Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову зазначала, що 24.04.2011 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. На даний час відповідач пішов з сім'ї та проживає окремо від позивача та їх доньки, будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, добровільно домовитись з ним про сплату аліментів не вдалося. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від покладених на нього обов'язків щодо утримання своєї дитини, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини, відповідного віку. В судове засідання позивач не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач до судового засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, у встановленому законом порядку, заперечень до позовної заяви суду не надав, у зв'язку з чим, на підставі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, та зі згоди позивача ухвалити заочне рішення. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено судом, 21.03.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №229. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Як зазначала позивач, на даний час [PERSON] разом із сім'єю не проживає, а їх неповнолітня донька залишилась проживати разом із матір'ю та знаходиться на її утриманні. З цього часу відповідач участі у вихованні дитини не бере, коштів на її утримання не надає. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. В силу ст. ст. 181, 182 СК України у випадку невиконання батьками свого обов'язку утримувати дітей, аліменти присуджуються за рішенням суду в долі від доходу їхньої матері, батька і (чи) у твердій грошовій сумі. Таким чином судом встановлено що позивач має право на отримання аліментів на утримання неповнолітньої доньки. Суд вважає, що відповідач зобов'язаний надавати дитині допомогу, достатню для задоволення її розумних потреб, виходячи з їх віку, стану здоров'я та матеріального становища. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи встановлені обставини, з урахуванням конституційного принципу верховенства права, суд вважає за необхідне та справедливе, задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, з дня звернення позивача до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Ця норма закону є безспірною під час виконання судового рішення про стягнення аліментів та передбаченою чинним законодавством України, через що не підлягає доведенню чи встановленню. Враховуючи те, що позивач за подання позову, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути дані витрати з відповідача по справі на користь держави.

Outcome: approved