Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернулася з зазначеним позовом до [PERSON] центральної районної лікарні. В обґрунтування позовних вимог вказала, що 28 січня 2015 року у звязку з вагітністю вона звернулася до [PERSON] центральної районної лікарні (далі - [PERSON] ЦРЛ, лікарня). Дослідивши стан її здоров'я, лікар дійшов висновку, що вона перебуває на 33 тижні вагітності і має право на оформлення листка непрацездатності та вважав, що листок непрацездатності слід оформити з 02 січня 2015 року, починаючи з 30 тижнів вагітності, воднораз на 126 календарних днів, в той час, коли з 15 січня 2015 року по 28 січня 2015 року вона знаходилась на роботі і виконувала трудові обовязки, а в період з 05 січня 2015 року по 14 січня 2015 року перебувала у додатковій відпустці, що була надана підприємством. Згідно з протоколом засідання лікарсько - консультативної комісії [PERSON] центральної районної лікарні (далі ЛКК [PERSON] ЦРЛ, ЛКК ) від 29 січня 2015 року № 7/237 їй видано листок непрацездатності серії АГУ № 384603, датований 29 січня 2015 року, а в графі «звільнення від роботи» у стовпчику «з якого числа» вказано дату звільнення від роботи з «02 січня 2015 року», що на її думку, не відповідає дійсності та суперечить вимогам законодавства, про що вона повідомила членам ЛКК [PERSON] ЦРЛ. Отже, в листі непрацездатності дата звільнення її від роботи фактично вказана за минулий час, коли вона працювала. Проте ані лікар, ані ЛКК не прийняли її заперечення щодо дати початку її непрацездатності та відмовились видати листок непрацездатності, згідно з яким датою звільнення від роботи було б вказано «29 січня 2015 року», що є датою видачі листка непрацездатності. Вважала, що дії працівників відповідача є незаконними, оскільки жінка має право отримати листок непрацездатності у зв'язку з вагітністю і пологами у будь-який час, починаючи з 30 тижнів вагітності, а не виключно у день настання 30 тижнів вагітності, як вважає відповідач. Чинне законодавство не зобовязує жінку звертатись до закладу охорони здоров'я у конкретно визначений термін вагітності за отриманням листка непрацездатності, а лише встановлює строк, зі спливом якого вагітна жінка набуває відповідне право. Також зазначила, що відповідно до п.5.3.7 Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, ЛКК в окремих випадках вирішує питання про видачу документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян. За минулий час тимчасова непрацездатність може бути вказана при наявності документів, що підтверджують тимчасову непрацездатність хворого. Проте, будь-які документи, які б підтверджували її непрацездатність до 28 січня 2015 року, відсутні. Отже, у ЛКК не було правових підстав для видачі листка непрацездатності за минулий час, починаючи з 02 січня 2015 року. Крім того, виконання трудових функцій та непрацездатність є несумісними та взаємовиключними, а тому визначення у листку непрацездатності дати звільнення від роботи в той час, коли вона фактично працювала, суперечить вимогам діючого законодавства. Вважала, що відбуття у зазначену відпустку до дати видачі листка непрацездатності є законодавчо неможливим, оскільки відповідна відпустка має надаватися після видачі листка непрацездатності повністю та незалежно від кількості днів, фактично використаних до пологів. Тому й дата, що визначена в графі листа непрацездатності «стати до роботи» «8 травня 2015 року» є помилковою, оскільки має бути іншою, що настає зі спливом 126 календарних днів після дати видачі листка непрацездатності, тобто «05 червня 2015 року». Вказані вище дії відповідача щодо внесення до листка непрацездатності дат звільнення її від роботи «02 січня 2015 року» та виходу на роботу «08 травня 2015 року» та відмови видати їй листок непрацездатності із зазначенням правильних дат звільнення від роботи «29 січня 2015 року» і виходу на роботу «05 червня 2015 року», вважала порушенням її прав, що призвели до втрати можливості отримати заробітну плату за січень 2015 року за фактично відпрацьовані робочі дні. Позивач просила визнати дії [PERSON] ЦРЛ незаконними щодо внесення до листка непрацездатності серії АГУ № 384603, датованого 29 січня 2015 року, дат звільнення її від роботи «02 січня 2015 року» та виходу на роботу «08 травня 2015 року» і незаконними відносно відмови видати їй листок непрацездатності із зазначенням правильної дати звільнення її від роботи «29 січня 2015 року» та дати виходу на роботу «05 червня 2015 року». Одночасно вона просила зобов'язати [PERSON] центральну районну лікарню видати їй листок непрацездатності із зазначенням дат звільнення від роботи «29 січня 2015 року» та виходу на роботу «05 червня 2015 року». Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06 жовтня 2015 року позов [PERSON] до [PERSON] центральної районної лікарні, третя особа - Донецьке обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання дій незаконними, зобовязання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано незаконними дії відповідача щодо внесення до листка непрацездатності серії АГУ № 384603, датованого «29 січня 2015 року» , дати звільнення від роботи «02 січня 2015 року» та відмови видати листок непрацездатності із зазначенням правильної дати звільнення від роботи «29 січня 2015 року», а також зобов'язано [PERSON] центральну районну лікарню видати їй листок непрацездатності із зазначенням дати звільнення від роботи «29 січня 2015 року». В іншій частині позову відмовлено. Додатковим рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області цього ж суду від 16 жовтня 2015 року з [PERSON] центральної лікарні стягнуто на користь [PERSON] судовий збір у сумі 121 грн. 80 коп. Ухвалою цього ж суду від 16 жовтня 2015 року розяснено рішення суду від 06 жовтня 2015 року. Не погодившись з рішенням суду, [PERSON] подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду від 06 жовтня 2015 року змінити та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. [PERSON] Центральна районна лікарня та Донецьке обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, кожне окремо, також подали апеляційні скарги на рішення суду, в якому, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову [PERSON] в повному обсязі. В судовому засіданні апеляційного суду позивач [PERSON] підтримала доводи своєї апеляційної скарги, заперечувала проти доводів апеляційних скарг відповідача та третьої особи, просила рішення суду першої інстанції змінити, задовольнити її позов в повному обсязі, а апеляційні скарги відповідача та третьої особи - відхилити. Представники відповідача [PERSON] ЦРЛ - [PERSON] (юрисконсульт лікарні) та [PERSON] (заступним головного лікаря) заперечували проти доводів апеляційної скарги [PERSON] та підтримали доводи апеляційної скарги ЦРЛ. Представник третьої особи: Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі - Фонд) в судове засідання не прибув, але про час та місце розгляду справи повідомлений судовою повісткою і телефонограмою та просив розглянути справу у його відсутності (а.с. 236-239). Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає відхиленню, апеляційні скарги відповідача та третьої особи - задоволенню, рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступних підстав. Як зазначено в ч.1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, відповідно до положень п. п. 1, 3 та 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Частиною 2 ст. 309 ЦПК України передбачено, що норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення привело до неправильного вирішення справи. Судом першої інстанції встановлено, що 28 січня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до лікарні з приводу видачі їй листка непрацездатності і наступного дня - 29 січня 2015 року в [PERSON] ЦРЛ [PERSON] встановило діагноз: 33 тижні вагітності та надано висновок про видачу листка непрацездатності з «02 січня 2015 року» по «07 травня 2015 року» на 126 календарних днів. Згідно листка непрацездатності серії АГУ № 384603, виданого [PERSON] ЦРЛ 29 січня 2015 року, дату звільнення [PERSON] від роботи вказано «02 січня 2015 року», а дату виходу на роботу - «08 травня 2015 року» Діагноз: вагітність 30 тижнів. Як вбачається з протоколу засідання ЛКК [PERSON] ЦРЛ від 29 січня 2015 року, [PERSON] встановлено діагноз: вагітність 33 тижні та надано висновок про видачу листка непрацездатності з «02 січня 2015 року» по «07 травня 2015 року» на 126 календарних днів. При цьому, в судовому засіданні також встановлено, що позивач фактично з 05 січня 2015 року по 14 січня 2015 року знаходилась у додатковій відпустці, що підтверджується відповідним наказом [PERSON] РОЕ ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго». Крім того, в період часу до 28 січня 2015 року вона знаходилася на роботі та виконувала свої посадові обовязки, що підтверджується локальними документами підприємства і даний факт в судовому засіданні представники відповідача не заперечували. Частково задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд виходив з того, що позивач фактично працювала до 28 січня 2015 року, а листок непрацездатності повинний бути виданий з дня оформлення листка тимчасової непрацездатності у звязку з вагітністю, з датою звільнення від роботи «29 січня 2015 року», але не раніше 30 тижнів вагітності - до дня пологів і на строк 56 календарних днів, починаючи з дня пологів. При цьому суд посилався на вимоги ч. 2 ст.179 КЗпП України, якою передбачено, що тривалість відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами обчислюється сумарно і становить 126 календарних днів (140 календарних днів - у разі народження двох і більше дітей та у разі ускладнення пологів). Вона надається жінкам повністю незалежно від кількості днів, фактично використаних до пологів. Відмовляючи в задоволенні іншої частини позовних вимог, суд зазначив, що сторонами не було надано доказів того, коли і скільки [PERSON] народила дітей та чи були її пологі ускладнені, а тому суд не міг визначити тривалість післяпологової відпустки. Однак, з рішенням суду першої інстанції не можна погодитись, виходячи з наступного. При ухваленні рішення суд дійшов помилкового висновку про задоволення позову [PERSON], оскільки неправильно витлумачив норми матеріального права. Відповідно до п. 6.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої Наказом МОЗ України від 13 листопада 2001 року № 455, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04 грудня 2001 року за № 1005/6196, листок непрацездатності у звязку з вагітністю і пологами видається за місцем спостереження за вагітністю з 30 тижнів вагітності воднораз на 126 календарних днів (70 календарних днів до передбачуваного дня пологів і 56 - після). Дана норма є імперативною та не допускає будь-яких інших тлумачень. Пунктом 6.4. цієї ж Інструкції передбачено, якщо вагітна не спостерігалась з приводу вагітності до дня пологів, листок непрацездатності видається з дня пологів на період тривалості післяпологової відпустки у порядку, передбаченому п. 6.1, 6.2, 6.3 цієї Інструкції, лікувально-профілактичним закладом, у якому відбулися пологи. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року № 504/ 96 -ВР, на підставі медичного висновку жінкам надається оплачувана відпустка у зв'язку з вагітністю та пологами тривалості: 1) до пологів - 70 календарних днів; 2) після пологів - 56 календарних днів (70 календарних днів - у разі народження двох і більше дітей та у разі ускладнення пологів), починаючи з дня пологів. Частиною 1 ст. 20 Закону України «Про відпустки» передбачено, що тривалість відпустки у зв'язку з вагітністю та пологами обчислюється сумарно і становить 126 календарних днів (140 календарних днів - у разі народження двох і більше дітей та в разі ускладнення пологів). Вона надається повністю незалежно від кількості днів, фактично використаних до пологів. Ст. 179 КЗпП України визначає, що на підставі медичного висновку жінкам надається оплачувана відпустка у звязку з вагітністю та пологами тривалістю 70 календарних днів після пологів, починаючи з дня пологів. Тривалість відпустки у звязку з вагітністю та пологами обчислюється сумарно і становить 126 календарних днів (140 календарних днів у разі народження двох і більше дітей та у разі ускладнення пологів). Вона надається жінкам повністю незалежно від кількості днів, фактично використаних до пологів. Відповідно до ч.1ст.31 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105, єдиною підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності по вагітності і пологах є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності. Відповідно до п. 10.18 наказу головного лікаря Артемівської ЦРБ «Про організацію роботи з експертизи тимчасової непрацездатності та забезпечення контролю за якістю лікувально - діагностичного процесу у пацієнтів, які проходять лікування з тимчасової працездатності» від 02 січня 2015 року № 4-НО, листки непрацездатності у звязку з вагітністю та пологами слід видавати з 30 тижнів вагітності одночасно на 126 календарних днів через ЛКК, у графі «Діагноз первинний» позначати строк вагітності на час звернення, у графі «Діагноз заключний» - орієнтований термін пологів, у графі «Причина непрацездатності» - «вагітність та пологи», у графі «Звільнення від роботи» одним рядком відзначити загальну тривалість відпустки з оцінкою дати відкриття лікарняного листка, у графі «Стати до роботи» - дата закінчення відпустки. У звязку з тим, що позивачка звернулась за отриманням листка непрацездатності у звязку з вагітністю та пологами після 30 тижнів вагітності, остання була направлена на ЛКК для вирішення питання щодо отримання листка непрацездатності з 30 тижнів, тобто з «02 січня 2015 року» по «07 травня 2015 року» на 126 календарних днів. Згідно з висновком лікарсько - консультативної комісії Артемівської ЦРБ від 29 січня 2015 року, прийнято рішення видати листок непрацездатності на 126 днів з «02 січня 2015 року», про що зроблено запис у висновку ЛКК та журналі ЛКК. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] погодилась як з висновком лікаря, так і рішенням ЛКК стосовно терміну вагітності, та останній позивач не оспорювала (а.с. 6-7, 179). Згідно довідки Артемівської ЦРБ від 15 жовтня 2015 року, [PERSON] знаходилась у пологовому відділенні ЦРБ м. Артемівська з 17 по 21 березня 2015 року з діагнозом: пологи II, термінові, нормальні, 18 березня 2015 року (а.с. 221). Дата народження дитини також підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 136). Наведене свідчить про те, що лікар та ЛКК повністю виконали вимоги законодавства та видали лікарняний лист [PERSON], який оформили належним чином. Таким чином, підстави для визнання неправомірними дій Артемівської ЦРБ щодо оформлення лікарняного листка [PERSON] відсутні, оскільки лікар та ЛКК діяли правомірно при оформлені позивачу листа тимчасової непрацездатності. Позивач на свій розсуд звернулась до лікаря на 33 тижні вагітності, що не свідчить про неправомірність дій відповідача щодо встановлення терміну вагітності, дат звільнення [PERSON] від роботи та виходу її на роботу, а тому позовні вимоги останньої задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на нормах вказаного вище законодавства. На підставі викладеного рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] центральної районної лікарні про визнання дій незаконними та зобовязання вчинити певні дії, задовольнивши апеляційні скарги [PERSON] центральної районної лікарні та Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, та відмовивши в задоволенні позову [PERSON] Окрім цього, як розяснено в абзаці 6 п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, у разі скасування рішення у справі, ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Оскільки апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні заявленого позову, то на підставі ч.5 ст.88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] центральної районної лікарні слід стягнути судові витрати, які складаються з оплати відповідачем судового збору при подачі апеляційної скарги в сумі 267 грн. 96 коп. (а.с. 215).

Outcome: approved