Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про припинення права спільної часткової власності та визнання права власності на виділену частку домоволодіння, посилаючись на те, що він є власником 1/2 частки домоволодіння по [ADDRESS] . Домоволодіння має подвійну адресу, належна йому частка має адресу Рапно-Набережна, частки інших співвласників мають адресу [PERSON] . Належну йому частку домоволодіння отримав у спадок після смерті матері [PERSON] , 1925 року народження, яка померла [INFO] . Додав, що його мати отримала частку домоволодіння в дар від його бабці [PERSON] , яка набула право власності на підставі рішення народного суду м. Слов`янська від 03.07.1969 року, однак фактично проживала у будинку з 1920 року. Вказав, що спірне домоволодіння з 1951 року фактично було розподілене на три окремі квартири. Відповідно до генерального плану станом на 17.07.1951 року, між співвласниками було встановлено порядок користування будинком та земельною ділянкою, а в 1973 році було уточнення ідеальних часток в домоволодінні. Станом на 2018 рік інші співвласники домоволодіння є власниками земельних ділянок на яких знаходиться їх частки домоволодіння: - земельна ділянка співвласника [PERSON] була приватизована колишньою власницею [PERSON] на підставі рішення виконкому Слов`янської міської ради народних депутатів №443/2 від 18.10.2000 року; - земельна ділянка співвласниці [PERSON] була приватизована колишнім власником [PERSON] на підставі рішення виконкому Слов`янської міської ради народних депутатів №330 від 10.07.2002 року. Тобто, фактично кожна з часток будинку є окремим будинком. В силу змін, які відбулись в чинному законодавстві, він на цей час позбавлений можливості приватизувати частку земельної ділянки, яка знаходиться в його користуванні, у зв`язку з тим, що будинок знаходиться у спільній частковій власності. Також, він не має можливості розпоряджатися належною йому часткою домоволодіння, та не має можливості зареєструвати в будинку свою дружину без згоди інших співвласників. Отримати згоду відповідачів фактично не можливо, так як кожен з них вважає себе власником окремої квартири. У зв`язку із викладеним, просить суд, припинити право спільної часткової власності на Ѕ частку житлового будинку з господарськими будовами та спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] .Визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на житловий будинок літ А-1, загальною площею - 75,5 м.кв, житловою площею - 37.5 м.кв. з господарськими будівлями та спорудами - погрібом літ. «Д», літньою кутньою літ. «Ж», сараями літ. «К», «Л», вбиральнею літ. «М», літнім душем літ. «С», огорожею №2, водопроводом № 5, який розташований по вулиці Рапно-Набережна [ADDRESS] . Позивач [PERSON] , який був належним чином повідомлений про дату та час слухання справи, до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник позивача\~ [PERSON] , в судовому засіданні підтримала позовну заяву, просила позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] , який був належним чином повідомлений про дату та час слухання справи, до судового засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Відповідач [PERSON] , яка була належним чином повідомлена про дату та час слухання справи, до судового засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи від неї не надходило. Ухвалою суду від 02.05.2019 року до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Слов`янську міську раду Донецької області (а.с.40). Представник третьої особи Слов`янської міської ради Донецької області, до судового засідання не з`явився, від міського голови надійшла заява про розгляд справи без участі представника, рішення просив винести на розсуд суду. Допитаний у\~судовому засіданні\~експерт з\~технічного інвентаризаційного\~нерухомого майна\~ [PERSON] , повідомила, що помилково у висновку експерта від 14 січня 2019 року №14/1, який було складено нею та додано до позову позивачем, не міститься фраза «не проводячи будівельних робіт». Додала, будинок має три власники, був побудований як будинок блочного типу, частки власників є ізольованими одна від одної. Зазначила, що спірний будинок може бути поділений між співвласниками без проведення будь-яких будівельних робіт, по фактичному користуванню. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши експерта, дослідивши матеріали справи та надані докази в межах заявлених позовних вимог (ст.13 ЦПК України), суд установив наступне. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цивільно-процесуальним Кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав\~це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інших обставин,які мають значення для вирішення справи. У судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення народного суду м. Слов`янська від 03.07.1969 року, зареєстрованого 30.07.1969 року № 5097_22а_108, [PERSON] належала 1/2 частина будинку [ADDRESS] . Відповідно до договору дарування від 15.08.1969 року, який посвідчено нотаріусом Першої слов`янської державної нотаріальної контори, за № 3015, зареєстрованого в Слов`янському бюро технічної інвентаризації 27.08.1969 року, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар 1/2 частку одноповерхового житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований у [ADDRESS] (а.с.15-16). Згідно державного акту на право приватної власності на землю від 08.10.2001 року, [PERSON] на підставі рішення виконкому Слов`янської міської ради народних депутатів від 18.10.2000 року, передається у власність земельна ділянка площею 0,0512 га, яка розташована на території Слов`янської міської ради по [ADDRESS] для обслуговування житлового будинку і господарчих будівель (а.с.19). З рішення виконавчого комітету Слов`янської міської ради №258/9 від 21.06.2002 року «Про відчуження 1/4 частки житлового будинку по [ADDRESS] », дозволено [PERSON] провести відчуження [PERSON] , 1/4 частки житлового будинку по [ADDRESS] (а.с.20). Згідно державного акту на право приватної власності на землю від 01.08.2002 року, [PERSON] на підставі рішення виконкому Слов`янської міської ради народних депутатів від 10.07.2002 року №330 і договору купівлі продажу від 02.07.2002 року, передається у власність земельна ділянка площею 0,0512 га, яка розташована на території Слов`янської міської ради по [ADDRESS] , для обслуговування житлового будинку і господарчих будівель (а.с.18). З Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 18558754 від 18.04.2008 року слідує, що власницею 1/2 частки будинку [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору дарування від 15.08.1969 року, власницею 1/4 частки будинку [ADDRESS] є [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 29.12.2003 року, власницею 1/4 частки будинку [ADDRESS] є [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 08.07.1999 року (а.с.17). Відповідно до довідки КП «БТІ» №2641-17/0.45/01 від 05.09.2018 року, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , станом на 01.01.2013 року належить: 1/2 частка - [PERSON] на підставі договору дарування від 15.08.1969 року; 1/4 частка [PERSON] на підставі договору дарування від 15.05.2008 року; 1/4 частка [PERSON] , на підставі договору купівлі продажу від 29.12.2003 року (а.с.9-10). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.11.2018 року, який посвідчено державним нотаріусом Першої слов`янської державної нотаріальної контори Алперіною О.Ю., зареєстровано у реєстрі за № 2-1485, [PERSON] є власником 1/2 частки житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , який належав його матері [PERSON] , померлій [INFO] (а.с.6). Вказане підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 14846377 від 06.12.2018 року (а.с.7-8). Відповідно до висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна № 14/1 від 14.01.2019 року, який було надано експертом у судовому засіданні, житловий будинок [ADDRESS] , може бути поділено не проводячи будівельних робіт (а.с.60-62). Ринкова вартість 1/2 частки житлового будинку загальною площею 161,0 кв.м., житловою площе. 89,6 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , становить 123\~700,00 грн., що підтверджується звітом з належної оцінки майна від 01.02.2019 року (а.с.14). Згідно з вимогами ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, ратифікованих\~Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у\~ст.317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України\~закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений\~ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1\~ст. 356 ЦК України\~як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Відповідно до\~ст. 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Частиною 3\~статті 364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. У справі № 6-12цс13, а саме в постанові від 03 квітня 2013 року, Верховний Суд України дійшов наступних висновків щодо виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст.\~183,\~358,\~364,\~379,\~380,\~382\~ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. У судовому засіданні було встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.11.2018 року, позивач [PERSON] є власником 1/2 частки житлового будинку, розташованого у [ADDRESS] . Крім того, власниками 1/4 частки будинку є [PERSON] на підставі договору дарування від 15.05.2008 року, та власником 1/4 частки будинку є [PERSON] на підставі договору купівлі продажу від 29.12.2003 року. На даний час позивач позбавлений можливості розпоряджатися належною йому 1/2 часткою будинку та позбавлений можливості приватизувати частку земельної ділянки, яка знаходиться у нього в користуванні, оскільки будинок знаходиться у спільній частковій власності. Отримати згоду відповідачів не має можливості, оскільки кожен із них вважає себе власником окремої квартири. Також, позивачем було надано Висновок щодо технічної можливості поділу спірного житлового будинку від 14.01.2019 року, з якого слідує, що за технічними показниками будинок може бути поділено не проводячи будівельних робіт, що також підтвердила експерт [PERSON] у судовому засіданні. За приписами\~статті 89\~ЦПК України, суд\~оцінює докази\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, не скористалися своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надали належних доказів, які спростовують доводи позивача. Таким чином, суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсацію за понесені ним судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved