Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свою заяву позивач пояснює тим, що [PERSON] уклала з ПАТ «Сведбанк» кредитний договір № 2301/0207/88-767 від 07.02.2007 року. За вказаним договором банк зобов'язувався надати відповідачу кредит у сумі 40000,00 USD, а відповідач зобовязувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. 28.11.2012 року ПАТ «Омега Банк» відступило ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» відповідно до договору факторингу №15 свої права вимоги за зобов'язаннями відповідача за кредитним договором. Станом на 19.11.2013р. відповідач не виконує належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла заборгованість, на загальну суму 104.944,03 USD, що за офіційним курсом НБУ, станом на дату розрахунку складає 838.817,63 грн. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю Тимощук А.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просила задоволити позовні вимоги. При цьому вона пояснила, що строк позовної давності неможливо застосувати, оскільки у ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В самому кредитному договорі не встановлені часові обмеження кредитора, окрім строку користування грошима з 07.02.2007р. по 06.02.2017р., на використання права на звернення до суду з вимогою погашення заборгованості. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання, вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики разом з нарахованими процентами, відповідно до ст. 1048 ЦК України, що підлягає сплаті. З огляду на зазначене, як вважає представник позивача, твердження представника відповідача про закриття вищевказаної справи у зв'язку з пропущенням строку дюзовної давності, не містять правового підґрунтя. В судовому засіданні представник відповідача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги не визнав і звернувся до суду із заявою про застосування строку давності. При цьому представник відповідача пояснив у судовому засіданні, що сторони кредитного договору встановили, що строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань. При цьому строки виконання зобов'язань вказані зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 07.02.2017 року. Таким чином, графік платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд із встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч.З ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідач перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з грудня 2007 року, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом та з вимогами про дострокове повернення кредиту Позивач звернувся в грудні 2013 року, включаючи до позовних вимог як всю заборговану суму, так і майбутні платежі. Разом з тим, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, тому просить суд відмовити у задоволенні позову за спливом строку позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно умов укладеного договору №2301/0207/88-767 від 07.02.2007 року відповідачу [PERSON] надано кредит у сумі 40000,00 USD. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №2301/0207/88-767 від 07.02.2007 року відповідач має заборгованість в сумі 104944,03 USD, що за офіційним курсом НБУ, станом на дату розрахунку складає - 838817,63 грн. Відповідно до ст..257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Ст.. 261 ЦК України передбачає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Судом встановлено і як це витікає із самого договору кредиту, що сторони кредитного договору встановили, що строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів (п 3.3), останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню в строк до 07.02.2017 року (п 1.1). Графік платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Таким чином поряд із встановленням строку дії договору сторони, як це встановлено в судовому засіданні, встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Відповідно до вимог ст.. 254 ч.3 ЦК України строк виконання кожного щомісячного зобов'язання спливає у відповідне число останнього місяця строку. Як встановлено судом Відповідач перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з грудня 2007 року, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за кредитом та з вимогами про дострокове повернення кредиту Позивач звернувся в грудні 2013 року, включаючи до позовних вимог як всю заборговану суму, так і майбутні платежі. За змістом ст.260, ч.1 ст.261 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відтак ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» довідалося про порушення свого права в момент виникнення заборгованості - тобто 10.12.2007 року, що витікає із п.3.3 Договору кредиту. Від моменту виникнення цієї заборгованості - 10.12.2007 року, до звернення особи за захистом свого цивільного права або інтересу - 10.12.2013 року, сплило 6 (шість) років. За таких обставин сплила встановлена вказаними вище нормами матеріального права позовна давність. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно вимог ст..267 ч.4 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. В даному випадку представник відповідача за довіреністю заявив в судовому засіданні про застосування строків позовної давності та просив суд відмовити позивачу у позові. Суд приходить до висновку про необхідність застосування по справі строку позовної давності та про відмову позивачу у задоволенні позову. Відповідно до Постанови Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06.11.2013 року (у справі 6-116 цс 13) вказано, що у випадках неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Таким чином, аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що ПАТ «Сведбанк», а потім ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», яке є Позивачем по даній справі, мали достатньо часу для звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по кредиту. При цьому суд враховує пояснення представника Позивача, що вони зверталися до Відповідача із вимогами про виконання зобов'язання, замість того, щоб звернутися своєчасно до суду. Тому суд приходить до висновку, що Позивачу у задоволенні позову необхідно відмовити за спливом сторку позовної давності звернення до суду.

Outcome: dismissed