Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] (Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Каробчука Руслана Володимировича - директора тролейбусного депо № 2, про стягнення заробітної плати, невиплаченої при звільненні працівника (а.с.1). Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01.10.2014р. позовну заяву [PERSON] до Каробчука Руслана Володимировича - директора тролейбусного депо №2, про стягнення заробітної плати, невиплаченої при звільненні працівника та моральної шкоди за несвоєчасно виплачену заробітну плату - залишено без руху та надано Позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви (а.с.3-4). В грудні 2014 року на виконання ухвали суду від 01.10.2014р., Позивач надав суду доповнення до позовної заяви, в якій просив: - стягнути з Каробчука Руслана Володимировича, як директора тролейбусного депо № 2 м. Києва на його користь компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату в сумі 1 175,04 грн., моральну шкоду в сумі 4 300,00 грн., компенсацію за затримку розрахунку в розмірі середнього заробітку Позивача по день фактичного розрахунку в сумі 1 300,00 грн. (а.с.7). Свої позовні вимоги Позивач обгрунтовує тим, що він працював кондуктором-контролером в тролейбусному депо № 2 з 14 липня по 6 серпня 2014р. Наказом № 84-КЗ від 06.08.2014р. Позивач був звільнений за власним бажанням. Проте, при видачі трудової книжки з Позивачем не здійснили розрахунку і не виплатили заробітну плату за відпрацьований період, чим грубо порушили ст. 116 КЗпП України. Зарплату в розмірі 881,39 грн. фактично виплатили 22 серпня 2014 року, а тому з період несвоєчасної виплати з 06.08. по 22.08.2014р. (16 днів) Відповідач повинен виплатити Позивачу компенсацію в сумі 1 175,04 грн. Після звільнення Позивач зазнав значної моральної шкоди через ігнорування його законних прав і несвоєчасно виплачену заробітну плату, так, моральна шкода полягає в тому, що Позивач повинен був отримувати юридичні консультації щодо правомірних дій відповідача, ознайомлюватись із спеціальною літературою необхідною для складання позовної заяви про відстоювання його порушених прав, Позивач відчував себе ошуканим, що негативно позначилось на його психічному стані, змусило сильно нервувати і переживати. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09.12.2014р. відкрито провадження по справі та призначено до розгляду у судовому засіданні на 21.01.2015р. (а.с.9). У зв'язку з неявкою сторін в судове засідання 21.01.2015р., розгляд справи було відкладено на 24.02.2015р. (а.с.12). В судовому засіданні 24.02.2015р. Позивач - [PERSON] заявив клопотання про залучення до справи в якості відповідача - Комунального підприємства «Київпастранс», проте у зв'язку з відсутністю другого примірника позовної заяви, Позивач зняв зазначене клопотання. В судовому засіданні Позивач заявлені ним позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.20-21). Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 липня 2014 року на підставі Наказу № 121-К/П від 14.07.2014р. Позивач був прийнятий на роботу до Комунального підприємства «Київпастранс» на посаду контролера-касира, що підтверджується копією трудової книжки Позивача (а.с.8). 06 серпня 2014 року Позивача за власним бажанням було звільнено з займаної посади на підставі Наказу № 84-К/З від 06.08.2014р. Разом з тим, Позивач в зв'язку з порушенням його трудових прав, зокрема, невчасної виплати заробітної плати при звільненні, звернувся з позовом безпосередньо до Каробчука Руслана Володимировича - директора тролейбусного депо №2, в якому працював Позивач в період з 14.07.2014р по 06.08.2014р. Проте, відповідно до ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України (КЗпП України) визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. З вищенаведених положень законодавства, вбачається, що саме підприємство, установа, організація або фізична особа, з якими працівник уклав трудовий договір, можуть бути відповідачами у справі про стягнення компенсації за не вчасно виплачену заробітну плату та відшкодування працівнику моральної шкоди. Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що належним Відповідачем у справі за позовом [PERSON] про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди, є Комунальне підприємство «Київпастранс». Відповідно до ч.1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Разом з тим, клопотання про заміну неналежного відповідача - Каробчука Руслана Володимировича як Директора тролейбусного депо № 2 м. Києва на Комунальне підприємство «Київпастранс» Позивачем в судовому засіданні не заявлялось, клопотання про залучення до участі у справі КП «Київпастранс» в якості співвідповідача було знято Позивачем в судовому засіданні 24.02.2014р. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.10 ЦПК України). За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням викладеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що в судовому засіданні було встановлено, що позов [PERSON] про стягнення середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди пред'явлено до неналежного відповідача - Каробчука Руслана Володимировича як Директора тролейбусного депо № 2 м. Києва, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 2, 116, 117 КЗпП України та

Outcome: dismissed