Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він працював на ПрАТ «ММК імені [PERSON]» інспектором відділу зовнішньої безпеки. 15.01.2004 року отримавши на СТО «Браво» в м.Києві після технічного обслуговування транспортний засіб «Форд Експлоер» старший інспектор Стародубцев Е.А. та позивач, які перебували у відрядженні, виїхали у м.Маріуполі. Автомобілем керував [PERSON] 16.01.2004 року о 00-10 годині на 446 км автодороги Київ-Луганськ-Ізварине [PERSON] відволікся від керування автомобілем і допустив наїзд на причіп рухаючогося в попутному напрямку автомобіля Камаз. В результаті зіткнення позивачу були спричинені тілесні ушкодження у виді закритого переднього вивиху лівого стегна, забитих ран лівого колінного суглоба та правої кисті. На підставі рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 08.01.2009 року, було створено комісію та проведено розслідування зазначеного нещасного випадку, за результатами якого було складено акти за формою Н-1 та Н-5, яким встановлено, що нещасний випадок з позивачем повязаний з виробництвом. Також були встановлені причини нещасного випадку та винна особа, дії якої призвели до нещасного випадку. Згідно довідки МСЕК №036031 від 13.05.2009 року позивача було первинно оглянуто та встановлено 20% втрати професійної працездатності у звязку із трудовим каліцтвом. При повторному огляді згідно довідки МСЕК №242969 від 22.05.2017 року позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності 40% та встановлено 3 групу інвалідності. Пошкодження здоровя внаслідок отриманих травм, позивачу завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоровя, погіршення життєвих умов та фізіологічних здібностей організму, що потребує від позивача додаткових зусиль для організації свого життя. Позивач просив стягнути з відповідача на свою користь спричинену моральну шкоду в сумі 60 000 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 3200 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні обставини викладені в позові підтримав, просив стягнути з ПрАТ «ММК імені [PERSON]» на користь [PERSON] у рахунок відшкодування моральної шкоди 60 000 грн., а рахунок відшкодування витрат на правову допомогу 3200 грн. Представник відповідача позов не визнала, посилаючись на те, що позивачем не доведений факт заподіяння йому моральних страждань у наслідок отримання професійного захворювання. Окрім того. У період роботи позивача на підприємстві з моменту настання нещасного випадку, та по час звільнення, останньому виплачувалась матеріальна допомога у звязку із хворобою, допомога на оздоровлення, а також одноразова допомога у звязку із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України на загальну суму 44597,67 грн. Просила в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 173 КЗпП України встановлено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Нормами ст. ст. 23, 1167 Цивільного кодексу України (далі ЦК) визначені загальні підстави відшкодування моральної шкоди, яка відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, передбачених законом. Одним з таких випадків є заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до ст. 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обовязку доказування та зобовязує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, в тому числі якщо шкоди завдано ушкодженням здоровя внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК). З акту № 15/1 від 26.02.2009 року про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (форма Н-1), що стався 16.01.2004 р. о 01 годині 10 хвилин вбачається, що 15.01.2004 року отримавши на СТО «Браво» в м.Києві після технічного обслуговування транспортний засіб «Форд Експлоер» старший інспектор Стародубцев Е.А. та позивач виїхали у м.Маріуполі. Автомобілем керував [PERSON] 16.01.2004 року о 00-10 годині на 446 км автодороги Київ-Луганськ-Ізварине [PERSON] відволікся від керування автомобілем і допустив наїзд на причіп рухаючогося в попутному напрямку автомобіля Камаз. В результаті зіткнення позивачу були спричинені тілесні ушкодження у виді закритого переднього вивиху лівого стегна, забитих ран лівого колінного суглоба та правої кисті. Причинами настання нещасного випадку були: порушення правил дорожнього руху (а.с.9-12). Вказаний акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (форма Н-1) відповідачем не оскаржувався. Згідно довідки МСЕК №036031 від 13.05.2009 року позивача було первинно оглянуто та встановлено 20% втрати професійної працездатності у звязку із трудовим каліцтвом. При повторному огляді згідно довідки МСЕК №242969 від 22.05.2017 року позивачу встановлено ступінь втрати професійної працездатності 40% та встановлено 3 групу інвалідності (а.с. 6-8). Таким чином, судом встановлено, що позивач внаслідок діяльності, повязаної з використанням відповідачем механізмів, що є джерелом підвищеної небезпеки отримав трудове каліцтво. При цьому будь-які докази, які б свідчили про те, що нещасний випадок стався внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, у справі відсутні. Констатуючи наявність факту заподіяння моральної шкоди, суд перш за все керується критеріями загальнолюдських цінностей і виходить з розуміння того, що втрата позивачем 40% працездатності, пов'язана з глибокими душевними стражданнями, що за законом підлягають компенсації, в тому числі й грішми. Згідно із висновком спеціаліста психолога за результатами психодіагностичного обстеження [PERSON] від 09.12.2017 року встановлено, що травматизація, яка призвела до інвалідизації, необхідності підтримуючого лікування, яка продовжується й в теперішній час, є фактором, що призвів за собою негативні зміни у фізичному стані та в психічній діяльності позивача важкого ступеня. Позивач виявляє наявність хронічного посттравматичного стресового розладу та останньому рекомендовані психологічна підтримка та психотерапевтичне лікування. Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. З урахування наведеного, та беручи до уваги добросовісне ставлення відповідача до позивача, який виплатив йому матеріальну допомогу на лікування, допомогу на оздоровлення, а також одноразову допомогу у звязку із звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України на загальну суму 44597,67 грн., виходячи з принципів розумності, поміркованості й справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на відшкодування завданої позивачу моральної шкоди в сумі 50 000 грн. Щодо відшкодування судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до складу яких зокрема відносяться витрати на правову допомогу. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011р., розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленого законом прожиткового мінімуму у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачем надано квитанцію до прибуткового касового ордеру та акт прийому-передачі виконаних робіт, відповідно до яких сплатила 3200,00 грн. за надання правової допомоги по цивільній справі, а саме складання позовної заяви, вивчення судової практики по аналогічних спорах та відпрацювання правової позиції у справі, копіювання документів та юридична консультація, тривалість 5 годин (а.с. 13-а, 14). Частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат на правову допомогу підлягає стягненню 3200,00 грн. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам, торбо в сумі 531,20 грн.

Outcome: partial