Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом. В позовній заяві позивач вказує, що 01.11.2013 р. між ним та [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого, позивач надав [PERSON], для власних потреб, позику в сумі 6800 грн. з терміном повернення коштів до 01.02.2014 р. У вказаний строк [PERSON] борг не повернув, ухиляється від виконання зобов'язання. З урахуванням наведенного, просить стягнути з відповідача 6800 грн. боргу за договором позики від 01.11.2013 року та 68 грн. судових витрат. Позивач у попереднє судове засідання не з'явився, звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просить ухвалити рішення в його відсутності, позов підтримує. Відповідач у попереднє судове засідання не з'явився, звернувся до суду з письмовою заявою про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги визнає, заперечень не має. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що 01.11.2013 р. між позивачем та [PERSON] був укладений договір позики, згідно якого, [PERSON] надав [PERSON] для власних потреб, позику в сумі 6800 грн. з терміном повернення коштів до 01.02.2014 р. У вказаний строк [PERSON] борг не повернув, ухиляється від виконання зобов'язання. Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей такого ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, суд вважає стягнути з відповідача, на користь позивача 6800 грн. боргу за договором позики від 01.11.2013 року та 68 грн. судових витрат. Згідно ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача 175,60 грн. недоплачену суму судового збору.

Outcome: approved