Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

У вересні 2018 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 8 червня 2013 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 119. Від шлюбу у них є син [PERSON], [INFO]. Протягом останніх декількох років стосунки з дружиною розладились, зникло взаєморозуміння і повага, стали частими сварки. Сторони проживають окремо, сімейного життя не ведуть, примирення між ними неможливе. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явився, від нього до суду подана заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги він підтримує і просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явилася, від неї надійшла заява про слухання справи за її відсутності, позов визнає. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 вищезазначеного Кодексу в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що з 8 червня 2013 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 119. Від шлюбу в них є син [PERSON], [INFO]. Протягом останніх років стосунки між подружжям розладились, зникло взаєморозуміння і повага, стали частими сварки. Вони проживають окремо, сімейного життя не ведуть. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Так як в даній справі відповідачка визнає позов, то враховуючи наведене, суд приходить до висновку про повернення позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 704 гривні 80 копійок згідно квитанції АТ «Райффайзен Банк Аваль» № N1CH451261 від 28 вересня 2018 року, що становить 352 гривні 40 копійок.

Outcome: approved