Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 001-15200-051007 від 05 жовтня 2007 року, яка станом на 19 грудня 2013 року складає 6061,66 гривень. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 05 жовтня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Дельта», правонаступником прав і обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» та [PERSON] укладено договір № 001-15200-051007 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки. Відповідно до пункту 1.2 вищевказаного договору, банк відкрив відповідачу картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті України - гривні, випустив та надав йому платіжну картку, а також ПІН-код до картки і зобов'язався здійснювати обслуговування держателя картки на умовах, викладених в Тарифному пакеті Visa Лояльний, що міститься в Додатку № 1 до цього договору. Згідно пункту 1.3. договору № 001-15200-051007 від 05 жовтня 2007 року, банк надав держателю кредит шляхом відкриття кредитної лінії на загальну суму 30 000 гривень, і на день укладення цього договору встановив ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 1500,00 (одна тисяча п'ятсот) гривень. Ліміт кредитної лінії розраховується банком самостійно, та не може перевищувати загальної суми кредитної лінії. За користування кредитною лінією держатель картки зобов'язався сплачувати банку проценти за ставками, які зазначені в Тарифах. Відповідно до пунктів 1.4. та 1.5 цього договору кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів. Кожна наступна кредитна лінія надається після спливу строку надання попередньої, на умовах погоджених сторонами у цьому договорі, та не потребує підписання додаткових угод. Кошти кредитної лінії та власні кошти держателя картки використовуються для розрахунків за товари чи послуги, що придбаваються держателем у суб'єктів господарювання, та зняття готівки, виконання держателем своїх зобов'язань перед банком за цим договором та вчинення інших операцій, які не заборонені діючим законодавством України. Відповідачка [PERSON] отримавши платіжну картку та користуючись встановленим кредитним лімітом, своїх обов'язків щодо сплати обов'язкового мінімального платежу не виконує, в результаті чого у неї виникла прострочена заборгованість в сумі 6061,66 гривень, яка на даний час не погашена, у зв'язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з цим позовом. В судове засідання представник позивача Романченко А.С. не з'явилася, про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, при цьому вказавши у позові, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, незважаючи на те, що про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином /а. с. 21/, про причини неявки суд не повідомила, у зв'язку з чим суд за згодою позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються вимоги закону за позикою. Згідно частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишився, та сплати належних йому процентів. Судом встановлено, що 05 жовтня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Дельта», правонаступником прав і обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» та [PERSON] укладено договір на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки № 001-15200-051007 /а. с. 7-8, 15/. Відповідно до умов пунктів 1.2, 1.3. договору № 001-15200-051007 від 05.10.2007 року банк відкрив відповідачу картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті України - гривні, випустив платіжну картку [NUMBER], і надав кредит шляхом відкриття відновлюваної кредитної лінії в сумі 1500 (одна тисяча п'ятсот) гривень. Пунктом 2.1. вище зазначеного кредитного договору передбачено, що моментом надання банком клієнту кредиту є день здійснення операції за допомогою картки або день утримання платежів, передбачених тарифами, за умови відсутності на рахунку власних коштів клієнта. Відповідно до пункту 3.1. вищезазначеного договору режим функціонування рахунку та використання картки регулюється чинним законодавством України, умовами Платіжної системи, Правилами, а також умовами цього Договору. Згідно пункту 3.6. кредитного договору відповідач зобов'язався щомісяця в строки, визначені Правилами, здійснювати погашення заборгованості у вигляді обов'язкового мінімального платежу (ОМП), складові якого зазначаються у Тарифах. Обов'язковими складовими ОМП є частка погашення заборгованості, овердрафт та прострочена заборгованість попередніх періодів. В залежності від умов Тарифів до складу ОМП можуть включатися інші платежі. Однак, в обумовлені договором № 001-15200-051007 від 05.10.2007 року строки [PERSON] своїх зобов`язань щодо сплати обов'язкового мінімального платежу не виконує, у зв'язку з чим в неї виникла заборгованість, яка згідно наданого позивачем розрахунку станом на 19.12.2013 року складає 6061,66 гривень, із яких: тіло кредиту - 3475,22 гривень; прострочене тіло кредиту - 0,00 гривень; заборгованість за відсотками - 784,06 гривень; заборгованість за комісіями - 1802,38 гривень /а. с. 5-6/. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 статті 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтями 610 і 611 ЦК України передбачається, що порушенням зобов'язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідачка не надала суду жодних доказів, які спростовують доводи викладені позивачем у позовній заяві. Таким чином, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, виходячи з встановленого у судовому засіданні неналежного виконання [PERSON] зобов'язань по кредитному договору № 001-15200-051007 від 05.10.2007 року, суд прийшов до висновку, що пред'явлені позовні вимоги ґрунтуються на законі і є такими, що підлягають задоволенню. Згідно платіжного доручення № 10635225 від 07 лютого 2014 року вбачається, що позивач сплатив судовій збір в розмірі 243,60 гривень /а. с. 17/. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved