overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-12 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 06.08.1999 року, зареєстрованого у відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінської районної адміністрації м. Запоріжжя, актовий запис 407. Від шлюбу мають неповнолітню доньку: [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося з причин відсутності взаєморозуміння, у зв`язку із відсутністю взаємоповаги, різні погляди на життя, втрату почуття прихильності, що в результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин з 2017 року.\~\~Позивач вважає, що їх сім`я розпалася, подальше перебування у шлюбі є недоцільним, на примирення не згоден. Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву через канцелярію суду, у якій просить суд розглядати справу за його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце судового розгляду повідомлена у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, відзив не подала. Суд, за згодою позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст. 280 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб, який був зареєстрований 06.08.1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Ленінської районної адміністрації м. Запоріжжя, актовий запис 407, від 06.08.1999 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Запоріжжя від 14.10.2003 року. На теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечив. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, суд вважає, що позов обґрунтований, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка,\~подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно\~\~розірвати. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, укладеного 08 червня 1985року, зареєстрованого Ленінським відділом РАЦС м. Запоріжжя, актовий запис № 585. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. В обґрунтування позову вказує, що вже два роки позивач з відповідачем однією сім`єю не проживають та спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, шлюбні відносини між ними фактично припинені. Просить шлюб розірвати, розглянути справу без його участі, у разі неявки відповідача не заперечує проти постановлення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] проти позову заперечує, подала до суду відзив на позов, в якому просила у задоволенні позову відмовити, а також надала до суду заяву, в який просила надати строк на перемирення, ухвалою від 22.06.2021 провадження зупинено, надано строк на перемирення. Однак на теперішній час сторони, не помирились, відповідачка належним чином повідомлена в судове засідання не з`явилась, представник позивача надав до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без його участі, на позові наполягає. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб, який був зареєстрований 08 червня 1985 року зареєстрованого Ленінським відділом РАЦС м.Запоріжжя, актовий запис № 585. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей не мають. На теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Таким чином, суд вважає, що позов обґрунтований, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка,\~\~подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно\~\~розірвати. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики, посилаючись на те, що 10 червня 2017 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, оформлений розпискою, за якою він передав відповідачу грошову позику в розмірі 4 000 доларів США. 18 червня 2017 року між сторонами укладено ще один договір позики, оформлений розпискою, за якою відповідач отримав від позивача в борг 3500 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 02 липня 2017 року. 05 березня 2018 року [PERSON] за борговою розпискою отримав від позивача ще 1 000 дол США строком до 26 березня 2018 року. Загальна сума позики становить 8500 дол США, що еквівалентно 238 445,40 грн. На час звернення до суду з позовом відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, тому позивач просив стягнути з нього суму заборгованості з урахуванням передбачених ст.625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних за невиконання грошового зобов`язання. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явились, скерували до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , який згідно рекомендованого поштового відправлення №4500812499995 був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Правом на відзив не скористався. Враховуючи згоду позивача,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Хлібна база №76» державного агентства резерву України про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги мотивує тим, що з 12.06.2009 року він працював у Державному підприємстві «Хлібна база №76» Державного агентства резерву України. 11.01.2021 року його було звільнено з роботи за власним бажанням на підставі\~ст. 38 КЗпП України. Посилаючись на те, що у порушення вимог ч.1\~ст.\~116\~КЗпП України відповідачем з ним не проведено остаточний розрахунок у день звільнення по заробітній платі, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 21560,78 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.01.2021 року у розмірі 13526,22 грн. Ухвалою судді від 03.03.2021 року провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність, у якій свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився двічі, про час і місце судового засідання повідомлений у встановленому порядку. Враховуючи, що у справі є достатні відомості про правовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, однак відзиву на позовну заяву, заяв та клопотань до суду не подав, представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд розглядає справу у відсутність відповідача у заочному порядку відповідно до ст.ст.\~280,\~281 ЦПК України. Суд, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, а також оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Хлібна база №76» державного агентства резерву України про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги мотивує тим, що з 12.06.2009 року він працював у Державному підприємстві «Хлібна база №76» Державного агентства резерву України. 11.12.2020 року його було звільнено з роботи за власним бажанням на підставі\~ст. 38 КЗпП України. Посилаючись на те, що у порушення вимог ч.1\~ст.\~116\~КЗпП України відповідачем з ним не проведено остаточний розрахунок у день звільнення по заробітній платі, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 19484,70 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 12.12.2020 року у розмірі 17 630,84 грн. Ухвалою судді від 09.03.2021 року провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав в повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився двічі, про час і місце судового засідання повідомлений у встановленому порядку. Враховуючи, що у справі є достатні відомості про правовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, однак відзиву на позовну заяву, заяв та клопотань до суду не подав, представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд розглядає справу у відсутність відповідача у заочному порядку відповідно до ст.ст.\~280,\~281 ЦПК України. Суд, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, а також оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Хлібна база №76» державного агентства резерву України про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги мотивує тим, що з 29.07.2020 року він працював у Державному підприємстві «Хлібна база №76» Державного агентства резерву України. 17.11.2020 року його було звільнено з роботи за згодою сторін на підставі\~п.1 ст. 36 КЗпП України. Посилаючись на те, що у порушення вимог ч.1\~ст.\~116\~КЗпП України відповідачем з ним не проведено остаточний розрахунок у день звільнення по заробітній платі, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 19208,22 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.11.2020 року у розмірі 31 533,16 грн. Ухвалою судді від 09.03.2021 року провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав в повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився двічі, про час і місце судового засідання повідомлений у встановленому порядку. Враховуючи, що у справі є достатні відомості про правовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, однак відзиву на позовну заяву, заяв та клопотань до суду не подав, представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд розглядає справу у відсутність відповідача у заочному порядку відповідно до ст.ст.\~280,\~281 ЦПК України. Суд, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, а також оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 08.01.2021 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою у Приморському районному у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків). Від шлюбу дітей не мають. Вказав, що подружні стосунки між ним та дружиною фактично припинені і вони не мешкають разом з 12 січня 2021, оскільки втрачено почуття любові та поваги. Вважає, що збереження їх родини неможливе, а тому просив їх шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про можливість слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив розірвати їх шлюб з відповідачкою. Від відповідачки надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги вона визнала у повному обсязі. Після розірвання шлюбу просила присвоїти дівоче прізвище « [PERSON] ». Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про можливість розірвання шлюбу. Згідно із статті 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Судом встановлено, що 08.01.2021 року сторони зареєстрували шлюб у Приморському районному у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), актовий запис № 9. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, родина розпалася, підстав для її збереження немає і подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 27.10.2017 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою у Маріупольському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 945. Від шлюбу дітей не мають. Вказав, що подружні стосунки між ним та дружиною фактично припинені і вони не мешкають разом більше півроку, оскільки стосунки погіршились, зникло взаєморозуміння, мають різні погляди на сімейне життя. Вважає, що збереження їх родини неможливе, а тому просив їх шлюб розірвати. Позивач в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить провести слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив розірвати їх шлюб з відповідачкою. Від відповідачки надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги вона визнала у повному обсязі та після розірвання шлюбу просила залишити прізвище « [PERSON] ». Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про можливість розірвання шлюбу. Згідно із статті 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Судом встановлено, що 27.10.2017 року сторони зареєстрували шлюб у Маріупольському міському відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 945. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, родина розпалася, підстав для її збереження немає і подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із даною заявою, в обґрунтування якої вказав, що він звернувся до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо оформлення йому пенсії за віком. У підтвердження свого страхового стажу надав низку документів, у тому числі атестат про професійно-технічну освіту №6650, виданий 14.07.1980 року, однак, у зв`язку із некоректним написанням його анкетних даних, це не виявляється можливим. Так, в атестаті заявника його дані некоректно зазначено українською мовою « [PERSON] », в той час як правильним є « [PERSON] ». Оскільки наявність цього недоліку позбавляє заявника можливості оформити право на пенсію, просива встановити факт належності йому атестату про професійно-технічну освіту №6650, виданого 14.07.1980 року Технічним училищем 47 м.Краматорська Донецької області. Заявник у судове засідання не з`явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені [PERSON] вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 16.11.2001 року Іллічівським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області, [PERSON] народився [INFO] в м.Краматорськ Донецької області. Російським написанням прізвища, ім`я та по батькові, вказаним у паспорті на сторінці 2, є [PERSON] . Той же факт підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.10.1986 року, виданого повторно Краматорським відділом РАГС Донецької області. Написання анкетних даних (російською) як [PERSON] , підтверджується військовим квитком серії [NUMBER] від 15.09.1986 року та атестатом Бакинської суднохідної школи №28 від 15.08.1979 року, виданими на ім`я\~ заявника. Разом з тим, в атестаті про професійно-технічну освіту №6650, виданого 14.07.1980 року Технічним училищем 47 м.Краматорська Донецької області на ім`я\~ виданій на ім`я [PERSON] , його анкетні дані вказані російською мовою «Сімоненко Олександр Анатолієв.». Згідно п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові,\~ місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Таким чином, за наявності всіх необхідних доказів, а також з урахуванням того, що організація, яка видала атестат про освіту не має можливості внести до неї виправлення, суд вбачає достатньо умов для встановлення юридичного факту належності атестат про професійно-технічну освіту заявникові.

Outcome: approved