Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернулася до суду із позовом у якому просила визнати за нею право власності на 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, які складаються: коридор, площею 8,9 кв.м.; кухня, площею 4,3 кв.м; жила кімната, площею 9,6 кв.м., жила кімната, площею 8,1 кв.м.; два сарая «Б,В», погріб «під Б», убиральня «Г», літній душ «Е», два навіси «Ж,З», тротуар «І», огорожа « 1-5», що знаходиться в [ADDRESS] Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 19 жовтня 1991 року було укладено договір дарування № 11-1320. Відповідно до даного договору [PERSON] подарувала [PERSON] частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] При підрахунку квадратних метрів згідно договору дарування встановлено, що [PERSON] згідно договору дарування належить 1/3 частини домоволодіння. Крім того, 10 березня 2000 року [PERSON] згідно договору дарування подарувала [PERSON] ? частини жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, а саме: два сарая «Б,В», погріб «під Б», уборна «Г», огорожа «№ 1-4», душ «Е», площадка «І», що знаходиться в [ADDRESS] Самовільно побудовані надвірні будівлі не включено, знаходяться у співвласника. [INFO] помер [PERSON], після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. 4 червня 2007 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] Позивач зазначає, що вони з [PERSON] володіли та користувалися 1/3 частиною житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель з 1991 року, покращували його, ремонтували, добудовували нові споруди. Однак, відповідачка не визнає її законних прав на дане майно та чинить перешкоди у користуванні ним. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили про його задоволення. Відповідач та його представник в свою чергу заперечували щодо заявлених позовних вимог вважаючи їх безпідставними. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. Так, судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 19 жовтня 1991 року, посвідченого державним нотаріусом Вишгородської державної нотаріальної контори Голуб Л.А., [PERSON] подарувала [PERSON] ? частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] Згідно даного договору у користування [PERSON] переходять: коридор зазначений у плані « 2-1», площею 8,9 кв.м.; кухня - « 2-2», площею 4,3 кв.м; жила кімната - « 2-3», площею 9,6 кв.м., жила кімната - « 2-4», площею 8,1 кв.м.; , що становить ? частину жилого будинку (а.с. 4-5). Також, згідно договору дарування, укладеного 10 березня 2000 року [PERSON] подарувала [PERSON] ? частини житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель, а саме: два сарая «Б,В», погріб «під Б», уборна «Г», огорожа «№ 1-4», душ «Е», площадка «І», що знаходиться в [ADDRESS] Самовільно побудовані надвірні будівлі не включено, знаходяться у співвласника (а.с. 6). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 4 червня 2007 року, виданого державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори, [PERSON] є власником ? частини житлового будинку з відповідними частинами надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] Згідно даного свідоцтва житловий будинок з брусу, цегли, житловою площею 54,6 кв.м., загальною - 89,8 кв.м., 48 % зносу, а також надвірні будівлі: два сарая «Б,В», погріб «під Б», убиральня «Г», літній душ «Е», два навіси «Ж,З», тротуар «І», огорожа «№ 1-5» (а.с. 7). Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 4 березня 2013 року, яке набрало законної сили, виділено у власність [PERSON] в натурі 3/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS], згідно першого варіанту судової будівельно-технічної експертизи № 11117/11/10971/12-43 від 30 листопада 2012 року. Крім того, виділено 3/4 частини житлового будинку [PERSON] по вул. [ADDRESS] (а.с. 20-26). Згідно довідки - Форми № 3 від 30 квітня 2014 року № 512/02-24, виданої Виконавчим комітетом Димерської селищної ради, будинок [ADDRESS] належить ? [PERSON], ? [PERSON] (а.с. 44). Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 12 березня 2010 року № 25547503 [PERSON] є власником ? частини житлового будинку [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину, а [PERSON] є власником ? частин даного будинку на підставі договору дарування (а.с. 44-А - 45). З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частин 3,4 статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Як вбачається із матеріалів справи, позивачка є власником ? частини спірного будинку у [ADDRESS] на підставі нотаріально посвідченого, чинного на час розгляду справи в суді договору дарування від 19 жовтня 1991 року, про що засвідчено витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 12 березня 2010 року № 25547503. В свою чергу, відповідачка [PERSON] згідно договору дарування від 10 березня 2000 року стала власником ? частини того ж житлового будинку. Позивачка та її представник вважали, що позов підлягає задоволенню на підставі статті 392 ЦК України, відповідно до якої власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Однак, в супереч вимогам статті 60 ЦПК України, позивачкою та її представником не надано належних, які б свідчили про наявність у суду підстав для застосування зазначеної норми закону. Більше того, з огляду на зміст позовних вимог громадянка [PERSON] ставить у суді питання про збільшення розміру права власності у будинку у [ADDRESS], ігноруючи при тому визначений у встановленому законом порядку розподіл часток спірного майна без належного правового обґрунтування предмету та підстав її позову. Так само відсутні будь-які докази, які б свідчили про невірний розрахунок часток між співвласниками будинку при нотаріальному посвідчені правочинів, предметом яких був спірний будинок. Тому, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed