Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

У березні 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що [PERSON] є власником наступного нерухомого майна: земельна ділянка площею 0,0604 га. з кадастровим номером [NUMBER], що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та садовий будинок площею 230,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказане майно належить позивачу на праві власності на підставі договорів купівлі-продажу від 13.10.2016 року укладених між [PERSON] та [PERSON], посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М., зареєстровані в реєстрі за номерами 1541 та 1545. Позивачу стало відомо, що вищевказані об'єкти нерухомості перебувають під арештом, який накладено постановами державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області Чубарева О.О. у виконавчому провадженні № 49565322 від 12.09.2017 року та постановою від 27.06.2017 року. З даних реєстру випливає, що боржником у виконавчому провадженні № 49565322 є [PERSON]. Крім того державним виконавцем в момент накладення арешту не перевірив у встановленому законом порядку, чи таке майно належить боржнику. Просив суд скасувати арешт нерухомого майна - садового будинку площею 230,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0604 га. з кадастровим номером [NUMBER] [ADDRESS], накладений у виконавчому провадженні № 49565322 за постановою від 12.09.2017 державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Чубарева О.О. про арешт майна боржника та за постановою від 27.06.2017 державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Чубарева О.О. про арешт майна боржника. Зобов'язати Києво-Святошинський районний відділ ДВС ГТУЮ у Київській області вчинити у виконавчому провадженні № 49565322 виконавчі дії, спрямовані на скасування та вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єктів записів про обтяження нерухомого майна з наступними номерами: 22296789, 22296761, 22296727, 22296706 та 21130501 ( в частині накладення арешту на майно позивача). У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. У судове засідання представник Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області не з'явився, про день, час і місце слухання справи були повідомлені належним чином, що підтверджується розписками наявними у справі, заперечень щодо позову та клопотань про відкладення справи до суду не направили, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.80 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 13.10.2016 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. зареєстрованого в реєстрі за номером 1541 належить садовий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] Крім того відповідно до договору купівлі-продажу від 13 жовтня 2016 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. зареєстрованого в реєстрі за номером 1545 [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0604 га., кадастровий номер - [NUMBER]. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до законодавства, а також рішеннями, що відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню. Відповідно до вимог ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Відповідно до вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до наявного в матеріалах справи Відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №117449548 від 18 березня 2018 року постановою державного виконавця від 12.09.2017 року у виконавчому провадженні № 49565322 накладено арешт на садовий будинок за адресою: [ADDRESS], загальною площею 230,5 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0604 га., кадастровий номер [NUMBER], за адресою: [ADDRESS] Крім того постановою державного виконавця від 27.06.2017 накладено арешт на все майно [PERSON]. Також встановлено, що на виконанні у Києво-Святошинському районному ВДВС ГТУЮ у Київській області відсутні перебуває виконавче провадження № 49565322, боржником у якому є [PERSON]. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суду. Оскільки позивач [PERSON] не є боржником у виконавчому провадженні в рамках якого накладено арешт на нерухоме майно та враховуючи той факт що вказані постанови державного виконавця про арешт майна боржника були винесені після набуття позивачем у встановленому законом порядку права власності на нерухоме майно, приходжу до висновку, що вказаний арешт порушує права позивача. При цьому, державним виконавцем, не було в повній мірі з'ясовано, що власником нерухомого майна на час винесення постанов про арешт майна є позивач, який не є стороною виконавчого провадження в рамках якого накладено арешт. Не підлягають до задоволення позовні вимоги в частині скасування та вилучення записів про обтяження з Державного реєстру заборон відчуження нерухомого майна так, як скасування рішення яке стало підставою для реєстрації обтяження є підставою і для скасування запису про нього. Крім цього, позивачем не наведено та не представлено доказів які вказують на порушення його прав в подальшому тому суд вважає зазначену вимогу передчасною. Враховуючи викладене, а також зважаючи на припис закону, який зобов'язує державного виконавця зняти накладений в межах виконавчого провадження арешт, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial