Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначив, що 09.08.2015 він зареєстрував шлюб з [PERSON] Від шлюбу в них дітей немає. Проживали вони в будинку матері відповідачки по [ADDRESS]. Однак, внаслідок різних поглядів на життя, характерів, уподобань подружнє життя в них не склалось, зникло почуття любові, взаємної згоди та бажання жити подружжям, між ними виникали побутові суперечки та непорозуміння, які переростали в конфлікти, вони не могли дійти взаємної згоди щодо вирішення різних життєвих питань. Протягом останнього часу їхнього спільного життя вони не розуміли одне одного, ставлення відповідачки до нього різко змінилось, зникло взаєморозуміння та підтримка, вона почала дорікати йому закордонними відрядженнями по роботі, хоча на час укладення шлюбу спосіб його життя був аналогічний та влаштовував відповідачку. Врешті, в березні 2017 року вони розійшлись, відповідачка не допускала його до вищезазначеного будинку, в якому вони проживали, в зв'язку з чим він вимушений був переселитись до будинку власної матері, де проживає по сьогоднішній день. У свою чергу, в квітні 2017 року, нічого не повідомляючи та не погоджуючи з ним, відповідачка змінила власне місце проживання, по сьогоднішній день не повідомляє йому свого місця перебування, вони не спілкуються та не підтримують будь-яких відносин. Таким чином, з березня 2017 року по сьогоднішній день шлюбні відносини між ними фактично припинені, вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не пов'язані взаємними правами та обов'язками, протягом цього часу їхній шлюб існує формально. Спроби примиритися та відновити шлюбні відносини були невдалими. Відповідачка не бажала цього, а на сьогоднішній день він категорично проти цього. Його рішення про звернення до суду з даним позовом детально проаналізовано та зважене, прийнято з вищеописаними обставинами. За таких обставин збереження шлюбу суперечить їхнім з відповідачкою інтересам та бажанням, на сьогоднішній день він категорично проти його збереження. Однак, незважаючи на викладене, з незрозумілих йому причин відповідачка відмовляється розірвати шлюб через орган державної реєстрації цивільного стану, а в останній розмові між ними щодо цього запропонувала йому звернутись для вирішення цього питання до суду. Просить шлюб з відповідачем розірвати. У судове засідання позивач надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, на розірванні шлюбу наполягає. Представник відповідача в судове засідання надіслала заяву про розгляд справи за відсутності її та відповідача, позовні вимоги визнала, просила шлюб розірвати та змінити прізвище відповідачки на дівоче ''[PERSON]''. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У ході судового розгляду справи з'ясовано, що 09 серпня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від шлюбу в них дітей немає. Між сторонами виникли неприязні стосунки із-за відсутності взаєморозуміння та взаємоповаги, внаслідок чого шлюб їхній на даний час існує лише формально, позивач просить шлюб з відповідачем розірвати. Ці обставини підтверджуються дослідженими доказами: заявою позивача, свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], заявою представника відповідачки. Відповідно до стст. 24, 55, 56, 112 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається; дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній; кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність; суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя; суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтями 12, 13 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Однак відповідачем у ході судового розгляду справи не надано будь-яких заперечень чи спростувань фактів, викладених у позовній заяві. Враховуючи позицію сторін та відсутність у них дітей, те, що сторони разом не проживають та сім'я фактично відсутня, а також те, що справа розглядається в суді тривалий період часу і в сторін було достатньо часу, щоб обміркувати прийняте рішення про розірвання шлюбу, суд не вбачає підстав для надання сторонам строку для примирення. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] неможливе, а збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам.

Outcome: approved