Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

У березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до управлінні ПФУ у Таращанському району Київської області, правонаступником якого згідно постанови КМУ від 21.12.2016 року № 988 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» та виписки з Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців є Білоцерківське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області. Свої вимоги мотивував тим, що він є учасником ліквідації наслідків на ЧАЕС, інвалідом 2 групи, захворювання якого пов'язане з роботами по ліквідації аварії на ЧАЕС, та перебуває на обліку в управлінні ПФУ України у Таращанському районі Київської області. Рішенням Таращанського районного суду від 21.09.2010 року відповідача було зобов'язано провести перерахунок та виплату державної пенсії позивачу відповідно до вимог ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком за період з 08.09.2007 по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року з урахуванням раніше виплачених сум. Згідно ухвали Апеляційного суду Київської області від 06.09.2011 року дане рішення залишено без змін. На виконання рішення відповідачем було проведено перерахунок пенсії та нараховано до виплати 154568,84 грн.. Починаючи з 22 липня 2011 року дана сума коштів невиплачена йому. На його звернення відповідачем повідомлено, що в бюджеті відсутні кошти для даних виплат. Вважає своє право грубо порушеним через тривале невиконання судового рішення, значною інфляцією та подальшим знеціненням грошових коштів. Просив суд стягнути з УПФУ України у Таращанському районі Київської області на його користь заборгованість по невиплаченій державній пенсії в розмірі 154568,84 грн. та допустити негайне виконання судового рішення. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Просили суд задовольнити позов в повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував. Просив відмовити в задоволенні позову з підстав, які викладені у письмовому запереченні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 21 вересня 2010 року у справі № 2/3621/2010 р, згідно ухвали Апеляційного суду Київської області від 06.09.2011 року дане рішення залишеного без змін, позов [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області задоволено частково, а саме: визнано неправомірними дії Управління ПФУ у Таращанському районі Київської області щодо відмови [PERSON] у перерахуванні та виплаті пенсії згідно ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов'язано управління Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області провести перерахунок та виплату державної пенсії [PERSON] відповідно до вимог ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком за період з 08.09.2007 по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року з урахуванням раніше виплачених сум. З пояснень сторін та матеріалів справи встановлено, що на виконання рішення суду від 21 вересня 2010 року управлінням Пенсійного фонду України у Таращанському районі Київської області позивачу здійснено перерахунок пенсії за період з 08.09.2007 по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року з урахуванням раніше виплачених сум. Сума перерахунку складає 154568,84 грн.. Відповідно до статті 3 Закону України від 05.06.2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (у редакції на час надходження акту приймання-передачі до відповідача) виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Згідно з частиною четвертою наведеної норми перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей. Разом з тим, 16.10.2013 року набрав чинності Закон України від 19.09.2013 року № 583-VII «Про внесення змін до деяких законів України щодо виконання судових рішень», яким доповнено Розділ II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» пунктом 3, відповідно до якого виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Також, цим пунктом Закону встановлено черговість погашення заборгованості. При розгляді даної справи суд враховує принцип верховенства права, що вимагає дотримання вимог «якості» закону, яким передбачається втручання у права особи, основоположні свободи. Так, у рішенні від 10 грудня 2009 року справі «Михайлюк та Петров проти України» (Mikhaylyuk and Petrov v. Ukraine), заява № 11932/02, зазначено: Суд нагадує, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права (див., серед багатьох інших, рішення у справі «Полторацький проти України» (Poltoratskiy v. Ukraine) від 29 квітня 2003 року, заява № 38812/97, п. 155). Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Враховуючи, що дані правовідносини виникли не щодо нарахування пенсійних виплат, а спір виник щодо стягнення вже нарахованої пенсії, причому суму нарахування жодна з сторін не оспорює, тобто спір виник в сфері приватного права щодо стягнення заборгованості. За ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць; присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи, - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника; відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала; розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб; примусову госпіталізацію чи продовження строку примусової госпіталізації до протитуберкульозного закладу; встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. Суд, ухвалюючи рішення, може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1, 2 і 3 частини першої цієї статті. Позивач також просив при задоволенні його позовних вимог допустити негайне виконання судового рішення. Разом з тим, стягнення заборгованості по нарахованим виплатам по пенсії не передбачено негайне виконання. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову.

Outcome: partial