Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

У вересні\~2018\~року до\~суду звернувся [PERSON]\~з позовом\~до [PERSON],\~Кременчуцького міського\~відділу державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Головного територіального\~управління юстиції\~в Полтавській\~області про\~визнання батьківства\~та внесення\~змін до\~актового запису\~про народження\~дитини даних\~про батька,\~в якому просить визнати його батьком [PERSON], який народився 21 жовтня 2014 року, та внести зміни до актового запису про народження дитини щодо зміни прізвища дитини та відомостей про батька. В обґрунтування позову зазначав, що він є біологічним батьком дитини, оскільки з серпня 2008 року по квітень 2017 року спільно проживав з [PERSON] і в них 21 жовтня 2014 року народився син [PERSON]. Відомості про батька дитини до актового запису про народження сина були записані у відповідності до ст. 135 СК України зі слів матері дитини, оскільки він на той час перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою. 03 травня 2017 року [PERSON] померла. Ухвалою суду від 16 жовтня 2018 р. у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, залучено сторони та третю особу до участі у справі, і призначено підготовче засідання. У підготовче судове засідання позивач [PERSON], відповідач [PERSON], представники відповідача - Кременчуцького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Полтавській області та третьої особи виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради як органу опіки та піклування не прибули. Позивач [PERSON], відповідач [PERSON], представник відповідача - Кременчуцького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Полтавській області [PERSON] просили розглянути справу по суті в підготовчому судовому засіданні, позивач позов підтримав, просив задовольнити, а відповідач [PERSON] та представник відповідача - Кременчуцького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Полтавській області [PERSON] не заперечували щодо задоволення позову, про що надали письмові заяви. Керівництво третьої особи виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради як органу опіки та піклування причини неявки свого представника не повідомило, було належним чином повідомлено про час, дату та місце проведення судового засідання. За наведених обставин суд вважає за можливе здійснити розгляд справи по суті з ухваленням рішення у відповідності до ст. 200 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з\~ч.\~5,\~6\~ст.\~81\~ЦПК України\~докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи,\~а доказування\~не може\~ґрунтуватися на\~припущеннях. У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію [про захист прав людини і основоположних свобод] та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом достовірно встановлено, що з серпня 2008 року по квітень 2017 року [PERSON] спільно проживав з [PERSON] однією сімєю як чоловік та дружина. 21 жовтня 2014 року [PERSON],\~котра не\~перебувала у\~зареєстрованому шлюбі,\~ народила сина [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 28 жовтня 2014 року Автозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, серія I-КЕ, № 212602, в якому батьком дитини вказано [PERSON] (а. с. 23). Інформація про батька дитини була записана відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується листом Кременчуцького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Полтавській області від 28 липня 2018 року за № 2141/15.27-04-31 (а. с. 22). 30\~квітня 2017\~року [PERSON]\~померла,\~що постає\~зі свідоцтва\~про смерть,\~виданого 03\~травня 2017\~року Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Полтавській області, серія I-КЕ, № 345565. Судом встановлено, що позивач піклується малолітнім сином, приймає участь у його вихованні, цікавиться його життям та забезпечує необхідне матеріальне утримання. Станом на день розгляду справи дитина проживає з відповідачем [PERSON], котра є матірю померлої [PERSON], а дитині рідною бабою по матері. Крім того, відповідач [PERSON] призначена за рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради, як органу опіки та піклування, опікуном онука [PERSON]. Факт батьківства позивача стосовно малолітнього [PERSON] відповідачами та третьою особою не заперечується. До того ж, з висновків генотипоскопічного дослідження від 04 вересня 2018 року за № 18992, вчиненого ТОВ «МАМА ПАПА» (м. Київ), ліцензія МОЗ України від 03 листопада 2016 року за № 1168, постає, що біологічне батьківство позивача стосовно малолітньої дитини не виключається, ймовірність того, що отриманий результат не є наслідком випадкового збігу індивідуалізуючих ознак неродинних осіб складає 99,999999995% (а.с. 24-39). Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду. Згідно з ст. 128 СК України, за відсутності заяви про визнання батьківства, що подана жінкою та чоловіком, які не перебувають у шлюбі між собою, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. У ч. 1 ст. 135 СК України визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ст. 134 Сімейного кодексу України, на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Частинами 1, 3 ст. 145 СК України передбачено, що прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно з частинами 4, 5 ст. 148 СК України, за заявою батьків або одного з них, якщо другий помер, оголошений померлим, визнаний недієздатним або безвісно відсутнім, дитині, яка не досягла чотирнадцяти років та якій при реєстрації народження присвоєне прізвище одного з батьків, може бути змінено прізвище на прізвище другого з батьків. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов'язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Статтею 147 СК України встановлено, що по батькові дитини визначається за іменем батька. По батькові дитини, народженої жінкою, яка не перебуває у шлюбі, за умови, що батьківство щодо дитини не визнано, визначається за іменем особи, яку мати дитини назвала її батьком. Європейський суд з прав людини зазначає, що по батькові як частина особистого імені традиційно походить від імені батька відповідної особи. Суд зауважує, що українська система зміни імен видається доволі гнучкою та особа може змінити своє ім'я, дотримуючись спеціальної процедури, яка передбачає тільки мінімальні обмеження, які застосовуються у дуже конкретних випадках, здебільшого пов'язаних з кримінальним судочинством. У той самий час, як видається, будь-яких ширших міркувань для накладення обмежень на зміну імені особи - таких як точний облік населення або зв'язок носіїв певного імені з сім'єю - державними органами не висувається. За такої ситуації майже повної свободи зміни імені або прізвища особи обмеження, накладені на зміну по батькові, не видаються належним чином та достатньою мірою мотивованими національним законодавством (Справа «Гарнага проти України», № 20390/07, § 40-41, ЄСПЛ, від 16 травня 2013 року). Суд також взяв до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини щодо визначення кращих інтересів дитини, а саме: підтримання зв'язків із сім'єю є в кращих інтересах дитини, крім випадків, коли сім'я виявляється явно неналежною або не функціонуючою; розвиток дитини в безпечному і надійному оточенні, яке дійсно функціонує, є в кращих інтересах дитини (Справа «М.С. проти України», № 2091/13, § 76, ЄСПЛ, від 11 липня 2017 року). За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких\~обставин,\~які не\~заперечувалися відповідачами\~та не\~були спростовані\~як відповідачами,\~так і\~третьою особою,\~належними і\~допустимими доказами,\~відсутність у\~суду будь-яких\~сумнівів щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання відповідачами, враховуючи необхідність забезпечення законних прав та інтересів позивача, як батька, так і законних прав та інтересів дитини щодо права мати батька, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Необхідно визнати позивача батьком малолітнього [PERSON] з внесенням відповідних змін до актового запису про народження дитини щодо зміни прізвища дитини та відомостей про батька. Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд враховує, що позивач при поданні позову сплатив судовий збір у розмірі 704,80 грн., інші судові витрати сторонами у справі не були понесені, а також, що позивач не наполягав на стягненні з відповідачів оплаченого ним судового збору.

Outcome: approved