Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 22 серпня 1996 року. 12 березня 2001 року приватним нотаріусом КМНО Левицьким Р.В. було видано дублікат договору дарування від 22 серпня 1996 року у зв`язку із втратою оригіналу, який 19 грудня 2002 року було зареєстровано в Київському БТІ. 26 грудня 2016 року відомості про право власності на квартиру були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Зазначена квартира була подарована їй батьком - [PERSON] . У її інтересах у 1996 році діяла її мати [PERSON] 23 січня 2001 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано та вона залишилась проживати з матір`ю. Після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] домовились про те, що [PERSON] може використовувати квартиру до досягнення повноліття їх спільної дитини - [PERSON] , за умови сплати ним комунальних платежів. Після досягнення нею повноліття вона зареєструвалась у квартирі [ADDRESS] . Відповідач чинить їй перешкоди у користуванні квартирою та продовжує проживати в ній разом з членами своєї родини. Жодних письмових дозволів на проживання у її квартирі вона відповідачу не надавала, договір оренди з останнім не укладала. 19 грудня 2016 року її адвокатом було направлено відповідачу вимогу про звільнення квартири, проте станом на день подання позову до суду останній квартиру не звільнив, комунальні платежі добровільно не сплачує. За період з 2014 року по 2017 рік комунальні платежі за квартиру сплачує вона, а до 2014 року сплачувала її мати [PERSON] . З довідки ЖБК «Десна» вбачається, що за період з січня 2014 року по серпень 2017 року нею було сплачено кошти за комунальні послуги в розмірі 51293 гривні 22 копійки. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 51293 гривні 22 копійки. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 14 вересня 2017 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 29 січня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17 квітня 2018 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 вересня 2018 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Зазначив, що факт користування відповідачем квартирою підтверджується актом обстеження квартири від 09 лютого 2017 року, виданим ЖБК «Десна», відповідно до якого у квартирі [ADDRESS] проживає [PERSON] . Споживання та несплата відповідачем комунальних послуг підтверджується довідкою ЖБК «Десна», в якій зазначено,що жодних виплат від відповідача на рахунок ЖБК «Десна» не надходило. За таких обставин, відповідач зобов`язаний відшкодування позивачу завдані їй збитки, які вона понесла у зв`язку зі сплатою комунальних платежів за відповідача. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. підтримала викладене у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях (а.с. 62-63, 105-108). Зазначила, що відповідач у 1994 році придбав квартиру [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу з [PERSON] квартира залишилась у його власності із погодженням того, що позивач, яка є його донькою, вправі користуватися квартирою за наявності необхідності. Зазначає, що відповідач не укладав договір дарування квартири від 22 серпня 1996 року та факт підробки документів досліджується в іншій судовій справі. Таким чином, вимоги позивача є безпідставними, оскільки вона не є власником спірної квартири. Крім того, надані позивачем квитанції до прибуткового касового ордеру не відповідають вимогам Постанови Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637 та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а тому не можуть підтверджувати оплату позивачем комунальних послуг. Зазначила, що позивачем не доведений факт проживання відповідача у спірній квартирі. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 22 серпня 1996 року. 12 березня 2001 року приватним нотаріусом КМНО Левицьким Р.В. було видано дублікат договору дарування від 22 серпня 1996 року у зв`язку із втратою оригіналу (а.с. 15-16). З дублікату договору вбачається, що 19 грудня 2002 року його було зареєстровано в Київському міському бюро технічної інвентаризації. Відповідач на підтвердження того, що ним договір дарування не укладався та зазначена квартира належить на праві власності йому посилається на відповідь КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 09 липня 2018 року, з якої вбачається, що за даними реєстрових книг підприємства квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого на біржі «Українська біржа Десятинна» 25 травня 1994 року № 1/2517-2570, за яким [PERSON] продала квартиру [PERSON] . У матеріалах інвентаризаційної справи технічні паспорти не зберігаються, тому надати їх копії не має можливості (а.с. 114). Разом з тим, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 15 лютого 2017 року вбачається, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] на підставі дублікату договору дарування, дата державної реєстрації - 26 грудня 2016 року (а.с. 17). З довідки про реєстрацію місця проживання особи від 21 січня 2019 року № 2479883 вбачається, що [PERSON] зареєстрована у квартирі [ADDRESS] з 12 квітня 2013 року по теперішній час (а.с. 97). Позивач є єдиною особою, яка зареєстрована у зазначеній квартирі, що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади міста Києва від 23 січня 2019 року № 36672128 (а.с. 96). Батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 12 травня 2016 року (а.с. 13). 23 січня 2001 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 14). З позову вбачається, що після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] домовились про те, що [PERSON] може використовувати квартиру до досягнення повноліття їх спільної дитини - [PERSON] , за умови сплати ним комунальних платежів. Представник позивача у судовому засіданні зазначив, що відповідач чинить [PERSON] перешкоди у користуванні належною їй квартирою та продовжує проживати в ній разом з членами своєї родини. Представник відповідача у судовому засіданні зазначила, що позивачем не доведений факт проживання відповідача у спірній квартирі. Разом з тим, зазначене підтверджується актом ЖБК «Десна» від 09 лютого 2017 року, з якого вбачається, що у квартирі [ADDRESS] проживає [PERSON] разом з дружиною, у квартирі ці особи не зареєстровані та у них відсутні будь-які документи, які надають їм право проживати у цій квартирі (а.с. 125). Стороною відповідача доказів на підтвердження проживання [PERSON] за іншою адресою суду не надано. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Стороною відповідача доказів на підтвердження наявності у відповідача права власності на квартиру [ADDRESS] суду не надано. Представником позивача у судовому засіданні зазначено, що 19 грудня 2016 року відповідачу було направлено вимогу про звільнення квартири (а.с. 20), проте станом на день подання позову до суду останній квартиру не звільнив, комунальні платежі добровільно не сплачує. Позивач просить суд стягнути з відповідача кошти, сплачені нею за комунальні послуги за період з 2014 року по 2017 рік у розмірі 51293 гривні 22 копійки. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторона відповідача зазначає, що надані позивачем квитанції до прибуткового касового ордеру не відповідають вимогам Постанови Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637 та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а тому не можуть підтверджувати оплату позивачем комунальних послуг. У матеріалах справи міститься довідка бухгалтерії ЖБК «Десна» щодо оплати комунальних послуг по квартирі [ADDRESS] , сплачених [PERSON] з 2014 року по 2017 рік, з якої вбачається, що загальна сума платежів становить 51293 гривні 22 копійки (а.с. 29-35). З відповіді ЖБК «Десна» на запит суду від 24 січня 2019 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] особи, а всі комунальні послуги сплачує власник квартири [PERSON] . Від [PERSON] надійшли на рахунок ЖБК «Десна» 2000 гривень 18 січня 2018 року та 900 гривень - 29 лютого 2018 року (а.с. 86). Доказів на підтвердження сплати [PERSON] комунальних платежів стороною відповідача суду не надано. Таким чином, враховуючи факт сплати позивачем витрат на комунальні послуги у спірній квартирі, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість у сумі 51293 гривні 22 копійки. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та на підставі статті 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 640 гривень.

Outcome: approved