Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

У вересні 2015 року ПАТ [PERSON] «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що [PERSON] 28.05.2008 року уклала з банком кредитний договір № б/н та отримала кредит у розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує, та має прострочену заборгованість за кредитним договором в сумі 14842 грн. 50 коп., тому ПАТ «[PERSON] банк «ПриватБанк» просить стягнути з відповідача виниклу заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з»явився, але в матеріалах справи мається заява, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що кінцевий строк дії кредитної картки на ім»я [PERSON], зазначений на самій картці ПриватБанку: 06 місяць 2011 року. При відсутності платежу в зазначений строк з наступного дня, тобто 01.07.2011 року, позивачу стає відомо про порушення його права, у зв»язку з чим, починається дія трьохрічного строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Таким чином, строк позовної давності сплинув у липні 2014 року, проте позивач звернувся з позовом до суду лише наприкінці 2015 року, а тому відповідачка вважає, що позивачем пропущений строк звернення до суду за захистом свого порушеного права, а відтак заявляє про застосування позовної давності до позовних вимог позивача і просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Суд, вислухавши відповідачку, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне задовольнити заяву відповідачки про застосування строку позовної давності та відмовити в задоволенні позову, за наступних обставин. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідачка [PERSON] 28.05.2008 року уклала з банком кредитний договір № б/н та отримала кредит у розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Як встановлено в судовому засіданні, кінцевий строк дії кредитної картки на ім»я [PERSON], зазначений на самій картці ПриватБанку: 06 місяць 2011 року. При відсутності платежу в зазначений строк з наступного дня, тобто 01.07.2011 року, позивачу стає відомо про порушення його права, у зв»язку з чим, починається дія трьохрічного строку права звернення до суду з вимогою захисту своїх інтересів. Таким чином, строк позовної давності сплинув у липні 2014 року, проте позивач звернувся з позовом до суду лише наприкінці 2015 року Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина 2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строк починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов»язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов»язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. У постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14 викладена наступна правова позиція: Відповідно до правил користування платіжною карткою, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України: за зобов»язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання). Згідно ч.1 ст.360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України є обов»язковим для всіх судів України. Суди зобов»язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 24.09.2014 у справі №6-103цс14, від 01.10.2014 у справі №6-133цс14 та від 12.11.2014 у справі №6-167цс14. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного,

Outcome: approved