Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач зазначає, що 01 лютого 2012 року Виконавчим комітетом Борівської селищної ради Фастівського району Київської області за актовим записом № 3 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Донька проживає та знаходиться на утриманні матері. Подружнє життя з відповідачем не склалося через різні характери та сварки, що призвело до руйнування сім'ї. Подружні стосунки сторони не підтримують, спору щодо розподілу майна не мають. Позивач вважає, що сім'я стала носити формальний характер, тому просить розірвати шлюб, дитину залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]». Позивач в судове засідання не з'явилась, надіслала до суду заяву в якій просила справу розглядати у її відсутність, позов підтримала з підстав викладених у ньому, просила суд його задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 01 лютого 2012 року Виконавчим комітетом Борівської селищної ради Фастівського району Київської області за актовим записом № 3 зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Донька проживає з матерю. Подружнє життя з відповідачем не склалося через різні характери та сварки, що призвело до руйнування сім'ї. Подружні стосунки сторони не підтримують, спору щодо розподілу майна не мають. Позивач вважає, що сім'я стала носити формальний характер. Частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з пояснень, сторони не підтримують шлюбних відносин, примирення не бажають, заперечують проти подальшого збереження шлюбу. Суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, подальше спільне життя подружжя буде суперечити їхнім інтересам, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу та задоволення позову. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Позивачем не надано суду докази, щодо ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, прихильність дитини до кожного з них. Тому вказана вимога задоволенню не підлягає. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач зазначила, що у разі розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]». Вказана вимога підлягає задоволенню. Згідно частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Враховуючи зазначене, відповідно до статей 105, 110, 112, 113, 114 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial