Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

У вересні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди, який неодноразово доповнював, посилаючись на те, що він працював у відповідача на посаді начальника виробничого відділу з 16.12.2011 року до 01.07.2013 року. Наказом № 111-к від 01.07.2013 року був звільнена відповідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. За період з 01 березня 2013 року по 01 липня 2013 року відповідач не виплатив йому заробітну плату. При звільненні остаточний розрахунок з ним проведено не було. Тому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 5717 грн. 13 коп., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 229 грн. 74 коп., вихідну допомогу у розмірі 4328 грн. 13 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 15869 грн. 81 коп. та моральну шкоду у розмірі 6600 грн. Позивач у судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги і просив задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином. Позивач не заперечував щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивач, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] працював у ТОВП «Машинобудівник» на посаді начальника виробничого відділу з 16.12.2011 року. Згідно наказу № 111-к від 01.07.2013 року був звільнена за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. що підтверджується копією трудової книжки. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. За твердженням позивача за період з 01 березня 20136 року по 01 липня 2013 року включно відповідач не виплатив позивачу заробітну плату у розмірі 5717 грн. 13 коп. У відповідності до ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. В день звільнення позивач отримав трудову книжку, але відповідач остаточний розрахунок з ним не провів. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплати всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нарахування суми, належної працівникові при звільнення, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 44 КЗпП України пр. припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38, 39) у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Позивача було звільнено 01.07.2013 року, остаточний розрахунок із ним не було проведено. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі 5717 грн. 13 коп., компенсація за невикористану відпустку у розмірі 229 грн. 74 коп., його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 15869 грн. 81 коп. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оскільки відповідачем були порушені строки виплати заробітної плати, не проведено остаточний розрахунок з позивачем при звільненні, позивач змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Тому заявлена вимога щодо відшкодування моральної шкоди є законною. Однак суд ставиться критично до розміру моральної шкоди, яку просить стягнути позивач. Оскільки через 4 місяці після звільнення позивач влаштувався на нову роботу, суд вважає, що стягненню з відповідача підлягає моральна шкода у розмірі 2400 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 285 грн. 45 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial