Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначала, що 06.11.2010 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького МУЮ, про що в книзі реєстрації актів зроблено запис №354. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Починаючи з червня 2014 року відносини між подружжям почали погіршуватись, у зв'язку з чим з цього часу спільне господарство не ведеться і шлюбні відносини фактично припинились. Між ними втрачені почуття любові, взаємоповаги та розуміння, тому подальше збереження сімейного життя не є можливим Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд розірвати шлюб укладений із [PERSON] У судове засідання позивач не з'явилась, надала суду заяву в якій просить суд розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач в судове не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, надав суду заяву в якій просив справу розглядати у його відсутність, проти позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). З матеріалів справи вбачається, що 06.11.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького МУЮ, про що зроблено актовий запис № 354. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. [PERSON] заявлено позов про розірвання шлюбу через припинення шлюбних відносин з червня 2014 року. Позивач наполягала на розірванні шлюбу без надання строку для примирення. Згідно п. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, суд вважає, що позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені.

Outcome: approved