Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

У вересні 2014 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - ПрАТ СК «ПЗУ Україна») звернулося до суду із даним позовом в обґрунтування якого вказували на те, що між ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] укладено договір обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/1697281 від 29.02.2012 року, за яким страховик зобов»язується відшкодовувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров»ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля [NUMBER]. 02.02.2013 року в м. Києві на вул. Леванецького сталася дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням [PERSON] Вина водія [PERSON] у скоєнні адміністративного правопорушення, яке передбачене ст.ст 124, 130 КУпАП встановлена у постанові від 20.03.2013 року Солом»янського районного суду м. Києва. Внаслідок вищезазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль [NUMBER]. ПрАТ СК «ПЗУ Україна» 19.04.2013 року на підставі Страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, виходячи із рахунку-фактури сплатило на користь ПрАТ СК «Уніка» 12 125 грн. 16 коп. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ СК «ПЗУ Україна» у відповідності до ст. 25 Закону України «Про страхування», ст. 35 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» на підставі звернення ПрАТ СК «Уніка», що в свою чергу сплатила страхове відшкодування потерпілій особі на підставі договору добровільного страхування №131208/4002/9009654 від 21.05.2012 року. Оскільки водій застрахованого транспортного засобу причетний до пригоди - [PERSON] та страхувальник - [PERSON] не повідомили страховика на протязі трьох робочих днів про скоєне 02.02.2013 року ДТП, ПрАТ СК «ПЗУ Україна» просило стягнути із останніх у відповідності до п.п.38.1.1., п.38.1, ст. 38 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у солідарному порядку витрати, пов'язані з виплатою страхового відшкодування в порядку регресу. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві та просив їх задовольнити. [PERSON] в судове засідання не з»явився, подав до суду заяву у якій заперечив проти позовних вимог та просив розглядати справу за його відсутності. [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідачі належним чином повідомлені про день та час судового засідання, суд вважає за можливе провести розгляд справи за їх відсутності. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам в їх сукупності, встановив наступне. 29.02.2012 року між ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] укладено договір обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/1697281, за яким страховик зобов»язується відшкодовувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров»ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля [NUMBER]. 02.02.2013 року в м. Києві на вул. Леванецького сталася дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] За постановою Солом»янського районного суду м. Києва від 20.03.2013 року [PERSON] визнано винуватим у скоєнні даного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124, 130 КУпАП у вигляді штрафу. Згідно платіжного доручення №11897 від 19.04.2013 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» виконуючи свої договірні зобов»язання за договором обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів сплатило 12 125 грн. 16 коп. в рахунок відшкодування заподіяної [PERSON] шкоди. За правилами ст. 1191 ЦК України, особа яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Ст. 993 ЦК України визначає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Підпункт 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що саме водій транспортного засобу, причетний до дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Згідно п.2.2 Правил дорожнього руху України власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Правова природа договору обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не позбавляє можливості керування застрахованим транспортним засобом іншою особою крім страховика, при цьому останній не завжди володіє інформацією про можливі наслідки використання автомобіля цими особами. Таким чином, на думку суду, в Законі України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» законодавець свідомо акцентував увагу на тому, що саме особа яка була за кермом транспортного засобу та безпосередньо причетна до дорожньо-транспортної пригоди, відповідальна за завдані збитки і особисто володіє інформацією про час, місце та обставини пригоди зобов»язана невідкладно повідомляти про дорожньо-транспортну пригоду страховика. У відповідності до п.п. 38.1.1, п. 38.1, ст. 38 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 ст. 33 цього Закону. Конструкція п. 38.1, ст. 38 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чітко розмежовує суб»єкта до якого страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов і визначає, що ним може бути або страхувальник, або ж лише водій забезпеченого транспортного засобу, який і спричинив ДТП, якщо він (а не вони) не повідомив страховика. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково, а саме в частині вимог до [PERSON] водія застрахованого транспортного засобу причетного до дорожньо-транспортної пригоди винними діями якого було заподіяно шкоду і який не повідомив про це у встановлені строки страховика. Судові витрати необхідно стягнути з [PERSON] на користь позивача у відповідності зі ст. 88 ЦПК України, що підтверджуються відповідними квитанціями. На підставі викладеного та

Outcome: partial