Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бабенко Вікторія Вікторівна про визнання заяви про скасування заповіту недійсною. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.09.2015 року [PERSON] заповів позивачу усе майно та майнові права, що будуть належати йому на дань його смерті у повному обсязі та, серед іншого, квартиру під номером 4 в будинку [ADDRESS], про що було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бабенко В.С. Оскільки на час кладення заповіту [PERSON] мав проблеми зі здоров'ям, що призвели до втрати зору, заповіт підписувала [PERSON] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] [INFO] року [PERSON] помер, а після його смерті позивачу стало відомо, що 22.09.2015 року заповіт було скасовано на підставі заяви відповідача. Позивач зазначав, що оскільки скасування заповіту здійснювалось із порушенням порядку, встановленого законом, за відсутності свідків, одноособово відповідачем, без врахування волі померлого, заяву про скасування заповіту слід визнати недійсною. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили суд про його задоволення. В судовому засіданні відповідач позов визнав, при цьому зазначаючи, що підписання заяви про скасування заповіту здійснювалось за відсутності померлого [PERSON], а також свідків. Окрім того вказував, що скасування заповіту було лише його бажанням без врахування волі [PERSON] В судовому засіданні представник третьої особи просив суд відмовити у задоволенні позову, зазначаючи, що нотаріусом було здійснено посвідчення заяви про скасування заповіту в порядку, передбаченому законодавством в присутності померлого [PERSON] Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, а також пояснення відповідача, заслухавши думку представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17.09.2015 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів усе його майно та майнові права, що будуть належати йому на день смерті, незалежно від їх складу та місця знаходження (розташування) в Україні, і взагалі все те, що буде за законом належати йому на території України на день його смерті та що згідно із законодавством України може бути успадкованим, у повному обсязі, без будь-яких винятків (серед іншого - квартиру під номером [ADDRESS]), [PERSON] (а.с. 40). Оскільки стан здоровця [PERSON], що призвів до втрати зору, позбавив його можливості прочитати заповіт та власноручно його підписати, на його особисте прохання цей документ було складено та нотаріально посвідчено у присутності свідків [PERSON] та [PERSON], а також підписано [PERSON] [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 11). 22.09.2015 року було складено та посвідчено заяву [PERSON], підписану [PERSON], в якій він просив приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бабенко В.В. скасувати заповіт, складений 17.09.2015 року за реєстровим № 2508 (а.с. 55). Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 ст. 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно із ч. 2 ст. 1247 ЦК України заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Абзацом 3 частини 2 статті 1248 ЦК України передбачено, що якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Відповідно до ч. 2 ст. 1253 ЦК України у випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Частинами 1, 6,7 статті 1254 ЦК України встановлено, що заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться заповідачем особисто. Скасування заповіту, внесення до нього змін провадяться у порядку, встановленому цим Кодексом для посвідчення заповіту і підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, оскільки законом встановлено, що якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися за присутності не менше як двох свідків, в такому порядку має провадитись і скасування заповіту. Проте, із матеріалів справи вбачається, що заяву про скасування заповіту було підписано відповідачем та посвідчено третьою особою за відсутності свідків, чим порушено вимоги ст.ст. 1252, 1253, 1254 ЦК України. Окрім того, в судовому засіданні відповідач зазначив, що скасування заповіту не ґрунтувалось на внутрішній волі померлого [PERSON], а було вчинено особисто [PERSON] Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. З огляду на зазначене, оскільки заява про скасування заповіту від 22.09.2015 року не відповідала внутрішній волі заповідача, а також вчинена із порушенням порядку, встановленого законом, суд приходить до висновку про необхідність визнання такої заяви недійсною. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Outcome: approved