Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

У вересні 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Позивач зазначив, що 28.05.2015 року між ним та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів, який був посвідчений приватним нотаріусом. Відповідно до договору позивач передав у власність відповідачу грошові кошти у сумі 220\~000 грн., в свою чергу позичальник зобов`язався повернути позику в строк до 28.07.2015 року. 28.07.2015 року термін платежу за Договором закінчився, а Відповідач не виконав свої зобов'язання по договору, а саме: не повернув позику. \~\~\~\~ Тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики № 415 від 28.05.2015 року у розмірі 220 000 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 2200 грн. В судовому засіданні представник позивача просив задовільнити позовні вимоги в повному обсязі та не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач суду повторно не з'явився, хоча був повідомлений про час і місце судового засідання.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Суд, вивчивши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, згідно умов договору, Позичальник зобов'язується повернути позику в строк до 28 липня 2015 року. Відповідно до п. 3 Цей договір позики є безпроцентним. 28 липня 2015 року термін платежу за Договором закінчився, а Відповідач не виконав свої зобов'язання по договору, а саме: не повернув позику. Як встановлено судом, позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі, а саме в порядку передбаченому договором надав відповідачу кредитні кошти в сумі 220 000 грн. на умовах визначених договором. В свою чергу, Позичальник зобов'язався повернути позику. Частиною 2 статті 640 ЦК України передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до статей 525 та 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ч. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Виходячи із оцінки зібраних доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, оскільки відповідач, за договором позики взяті на себе зобов'язання не виконав, у передбачений строк борг не повернув, а умови договору не суперечать діючому на час його укладання законодавству, суд вважає необхідним стягнути з відповідача борг за договором позики суму в розмірі 220 000 грн. Відповідно до статті 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача судовий збір на користь позивача в сумі 2200 грн. З огляду на викладене на підставі ст. ст. 525, 526, 530, 612, 640, 1046, 1047, 1049 ЦК України та

Outcome: approved