Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

У березні 2020 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом до Приватного підприємства «Медтехсервіс», який в подальшому було уточнено, та просила скасувати наказ директора приватного підприємства «Медтехсервіс» від 18 лютого 2020 року № 14 про звільнення її на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що вона з 30 травня 2019 року працювала фармацевтом аптеки № 6 (м. Ізяслав, вул. Вокзальна, 9). Наказом директора ПП «Медтехсервіс» № 14 від 18.02.2020 її звільнено з займаної посади 14.02.2020 за вчинення винних дій працівника, які дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника, згідно з пунктом 2 ст. 41 КЗпП України. Вважає дії відповідача незаконними, оскільки підставою винесення даного наказу є ревізія аптеки, за наслідком якої було виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей. Вказує, що дана ревізія була здійснена з грубим порушенням трудового законодавства, та без її участі та матеріально-відповідальної особи [PERSON] , тому просить скасувати даний наказ. Ухвалою суду від 23.03.2020 відкрито провадження у справі та з урахуванням ст. 19 ЦПК України суд вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження. Протокольною ухвалою від 16.09.2020, судом прийнято уточнення позовної заяви. 16 вересня 2020 року ухвалою Ізяславського районного суду, позовну заяву [PERSON] до ПП «Медтехсервіс» в частині заявлених вимог: про поновлення на посаді фармацевта ПП «Медтехсервіс» з 15 лютого 2020 року; стягнення з ПП «Медтехсервіс» середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 15 лютого 2020 року по день поновлення на роботі; стягнення з ПП «Медтехсервіс» моральної шкоди в сумі 1000000 грн. - залишено без розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просить задовольнити його у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] підтримав позицію свого довірителя щодо задоволення позову у повному обсязі. Додатково пояснив, що відповідачем при проведені інвентаризації не було дотримано вимоги Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань затверджених Наказом МФУ № 879 від 02.09.2014, а саме: під час проведення інвентаризації проводився відпуск товарно-матеріальних цінностей; перевірка проводилась за допомогою комп`ютерної техніки, однак документи (відомості) повинні були б складатися від руки. Також вважає, що позивач не повинна нести повну індивідуальну матеріальну відповідальність, оскільки в аптеці є завідувач, тому в даному випадку мала б бути колективна матеріальна відповідальність. Крім того, звертає увагу суду, що оспорюваний наказ є незаконним у зв`язку з тим, що позивач попередньо вже була звільнена за власним бажанням. Представник відповідача ПП «Медтехсервіс» Картавих С. М. в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, попередньо подавши письмовий відзив, у якому відповідач вважає позов необґрунтованим. Зокрема, представник відповідача не погоджується з доводами позивача стосовно того, що інвентаризація аптеки № 6 м. Ізяслав, вул. Вокзальна, 9 проведена неналежним чином. Вказує, що інвентаризація проводилася за участі позивача, за наслідком якої було виявлено нестачу, від дачі пояснень [PERSON] відмовилась, у зв`язку з чим її було звільнено з підстав втрати довір`я, тому просить відмовити у задоволенні позову. З`ясувавши позицію учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Розглянувши наявні у справі документи і матеріали, судом встановлено, що [PERSON] з 30.05.2019 прийнята на роботу фармацевтом аптеки № 6 м. Ізяслав, вул. Вокзальна, 9 з повною матеріальною відповідальністю з випробуванням 1 місяць (Наказ ПП «Медтехсервіс» № 30 від 29.05.2019). 30 травня 2019 року між [PERSON] та ПП «Медтехсервіс» укладено безстроковий трудовий договір. Цього ж дня [PERSON] було ознайомлено з посадовою інструкцією фармацевта, про що свідчить її підпис. Також, 30.05.2019 з [PERSON] було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. 04 лютого 2020 року [PERSON] подано заяву про звільнення за власним бажанням з 21.02.2020. Наказом директора ПП «Медтехсервіс» № 12 від 13.02.2020, [PERSON] фармацевта аптеки № 6 (м. Ізяслав, вул. Вокзальна, 9) звільнено 14.02.2020 за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КЗпП України. Однак, 14.02.2020 при проведенні інвентаризації товарно-матеріальних цінностей аптеки № [NUMBER] , [ADDRESS] , було виявлено нестачу на суму 15452,14 грн. Від написання пояснень щодо даної нестачі, [PERSON] відмовилась. Таким чином, на підставі наказу директора ПП «Медтехсервіс» № 14 від 18.02.2020 на заміну наказу № 12 від 13.02.2020, [PERSON] звільнено 14.02.2020 за вчинення винних дій, які дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника, відповідно до п. 2 ст. 41 КЗпП. Відповідно до положення статті 134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 1351 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків. Статтею 41 КЗпП України встановлено додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов. Крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: 2) винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам організаціям, їх працівниками» від 29 грудня 1992 року роз`яснено, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт 1 статті 134 КЗпП України), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі статтею 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір та чи був він укладений. Як вбачається з договору про повну матеріальну відповідальність від 30.05.2019, [PERSON] , працюючи на посаді фармацевта аптеки, несе повну матеріальну відповідальність за збереження матеріальних цінностей, а відповідно до пункту 5 посадової інструкції, здійснює відпуск виготовлених в аптеці і готових лікарських засобів і виробів медичного призначення. Відповідно до довідки ПП «Медтехсервіс» від 30.06.2020, в аптеці № 6 м. Ізяслав, вул.Вокзальна, 9 в період роботи [PERSON] з 29.05.2019 по 14.02.2020, працювала лише вона одна як матеріально відповідальна особа. Вказане також стверджується показами свідка [PERSON] , яка являється завідуючою аптеки ТОВ «Біомед 2000», суду показала, що в аптеці № 6 матеріально-відповідальною особою являється лише [PERSON] , а вона лише на прохання керівництва ПП «Медтехсервіс» допомагала проводити ревізію, оскільки [PERSON] має фізичні вади. Отже, [PERSON] відповідно до договору про повну матеріальну відповідальність, та посадової інструкції забезпечувала прийом та відпуск товару, а також передачу виручки в касу підприємства, а відтак і відповідала за їх цілісність, тому посилання представника позивача, щодо укладення колективної матеріальної відповідальності не заслуговують на увагу. Що стосується посилань представника позивача про те, що інвентаризація була проведена з порушенням Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань затверджених Наказом МФУ № 879 від 02.09.2014, спростовується наступним. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідно договорів про виконання робіт від 10.02.2020, ПП «Медтехсервіс» доручив [PERSON] та [PERSON] провести 14.02.2020 інвентаризацію аптеки № 6 м. Ізяслав, вул. Вокзальна, 9. 14 лютого 2020 року проведеною комісією у складі Батаєвої Г. О., [PERSON] , інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей аптеки № 6 [ADDRESS] , було встановлено нестачу товару в розмірі 15452,14 грн. Під час проведення інвентаризації були присутні також [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Допитані в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , суду показали, що 14.02.2020 проводилась інвентаризація товарно-матеріальних цінностей аптеки № 6 м. Ізяслав, вул. Вокзальна, 9, під час якої була присутня [PERSON] та її чоловік. Будь-яких зауважень щодо неправомірності проведення інвентаризації з боку [PERSON] не було. Також вказали, що під час ревізії проводився відпуск товару, однак це було враховано у звіті. Правомірність даної інвентаризації також стверджується: наказом ПП «Медтехсервіс» про проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей від 14.02.2020; інвентаризаційним описом товарно-матеріальних цінностей розпискою від 14.02.2020; звітом про проведення ревізії структурного підрозділу від 14.02.2020, на яких наявні підписи [PERSON] . Достовірність нестачі також підтверджується актами інвентаризації від 14.02.2020, та бухгалтерською довідкою ПП «Медтехсервіс» від 18.02.2020. Згідно вказаних документів було встановлено нестачу товарно-матеріальних цінностей по аптеці № 6 м. Ізяслав, вул. Вокзальна, 9 в сумі 15452,14 грн. Щодо даної нестачі, [PERSON] відмовилась надавати пояснення, що стверджується Актами комісії, та пояснювальними записками [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від 14.02.2020. Крім того, відповідно до п. 14 Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань затверджених Наказом МФУ № 879 від 02.09.2014, матеріали інвентаризації можуть бути заповнені як рукописним способом, так і за допомогою електронних засобів обробки інформації. Також, дана перевірка відповідає вимогам ч. 5 ст. 8, ст. 9, ст. 10 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV. Таким чином доводи представника про неправомірність проведення інвентаризації в ході судового розгляду не знайшли свого підтвердження. Разом з тим, заслуговують на увагу посилання представника позивача, щодо порушення процедури звільнення [PERSON] , а саме те, що вона була звільнена за власним бажання, а в подальшому за втратою довір`я, виходячи із наступного. Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Частиною 2 ст. 19 Конституції України зобов`язано органи державної влади та їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Відповідно до ст. ст. 232, 233 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами працівників підприємств, установ, організацій; працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Судом встановлено, що 04.02.2020 [PERSON] звернулася до відповідача із заявою про звільнення її за власним бажанням. Наказом директора ПП «Медтехсервіс» № 12 від 13 лютого 2020 року, вказану заяву було задоволено та звільнено [PERSON] за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України з 14.02.2020. Проте, в подальшому відповідач виніс інший наказ № 14 від 18.02.2020 на зміну до наказу № 12 від 13.02.2020, яким звільнив [PERSON] за вчинення винних дій, які дають підстави для втрати довір`я до неї з боку власника, відповідно до п. 2 ст. 41 КЗпП з 14.02.2020. Дані відомості також відображені у трудовій книжці [PERSON] серії [NUMBER] . Згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] на час винесення наказу № 14 від 18.02.2020, яким її було звільнено з 14.02.2020 за втратою довір`я, вона вже була звільна 14.02.2020 за наказом № 12 від 13.02.2020 за власним бажанням, та на її місце була прийнята інша особа [PERSON] . Отже, відповідач на день винесення наказу № 14 від 18.02.2020 на зміну до наказу № 12 від 13.02.2020, не врахував, що між ними та [PERSON] припинилися трудові правовідносини, тому оспорюваний наказ був виданий не правомірно. Таким чином, виходячи з встановлених фактичних обставин, меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень діючого законодавства України та наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до довідки МСЕК серії АВ № 1091477 [PERSON] являється інвалідом ІІ групи з дитинства, тому згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved