Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

У березні 2014 року позивач [PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] компенсацію вартості однієї другої частини спільних сімейних коштів, які були внесені останнім до статутного капіталу ТОВ «ФОРНАРІНА-Н» у розмірі 55 000 гривень, та ТОВ «РЕНЕНУТ» у розмірі 30 255 гривень. В ході розгляду цивільної справи позивач збільшила позовні вимоги та просила суд стягнути з [PERSON] компенсацію вартості однієї другої частини спільних сімейних коштів, які були внесені останнім до статутного капіталу ТОВ «ФОРНАРІНА-Н» у розмірі 55 000 гривень, та ТОВ «РЕНЕНУТ» у розмірі 30 255 гривень, а також стягнути з [PERSON] компенсацію вартості однієї другої частини нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 20.03.2015 року позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] компенсації вартості однієї другої частини нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS], залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила про те, що у період з 27.07.1995 року по 25.01.2013 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, у період якого відповідач [PERSON] за рахунок спільних сімейних коштів вніс 31.08.2008 року до статутного капіталу ТОВ «ФОРНАРІНА-Н» грошові кошти у розмірі 110 000 гривень, а у грудні 2010 року, ставши єдиним засновником ТОВ «РЕНЕНУТ», - грошові кошти у розмірі 60 510 гривень. Обґрунтовуючи внесення вказаних грошових коштів на заснування зазначених товариств всупереч інтересам сім'ї, тобто використання [PERSON] спільних коштів подружжя всупереч ст. 65 СК України, позивач [PERSON]. просить стягнути з [PERSON] компенсацію вартості половини грошових коштів, внесених останнім до статутних фондів ТОВ «ФОРНАРІНА-Н» та ТОВ «РЕНЕНУТ». У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі, з наведених у позові підстав. Представники відповідача у судовому засіданні частково визнав позовні вимоги, не заперечував проти стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] компенсацію вартості однієї другої частини спільних сімейних коштів, які були внесені останнім до статутного капіталу ТОВ «ФОРНАРІНА-Н» у розмірі 55 000 гривень. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача компенсації вартості однієї другої частини спільних сімейних коштів, які були внесені останнім до статутного капіталу ТОВ «РЕНЕНУТ» у розмірі 30 255 гривень, заперечував. В обґрунтування заперечень зазначив про те, що позивачу було відомо про внесення відповідачем грошових коштів до статутного фонду ТОВ «РЕНЕНУТ», що підтверджується наданням позивачем [PERSON] у лютому 2008 року згоди чоловіку [PERSON] на внесення до статутного фонду вказаного товариства і земельних ділянок, які в подальшому за рішенням суду в порядку поділу спільного майна подружжя перейшли у власність [PERSON] Представник відповідача зазначає про те, що доказів, які б свідчили про необізнаність [PERSON] про факт внесення [PERSON] грошових коштів до статутного фонду ТОВ «РЕНЕНУТ», та підтверджували обставини щодо використання таких грошових коштів всупереч інтересам сім'ї, позивачем суду не надано. Вислухавши пояснення та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 27 липня 1995 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва, про що зроблено відповідний актовий запис № 1325, що підтверджується даними свідоцтва про одруження, виданого повторно 17.10.2002 року (т. 1 а.с. 8). Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 січня 2013 року шлюб, зареєстрований 27 липня 1995 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва між [PERSON] та [PERSON], розірвано (т. 1 а.с. 11-12). З даних витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (т. 1 а.с. 13), а також з копій статутів ТОВ «РЕНЕНУТ» в редакціях від 29.03.2007 року (т. 2 а.с. 1, 7), 06.02.2008 року (т. 2 а.с. 26, 32-33), 05.02.2009 року (т. 2 а.с. 42, 48), 26.05.2009 року (т. 2 а.с. 56, 60-61), 06.12.2010 року (т. 2 а.с. 67, 72), вбачається, що засновником (учасником) юридичної особи - ТОВ «РЕНЕНУТ» є [PERSON], та розмір внеску останнього до статутного фонду ТОВ «РЕНЕНУТ» становить 60 510 гривень. Крім того, з даних витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (т. 1 а.с. 17), а також з копії статуту ТОВ «ФОРНАРІНА-Н» в редакції від 25.04.2008 року (т. 2 а.с. 15, 19), вбачається, що засновником (учасником) юридичної особи - ТОВ «ФОРНАРІНА-Н» є [PERSON], та розмір внеску останнього до статутного фонду ТОВ «ФОРНАРІНА-Н» становить 110 000 гривень. При цьому, судом достовірно встановлено, що частка у статутному капіталі юридичної особи ТОВ «ФОРНАРІНА-Н» у розмірі 100 % статутного капіталу (фонду) товариства набута [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ФОРНАРІНА-Н», укладеному 17 квітня 2008 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого 17 квітня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маловацькою Н.А. за реєстровим номером 1036 (т.1. а.с. 241-242). Режим спільної сумісної власності подружжя встановлений ст. 68 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якою передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Обґрунтовуючи підстави для звернення до суду з даним позовом, позивач [PERSON] зазначає про те, що грошові кошти, внесені на заснування відповідачем [PERSON] юридичних осіб - ТОВ «ФОРНАРІНА-Н» та ТОВ «РЕНЕНУТ», використанні останнім всупереч ст. 65 СК України без отримання згоди дружини - [PERSON] Відповідно до п.п. 26-29 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні питання про поділ майна у вигляді акцій, частки (паю, долі) у фондах корпоративних господарських організацій судам слід виходити з того, що питання їх поділу вирішується залежно від виду юридичної особи, організаційно-правової форми її діяльності, характеру правовідносин подружжя з цим суб'єктом. У відповідності до ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери. Як вбачається зі змісту ст. 12 закону України «Про господарські товариства», власником майна, переданого йому засновниками і учасниками, є саме товариство. Вклад до статутного фонду господарського товариства не є об'єктом права спільної сумісної власності. Виходячи зі змісту ч.ч. 2, 3 ст. 61 СК України, якщо вклад до статутного капіталу господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім'ї, той з подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів. Право на компенсацію вартості частини коштів виникає в іншого з подружжя лише щодо спільних коштів, при цьому лише в тому разі, коли спільні кошти всупереч ст. 65 СК України були використані одним із подружжя саме для внесення вкладу до статутного капіталу товариства. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] компенсації вартості однієї другої частини спільних сімейних коштів, які були внесені останнім до статутного капіталу ТОВ «ФОРНАРІНА-Н» у розмірі 55 000 гривень, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що частка у статутному капіталі юридичної особи ТОВ «ФОРНАРІНА-Н» у розмірі 100 % статутного капіталу (фонду) товариства набута [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТОВ «ФОРНАРІНА-Н», укладеному 17 квітня 2008 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого 17 квітня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маловацькою Н.А. за реєстровим номером 1036. При цьому, як вбачається зі змісту п. 10.2 вказаного вище договору, другим з подружжя - дружиною [PERSON] надано згоду на укладення [PERSON] зазначеного вище договору купівлі-продажу від 17.04.2008 року (т. 1 а.с. 242 зворот). Зі змісту заяви [PERSON], копія якої надана приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маловацькою Н.А. на запит суду, вбачається, що [PERSON] даною заявою надала згоду чоловіку - [PERSON] на придбання частки (корпоративних прав), що складає 100% статутного капіталу ТОВ «ФОРНАРІНА-Н», на умовах і за ціною на його розсуд. Також, [PERSON] у даній заяві зазначає про те, що вказаний правочин відповідав інтересам сім'ї. Справжність підпису [PERSON] на зазначеній заяві засвідчено 03.04.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маловацькою Н.А. за реєстровим номером 892 (т. 2 а.с. 104). Таким чином, аналізуючи наведені обставини, суд надходить до висновку про те, що доводи позивача [PERSON] про використання відповідачем [PERSON] грошових коштів у розмірі 110 000 гривень, які були внесені останнім до статутного капіталу ТОВ «ФОРНАРІНА-Н», всупереч вимогам ст. 65 СК України, є необґрунтованими та спростовуються зібраними у справі доказами. При цьому, суд в порядку ч. 4 ст. 174 ЦПК України, не приймає визнання відповідачем позову у вказаній частині, оскільки останнє суперечить закону з наведених вище підстав. При вирішенні позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] компенсацію вартості однієї другої частини спільних сімейних коштів, які були внесені останнім до статутного капіталу ТОВ «РЕНЕНУТ» у розмірі 30 255 гривень, суд зазначає наступне. Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд виходить з того, що позивачем [PERSON] згідно з ст.ст. 10,60 ЦПК України не надано доказів на підтвердження того, що внесення відповідачем [PERSON] грошових коштів до статутного капіталу ТОВ «РЕНЕНУТ» було здійснено не в інтересах сім'ї. Крім того, суд окремо звертає увагу на те, що позивачу [PERSON] було відомо про заснування [PERSON] зазначеного вище товариства, що підтверджується фактом надання у 2008 році [PERSON] згоди на передачу [PERSON] земельних ділянок, що перебували у спільній сумісній власності подружжя, до статутного фонду ТОВ «РЕНЕНУТ». В обґрунтування наведеного свідчить копія заяви [PERSON], справжність підпису на якій засвідчено 25.02.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кочерга Г.Г. за реєстровим номером 1060 (т. 1 а.с. 69). При цьому, суд не приймає до уваги доводи представника позивача про те, що [PERSON] не пам'ятає про існування вказаної заяви, оскільки неодноразово справжність підписів останньої посвідчувалось приватним нотаріусами на аналогічних заявах, та вона не запам'ятовувала їх зміст та суть, оскільки такі доводи, по-перше, ґрунтуються виключно на поясненнях представника та нічим не підтверджуються, а, по-друге, спростовуються письмовими поясненнями самої позивача [PERSON], що містяться в матеріалах цивільної справи (т. 1 а.с. 115-116). В частині заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає, що відповідно до положень ст.ст. 15,16 ЦК України та ст. 3 ЦПК України, правом на звернення до суду наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, а тому відмова в задоволенні позову у зв'язку зі спливом позовної давності на підставі ст. 267 ЦК України може мати місце лише за умови, якщо позовні вимоги будуть визнані судом доведеними та за наявності факту порушення, невизнання або оспорювання прав позивача. Недоведеність позовних вимог є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Однак, в силу положень ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки, яка обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатись про порушення свого права власності. Оцінюючи у сукупності вказані вище обставини, суд надходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] не є доведеними та не знайшли свого ствердження в ході розгляду даної справи, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed