Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

У березні 2016 року представник Позивача звернувся до суду із зазначеним позовом та просив його задовольнити. Посилався на те, що 20.02.2006 року між Сторонами був укладений кредитний договір №К3R0AK04074109, відповідно до якого Позивач надав Відповідачу кредит у розмірі 236 507,29 грн. на термін до 20.02.2013 року. Представник Позивача зазначив, що Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим просив стягнути з Відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 694 160,80 грн., яка складається з наступного: - 169 533,77 грн. - заборгованість за кредитом; - 363 374,72 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 22 412,70 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 1 138 839,61 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; Представник Позивача на судове засідання не з'явився, проте надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник Відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог і зазначив, що Відповідач ніколи не отримував коштів за кредитним договором № К3R0AK04074109 і не придбавав автомобіль, про який йдеться у договорі. Крім того, представник Відповідача зазначив про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на пропуск строку позовної давності. Встановлено, що 20.02.2006 року Сторони уклали кредитний договір № К3R0AK04074109, відповідно до якого Позивач надав Відповідачу кредит у розмірі 236 507,29 грн. на термін до 20.02.2013 року. (а.с.6-7). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п.1.1 Кредитного договору, Банк зобов'язувався надати Позичальнику кредитні кошти шляхом перерахування на відкритий у КАЛІОН БАНК УКРАЇНА поточний рахунок № [NUMBER] ПП «Тойота-Україна» на строк до 20.02.2013 року включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 166 021,83 грн. на купівлю автомобіля, а також кошти у розмірі 70 485,46 грн. на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 Кредитного договору № К3R0AK04074109 від 20.02.2006 року, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,23% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (14,76% річних) і винагороду за надання фінансового інструменту щомісяця в період сплати у розмірі 0,25% від суми виданого кредиту. Згідно з п.3.2 Кредитного договору, при порушенні Позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених Договором, Позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 3,17% на місяць, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за Кредитом (38,04 % вічних). Відповідно до п.4.1 Кредитного договору № К3R0AK04074109 від 20.02.2006 року, при порушенні Позичальником будь-якого зобов'язання, передбаченого п.п.2.2.2, 2.2.3 зазначеного Договору, Банк має право нарахувати, а Позичальник зобов'язується сплатити Банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочки. Пунктом 2.3.1 Договору передбачене право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у випадку зміни кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а сам: зміні курсу долару США до гривні більше ніж на 10%, зміни облікової ставки НБУ, зміни розміру відрахувань в страховий (резервний) фонд тощо. При цьому Банк надсилає Позичальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 20 днів від дати вступу в чинність нової процентної ставки. З матеріалів вбачається, що 05 грудня 2008 року, до включення з 12.01.2009 до Цивільного кодексу України статті 1056-1, Банком на адресу [PERSON] було направлене письмове повідомлення про збільшення з 01.02.2009 року процентної ставки за користування кредитом до 25,44% річних. (а.с.61) . При цьому зазначене повідомлення не містить інформації про величину зміненої відсоткової ставки, передбаченої п. 3.2 Кредитного договору у разі невиконання Позичальником грошових зобов'язань за Кредитним договором, обмежуючись лише зауваженням про її «відповідну зміну». Не зважаючи на відсутність попередження [PERSON] про конкретну зміну процентної ставки на прострочену заборгованість, ПАТ КБ «ПриватБанк» з 01.02.2009 року почав нараховувати проценти на неї за ставкою 59,40% річних, збільшивши її з 38,04% річних вже в період, коли набрала чинності стаття 1056-1 Цивільного кодексу України, яка визнавала умову договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку нікчемною. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що розрахунок заборгованості, складений Позивачем в обґрунтування позовних вимог, з урахуванням протиправного збільшення процентної ставки на прострочену заборгованість, не може бути покладений в основу судового рішення в цілому, оскільки внаслідок безпідставного збільшення нарахованих процентів спотворюється розмір нарахованої пені. За таких обставин суд позбавлений можливості визнати обгрунтованими позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за процентами та пенею, оскільки належного розрахунку її розміру суду не було представлено. Що стосується вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та комісії, то оскільки умовами кредитного договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. За умовами Кредитного договору погашення кредиту повинно було здійснюватись Позичальником частинами кожного місяця. Початок позовної давності для стягнення цих платежів обчислюється з моменту невиконання Відповідачем кожного з цих зобов'язань, а саме з березня 2008 року. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 03.06.2015 у справі № 6-31цс15, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Як вбачається з умов договору, останній платіж в погашення заборгованості за кредитом і комісією повинен був бути сплачений Відповідачем 20.02.2013. З позовом про стягнення заборгованості Позивач звернувся до суду лише 21.03.2016, тобто ним пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення усієї заборгованості за кредитом. Поважних причин пропуску строку позовної давності судом не встановлено, а тому з урахуванням наявної заяви Відповідача про застосування наслідків пропуску Позивачем строку позовної давності у задоволенні вимог про стягнення тіла кредиту та комісії слід також відмовити. Згідно з ч.3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На основі викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed