Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

У березні 2014 р. позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив визнати дійсними договори купівлі - продажу нерухомого майна, а також визнати за ним право власності на житловий будинок, загальною площею 395 м2, що знаходиться по [ADDRESS], визнати за ним право власності на квартиру № 5 поз. 1-3, I,II загальною площею 90,6 м2, житловою площею 24,1 м2, що знаходиться на першому поверсі житлового будинку літ. І-6 по [ADDRESS], визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 15.01.2014 р. між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договори купівлі - продажу нерухомого майна у простій письмовій формі, відповідно до яких позивачем повністю було сплачену відповідачу вартість вищезазначеного нерухомого майна у загальній сумі 350 000 грн. Незважаючи на погодження сторонами всіх істотних умов договорів купівлі - продажу, [PERSON] не з'явилася у погоджений час до державного нотаріуса Першої дніпропетровської нотаріальної контори, для нотаріального посвідчення даних договорів, у зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду з позовом. Позивач у судове засідання не з'явився, про день та час його проведення повідомлявся належним чином, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, на задоволені позову наполягає та просить розгляд справи провести без його участі (а.с. 27). Відповідач до суду не з'явилася, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи без її участі у відповідності до вимог чинного законодавства України (а.с. 28). Дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 15.01.2014 р. між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено у простій письмовій формі договори купівлі - продажу нерухомого майна, а саме: житлового будинку загальною площею 395 м2 по [ADDRESS], [ADDRESS] (а.с. 5, 6, 7). Відповідно до витягу з реєстру про право власності на нерухоме майно від 20.11.2012 р., виданого КП «ДБМТІ» Дніпропетровської обласної ради відповідач є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 16). Згідно витягу про державну реєстрацію права від 30.10.2012 р., виданого КП «ДБМТІ» Дніпропетровської обласної ради відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 17). Аналізуючи виниклі між сторонами правовідносини, суд приходить до наступного. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За умовами статті 657 Цивільного кодексу України договір купівлі-продажу квартири та іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Враховуючи викладені обставини, а також відсутність належних доказів, на підтвердження умисного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення спірних договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 15 січня 2014 року, позовні вимоги у частині про визнання таких договорів дійсними є необґрунтованими та не можуть бути задоволені. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 60 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оскільки позивачем суду не надано належних доказів щодо позовних вимог про визнання права власності за ним на житловий будинок по [ADDRESS], суд вважає за необхідне у задоволенні позову в цій частині відмовити. Що стосується обґрунтованості позову в частині визнання за [PERSON] права власності на квартири [ADDRESS], суд приходить до наступного. Так, згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням положень зазначеної норми, а також приймаючи до уваги те, що позивач свої зобов'язання перед відповідачем стосовно купівлі спірних квартир виконав повністю, суд вважає за можливе позовні вимоги у відповідній частині задовольнити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої ухвалене рішення, пропорційно задоволеній частині позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial