Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача та просить суд стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» заборгованість за кредитним договором № 500266716 від 06.04.2012, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем в сумі 73176,69 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач звернувся до ПАТ «Альфа-Банк» із заявою про отримання кредиту згідно якої між сторонами було укладено договір про надання кредиту №500266716 від 06.04.2012. Згідно вказаного договору банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 49900,00 грн. з кінцевим строком повернення до 09.04.2015 року. Просить врахувати, що відповідач належним чином свої зобов`язання з повернення кредитних коштів не виконав, що призвело до виникнення простроченої заборгованості у сумі 73176,69 грн. Вказує, що 23.12.2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір факторингу №2013-1 на підставі якого банк передав своє право вимоги за вказаним кредитним договором до позивача та позивач набув статус нового кредитора. Позивач зазначає, що станом на 23.12.2013 року прострочена заборгованість за кредитним договором № 500266716 від 06.04.2012 складала 73176,69 грн. Зазначає, що відповідачем в рахунок погашення заборгованості, жодних коштів сплачено не було. З огляду на викладене просить позов задовольнити. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в позові просить слухати справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач надав заяву, відповідно до якої наполягав на застосуванні позовної давності та відмови у задоволені позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, приходить до наступного. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Відповідач звернувся до ПАТ «Альфа-Банк» із заявою про отримання кредиту згідно якої між сторонами було укладено договір про надання кредиту №500266716 від 06.04.2012. Згідно вказаного договору банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 49900,00 грн. з кінцевим строком повернення до 09.04.2015 року. 06.04.2012 між [PERSON] та ПАТ «Альфа-банк» укладено кредитний договір №500266716 від 06.04.2012 згідно умов якого банк надав відповідачу кошти у розмірі 49900,00 грн. 00 коп. із процентною ставкою 25,00% річних із кінцевою датою повернення кредиту до 09.04.2015, а відповідач зобов`язався повертати платежі, сплачувати проценти за його користування та інших платежів за договором, здійснювати щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни в порядку та на умовах визначених договором та відповідно до графіку платежів, який є додатком №1 до договору. Згідно наявного в матеріалах справи копії договору факторингу №2013-1 від 23.12.2013 вбачається, що ПАТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» своє право вимоги заборгованості за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором № 500266716 від 06.04.2012. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст.\~207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч.ч. 1-3 ст.\~633\~ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ч. 1 ст.\~634\~ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом ст.634\~ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові № 175/4576/14 від 17 липня 2019 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, умови договорів приєднання розробляються банком,а тому повинні бути зрозумілі усім споживачам, доведені до їх відома, а тому банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. За змістом статей 633, 634\~ЦК України\~другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Як зазначено вище, кредитний договір між сторонами був укладений у простій письмовій формі. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивачем на адресу відповідача було надіслано вимогу про погашення простроченої заборгованості. Однак, до даного часу вказана вимога відповідачем виконана не була. Згідно положень ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтями 525, 526\~ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Частиною 1 ст.\~530\~ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до укладеного між сторонами договору та ст.ст. 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ухилявся від виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, що визнається усіма сторонами. У результаті недотримання відповідачем умов договору, станом на станом на 23.12.2013 сума заборгованості по договору становить 73176,69 грн. 00 коп. Згідно з вказаним договором банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 49900,00 грн. з кінцевим строком повернення до 09.04.2015 року. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Проаналізувавши умови кредитного договору сторін у цій справі та зміст зазначених правових норм, необхідно дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Вказана правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року (справа 6-95цс14). За висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Оскільки відповідно до умов договору (термін дії картки) строк погашення кредиту настав у 09.04.2015 року, а належних доказів того, що перебіг строку позовної давності переривався, позивачем не надано, то строк позовної давності почав збігати з вказаної дати. Позивач звернувся до суду із даним позовом лише 9.09.2018 року, тобто після спливу передбаченого ст. 257 ЦК України строку позовної давності. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). При вирішенні спору суд виходить з того, що згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. При цьому переривання строку позовної давності можливе лише тоді, коли такий строк не закінчився. Тому, за наявності відповідної заяви відповідача про застосування строку позовної у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed