Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначала, що 24.01.2009 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Ленінським відділом РАЦС Запорізького міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів зроблено запис №25. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. У лютому 2014 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинились, з цього часу сторони мешкають окремо. Спільне життя між сторонами не склалося у зв'язку з різними поглядами на сімейні відносини та взагалі життя, відповідач не приймав участі у вирішенні сімейних проблем, що призвело до втрати почуття кохання та поваги до нього. Посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем суперечить не тільки її інтересам, а інтересам їх дітей, спроби до примирення та збереження нормальних відносин у родині позитивних результатів не дали, позивач просила суд розірвати шлюб укладений із [PERSON] У судове засідання позивач не з'явилась, надала суду заяву в якій просить суд розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач в судове не з'явився, надав суду заяву в якій просить суд розглядати справи у його відсутність, без проведення фіксації судового процесу, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). З матеріалів справи вбачається, що 24.01.2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів зроблено актовий запис №25. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. [PERSON] заявлено позов про розірвання шлюбу через втрату почуття любові та поваги до відповідача, оскільки будь-якої участі у вирішенні сімейних проблем останній не приймає, у зв'язку з чим фактично шлюбні відносини припинилися з лютого 2014 року. Згідно п. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, суд вважає, що позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені.

Outcome: approved