Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

У березні 2012 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 06.02.2013 року, посилаючись на ст.ст. 183, 365, 601 ЦК України, просила припинити право власності [PERSON] на 1/2 частку квартири [ADDRESS], вартістю 131500,00 грн., зменшивши на цю суму його зобов'язання по сплаті їй грошових коштів згідно з рішенням Апеляційного суду Львівської області від 08.12.2011 року. На обґрунтування своїх вимог послалася на те, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 07.06.2010 року розділено між нею та відповідачем спільне майно подружжя, зокрема, розділено квартиру [ADDRESS] по 1/2 ідеальної частки, вартістю 156048,00 грн. кожному. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 08.12.2011 року у цій справі, крім іншого, вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 227227,61 грн. До даного часу вказане рішення Апеляційного суду Львівської області не виконане через відсутність у відповідача грошових коштів та майна, на яке може бути звернуто стягнення. Вважає, що виділення реальної частки квартири, ураховуючи її конструктивні особливості, є неможливим. Неможливим є й спільне користування нею та відповідачем спірною квартирою через неприязні стосунки між ними, які склались після розірвання шлюбу. Припинення права власності не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, оскільки він згідно з рішенням органу приватизації Червоноградського УЖКХ в/о «Укрзахідвугілля» від 06.12.1993 року № 102 є власником 1/4 частки квартири [ADDRESS] просить задовольнити позов. До участі у справі як третю особу було залучено АТ «Кредит банк Україна». Справа розглядалася судами неодноразово, останнім рішенням - ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.03.2014 року рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовані з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому судом касаційної інстанції зазначено, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції не дав належної оцінки обставинам справи та не з'ясував підстав пред'явленого позову, не перевірив наявність умов, визначених в законі, для припинення права власності на частку у спільному майні та виконання позивачкою вимог, необхідних для цього. Не перевірив, чи може вважатись наявність боргу у відповідача виконанням вимоги ч. 4 ст. 356 ЦК України, зробив передчасний висновок про задоволення позову. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Уточнила підстави позову, передбачені частинами 2-4 ч. 1 ст. 365 ЦК України. Пояснила, що спірна квартира була в іпотеці, кредит за квартиру вона сплачувала сама. Відповідач за рішенням суду зобов'язаний до сплати на її користь коштів, однак своїх зобов'язань не виконує. На даний час заборгованість відповідача перед нею складає 249619,57 грн. Вносити вартість частки відповідача у спірній квартирі на депозитний рахунок суду відмовилася, пославшись на його заборгованість перед нею. Просить позов задовольнити. Відповідач та представник третьої особи у судові засідання повторно не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не подали, що, виходячи з положень ст. 169 ЦПК України, не є перешкодою для розгляду справи на підставі наявних у ній даних чи доказів. Заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке. Судом установлено, що рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 07.06.2010 року поділено майно подружжя, виділено у власність [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частині квартири [ADDRESS], вартістю 156048,00 грн. кожна. Згідно з експертним висновком ТзОВ «Західний регіональний консалтинг-центр» від 15.01.2013 року, загальна ринкова вартість спірної квартири становить 263000,00 грн., 1/2 від якої - 131 500,00 грн. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 08.12.2011 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 227227,71 грн. грошової компенсації за різницю в частках, яка склалася в результаті поділу іншого майна, набутого ними у шлюбі, рішення суду першої інстанції в частині поділу квартири залишено без змін. Згідно з ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Виходячи з пояснень позивача та її доводів, викладених у позовній заяві, зокрема, щодо неможливості виділення зі спірної квартири ізольованих жилих й інших приміщень із самостійними виходами, слід вважати, що спірна квартира є неподільною річчю; неприязні відносини між сторонами після розірвання шлюбу унеможливлюють спільне володіння і користування цієї квартирою; наявність у відповідача права на 1/4 частку в іншій квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], свідчить про його забезпечення іншим житлом. Тому, за відсутності доказів протилежного, на думку суду, наявні підстави, передбачені у пунктах 2-4 ч. 1 ст. 265 ЦК України, для припинення права відповідача на належну йому 1/2 частку у спірній квартирі. Проте, ураховуючи, що позивач попередньо не внесла вартості 1/2 частки спірної квартири на депозитний рахунок суду, у судовому засіданні відмовилася вчинити такі дії, чим не виконала вимоги ч. 2 ст. 365 ЦК України, а сама по собі наявність боргу у відповідача перед позивачем та згода останньої на зменшення боргу на суму, що відповідає вартості частки відповідача у спірній квартирі, не може вважатись виконанням позивачем зазначеної вимоги закону. Обов'язок відповідача сплатити позивачеві 227227,61 грн. на підставі рішення суду підлягає виконанню відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», а внесення позивачем вартості частки у спірній квартирі на депозитний рахунок суду передбачене ЦК України, що свідчить про виконання цих зобов'язань у різних юридичних процедурах, відповідно процесуальній та матеріальній, що виключає однорідність зазначених вимог, тому посилання позивача на ст. 601 ЦК України, яка регламентує припинення зобов'язання зарахуванням, є безпідставним. За таких обставин суд дійшов висновку про відмову в позові.

Outcome: dismissed