Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

У вересні 2016 року Банк через свого представника за довіреністю № 3734-К-Н-О від 04 вересня 2015 року та довіреністю від 26 грудня 2016 року /ас.11, 79/ [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, та просив стягнути з [PERSON] /[PERSON]/ [PERSON],52 грн кредитної заборгованості та судові витрати у розмірі 1378,00 грн. На обґрунтування позову Банк зазначив, що 12.12.2007 між ним та відповідачем був укладений договір № SUХRRX12540441, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у сумі 1667,70 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору відповідач зобов'язалась погашати заборгованість за кредитом, відсотки, комісію, а також інші витрати згідно Умов, однак свої зобов'язання не виконала, у встановлений строк кредит не повернула, внаслідок чого станом на 19 серпня 2016 року виникла заборгованість загальною сумою 11491,52 грн, з якої: 619,41 грн - заборгованість за кредитом; 10,25 грн по відсоткам за користування кредитом; 101,12 грн по комісії за користування кредитом, 9737,33 грн,- пеня за несвоєчасне виконання зобовязання за договором, а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина); 523,41 грн - штраф (процентна складова), і у добровільному порядку сума заборгованості не погашена. У судове засідання уповноважений представник позивача не зявився, згідно поданого клопотання просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи /ас. 16/. Відповідач [PERSON] /[PERSON]/ І. Ю.у судове засідання не з'явилася, згідно поданої заяви просила справу розглянути за її відсутності, надала суду письмові заперечення проти позову, згідно яких посилалась на необґрунтованість розрахунку заборгованості, у тому числі на відсутність правових підстав стягнення штрафів, та порушила питання про застосування строку позовної давності /ас. 33-35/. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб на підставі наявних у ній доказів відповідно до положень статей 158, 169, 197 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/. Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Дослідивши наявні в справі письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що 12 грудня 2007 року між Закритим Акціонерним Товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» /ас. 12-13/, та відповідачем [PERSON], котра після одруження змінила прізвище на «Лапоногова» /копія ас. 48/, був укладений кредитний договір № SUХRRX1254044, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 1667,70 грн на строк 12 місяців з 12.12.2007 по 12.12.2008 включно з умовами сплати за користування кредитом 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 40,86 грн та єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 277,95 грн в обмін на зобовязання Позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт)/далі-УМОВ/ строки /копії ас. 4-7/. Позивач повністю виконав свої зобов'язання перед відповідачем за кредитним договором, що не заперечувалось відповідачем. Згідно умов даного договору відповідач мала щомісячно, в період сплати, за який приймається період з 5 по 10 число кожного місяця, надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 189,16 грн для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків за користування кредитом, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Згідно до статті 1054 Цивільного кодексу України /надалі ЦК України/за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу стаття 526 ЦК України. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно наданого Банком розрахунку станом на 19.08.2016 у відповідача [PERSON] /[PERSON]/ І.Ю.перед позивачем утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 11491,52 грн, з яких:619,41 грн сума заборгованості за кредитом; 10,25 грн сума заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 101,12 грн сума заборгованості по комісії за користування кредитом, 9737,33 грн- пеня за несвоєчасне виконання зобовязання за договором, а також штрафи відповідно до п. 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина); 523,41 грн - штраф (процентна складова) /ас.3/. У судовому засіданні відповідачем [PERSON] /[PERSON]/ І.Ю. порушено питання про застосування строку позовної давності /заява ас. 78/. У Постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, яка є обовязковою для всіх судів України, відповідно до статті 360-7 ЦПК України йдеться зокрема, про наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до частини першої статті 259 ЦК України\~позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Виходячи з вимог частини першої статті\~631 ЦК України\~строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Як передбачено частиною пятою статті\~261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Крім того, норми частин першої, третьої статті 264 ЦК України\~встановлюють, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховуються. Аналіз наведених норм права щодо переривання перебігу позовної давності дає підстави стверджувати, що вчинення боржником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу, вважаються такими, що переривають перебіг позовної давності лише у випадку вчинення боржником або уповноваженою ним особою активних дій з виконання зобов'язання, зокрема, часткова сплата боржником основного боргу та/або сум санкцій. Списання банком коштів з рахунку відповідача не свідчить про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення саме активних дій. Що стосується збільшення позовної давності, то як вбачається з п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які є невід'ємною частиною укладеного між сторонами кредитного договору, терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Суд погоджується з доводами позивача, оскільки вказана обставина була передбачена сторонами у п.5.5 укладеного між ними письмового кредитного договору, що свідчить про укладення між ними у письмовій формі договору про збільшення позовної давності і відповідає вимогам частини першої статті 259 ЦК України Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Так, відповідно до заяви позичальника погашення заборгованості здійснюється щомісяця в період сплати, за який приймається період з «5» по «10» число кожного місяця у сумі 189,16 грн /ас. 4/. Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається\~\~з моменту порушення строку його погашення. Виходячи з того, що кредитний договір діяв до 12.12.2008, перебіг позовної давності мав би початись з 13 грудня 2008 року і закінчитись 12 грудня 2013 року. Однак, враховуючи, що відповідач [PERSON] /[PERSON]/ І. Ю. через касу здійснила останній платіж по погашенню заборгованості за кредитним договором саме 15 січня 2009 року в сумі 278,54 грн., що свідчить про визнання нею свого боргу за кредитом, тому перебіг позовної давності перервався і почався заново, то відповідно з 28 лютого 2009 року утворилась прострочена заборгованість та кредит остаточно був прострочений і в подальшому кошти на картку не надходили. При цьому, не можуть свідчити про визнання відповідачем свого боргу надані позивачем меморіальні ордери: №D1209VPZXZ та № HS 029B2DUL від 09 грудня 2013 року про перерахування з Транзитного рахунку на рахунок [PERSON] грошових коштів в розмірі 3,92 грн, які в подальшому перераховані на рахунок ИНГОСТРАХ ЧА0 як для погашення заборгованості за кредитним договором SUХRRX12540441; меморіальні ордери: № ЕО111GGE9L та № HS021D1NQ3 від 11 січня 2014 року про перерахування з КАСИ на рахунок відповідача суми 1,09 грн., яка в послідуючому була перерахована на рахунок ИНГОСТРАХ ЧА0 в рахунок погашення заборгованості за вищезазначеним договором , так як меморіальний ордер це розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій зі списання коштів з рахунку платника внутрішньобанківських операцій , а тому таке списання було здійснено банком без участі позивача і не вказує про вчинення нею активних дій для погашення заборгованості перед позивачем, що могло би свідчити про переривання перебігу позовної давності. До того ж, необхідно врахувати, що хоча п.2.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які є невід'ємною частиною укладеного між сторонами кредитного договору від 12 грудня 2007 року і передбачено, що позичальник доручає банку здійснювати погашення заборгованості за кредитом в строки, за рахунок коштів, розміщених на рахунку позичальника, що відповідає платіжній картці, емітованої ПриватБанком, однак вказано, що номер рахунку повинен бути зазначений у заяві. З самої ж заяви позичальника від 12 грудня 2007 року № SUХRRX12540441 вбачається, що поля номера рахунку та номера платіжної картки, емітованої банком, за рахунок коштів якої мало б здійснюватись погашення заборгованості відповідача за кредитом у передбачені строки, не заповнені. Зважаючи на викладене, судом встановлено, що за захистом своїх прав до суду позивач звернувся 14.03.2016, тобто поза межами встановленого договором пятирічного строку. Даних та доказів, які б свідчили про поважність причин пропуску звернення з даним позовом до суду позивач суду не надав. Згідно до частини третьої статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи встановлені судом обставини справи та наведені норми закону, виходячи з вимог частини першої статті 11 ЦПК України, відповідно до яких суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском строку позовної давності, про сплив якої було заявлено відповідачем згідно до положень ч. 3, 4 статті 267 ЦК України. Згідно зі статтею 88 ЦПК України судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed