівняно з необхідністю захистити свою репутацію, не є суттєвою для позивача, він просив стягнути з відповідача на відшкодування завданої шкоди 1 гривню, а також судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав, викладених в ньому. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала з посиланням на те, що позивач є генеральним директором товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна аудиторська група «Сова» та до 09.01.2014 р. перебував на посаді генерального директора товариства з обмеженою відповідальністю «Аудиторська фірма «Сова». Тобто, на думку відповідача, доводи позивача про те, що припинення дії ліцензії позбавило позивача можливості займатися своєю справою, є безпідставними. Стосовно завданих позивачеві переживань, то відповідач звертав увагу на те, що позивачем не надано будь-яких доказів щодо вимушеної зміни звичного способу життя, щоб мало безпосередній зв'яок із рішенням про зупинення дії сертифіката аудитора. За таких обставин, в судовому засіданні представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову у зв'язку з необґрунтованістю. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 27.09.2012 року Аудиторська палата України прийняла рішення №257/6.1 про застосування до аудитора [PERSON] стягнення у вигляді зупинення терміну чинності сертифіката аудитора на строк 5 місяців за неналежне виконання професійних обов'язків, а саме: порушення Закону України «Про аудиторську діяльність» в частині недотримання норм професійної етики (розділу 150 Кодексу етики професійних бухгалтерів «Професійна поведінка», що накладає на професійного бухгалтера обов'язок дотримуватись відповідних законів та нормативних актів, уникати будь-яких дій, що можуть дискредитувати професію, негативно впливати на репутацію професії). Під час розгляду адміністративної справи №2а-13778/12/2670 установлено, що в період з 21 грудня 2011 року по 05 січня 2012 року до АПУ надходили звернення аудиторів щодо неналежної поведінки аудитора [PERSON] під час проведення регіональних зборів аудиторів міста Києва та Київської області, які відбулись 20 грудня 2011 року, а саме: з приводу спроби аудитора [PERSON] зірвати проведення цих зборів. Саме ці обставини стали підставою для прийняття рішення АПУ №257/6.1 від 27.09.2012 р. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.02.2013 р. у справі №2а-13778/12/2670, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.05.2013 р., рішення АПУ від 27.09.2012 р. №257/6.1 було визнанл протиправнимм та скасовано. Так, скасовуючи прийняте рішення №257/6.1 про застосування до позивача дисциплінарного стягнення, суди у справі №2а-13778/12/2670 дійшли висновку, що діючий на час розгляду дисциплінарної справи порядок передбачав можливість застосування стягнення до аудиторів (аудиторських фірм) лише за дії, в тому числі порушення норм професійної етики, пов'язані з наданням аудиторських послуг. Натомість, застосування дисциплінарного стягнення за неналежне виконання професійних обов'язків до аудитора [PERSON] не відповідає обставинам справи, оскільки фактично дисциплінарне стягнення рішенням від 27.09.2012 р. застосовано за дії вчинені під час проведення регіональних зборів аудиторів міста Києва та Київської області 20 грудня 2011 року, тобто не при наданні аудиторських послуг. Статтею 56 Конституції України закріплено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За положеннями ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Виходячи зі змісту вказаних норм матеріального права та положень ст. 60 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивач, заявляючи вимогу про відшкодування шкоди, повинен зокрема довести такі складові: протиправну поведінку відповідача; настання шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою; вину завдавача шкоди. Посилання позивача, як на обґрунтування завдання йому моральних страждань у зв'язку із неправомірним застосуванням до нього дисциплінарного стягнення, на необхідність докладання зусиль задля відновлення ділової репутації суд вважає необґрунтованим, з огляду на таке. Переглядаючи рішення АПУ №257/6.1 про застосування дисциплінарного стягнення за неналежне виконання професійних обов'язків суди адміністративною юрисдикції визнали протиправним вказане рішення відповідача з посиланням на те, що фактично дисциплінарне стягнення до аудитора [PERSON] застосовано за дії вчинені під час проведення регіональних зборів аудиторів міста Києва та Київської області 20 грудня 2011 року, тобто не при наданні аудиторських послуг. Разом з тим, суд касаційної інстанції в ухвалі від 23.05.013 р. зазначив, що такі дії [PERSON] за своєю сутністю могли кваліфікуватися за Кодексом України про адміністративні правопорушення. Крім того, згідно постанови Печерського РУ ГУ МВС України у м. Києві від 18 лютого 2012 року в порушенні кримінальної справи відносно [PERSON] за ознаками злочину, передбаченого статтею 296 КК України (хуліганство) відмовлено та вказано, що в діях останнього містяться ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП. Отже, дисциплінарне стягнення скасоване у зв'язку з невідповідністю покарання скоєному проступку, проте поведінка [PERSON] не визнана правомірною. Таким чином, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для заявлення до відшкодування моральної шкоди з боку позивача до відповідача.

Outcome: dismissed