Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача, у якій просить зобов'язати [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови, та привести її у придатний для використання стан шляхом демонтажу торгівельного об'єкту, розташованого в м. Маріуполі, Іллічівського району по [ADDRESS], загальною площею: 0,00102 га, та яка використовується під розміщення торгівельного об'єкту. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у ході перевірки з питань додержання вимог земельного законодавства України, проведеної фахівцями відділу землеустрою та охорони земель управління відносин міської ради було проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства України та встановлено факт самовільного зайняття земельної ділянки та про результати проведеної роботи громадянкою [PERSON], земельної ділянки з земель житлової та громадської забудови, розташованої за адресою: [ADDRESS] в Іллічівському районі м. Маріуполя загальною площею: 0,00102 га під розміщення торгівельного об'єкту, без відповідних правовстановлюючих документів (без встановлення її межі в натурі (на місцевості), одержання документа що посвідчує право на неї та його державної реєстрації) під розміщення капітальної господарської споруди. Зазначений факт підтверджується актами перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 21 листопада 2014 року та від 02 грудня 2014 року із схемою розташування самовільно зайнятої земельної ділянки, а також виданою спеціалістом відділу регулювання земельних відносин Маріупольської міської ради вказівкою про необхідність усунення порушень вимог земельного законодавства №246/2014 від 21 листопада 2014 року. На момент перевірки фахівцями відділу землеустрою та охорони земель управління відносин Маріупольської міської ради матеріалів щодо самовільного зайняття [PERSON] земельної ділянки із земель житлової та господарської забудови, вищезазначені акти у [PERSON] були відсутні. Зазначене порушення закону спричиняє шкоду інтересам держави, оскільки порушується порядок виконання державних програм щодо раціонального використання земель, охорони земельних ресурсів та розвитку інфраструктури міста, у зв'язку з цим, позивач був змушений звернутися до суду з відповідним позовом. Представник позивача за довіреністю Юдін О.С. в судове засідання не з'явився, у матеріалах справи від нього мається письмова заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] у судове засідання також не з'явилась, з невідомих суду причин, про час, місце та дату слухання справи була повідомлена належним чином. В цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Встановлено, що актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 21 листопада 2014 року встановлено, що [PERSON] самовільно зайняла та використовує земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови під розміщення торгівельного об'єкту площею 0,00102 га за адресою: [ADDRESS] в Іллічівському районі м. Маріуполя, що є порушенням ст..ст.125,126,211,212 Земельного КодексуУкраїни. Того ж дня, відповідачці видано під підпис вказівку (попередження) про необхідність усунення порушень вимог земельного законодавства №246/2014, відповідно до якого [PERSON] надано десятиденний строк на усунення порушення. 02 грудня 2014 року спеціалістами відділу землеустрою та охорони земель управління земельних відносин Міської ради проведено додаткову перевірку за вказаною адресою та вдруге складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 02 грудня 2014 року та за результатами встановлено, що вимоги вказівки (попередження) № 246/2014 від 21 листопада 2014 року [PERSON] не виконано, самовільно зайняту земельну ділянку не звільнено та не приведено у придатний до використання стан. Згідно ст. 13 Конституції України від імені Українського народу право власника здійснюють органи державної влади і органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Відповідно ст. ст. 142- 145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, окрім інших об'єктів, належить земля, управління якою здійснює територіальна громада через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом ухвалення рішень. Права органів самоврядування захищаються в судовому порядку. Відповідно до ст. 12 Земельного Кодексу України до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, а також передача земельних ділянок у власність громадян та юридичних осіб. Згідно зі ст. 78 Земельного Кодексу України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Відповідно до ст. 83 Земельного Кодексу землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Згідно зі ст. 116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності або користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Також, відповідно до ст.125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Так, Маріупольською міською радою, в адміністративному підпорядкуванні якої знаходиться вказана земельна ділянка, рішення про передачу у власність та/або надання у користування відповідачам вказаної земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], для вказаних цілей, не приймалось. Відповідачка [PERSON] правовстановлюючих документів на зазначену земельну ділянку позивачу не надала та добровільно самовільно зайняту земельну ділянку не звільнила. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельних ділянок - будь- які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Статтею 387 ЦК України передбачено право власника на витребування свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно вимог ст. 212 Земельного Кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування витрат, понесених під час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель та споруд, здійснюється за рахунок громадян, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок проводиться за рішенням суду. За таких обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача, оскільки відповідачка [PERSON] самовільно зайняла та використовує земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови під розміщення торгівельного об'єкту площею 0,00102 га за адресою: [ADDRESS] в Іллічівському районі м. Маріуполя. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено. Позивачем надані документи, що стверджують понесені витрати, тому вони підлягають стягненню з відповідачки в повному обсязі, а саме витрати судового збору в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved