Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою в якій просить визнати за ним право власності на ? частину житлового будинку № 22 по вул. Черняхівського у с. Білоусове Великоолександрівського району Херсонської області за набувальною давністю. В обґрунтування вимог позивач послався на те, що йому на праві власності належить ? частина будинку, що знаходиться за адресою: Херсонська область, Великоолександрівський район, вул. Черняхівського, 22. Інша частина будинку належить його брату [PERSON], який помер 27.06.2005 року. За життя [PERSON] в усній формі подарував йому належну частину будинку, надавши ключі від нього та переїхавши жити до іншого домоволодіння. Вказаним майном позивач володіє добросовісно, відкрито та безперервно протягом останніх десяти років. На цій підставі позивач просить визнати за ним право власності на спірне нерухоме майно. В судовому засіданні позивач просив позов задовольнити, вказав на необхідність юридичного оформлення частини будинку на нього. Пояснив, що померлий брат ніколи не проживав у вказаному будинку. Знає про те, що у брата є дружина та дитина. Представник відповідача при розгляді справи поклався на розсуд суду та вказав, що вказане спірне майно має оформлюватись у порядку прийняття спадщини, не заперечував би проти визнання права власності за відповідачем за наявності законодавчої можливості. Знає, що у померлого є спадкоємці, однак на території селищної ради вони не проживають. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до рішення народного суду Великоолександрівського району Херсонської області від 03.04.1965 року, договору купівлі-продажу від 09.12.1970 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.08.2014 року, довідки КП «Херсонського бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради від 28.08.2014 року, технічного паспорта на спірний будинок від 28.08.2014 року вбачається, що власником ? частини домоволодіння за адресою: Херсонська область, Великоолександрівський район, вул. Черняхівського, 22 є [PERSON], інша ? частина домоволодіння належить на праві власності [PERSON] Згідно актового запису про смерть № 3 від 30.06.2005 року зробленого виконкомом Білоусівської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області [PERSON] помер 27.06.2005 року. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Так, позивач зазначив підставою набуття ним у володіння спірного нерухомого майна усну угоду щодо дарування, тобто фактично відбулось дарування вказаного майна без належного оформлення правочину. Аналіз вказаного положення законодавства свідчить про те, що набувальна давність може слугувати підставою набуття права власності за методом виключення усіх інших правових підстав, що не заборонені законом. А відтак неправомірно ставити питання про можливість набуття права власності за давністю володіння фактичним володільцем, що заволодів чужим майном без належного правового оформлення, хоч і з дозволу власника. Крім того, відповідно до розяснень, наданих у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Суд вважає, що позивач не надав беззаперечних та достатніх доказів, які б вказували на відкрите та безперервне володіння ним спірним домоволодінням. Як вбачається зі змісту спірних правовідносин, позивачем по справі фактично ставиться питання щодо набуття права власності на спадкове майно, після смерті його брату [PERSON] Відповідно до розяснень, наданих в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що відповідно до змісту положень ст. 344 ЦК України набуття права власності на майно за набувальною давністю є самостійною підставою набуття права власності. В зазначеному випадку право власності на нерухоме майно не переходить від спадкодавця до спадкоємця (ст. 1216 ЦК), а набувається за рішенням суду (ч. 4 ст. 344 ЦК). Отже, спори про набуття права власності за набувальною давністю не є спорами із спадкування, в тому числі й у випадках, коли особа заявляє про давність володіння (ч. 2 ст. 344 ЦК). Відповідно до роз'яснень викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння (наприклад, спадкування), а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. Отже, з урахуванням вказаних вимог закону та встановлених фактичних обставин вбачається, що позивачем не доведено добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння), оскільки як вбачається із матеріалів справи існує спір щодо права власності на спірне нерухоме майно. Крім того, набувальна давність не застосовується до правовідносин по спадкуванню.

Outcome: dismissed