Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства Вугільна компанія «Краснолиманська» (далі - ДП «ВК «Краснолиманська») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував у трудових відносинах з відповідачем з 30.05.2017 року по 17.04.2020р., звільнений за ч.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням. В день звільнення відповідач не провів з ним остаточного розрахунку, у зв`язку з чим утворилась заборгованість із заробітної плати. 2 листопада 2020 року рішенням Димитровського міського суду Донецької області з ДП «ВК «Краснолиманська» на його користь було стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 49 794,91 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.04.2020 року по 27.10.2020 року в розмірі 48 365,20 грн та судовий збір в розмірі 840,80 грн. Станом на теперішній час рішення суду не виконано, заборгованість по заробітній платі в повному обсязі не погашена. Просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 28 жовтня 2020 року по день ухвалення рішення суду. У встановлений судом строк відповідач надав відзив, в якому послався на те, що заявлені позовні вимоги вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. На сьогоднішній день на ДП «ВК «Краснолиманська», як і на багатьох вугледобувних підприємствах регіону, склалася складна економічно- фінансова ситуація, яка спричинила простій на підприємстві починаючи з 19.12.2019 року, про що виданий наказ від 19.12.2019 року № 875. На час простою до роботи залучаються лише працівники, які мають бути задіяні у роботах з підтримки життєдіяльності підприємства, а саме роботоспроможності гірничошахтного устаткування, попередження затоплення гірничих виробок тощо. Позивач на момент звільнення знав, в якому важкому фінансовому стані знаходиться підприємство. В свою чергу підприємство, незважаючи на таке становище, проявило належну дбайливість до позивача, погодившись зі ст.43 КЗпП України. Ситуація додатково погіршується оголошенням карантину з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу СОВІД-19. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Адміністрацією та представниками законно обраної профспілкової організації підприємства починаючи з грудня 2019 року вживаються всі можливі заходи в межах чинного законодавства для вирішення питання щодо погашення заборгованості з виплати заробітної плати шахтарям. Звернення неодноразово були направлені, зокрема, до Президента України, Прем`єр-міністра України, Голови Донецької Обласної Державної адміністрації, Міністра енергетики та захисту довкілля України, Голови Служби безпеки України. Враховуючи фактичні обставини справи, відповідачу вкрай важко виконувати в повному обсязі вимоги ст.ст.116, 117 КЗпП України і вважає ці обставини, як форс- мажорні (не з вини підприємства). Разом із тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, що не з вини підприємства виникла непереборна сила, що розуміється як надзвичайна і невідворотна за даних умов подія (форс-мажорна обставина, як вимушений простій на підприємстві). Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Відповідач просив суд врахувати його інтереси, які полягають у збереженні підприємством свого матеріального та фінансового становища і платоспроможності та зменшити розмір за затримку розрахунку при звільненні до розумної пропорційності (з урахуванням спірної суми, на яку мається право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно з середнім заробітком), що буде доцільним та справедливим, значно пом`якшить негативні наслідки загального спаду в економіці підприємства. Представником відповідача 12.03.2021р. отримано ухвалу про відкриття провадження, копію позовної заяви та доданих до неї матеріалів. Середньоденний заробіток позивача складає 372,04 грн. Таким чином, оскільки позивач звернувся до суду 10.03.2021 року з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.11.2020р. по 05.03.2020р., але відповідач чітко зазначив, що із-за скрутного фінансового становища на даний час дійсно неможливо виконати, тому відповідач вважав, про доцільність зменшення стягнення суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, що позовні вимоги за затримку розрахунку при звільненні, не відображають дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників. Враховуючи вищевикладене у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач перебував у трудових відносинах з ДП ВК «Краснолиманська» з 30 травня 2017 року (наказ № 3720/к від 30.05.2017р.) по 17 квітня 2020 року (наказ № 441/к від 17.04.2020р.), звільнений за ч.3 ст.38 КЗпП України за власним бажанням (а.с.7). Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 2 листопада 2020 року з ДП «ВК «Краснолиманська» на користь [PERSON] стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 49 794,91 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.04.2020 року по 27.10.2020 року в розмірі 48 365,20 грн (а.с.17-19). 4 грудня 2020 року головним державним виконавцем Покровського міськрайонного відділу виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Пужас І.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 63819961 про стягнення з ДП ВК «Краснолиманська» на [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 49 794,91 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 48 365,20 грн та судовий збір у розмірі 840,80 грн (19). 8 грудня 2020 року головним державним виконавцем Покровського міськрайонного відділу виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Пужас І.В. винесено постанову про передачу виконавчого провадження ВП № 63819961 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с.20-21). 10 грудня 2020 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Балдинюком М.Ю. винесено постанову про прийняття виконавчого провадження ВП № 63819961 (а.с.22-23). 6 січня 2021 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Балдинюком М.Ю. винесено постанову про приєднання виконавчого провадження ВП № 63819961 до зведеного виконавчого провадження (а.с.24-25). Згідно відповіді Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 25.02.2021 № 1115/023-49/3143 станом на 25.02.2021 стягнень на користь [PERSON] не проводилось (а.с.26-28). Згідно ч.ч.1, 2 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України передбачено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Так, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ч.1). При наявності спору про розміри належних працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ч.2). Як зазначено у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999р., установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коди ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Оскільки відповідачем належні позивачу від підприємства суми за рішеннями суду остаточно не були виплачені позивач має право отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за час затримки виконання рішення суду. Згідно копії довідки ДП «ВК «Краснолиманська» № 853 від 27.05.2020р. середньоденний заробіток [PERSON] становить 372,04 грн (а.с.10). Отже, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 28 жовтня 2020 року по 12 квітня 2021 року включно дорівнює 42 784,60 грн (115 робочих днів х 372,04 грн.), де 115 - кількість робочих днів затримки розрахунку, 372,04 грн. - середньоденний заробіток позивача. Разом з тим, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Виходячи з цих принципів, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Відповідні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/95 84/15-ц. Таким чином, враховуючи тяжке матеріальне становище відповідача, суд дійшов висновку, про доцільність зменшення стягнення суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розмірі 20 000,00 грн. Виходячи зі змісту ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчують торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати, які видають сертифікати про такі обставини. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів встановлення Торгово-промисловою палатою України форс-мажорних обставин на ДП «ВК «Краснолиманське» відповідачем надано не було, у зв`язку з чим, підстави, на які посилається відповідач у відзиві, не можуть бути віднесені до таких. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача. Відповідно до ст.ст.47, 94, 115-117 КЗпП України, ст.ст.1, 24 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: partial