Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на нерухоме майно, а саме: ? частини квартири [ADDRESS] у порядку спадкування після смерті [PERSON] На обґрунтування вимог [PERSON] посилається на те, що 17 грудня 1964 року між його батьками: [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, який зареєстрований у відділі РАГС Орджонікідзевського району м. Свердловськ, актовий запис № 2431. Під час шлюбу у них народилися діти: дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO]. 12 лютого 1975 року матері позивача та її сімї із трьох осіб виданий ордер № 733 про право на зайняття житлового приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. З\~1975 року по 1985 рік батьки позивача сплачували пайовий внесок Житлово-будівельному кооперативу «Южний» (далі ЖБК «Южний») за указану квартиру, розмір якого становить 5\~390 рублів СРСР. У звязку з чим, батьки позивача, сплативши пайовий внесок за кооперативну квартиру, відповідно до вимог ч. 3 ст.\~384 ЦК України є її власниками. 12 січня 2012 року померла мати позивача [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина на ? частини указаної квартири. У звязку з тим, що сестра позивача відповідач у справі, у передбачений законом строк не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, її прийняв їх батько [PERSON], оскільки він постійно проживав із матірю однією сімю на моменти її смерті. 17 лютого 2015 року помер батько позивача [PERSON] Після його смерті фактично спадщина відкрилася на цілу квартиру. У червні 2016 року позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом йому відмовлено, оскільки ним не представлено правовстановлюючих документів на спірну квартиру. Аналогічна відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину була видана його сестрі [PERSON] Рішенням Жовтневого районного суду м.\~Маріуполя Донецької області від 24 листопада 2016 року за [PERSON] визнано право власності на ? частини указаної квартири у порядку спадкування за законом. Посилаючись на указані обставини, а також на те, що він на теперішній час в інший спосіб, аніж у судовому порядку, не має можливості оформити своє право на спадкове майно, просив позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, попередньо подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні, просить провести розгляд справи за його відсутності. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявився, попередньо подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, попередньо подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести за її відсутністю, з приводу позовних вимог висловила позицію, що з такими вона погоджується повністю, вважає їх законними, обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню. Фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась у відповідності до ч.\~2 ст.\~197 ЦПК України, у звязку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Виконуючи вимоги, передбачені ст. ст. 10, 212-214 ЦПК України, суд виходить з такого. Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб від 17 грудня 1964 року серії ІІ-ЮН №\~362331, між [PERSON] та [PERSON] 17 грудня 1964 року укладений шлюб, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище: [PERSON], актовий запис № 2431 (а. с. 10). Згідно із свідоцтвом про народження від 25 жовтня 1967 року серії ІІ-ЮН № 893622, у [PERSON] та [PERSON] 25 жовтня 1967 року народився син [PERSON], актовий запис №\~2948 (а. с. 6). Відповідно до свідоцтва про народження 23 жовтня 1975 року серії ІР-НО № 492503, у [PERSON] та [PERSON] 23 жовтня 1975 року народилася донька [PERSON], актовий запис № 1775 (а. с. 17). Згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу від 28 вересня 1996 року серії І-НО № 370160, між [PERSON] та [PERSON] 28 вересня 1996 року укладений шлюб, після укладення шлюбу присвоєні прізвища: [PERSON], актовий запис № 480 (а. с. 17). 12 лютого 1975 року [PERSON] на склад її сімї із 3-х осіб виданий ордер № 733 на право зайняття 2-х кімнат житловою площею 27,40 кв. м, загальною площею 45,36 кв. м, у квартирі [ADDRESS]. Ордер виданий на підставі списку ЖБК\~«Южний» (а.\~с.\~11). Згідно з довідкою ЖБК «Южний» від 01 серпня 2017 року № 110/12, виданої [PERSON] про те, що вона є членом ЖБК «Южний», прописана та проживала за адресою: [INFO] по день смерті, тобто на 12 січня 2012 року, з чоловіком [PERSON], який помер 17\~лютого 2015\~року. Їй належала 2-кімнатна квартира № 23 загальною площею 46,2\~кв. м на 6 поверсі у збудованому в 1975 році за проектом 1-464Д-83 будинку по вул. Зелінського, 110 у м. Маріуполі. Вартість квартири 5\~390\~рублів СРСР. Пайовий внесок повністю виплачений у 1985\~році (а. с. 7). Відповідно до свідоцтва про смерть від 12 січня 2012 року серії І-НО № 599955, [PERSON] померла 12 січня 2012 року, актовий запис № 86 (а. с. 8). Відповідно до свідоцтва про смерть від 19 лютого 2015 року серії І-НО № 898630, [PERSON] помер 17 лютого 2015 року, актовий запис № 380 (а. с. 9). На виконання вимог ст. 10 ЦПК України судом витребувано від приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] спадкову справу після смерті [PERSON], який помер 17 лютого 2015 року. Відповідно до спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] 03 серпня 2015 року щодо спадкового майна [PERSON], після його смерті із заявами про прийняття спадщини звернулися: 03 серпня 2015\~року [PERSON] син та [PERSON] дочка. Також, 12 липня 2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] із заявами про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], який помер 17 лютого 2015 року, а саме: двохкімнатної квартири [ADDRESS]. Постановами від 12 липня 2016 року приватний нотаріус [PERSON] відмовила [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на указану квартиру, оскільки ними не були подані правовстановлюючі документи на спірну квартиру. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 листопада 2016\~року визнано за [PERSON] право власності на ? частини квартири [ADDRESS], загальною площею 46,2 кв. м, житловою площею 27,8\~кв.\~м, у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер 17 лютого 2015 року (а. с. 14, 15). Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09 грудня 2016 року, на праві приватної спільної часткової власності у розмірі ? частини квартира [ADDRESS] належить [PERSON] (а. с. 16). Отже предметом спору у даній справі є спадкове майно, а саме: ? частини квартири [ADDRESS]. Вирішуючи питання про належність спірної квартири, суд виходить з такого. Згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Про перехід права власності на квартиру до члена житлово-будівельного кооперативу у разі викупу вказує і зміст ч. 3 ст. 384 ЦК України. У справі, де предметом розгляду є визнання права на спадкове майно, спадкодавець [PERSON] померла 12 січня 2012 року, пайовий внесок за квартиру внесла у повному розмірі у 1985\~році, однак на час смерті своє право власності на спірну квартиру не зареєструвала, проте, оскільки спадкодавець, як член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру з 26 березня 1991 року (з дня набрання чинності Законом України «Про власність»), тому спадщина після смерті спадкодавця відкрилася саме на квартиру (частину квартири). У той же час, відповідно до ст. ст. 22, 28 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до ст. ст. 22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути обєктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути паєнакопичення в житлово-будівельному кооперативі. При розгляді спорів про поділ квартири між подружжям судові слід керуватися ст. 146 ЖК Української РСР, ст. 15 Закону «Про власність», п. 43 Примірного статуту ЖБК і чинним законодавством про шлюб та сімю (ст. ст. 22, 24, 28, 29 КпШС України), враховуючи таке: пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. Як розяснено у підпункті «б» п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22\~грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовом про захист права приватної власності», коли при повному внесенні пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. У справі судом встановлено, що [PERSON] 17 грудня 1964 року уклала шлюб із [PERSON], їй видано ордер на спірну квартиру у 1975 році на склад сімї із трьох осіб, у тому числі чоловіка, пайовий внесок повністю за неї внесений у 1985 році під час перебування у шлюбі та проживання із чоловіком, що дає суду підстави вважати спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя. У звязку з викладеним, суд приходить до висновку, що починаючи з 26 березня 1991 року квартира [ADDRESS] була спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] із рівними частками, тобто по ? частини кожного. Вирішуючи питання про перехід прав на спадкове майно після смерті [PERSON], то суд виходить з такого. У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б указували на те, що після смерті [PERSON], яка померла 12 січня 2012 року, її спадкоємці зверталися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, зокрема, на спірну квартиру. У той же час, згідно із довідкою ЖБК «Южний» від 01 серпня 2017 року № 110/12, а також відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 листопада 2016\~року, [PERSON] зареєстрований та постійно проживав, у тому числі на час смерті [PERSON] у вказаній квартирі. Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права й обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обовязків, зазначених у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 цього Кодексу). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України. Так, згідно із частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим обєктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обовязком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути розцінене судом як відсутність у спадкодавця права на спадщину. З огляду на викладене, враховуючи встановлені судом обставини, які указують на те, що [PERSON] постійно проживав із [PERSON] на час відкриття спадщини, і не заявив про відмову від неї, слід дійти висновку, що саме він прийняв спадщину після її смерті на 1/2 частини спірної квартири. Не реалізація ним оформлення своїх спадкових прав не може позбавляти його права на спадкове майно. Вирішуючи позовні вимоги про визнання саме за [PERSON] права власності на ? частини спірної квартири у порядку спадкування, то суд виходить з такого. Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції. Таким чином, із аналізу вищевказаних правових норм, враховуючи ту обставину, що позивач заяву про прийняття спадщини подав у строки, передбачені ст. 1270 ЦК України, проте за життя як його мати, так і батько не оформили свого права власності на кооперативну квартиру, за яку повністю сплачений пайовий внесок під час перебування їх у шлюбі, після смерті матері, як члена житлово-будівельного кооперативу, батько позивача хоч і з дотриманням вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину, однак не оформив своїх спадкових прав, однак не реалізації таких спадкових прав не позбавляє останнього права на спадщину на ? частини спірної квартири, позивачем дотримано всіх визначених законодавцем обставин для набуття права власності на спадщину, однак у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів він позбавлений можливості реалізувати своє право на спадщину, у звязку з чим дане право підлягає захисту в судовому порядку. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК ) та не здійснив його державної реєстрації (ст.\~1299 ЦК ). У справі спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] [PERSON] та [PERSON] заяви про прийняття спадщини подані у встановленому законом порядку та строк, при цьому [PERSON] реалізувала своє спадкове право. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. \~ За змістом ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. У справі приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] відмовлено спадкоємцю першої черги [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому між сторонами виник цивільно-правовий спір. З огляду на викладене, враховуючи, що після смерті 17 лютого 2015 року [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернувся його син [PERSON], однак свідоцтво про право на спадщину не отримав, майно, з приводу якого виник спір, належить спадкодавцю на підставі наведених норм матеріального права, слід дійти висновку, що у позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, тому такий спір підлягає розгляду судом та відповідно до установлених обставин справи, доведеності вимоги, з урахуванням того, що частки у спадщині кожного зі спадкоємців за законом є рівними, відповідачем [PERSON] реалізоване право на прийняття спадщини та вона отримала свідоцтво про право власності на ? частини указаної квартири, при цьому відповідно до ст. 174 ЦПК України позовні вимоги вона визнала у повному обсязі, і таке визнання вимог не порушує прав третіх осіб та відповідає вимогам закону, тому вимоги про визнання права власності на спадкове майно, а саме: ? частини указаної квартири за позивачем підлягають задоволенню. Визнання такого права на спадкове майно відповідає загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим ст. 3 ЦК України, оскільки за змістом ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу відкриття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Outcome: approved