Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-01 00:00:00

У вересні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до Миколаївської міськради, в якому просила визнати за нею право власності на 1/6 частину житлового будинку № 68 по вулиці Космонавта Волкова в м. Миколаєві за набувальною давністю. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що вона є власником 5/6 частин житлового будинку, що розташований за вищевказаною адресою. Власником 1/6 частини цього ж будинку був [PERSON], який помер 23.05.1995 року. Після його смерті належну йому спадщину ніхто із спадкоємців не прийняв, і за будинком не доглядав. Позивачка зазначила, що у 2000 році вона вселилася до даного будинку, і з цього часу вона постійно, відкрито та безперешкодно користується усім будинком, доглядає його та сплачує усі житлово-комунальні послуги за нього, а також підтримує його у належному стані. Посилаючись на викладене та на неможливість в позасудовому порядку вирішити виниклий спір, позивачка була змушена звернутись до суду із даним позовом. В процесі розгляду справи, ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25.04.2016 року, за клопотанням представника позивача до участі в справі в якості співвідповідача був залучений [PERSON] В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі, з підстав, що викладені у позовній заяві та просили їх задовольнити. Представник відповідача Миколаївської міськради у судове засідання не з'явився і подав заяву про слухання справи у його відсутність, своїх заперечень проти позову не надав. Заслухавши пояснення позивача та її представника, свідків [PERSON], [PERSON], та дослідивши надані суду письмові докази, суд прийшов до наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] є власницею 5/6 частин житлового будинку № 68 по вулиці Космонавта Волкова в м. Миколаєві, із яких: 2/3 частини будинку належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 09.02.2000 р., посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON], і 1/6 частина цього будинку належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 19.07.2006 р., посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] Із довідки Миколаївського МБТІ № 630 від 17.06.2015 р. вбачається, що позивачці належить 5/6 частин спірного житлового будинку, а 1/6 частин цього будинку належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Корабельної райради від 18.05.1998 року. Із наявного у матеріалах справи копії свідоцтва про смерть серії І-ФП № 253473 вбачається, що співвласник будинку [PERSON] помер 21.05.1995 року, після смерті якого відкрилася спадщина на належне йому майно, у тому числі на 1/6 частину спірного житлового будинку Судовим розглядом встановлено, що заяву про прийняття спадщини протягом встановленого законом 6-місячного строку, подав син померлого [PERSON], після чого нотаріусом П'ятої Миколаївської державної нотаріальної контори була заведена спадкова справа № 296/95, копія якої наявна у матеріалах даної цивільної справи. Однак [PERSON] в подальшому не оформив належну йому спадщину та не отримав свідоцтво про право на спадщину, а 03.05.1996 року він помер у м. Одесі. Судом були зроблені відповідні запити за місцем відкриття спадщини після смерті [PERSON] щодо наявності спадкової справи, і згідно довідки № 927/01-20 від 15.07.2016 р. з Одеського державного нотаріального архіву було отримано інформацію про відсутність спадкової справи після смерті [PERSON] Відповідно до ст.ст. 548-549 ЦК УРСР (який діяв на час прийняття спадщини), прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Із копії технічного паспорту на будинок та довідки ММБТІ вбачається, що спірний будинок має житлову площу 55,0 кв.м., і до нього прилягають господарські та побутові будівлі та споруди літня кухня літ. «В», літня кухня літ. «Г», прибудова до літньої кухні літ. «Г1», погріб літ. «Дпд», навіс літ. «Р», душ літ. «Т», сарай літ. «У»; вбиральня літ. «Ф», тамбур літ. «г», огорожі № 3,4 та споруди № ІІ, ІІІ, ІУ, 6,7, 9. Судовим розглядом встановлено, що починаючи з 2000 року позивачка постійно користується усім житловим будинком, підтримує його у належному стані, проводить його благоустрій та сплачує усі житлово-комунальну послуги. Відповідно до вимог ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном \~і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим кодексом. Із системного аналізу зазначеної норми вбачається, що набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов. Для набуття права власності на майно за набувальною давністю необхідно, по-перше, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом із цим, факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство тощо). По-друге, таке володіння має бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до нього як до свого власного (експлуатувати, вживати необхідних заходів для утримання майна у належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч.2 ст. 344 ЦК особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїх спадкоємцем (правонаступником) вона є). Цей строк відповідно до положень ст. 344 ЦК для нерухомого майна встановлений тривалістю у 10 років. Із урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню оскільки позивачка довела належними та достовірними доказами, факт відкритого, добросовісного та безперервного володіння нею спірною частиною житлового будинку № 68 по вулиці Космонавта Волкова в м. Миколаєві (1/6 частина вказаного будинку). Доказів того, що таке суперечить закону чи порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не здобуто. Крім цього, суд виходить із того, що інститут набувальної давності з'явився у цивільному законодавстві України лише з прийняттям ЦК України, і відповідно до пунктів 1,8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК при розгляді справ про набуття права власності за набувальною давністю правила ст. 344 ЦК поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за 3 роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК набрав чинності з 01.01.2004 року, то набувальна давність може застосовуватись щодо майна, володіння яким почалося не раніше 1 січня 2001 року. Тобто набувальна давність щодо обєктів нерухомості може застосовуватись лише після 1 січня 2011 року. Така правова позиція міститься в Ухвалі Верховного Суду України від 20.02.2008 року у цивільній справі № 6-27245св07. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним задовольнити позов [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved