Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

У вересні 2017 року позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»\~ (далі ПАТ КБ «Приватбанк»)\~ звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення\~ суми заборгованості за кредитним договором. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 07.06.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем\~\~ [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, згідно якого банк надав\~ [PERSON] , а останній отримав кредит у розмірі 5900,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом\~ у\~ розмірі 30,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном погашення, що відповідає строку дії картки, з погашенням суми кредиту та процентів у терміни та розміри, передбачені встановленими умовами кредитного договору. Відповідач [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана\~ ним заява разом із запропонованими Умовами і правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку, які викладені на сайті банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Однак, взяті на себе зобов`язання щодо погашення суми отриманого кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, у розмірі та строки визначені кредитним договором відповідачем не виконано. [PERSON] порушував терміни погашення кредиту і відсотків за користування кредитом. Враховуючи, що відповідач не виконав належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором, у нього виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 31.07.2017 року становить 53 525,90 грн., з яких: 3761,81 грн. - заборгованість за кредитом; 43 339,05 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 3 400,00 заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:\~\~ 500,00 грн. - штраф (фіксована частина);\~ 2 525,04 грн.\~ - штраф (процентна складова), яку ПАТ КБ « Приватбанк» просить стягнути на його користь із відповідача [PERSON] . В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, додаткові заперечення та заяву в якій просить розглянути справу без його участі та відмовити у задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Позивач у відповіді на відзив від 10.04.2018 року заперечив доводи відповідача щодо спливу строку позовної давності, оскільки пере випущена кредитна картка діяла до 10.2017 року, і саме з цієї дати починається перебіг строку позовної давності за позовом, на думку банку. Вказує на те, що строки позовної давності позивачем дотримані при звернені до суду. 20.11.2017 року відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи. 25.01.2018 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву. 30.01.2018 року відповідачем подано клопотання про розгляд справи у відсутності . 23.03.2018 року відповідачем подано клопотання про розгляд справи у відсутності. 26.03.2018 представником позивача подано відповідь на відзив з додатками. 10.04.2018 представником позивача поштою подано відповідь на відзив з додатками. 21.02.2019 року відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи. 11.03.2019 року відповідачем подано додаткові заперечення. 17.09.2019 року відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи. В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії: 19 вересня 2017\~року\~ ухвалою Ужгородського міськрайонного суду відкрито провадження по справі № 308/8572/17 та призначено до судового розгляду. У відповідності до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши обставини,\~якими\~\~сторони обґрунтовують\~\~свої вимоги,\~\~правовідносини сторін, що випливають\~\~з таких обставин,\~\~ перевіривши їх\~\~доводи\~\~наявними\~\~в справі\~\~ доказами,\~\~надавши\~\~їм правову оцінку, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Згідно ст. ст. 13,\~81 ЦПК\~України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно\~\~ч.ч.\~1-4\~ст.\~12\~ЦПК\~України\~цивільне\~ судочинство\~ здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін.\~Учасники\~справи\~мають\~рівні\~права\~щодо\~здійснення\~всіх\~процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених\~законом.\~ Кожна\~сторона\~повинна\~довести\~ обставини, які\~мають\~ значення\~для\~справи\~і\~на\~які\~вона\~посилається\~ як\~на\~підставу\~ своїх\~ вимог\~або\~заперечень,\~крім\~ випадків,\~ встановлених\~цим\~Кодексом.\~ Кожна\~ сторона\~ несе\~ризик\~ настання\~ наслідків, пов`язаних \~із\~вчиненням\~ чи\~невчиненням\~ нею\~ процесуальних\~дій. Судом встановлено, що 07.06.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем\~ [PERSON] було укладено кредитний договір №б/н, шляхом приєднання в порядку ст.\~634\~ЦК України до умов, запропонованих банком в письмових Умовах та правилах надання банківських послуг, на підставі поданої відповідачем заяви, в якій міститься її підпис про ознайомлення з цими умовами надання банківських послуг, а також тарифами банку. Відповідно до укладеного з відповідачем договору банк надав [PERSON] , а останній отримав кредит\~ у розмірі 5900,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць із розрахунку 360 днів у році,\~ з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки,\~ що стверджується заявою [PERSON] , копія якої приєднана до матеріалів справи. Згідно заяви відповідач [PERSON] ознайомлений із умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами Приватбанку. [PERSON] порушував терміни погашення кредиту і відсотків за користування кредитом. Враховуючи, що відповідач не виконав належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором, позивач вважає, що у нього виникла заборгованість перед позивачем, яка станом на 31.07.2017 року становить 53 525,90 грн., з яких: 3761,81 грн. - заборгованість за кредитом; 43 339,05 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 3 400,00 заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:\~\~ 500,00 грн. - штраф (фіксована частина);\~ 2 525,04 грн.\~ - штраф (процентна складова), яку просить стягнути на його користь із відповідача [PERSON] . Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування заборгованості, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 07.06.2010 року, позивач послався на Витяг з Умов та Правил, затверджений наказом від 06 березня 2010 року та Тарифи банку. Витягом з Умов та Правил, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, зокрема: дію договору (12 місяців з моменту підписання) (п. 1.1.7.12, позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов) та інші умови. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог\~відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона\~підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі\~статтею 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві позичальника від 07.06.2010 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник) та процентів, стягнути пеню, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 07.06.2010 року, посилається на Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку, які викладені на банківському сайті: https:www.privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої\~статті 634 ЦК України\~за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» у період\~з часу виникнення спірних правовідносин (07.06.2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (31.08.2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Згідно з частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку\~в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Визначена в Умовах та правилах надання банківських послуг, які надані позивачем, збільшена позовна давність не може бути застосована до виниклих між сторонами правовідносин, оскільки відсутня письмова згода позичальника на збільшення позовної давності, відповідно до положення ч.1 ст. 259 ЦК України ( правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 січня 2019 року (провадження № 61-33093св18)). Наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень Умов та правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним\~споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору. Тарифи банку на які посилається банк у позовній заяві, взагалі не додані до матеріалів справи, відтак суд дійшов висновку, що вони також не містять підпису позичальника. Суд вважає, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який міститься в матеріалах даної справи не містить підпису відповідача, а тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 07.06.2010 року шляхом підписання заяви-анкети, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (штрафів, пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань та строк позовної давності. Відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» пені та штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг не можуть бути задоволені у зв`язку з їх безпідставністю через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 07.06.2010 року, оскільки витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який викладений на банківському сайті: https:www.privatbank.ua не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями\~625,\~1048 ЦК України\~позивач не пред`явив. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої\~статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої\~статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій\~статті 509 ЦК України\~вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою\~споживачем банківських послуг (частина перша\~статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»\~(далі\~Закон № 1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої\~статті 1 Закону № 1023-XII\~споживач\~фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої\~статті 42 Конституції України\~участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] ПАТ КБ «Приватбанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою\~статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19. Отже, суд приходить до переконання, що у задоволенні заявлених вимог в частині стягнення заборгованості з відсотків, пені та штрафів необхідно відмовити з вищевикладених судом підстав. Що ж стосується тіла кредиту, суд дійшов висновку, що оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який міститься в матеріалах даної справи не містить підпису відповідача, а тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 07.06.2010 року шляхом підписання заяви-анкети, тому відсутні підстави вважати, що сторони збільшили загальновстановлений строк позовної давності у три роки. Як зазначено у ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України також встановлена спеціальна позовна давність в один рік, яка застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Законодавцем у ч. 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Частиною 4 статті 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч.ч. 1 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідач у відзиві від 25.01.2018 року просив суд відмовити у позові позивача саме з підстав пропуску останнім строку позовної давності. Аналогічні доводи були викладені відповідачем і у додаткових запереченнях від 11.03.2019 року. Позивач у відповіді на відзив від 10.04.2018 року заперечив доводи відповідача щодо спливу строку позовної давності, оскільки перевипущена кредитна картка діяла до 10.2017 року, і саме з цієї дати починається перебіг строку позовної давності за позовом, на думку банку. Згідно довідки, наданої позивачем строк дії картки закінчився лише 10.2017 року. Як зазначено Верховним Судом України у постанові від 22 жовтня 2014 року у справі № 127цс14, за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК). Відповідно до умов договору, укладеного між ПАТ «КБ «ПриватБанк» і\~ [PERSON] , кінцевий термін виконання кредитного зобов`язання відповідає строку дії картки. Строк дії картки в договорі визначений у 2 роки. Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов`язання, отже, продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає. Подальше продовження дії картки є способом виконання зобов`язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки. З огляду на викладене суд дійшов висновку, строк дії картки закінчився лише 10.2017 року, тобто після звернення позивача до суду з відповідним позовом (31.08.2017 року), відтак позивачем пред`явлені вимоги про стягнення періодичних платежів, а не щодо повернення кредиту у повному обсязі, яке можливе лише після закінчення строку дії договору (закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту), а відтак у даному випадку строк позовної давності слід обраховувати щодо кожного платежу окремо, оскільки це прямо зазначено у висновку Верховного Суду України. \~ \~ \~ \~Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 07.06.2010 року, укладеного між Приватбанком та клієнтом [PERSON] станом на 31.07.2017 року, доданого позивачем у якості доказу до позовної заяви, судом встановлено, що останній раз погашення заборгованості за кредитом здійснювалося відповідачем 31.07.2014 року, при цьому позов до суду був поданий 31.08.2017 року (складений та підписаний представником 19.08.2017 року), тобто за межами трирічного строку позовної давності, по кожному окремому платежу, що є підставою для відмови у позові в частині стягнення тіла кредиту повністю. Слід також зазначити, що оскільки у заяві про видачу кредиту від 07.06.2010 року сторонами взагалі не було визначено строки позовної давності, а суд дійшов висновку, що Умови і правила надання банківських послуг не можуть застосовуватися до спірних правовідносин, оскільки вони не підписані відповідачем та неможливо встановити їх відповідність діючим правилам на той час, відтак і збільшений строк позовної давності у 50 років, який був визначений у цих правилах не може бути застосований до спірних правовідносин. У відповідності до вимог частини першої\~статті 141 ЦПК України\~витрати із сплати судового збору слід покласти на позивача у зв`язку з відмовою у позові через необґрунтованість позовних вимог.

Outcome: dismissed