Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

У березні 2015 року ПАТ «Універсал Банк» предявило через суд зазначений позов до [PERSON], посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № ВL5326 від 05 червня 2008 року відповідач отримав кредит в сумі 10000,00 доларів США, еквівалентний 52600,00 грн. на споживчі цілі зі сплатою за користування коштами 25,5% на рік строком повернення не пізніше 01 червня 2015 року, проте позичальником в порушення умов договору сплата коштів систематично у визначені строки не здійснювалась в результаті чого виникла заборгованість, тому позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість станом на 16 грудня 2014 року в сумі 69479,22 грн., яка складається з заборгованості по сумі кредиту 53956,81 грн., простроченої заборгованість по кредиту 10115,48 грн., заборгованості по процентам 13038,41 грн., заборгованості по підвищеним процентам 2484,00 грн., а також покласти на відповідача судові витрати. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, у поданій заяві клопотав про розгляд справи у його відсутності, наполягаючи на задоволенні вимог з наведених у позовній заяві підстав, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] заперечень проти позову не надав, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причин не повідомив, свого представника до суду не направив, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Однією з основних засад цивільного законодавства є свобода договору, а сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами та відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, вибрати на власний розсуд контрагента, про що говорить ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України. Судом встановлено, що 05 червня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого згідно Статуту є ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № ВL5326, копія якого долучена до справи (а.с.11-14), за умовами якого, що є обовязковими для сторін згідно ст. 629 ЦК України, банк надає позичальнику на строк до 01 червня 2015 року у вигляді непоновлювальної кредитної лінії кошти на поточні потреби 10000,00 доларів США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 25,5% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісяця ануїтетними платежами в сумі 257,99 долари США згідно графіку, викладеному в Додатку №1 до договору, а також винагороди за надання кредиту в розмірі 3% від суми кредиту не пізніше дати надання кредиту (п.1.1, п.1.2.1, 1.2.2, 1.3.1, 1.3.3., 1.4 договору, Додаток №1 на а.с.14). Відповідач за цим договором, отримавши через касу банку кошти в сумі 9700,00 доларів США, еквівалентне за курсом НБУ 47064,40 грн., що об'єктивно підтверджується заявою на видачу готівки №096В501081570005 (а.с.9), зобов'язався використати кошти на споживчі цілі, повернути банку кредит (грошові кошти), сплатити проценти за його користування, відповідно до умов п.1.1, 1.2.1, 1.2.2, 1.4, 3.4.1-3.4.4 договору щомісячними платежами згідно графіку в розмірі 257,99 доларів США. Крім того, згідно п.1.3.2 договору за користування кредитними коштами понад строк користування (або терміни погашення за Графіком погашення кредиту), встановленим договором, процента ставка встановлюється 51% річних - підвищена процентна ставка, яку відповідач зобов?язався сплачувати у разі настання вказаних обставин. Крім того, 15 березня 2010 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір з відстроченням № ВL5326/1 (а.с.15-19), який є обов?язковим для виконання сторонами згідно ст. 629 ЦК України, за яким в результаті реструктуризації заборгованості за основним кредитним договором від 05 червня 2008 року, відповідачу наданий кредит на суму 77314,56 грн. строком повернення до 01 березня 2017 року зі сплатою за користування коштами 22% річних щомісяця в період з 15 березня 2010 року по 28 лютого 2011 року, а з 01 березня 2011 року 30% річних, згідно графіку, викладеного в Додатку №1 до договору (п.1.1., 1.2.1, 1.2.2, 1.3.1, 1.3.1.1, Додаток №1 на а.с.19). Цим же договором у п.п.1.3.3., 1.3.4 передбачено, що підвищена відсоткова ставка за користування кредитними коштами понад строк кредитування (або терміни погашення за Графіком погашення кредиту) становить в період з 15 березня 2010 року по 28 лютого 2011 року 44% річних на суму заборгованості, а з 01 березня 2011 року - 60% річних. За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки, належні йому відповідно до ст. 1048, 1056-1 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України. Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Відповідно до п.6.1 договору від 15 березня 2010 року при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, позичальник набуває права дострокової вимоги. Досудова вимога позивача про погашення простроченої заборгованості отримана відповідачем 03 березня 2015 року, проте залишена без виконання. З огляду на викладене, суд за браком доказів підтвердження відповідачем виконання зобов'язання за правилами ст. 545 ЦК України дійшов висновку згідно з ст.ст. 10, 60 ЦПК України про відсутність сумнівів в правильності перевірених в судовому засіданні розрахунків суми грошового боргу, виконаних позивачем (а.с.6-6зворот). Звідси, оскільки відповідач [PERSON] травня 2014 року платежі не здійснює, то в порушення ст.ст. 529, 530, 536, 10561 ЦК України відступив від умов про частину виконуваного обовязку і строків виконання за графіком, у звязку з чим на час звернення до суду він прострочив виконання згідно ст. 612 ЦК України. Таким чином, залишок суми кредиту і процентів з комісією за користування ним станом на 16 грудня 2014 року склав 69479,22 грн., і позивач відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України набув право дострокового виконання зобов'язання в повному обсязі з нарахуванням процентів за користування коштами до дня кінцевого розрахунку, тому на користь позивача підлягає стягненню з відповідача вказана сума - 69479,22 грн., з яких строкова заборгованість по кредиту 53956,81 грн., прострочена заборгованість по кредиту 10115,48 грн., заборгованість по процентам 13038,41 грн., заборгованість по підвищеним відсоткам 2484,00 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: approved