Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

У березні 2016 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] (далі по тексту - позивач) до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), треті особи: Відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Шевченківського РУ ГУ МВС України, [PERSON] , відповідно до якої просила позбавити відповідача права користуватися квартирою [ADDRESS] , зобов`язати відповідача не чинити перешкод у реалізації права власності на квартиру [ADDRESS] шляхом зняття її з реєстраційного обліку за вказаною адресою та стягнути судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі зареєстровані відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] , які не є членами родини позивача та дозвіл на проживання яких остання не надає. Крім того, [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , а отже має можливість проживати за даною адресою. Відповідач являється бабусею попереднього власника квартири [PERSON] . Право відповідача користуватися квартирою [ADDRESS] було пов`язане із попереднім власником квартири, а наразі відповідач не є членом сім`ї позивача. Оскільки на даний час саме позивач є власником зазначеної квартири, а дозвіл на проживання у ній [PERSON] [PERSON] не надає, вказана обставина порушує права позивача та змушує її звернутись до суду з даним позовом. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача заперечував проти задоволення даного позову та просив суд відмовити у його задоволенні. Треті особи у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Маліновської В.М. від 11 квітня 2016 року відкрито провадження у даній справі. Ухвалою суду від 02 червня 2016 року провадження у справі зупинено до закінчення розгляду цивільної справи №761/9094/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Приватний нотаріус КМНО Єременко Людмила Олексіївна, Приватний нотаріус КМНО Степаненко Василь Данилович, Відділ опіки та піклування служби у справах дітей Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації про визнання права власності на 1/2 частку квартири, визнання не дійсним договору купівлі-продажу квартири в частині покупця та визнання договору дарування на 1/2 частину квартири не дійсним. В подальшому, розпорядженням Керівника апарату Шевченківського районного суду м.Києва від 10 квітня 2017 у відповідності до п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, справу за №761/9164/16-ц, призначено на повторний автоматичний розподіл, у зв`язку із закінченням повноважень судді Маліновської В.М. Шляхом автоматичного розподілу вказану цивільну справу на розгляд судді Рибаку М.А. Ухвалою судді Рибака М.А. від 01.12.2017 року справу відновлено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції. Так, згідно п.п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Протокольною ухвалою суду від 10.05.2018 року ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 10.05.2018 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON]. про зупинення провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Шевченківського РУ ГУ МВС України, [PERSON] , про позбавлення права користування житловим приміщенням та зобов`язання не чинити перешкод у реалізації права власності шляхом зняття з реєстрації. Відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду було призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Відділ у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Шевченківського РУ ГУ МВС України, [PERSON] , про позбавлення права користування житловим приміщенням та зобов`язання не чинити перешкод у реалізації права власності шляхом зняття з реєстрації. 13.12.2018 року вказану цивільну справу було передано до провадження судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А., а ухвалою судді від 14.12.2018 року у порядку загального позовного провадження призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11.03.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 07.08.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача від 25.06.2019 року про зупинення провадження у цивільній справі №761/9164/16-ц. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі Договору дарування квартири від 28.01.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єременко Л.О. (а.с. 6). В даній квартирі зареєстрована [PERSON] , що підтверджується довідкою форми 3 та довідкою про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 6, 14). Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України), усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.3 ст. 319 ЦК України). Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і немає права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, статтею 150 ЖК України, передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. З перелічених норм закону вбачається, що саме власнику квартири належить право користування та розпорядження своєю квартирою, а також поряд з ним мають право користування цією квартирою і члени його сім`ї. Право члена сім`ї власника квартири на користування квартирою існує лише до тих пір поки право власності на квартиру не припинене, а при втраті права власності членом сім`ї на квартиру, при відсутності відповідного договору з новим власником припиняється й право членів колишнього власника на користування цією квартирою. При цьому, в п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних у кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. З врахуванням наведеного, оскільки на даний час позивач є власником квартири [ADDRESS] , а дозвіл на проживання зареєстрованої в цій квартирі відповідача позивач не надає, яка, в той же час, не є членами її сім`ї, суд вважає, що позов про позбавлення [PERSON] права користування квартирою [ADDRESS] підлягає задоволенню. Між тим, суд не знаходить правових підстав для задоволення позовної вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою з огляду на наступне. Так, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Отже, суд не вбачає законних підстав для задоволення вимог позивача щодо зобов`язання відповідача не чинити перешкод у реалізації права власності шляхом зняття з реєстрації, оскільки в розумінні норм статті 4 ЦПК України дана вимога є передчасною, так як права позивача в даному випадку не порушені, а наявність вказаного рішення суду є підставою для зняття з реєстраційного обліку відповідача в цій квартирі, тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 551,20 грн. у відповідності до задоволеної частини позовних вимог. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Outcome: partial