Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 24 лютого 1992 року в с. Ракова Томашпільського району Вінницької області померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по вул. Центральній, в с. Ракова Томашпільського району Вінницької області. Ще за життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачу. Однак коли позивач звернувся з заявою до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, то нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері, в зв»язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно, а тому з даним позовом він вимушений звернутися до суду, який просить ухвалити рішення про визнання за ним права власності на вищевказане спадкове майно. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явився, однак надіслав на адресу суду заяву в якій просить розгляд справи провести у його відсутність, просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не зявився, однак в.о. старости [PERSON] надіслала на адресу суду заяву, згідно якої, просить справу розглянути за відсутності їх представника, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки сторони не зявилися в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 24 лютого 1992 року в с. Ракова Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON] (а.с. 5). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по вул. Центральній, № 12 (колишня Радянська) в с. Ракова Томашпільського району Вінницької області. Як вбачається з заповіту складеного 15 липня 1989 року, позивач дійсно є спадкоємцем за заповітом (а.с.6). Згідно довідки № 92 від 01 лютого 2017 року, виданої [PERSON] про те, що після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с. Ракова Томашпільського району Вінницької області по вул. Центральній (колишня Радянська), № 12. Спадкоємцем є [PERSON], який на протязі шести місяців після смерті [PERSON] спадщину прийняв (а.с. 12). Отже позивач вступив у фактичне володіння спадковим майном. Згідно довідки про показники обєкта нерухомого майна № 42 від 10 березня 2017 року, виданої КП «Могилів-Подільське МБТІ», станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по вул. Центральній (колишня Радянська) в с.Ракова Томашпільського району Вінницької області зареєстровано за [PERSON] (а.с.7). До відносин спадкування необхідно застосувати законодавство, чинне на час відкриття спадщини, тобто норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до ч.1 ст. 524 ЦК (в редакції 1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст.526 ЦК України ( в редакції 1963 р.) місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме,- місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст. 549 ЦК дії, що свідчать про прийняття спадщини, зокрема фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача заяви державній нотаріальній конторі про прийняття спадщини, повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття останньої. За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі обєкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За таких обставин суд приходить до висновку, про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved