Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] звернулась до суду із даним позовом, в обґрунтування якого вказала, що з 10.07.2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, 17.01.2019 року рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя шлюб між нами було розірвано. Від даного шлюбу [INFO] народилась донька - [PERSON] . Зазначала, що з лютого 2018 року, коли шлюбні відносини фактично були припинені та відповідач почав проживати окремо, він самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, дитячий садок не відвідує, з донькою не спілкується, участі у її вихованні не приймає, перестав матеріально утримувати дитину, тому позивачка була вимушена звернутися до суду з заявою про стягнення аліментів. 18.01.2019 року Іллічівським районним судом м. Маріуполя винесено судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Вказувала, що з самого народження і до теперішнього часу дитина постійно проживає зі [PERSON] , однак її місце проживання офіційно ніде не зареєстровано. Позивачка зверталася до Центру надання адміністративних послуг Маріупольської міської ради, з метою реєстрації місця проживання доньки за фактичною адресою її проживання, тобто за адресою реєстрації позивачки, однак їй було роз`яснено, що для здійснення цієї процедури необхідно надати письмову згоду батька дитини. Після чого [PERSON] неодноразово у телефонному режимі зверталася до відповідача з проханням надати таку згоду, однак він ігнорує її прохання, без пояснень. Таким чином, хоча відповідач відкрито і не заперечує щодо проживання їх доньки за місцем реєстрації позивачки, однак своєю бездіяльністю фактично не визнає її право на проживання за місцем фактичного проживання за адресою: [ADDRESS] . Вважає, що бездіяльність відповідача, яка полягає у ненаданні згоди на реєстрацію місця проживання доньки [PERSON] за місцем фактичного проживання, порушує її права та інтереси, суперечить вимогам чинного законодавства України. Просила визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , [INFO] за її місцем проживання за адресою: [ADDRESS] . Позивачка та її представник у судове засідання не з`явились, надали заяви про можливість розгляду справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день розгляду справи повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив не надав. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради у судове засідання не з`явилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутністю. Ухвалою суду від 30.09.2020 року ухвалено провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.07.2012 року сторони зареєстрували шлюб в Іллічівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис 170 (а.с.8). [INFO] від шлюбу народилась донька [PERSON] (а.с. 10). Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17.01.2019 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 8). З акту голови КСН «МКР 232 квартал» про фактичне проживання № 209 вбачається, що [PERSON] , [INFO] мешкає разом із донькою [PERSON] , 2014 року народження в [ADDRESS] (а.с. 11). Відповідно до довідки інспектора відділу кадрів ПП «Шанс Плюс» [PERSON] працює на посаді бухгалтера ПП «Шанс плюс» з 28.01.2019 року (а.с. 12). За повідомленням в.о. завідуючої ДУУ № 104 [PERSON] , 10.06.2014 року відвідує дошкільний заклад з 13.11.2018 року, [PERSON] , батько [PERSON] , не брав участі в дошкільному житті дитини, вихованням і участю в дошкільному житті дитини займалася мама [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, зобов`язані також піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток. Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. У відповідності до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради від 21.06.2019 року було прийнято рішення про затвердження висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю, [PERSON] . Також зазначено, що за місцем мешкання дитини [PERSON] в [ADDRESS] , їй створені належні умови для проживання та розвитку. Мати дитини працює, має постійний заробіток, дитина відвідує дошкільний навчальний заклад. Батько дитини запрошувався до служби у справах дітей, однак на виклики він не реагує, на засідання комісії не з`явився. Наведені вище обставини свідчать про існування необхідних та достатніх умов для повного і всебічного виховання дитини разом із матір`ю за місцем її проживання. Ставлення позивачки до виконання своїх батьківських обов`язків є належним та відповідає інтересам доньки. Натомість, відповідач на засідання комісії не з`явився, будь-яких заперечень з приводу позовних вимог не надав, про наявність у нього достатніх умов для спільного проживання разом із дитиною суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких підстав, з урахуванням всіх обставин, суд вважає доцільним задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визначати місце проживання дитини з нею. Одночасно з цим суд також відмічає, що статтями 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Також згідно норм статті 153, 157-159 Сімейного кодексу України закріплено, що мати та батько мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, із ким проживає дитина, не має права перешкоджати іншому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Вказані положення та закріпленні права мають враховуватися та забезпечуватися обома сторонами спору (батьками) в інтересах дитини. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивачки сплачену нею при поданні позову суму судового збору в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved