Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

У березні 2018 року Національна академія\~Національної гвардії\~України (далі-позивач) звернулася до Шевченківського районного в м. Києві суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 27.05.2014 року №526-р Академію внутрішніх військ МВС України перейменовано в Академію Національної гвардії України. Указом Президента №497 від 04.06.2014 року Академії Національної гвардії України надано статус національної і надалі іменувати її Національна академія Національної гвардії України. У зв`язку з цим, Національна академія Національної гвардії України являється правонаступником усіх цивільних прав та обов`язків Академії внутрішніх військ МВС України. З 01.09.2010 по 27.06.2014 р. Відповідач навчався на факультеті підготовки фахівців для внутрішніх військ Навчально- наукового інституту підготовки фахівців для підрозділів міліції громадської безпеки та внутрішніх військ Національної академії внутрішніх справ. Під час навчання на факультеті відповідач знаходився на державному забезпеченні. Під час навчання між відповідачем та Міністерством внутрішніх справ в особі Командувача внутрішніх військ МВС України був укладений контракт про проходження громадянами військової служби відповідно до ст. 19 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», пп. 8-15 «Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України». Контракт набрав чинності з 27.06.2014 року. Відповідно до Контракту відповідач добровільно взяв на себе зобов`язання проходити військову службу за контрактом у Міністерстві внутрішніх справ України протягом строку дії цього контракту згідно вимог, визначених законодавством, що регулює порядок проходження військової служби, та цим контрактом, сумлінно виконувати вимоги статутів, накази командирів та начальників. Згідно п. З цього Контракту строк його дії складав 4 (чотири) роки. 27.06.2014 року наказом заступника начальника - начальника факультету підготовки фахівців для Національної гвардії України Навчально-наукового інституту підготовки фахівців для підрозділів міліції громадської безпеки та Національної гвардії України Національної академії внутрішніх справ Міністерства внутрішніх справ України № 29, відповідач був виключений зі списків особового складу факультету та всіх видів забезпечення у зв`язку з подальшим проходженням служби у розпорядженні начальника Південного територіального управління Національної гвардії України у військовій частині [NUMBER] . Проте у визначений строк відповідач до місця служби не прибув та про своє місцезнаходження не повідомив. Висновком службового розслідування за фактом неприбуття до Південного територіального управління Національної гвардії України вину відповідача доведено. 03.10.2014 року наказом командувача Національної гвардії України №321, за порушення вимог статей 11, 12, 37, 41 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, свідоме негативне ставлення до військової служби, виконання військового обов`язку та вірності Військовій присязі, нехтування обов`язком щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, ураховуючи суспільно-політичну обстановку в державі, а також обсяги і степінь важливості виконання службово-бойових завдань, які покладені на Національну Гвардію України, було оголошено дисциплінарне стягнення у виді позбавлення військового звання. Таким чином, відповідач не виконав свої зобов`язання за Контрактом. Витрати Факультету внутрішніх військ, пов`язані з утриманням відповідача у вищому навчальному закладі, становлять 94922,53 грн. Тому позивач просив стягнути з відповідача витрати у розмірі 94922,53\~грн. та судові витрати. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16.03.2018 року матеріали позовної заяви направлено до Апеляційного суду м. Києва для визначення підсудності. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08.05.2018 року підсудність даної справи визначено Шевченківському районному суду м. Києва. Ухвалою від 21.05.2018 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. У судове засідання відповідач не з`явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, відзиву на позовну заяву не надав. Суд повно та всебічно дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 27.05.2014 року №526-р Академію внутрішніх військ МВС України перейменовано в Академію Національної гвардії України. Указом Президента №497 від 04.06.2014 року Академії Національної гвардії України надано статус національної і надалі іменувати її Національна академія Національної гвардії України. У зв`язку з цим, Національна академія Національної гвардії України являється правонаступником усіх цивільних прав та обов`язків Академії внутрішніх військ МВС України. 27.06.2010 року між відповідачем та Міністерством внутрішніх справ в особі Командувача внутрішніх військ МВС України був укладений контракт про проходження громадянами військової служби відповідно до ст. 19 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», пп. 8-15 «Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України», який набрав чинності з 27.06.2014 року. Відповідно до Контракту відповідач добровільно взяв на себе зобов`язання проходити військову службу за контрактом у Міністерстві внутрішніх справ України протягом строку дії цього контракту згідно вимог, визначених законодавством, що регулює порядок проходження військової служби, та цим контрактом, сумлінно виконувати вимоги статутів, накази командирів та начальників. Згідно п. 3 цього Контракту строк його дії складав 4 (чотири) роки. Відповідно витягу з Наказу начальника факультету №2 підготовки фахівців для національної гвардії України Національної академії внутрішніх справ №159 від 01.09.2010 року відповідача зараховано в списки особового складу факультету внутрішніх військ навчально-наукового інституту підготовки кадрів громадської безпеки з 30.08.2010 року. 27.06.2014 року наказом заступника начальника - начальника факультету підготовки фахівців для Національної гвардії України Навчально-наукового інституту підготовки фахівців для підрозділів міліції громадської безпеки та Національної гвардії України Національної академії внутрішніх справ Міністерства внутрішніх справ України № 29, відповідач був виключений зі списків особового складу факультету та всіх видів забезпечення у зв`язку з подальшим проходженням служби у розпорядження начальника Південного територіального управління Національної гвардії України у військовій частині [NUMBER] . Позивач зазначає, що у визначений строк відповідач до місця служби не прибув та про своє місцезнаходження не повідомив. Висновком службового розслідування за фактом неприбуття до Південного територіального управління Національної гвардії України вину відповідача доведено. 03.10.2014 року наказом командувача Національної гвардії України №321, за порушення вимог статей 11, 12, 37, 41 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, свідоме негативне ставлення до військової служби, виконання військового обов`язку та вірності Військовій присязі, нехтування обов`язком щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, ураховуючи суспільно-політичну обстановку в державі, а також обсяги і степінь важливості виконання службово-бойових завдань, які покладені на Національну Гвардію України, відповідачу було оголошено дисциплінарне стягнення у виді позбавлення військового звання. Таким чином, відповідач не виконав свої зобов`язання за Контрактом. Відповідно до п. 36 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 року Контракт про навчання припиняється достроково через недисциплінованість курсанта, невиконання навчального плану, небажання продовжувати навчання, а також у разі відмови курсанта, з яким укладено контракт про навчання, від проходження військової служби на посадах осіб сержантського та старшинського складу, офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу відповідно до пункту 227 цього Положення. Пунктом 10 статті 25 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. Порядок відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах затверджено\~Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 р. № 964. Так, відповідно до затвердженого вказаною постановою КМУ «Порядку відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах» (п.З) відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Розрахунок витрат здійснено відповідно до п.п. 5, 6 «Порядку відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах». Відповідач навчався в Академії з 01 вересня 2010 року по 26 червня 2014 року та згідно зведеного розрахунку фактичних видатків державного бюджету, які пов`язані з утриманням відповідача у вищому навчальному закладі становлять 94922,53 грн. Відповідач був ознайомлений із зведеним розрахунком на загальну суму 94922,53 грн. Згідно п. 7 «Порядку відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», у разі відмови курсанта добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку. Згідно\~ст. 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ч. 1\~ст. 599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до\~ч.\~1,\~2,\~3\~ст.\~12\~ЦПК України,\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо здійснення\~всіх процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є\~будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст.\~58,\~59 ЦПК України, на підтвердження повернення грошових коштів або доказів правомірності відмови у здійсненні такої виплати позивачеві відповідачем не надано. Даючи юридичну\~оцінку наданим\~по справі\~доказам,\~враховуючи те,\~що в\~судовому засіданні\~встановлено факт\~невиконання відповідачем\~умов контракту\~в частині\~відшкодування витрат,\~пов`язаних\~з його\~утриманням у\~вищому навчальному\~закладі,\~приймаючи до\~уваги той\~факт,\~що відповідач\~був ознайомлений\~із сумою,\~яка підлягає\~відшкодуванню;\~враховуючи відсутність\~заперечень зі\~сторони відповідача,\~суд приходить\~до висновку\~про законність\~та обґрунтованість\~позовних вимог,\~у зв`язку\~із чим\~вони підлягають\~задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1600,00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved