Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі від якого у них народилося двоє дітей донька [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. 24.10.2012 року [PERSON] та [PERSON] розлучилися. За твердженням [PERSON] діти залишились проживати із нею та перебувають на її утриманні, при цьому [PERSON] проживає окремо та не приймає участі у виховані та утриманні дітей, жодної допомоги не надає. Таким чином, вказуючи про значні систематичні витрати на утримання дітей [PERSON] просила стягнути з [PERSON] по 2 000 грн. щомісячно на утримання кожної дитини до досягнення доньками повноліття, а також 5 000 грн. витрат пов»язаних із юридичними послугами. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив вказуючи на те, що обоє дітей проживали разом із ним до того часу доки старша донька [PERSON] не вирішила проживати разом із матір»ю, при цьому [PERSON], [INFO] на даний час залишається проживати разом із батьком і перебуває саме на його утриманні. Заперечуючи проти позову [PERSON] вказував, що матеріально утримує також і доньку [PERSON], [INFO], хоча погодився, що не має постійного стабільного доходу. Заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі від якого у них народилися донька [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. 24.10.2012 року [PERSON] та [PERSON] розлучилися. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. У відповідності до ч.2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Зі змісту ст.ст. 180, 181 СК України вбачається, що обов»язок утримувати дитину є рівною мірою обов»язком як матері так і батька, при цьому право на стягнення аліментів має той з батьків з ким проживає дитина. В судовому засіданні встановлено та підтверджено сторонами, що малолітня [PERSON], [INFO] проживає разом із батьком і на даний час [PERSON] лише ініціює в судовому порядку питання про визначення місця проживання дитини разом із нею. Таким чином, вимога [PERSON] про стягнення на її користь аліментів у розмірі 2000 грн. щомісячно на утримання [PERSON], [INFO] є безпідставною, оскільки дитина не проживає із позивачем і не перебуває на її утриманні. Також, сторони підтвердили та не заперечували у судовому засіданні, що [PERSON], [INFO] переїхала до матері і на даний час дійсно проживає разом із [PERSON] Відповідач як однією із підстав своїх заперечень проти розміру аліментів на утримання [PERSON], [INFO] вказував, що систематично надає дитині кошти, більше того хоча офіційно працевлаштований, однак має нестабільний і нерегулярний дохід. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, вимога [PERSON] про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є законною та обґрунтованою. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, крім іншого, стан здоров»я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, вказуючи про систематичну передачу коштів [PERSON], [INFO] [PERSON] не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вказаних обставин. Позивач пояснюючи розмір бажаних аліментів зазначала, про щомісячні витрати на утримання дитини у досить великому розмірі - близько 5 000 грн., хоча сама ж згодом повідомила, що на даний час ніде не працює та не може цілковито матеріально утримувати дитину . Таким чином, з огляду на зазначене та наявні докази у справі, суд вважає необхідним і достатнім стягнути із [PERSON] аліменти лише на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1000 грн. щомісячно. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» розмір мінімальної заробітної плати становить 1218 грн. Таким чином, граничний розмір компенсації витрат, пов»язаних із розглядом цивільної справи становить 487 грн. 20 коп. за годину роботи. Натомість як слідує із позову, позивачем сплачено витрати на правову допомогу у сумі 5000 грн., що еквівалентне понад 10 годинам роботи по наданню юридичних послуг. При цьому, позивач не в повній мірі обґрунтував зазначений розмір витрат на правову допомогу, більше того, до матеріалів позову не було долучено необхідного пакету документів для можливості вирішення питання про стягнення аліментів. У зв»язку із цим, з огляду на положення Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», реальний час участі представника позивача в судових засіданнях, та якість наданих послуг, суд вважає достатнім стягнути із відповідача на відшкодування вказаних витрат 500 грн. Також, у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню 243 грн. 60 коп., судового збору на користь держави.

Outcome: partial