Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

У березні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом у якому просила, позбавити [PERSON], батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 18 серпня 2017 року у задоволенні позову відмовлено. Не погоджуючись з рішенням суду [PERSON] звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, позбавивши відповідача батьківських прав. Стверджує, що звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав у звязку з невиконанням відповідачем більше семи років своїх батьківських обовязків по вихованню сина, оскільки він з дитиною не спілкувався, його життям не цікавився, та ухилявся від виконання свого обовязку щодо утримання дитини, ухиляється від сплати аліментів. Вказує, що свої позовні вимоги підтверджувала наданими суду довідкою про розшук відповідача, довідкою про заборгованість по сплаті аліментів, висновок служби у справах дітей щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача відносно сина, які судом в порушення вимог закону не були взяті до уваги. Зазначає, що судом першої інстанції протягом шести місяців справа не розглядалась, жодного судового засідання не відбувалось всупереч того що її представник добросовісно виконуючи свої обовязки зявлявся до суду, не було заслухано пояснення учасників судового процесу, не досліджено письмові докази у справі, суд ухвалив судове рішення не видаляючись до нарадчої кімнати. Вважає, що рішення суду не відповідає вимогам чинного законодавства через незаконність та необґрунтованість, порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення неправильного та незаконного рішення є підставою для його скасування або зміни. Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та, дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. Постановлюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що суду не було надано достатніх доказів того, що відповідач ухиляється від участі у вихованні свого сина. З таким висновком суду судова колегія не погоджується з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При розгляді справи суд першої інстанції не виконав всі вимоги цивільного судочинства. Помилково не взяв до уваги висновок органу опіки та піклування, зазначивши, що він не відповідає ч. 6 ст. 19 СК України, а саме є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини. При цьому, суд зазначив, що з вказаного висновку не вбачає, чи приймалися заходи щодо виклику та зясування обставин виховання дитини відповідачем, тоді як зі змісту висновку вбачається, що він вмотивований та обґрунтований, а матеріали справи містять відомості, що відповідач знаходиться в розшуку за несплату аліментів. Незрозумілим є висновок суду щодо довідки виданої Харківською обласною державною адміністрацією управління охорони здоровя КЗОЗ Обласна дитяча клінічна лікарня № 1 № 03\\7 від 18 січня 2017 року з якої на думку суду вбачається, що позивач має статус матері одиначки, тоді як ця довідка є лише довідкою з місця роботи позивача в якій зазначені відомості про відпустку матері, яка одна виховує дитину. Такий статус не може підтверджуватись довідкою з місця роботи. Висновок суду спростовується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про народження дитини з якого вбачається , що відповідач є батьком дитини позивача. Дійсно, як зазначив суд , в якості доказів до суду першої інстанції надані документи в копіях і датовані здебільшого 2016 роком, але інформація яка в них міститься іншими доказами не спростовано і тому підстав не брати її до уваги на думку судової колегій у суду не було. Решта емоційних висновків суду щодо поведінки позивача, взагалі ґрунтуються лише на припущеннях. Отже, висновки суду не відповідають обставинам справи, що в силу п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового про задоволення позову. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у шлюбі з серпня 2005 року до вересня 2010 року (а.с. 12). Від шлюбу народився син сторін [PERSON], [INFO] (а.с. 13). Позивач звернулась до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина. Відповідно до вимог ст.164 СК батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обовязками. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного кодексу України на батьків покладено обовязок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї, своєї Батьківщини, також покладено обовязок піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобовязані поважати дитину, забезпечити здобуття дитиною загальної освіти, готувати дитину до самостійного життя. Згідно висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики ХМР від 30 червня 2017 року прийнято рішення щодо доцільності позбавлення батьківських прав батька відносно малолітнього сина. Матеріали справи містять докази, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків, грошову допомогу дитині не надає, життям сина не цікавиться, турботи про його виховання та розвиток не проявляє, тобто свідомого нехтує своїми обовязками. Так, згідно довідки Близнюківського райвідділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 01.09.2016 року відповідач має заборгованість по сплаті аліментів на користь позивача за період з 27.08.2009 року по 01.09.2016 року в сумі 27657 грн (а.с.4). Відповідно до листа Близнюківського ВП Лозівського ВП ГУ НП в Харківській області від 04.09.2016 року відповідач [PERSON], [INFO] знаходиться в розшуку та місце його знаходження є невідомим. До суду апеляційної інстанції позивачем були надані докази, які узгоджуються з раніше наданими до суду першої інстанції. Станом на 21.11.2017 року згідно листа Близнюківського відділу поліції Харківської області від 21 листопада 2017 року , відповідач [PERSON] , який переховується від ВДВС Близнюківського районного управління юстиції Харківської області знаходиться у розшуку, місце його знаходження не встановлено та за місцем попереднього мешкання [INFO] він відсутній. Як вбачається з розрахунку заборгованості по сплаті аліментів [PERSON] станом на 1 листопада 2017 року вона становить 36463 грн. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судова колегія виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не сплачує аліменти, що свідчить про ухилення від виховання дитини, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved