Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

У вересні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва із вищевказаним позовом до відповідача приватного акціонерного товариства «Український Страховий Дім», в якому із урахуванням уточнень просить стягнути з останнього 10 660,91 грн. пені, 735,98 грн. 3% річних, розмір інфляційних збитків за час прострочення в сумі 9479,20 грн., витрат на правову допомогу в сумі 4500,00 грн. та розподілити судові витрати. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 04 серпня 2014 року позов [PERSON] до приватного акціонерного товариства «Український страховий дім», третя особа: [PERSON], про страхове відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено. Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Український страховий дім» на користь [PERSON] 19 073,20 грн. в рахунок страхового відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Розподілено судові витрати. В подальшому із набранням законної сили даним рішенням [PERSON] видано виконавчий лист. Однак, станом на момент подання позову та подання заяви позивачем про уточнення вимог позову дане рішення не є виконаним. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, про місце, день і час розгляду справи повідомлені належним чином, проте від представника позивача надійшла заява, в якій останній позов з викладених у ньому підстав підтримав, просив задовольнити, а також просив розглядати справу за його відсутності й не заперечував проти заочного розгляду справи. Приватне акціонерне товариство «Український Страховий Дім» в судове засідання свого представника не направило, про місце, день і час розгляду справи повідомлене належним чином, про причини неявки представника суду не повідомило. Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За викладених підстав, а також враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних в справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 грудня 2012 року о 10 год. 00 хв. на автошляху у м. Артемівськ, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ 21083, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля TATA LPT 613, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON]. В результаті зазначеної ДТП автомобілю [NUMBER] було завдано технічних пошкоджень. Оскільки відповідальність заподіювача шкоди - автомобіля ВАЗ 21083, реєстраційний номер [NUMBER], згідно полісу №АВ 5121675, застрахована 04 квітня 2012 року, укладеного терміном на рік, обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, внаслідок чого ним до ПрАТ «Український страховий дім» подано заяву від 20 грудня 2012 року про страховий випадок, та заяву про виплату страхового відшкодування від 08 квітня 2013 року, з наданим повним пакетом інших необхідних у такому випадку документів. Станом на 25 листопада 2013 року, страхового відшкодування позивач не отримав. Постановою Артемівського міськрайонного суду Донецької області, від 14 січня 2013 року по справі про адміністративне правопорушення № 219/96/2013р, відповідно до якої винним у скоєнні ДТП визнано громадянина [PERSON], водія автомобіля ВАЗ - 21083, реєстраційний номер [NUMBER], який був учасником ДТП, пошкодивши авто позивача. Через бездіяльність відповідача яка встановлена рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 04 серпня 2014 року позивач змушений був звернутися до незалежного суб'єкту оціночної діяльності ФОП [PERSON], для визначення розміру пошкоджень та витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом його транспортного засобу, що було пошкоджено внаслідок ДТП від 14 грудня 2012 року. Згідно до висновку про розмір матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу, встановлено вартість відновлюваного ремонту з урахуванням зносу 16400,00 гривень. Вартість робіт з оцінки розміру матеріальної шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу, складає 500 гривень, що підтверджується квитанцією, від 06.08.2013 року. Відповідно до статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 20 Закону України «Про страхування» №85/96-ВР від 07 березня 1996 року (із змінами та доповненнями) встановлено обов'язок страхувальника при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Згідно зі статтею 990 ЦК України, статті 25 Закону України «Про страхування» №85/96-ВР від 07 березня 1996 року (із змінами та доповненнями), здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника. Відповідно до статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні статей 58, 59 ЦПК України, та письмових заперечень відповідачем не надано. За наведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача 10 660,91 грн. пені, також є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання. За наведених обставин, суд, враховуючи розмір страхового відшкодування встановлений в судовому засіданні, вважає, що з відповідача підлягає стягненню 735,98 грн. 3% річних та розмір інфляційних збитків за час прострочення в сумі 9479,20 грн. Разом з цим, не підлягає задоволенню вимога [PERSON] про стягнення з приватного акціонерного товариства «Український Страховий Дім» 4 500,00 грн. витрат на правову допомогу. Оскільки, суду не надано доказів, що підтверджують кількість затрачених годин роботи, пов'язаної із наданням правової допомоги позивачу у розгляді даної цивільної справи, тому суд констатує відсутність, згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат, на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та статті 84 ЦПК України, підстав для відшкодування заявлених позивачем витрат на правову допомогу у цьому розмірі. Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є частково обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають частковому задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то відповідно до статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 214 грн. 60 коп. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial