Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

У вересні 2018 р. [PERSON] звернувся до [PERSON] , [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на житловий будинок. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 23.12.2001 року між ним та [PERSON] , [PERSON] в інтересах та від імені яких за довіреністю АЕБ №503629 від 30.07.2001 року, посвідченої державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Богдан О.М., реєстр №2-5286, діяв [PERSON] , був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований в реєстрі за № 356-01, житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS], згідно якого позивач набув право власності на вищевказаний житловий будинок з надвірними спорудами. Договір було зареєстровано на Бессарабській товарній біржі за № 356-01 від 25.12.2001 року. Всі істотні умови договору для його реєстрації на біржі виконанні, позивачем проведений повний розрахунок, а продавцем в свою чергу передано необхідну документацію на зазначене майно, отже, претензій відносно виконання умов договору немає. З моменту укладання договору позивач відкрито володіє та користується вказаним майном. Оскільки договір, на підставі якого він придбав майно, нотаріально не посвідчений, він позбавлений можливості розпоряджатися ним. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги просила задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, причину неявки до суду не повідомили, заяв про розгляд справи у їх відсутності не надали, у зв`язку з чим зі згоди позивача та на підставі ч.1 ст.280, ст. 281 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення на підставі наявних доказів. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку щодо задоволення позовних вимог з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 23.12.2001 р. між [PERSON]. та [PERSON] ., [PERSON] в інтересах та від імені яких за довіреністю АЕБ №503629 від 30.07.2001 року, посвідченої державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Богдан О.М., реєстр №2-5286, діяв [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] , який було зареєстровано на Бессарабській Товарній Біржі в м. Ізмаїл за № 356-01 від 25.12.2001 року. (а.с. 6 зворот-7) Укладений між сторонами договір зареєстрований на Бессарабській товарній біржі в м . Ізмаїл Одеської області 23.12.2001 року за №356-01. Всі істотні умови договору до його реєстрації на товарній біржі сторонами виконані, грошовий розрахунок по даному договору здійснений позивачем, про що свідчить п.5 договору. Протягом всього часу з моменту укладення договору позивач відкрито володіє та користується придбаним житлом, однак на підставі укладеного договору позбавлена можливості проводити відчуження придбаного житла та укладати будь-які правочини, оскільки договір нотаріально не посвідчений. Суд вважає, що 23.12.2001 року сторони уклали договір, який не порушує нічиїх прав та інтересів. Позивач, як покупець, свої обов`язки за договором виконав, і за його вимогою, суд має право визнати таку угоду дійсною. Позивач [PERSON] зареєстрований в будинку [ADDRESS] , що підтверджено записом про реєстрацію у паспорті громадянина України (сторінка 8-зворот). Крім того, за позивачем [PERSON] . КП «Ізмаїльське МБТІ» зареєстроване право власності на вищевказаний житловий будинок з надвірними спорудами, розташований по [ADDRESS] . від 27.12.2001 року за реєстровим № 50 б-220.(а.с. 7-зворот) Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі, тому договір купівлі-продажу повинен бути визнаний дійсним. На теперішній час вказаний договір не оскаржений та не скасований. Згідно ст.224 ЦК України (в редакції 1963 року), що діяв на час укладення угоди, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. З аналізу ч.1 ст.227 ЦК України (в редакції 1963 року), Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 р. вбачається, що договори про відчуження нерухомого майна підлягали нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або часткова виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Згідно із ч. 2 цієї ж статті, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Станом на 2019 рік договір нотаріально не посвідчено. Згідно ст.71 ЦК України (в редакції 1963 року) загальний строк позовної давності для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Відповідно до ст.80 ЦК України (в редакції 1963 року) закінчення строку давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Оскільки вищевказаним договором передбачалось, що останній нотаріальному посвідченню не підлягає, і позивач не знав про порушення свого права, суд приходить до висновку про можливість визнання причини пропуску строку позовної давності поважною. На підставі викладеного,

Outcome: approved