Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-20 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Менська міська рада Чернігівської області про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Посилався на те, що вона є власником будинку [ADDRESS] . В даній квартирі зареєстрований відповідач, але фактично там не проживає з 2015 року. Відповідач житлом не цікавиться, комунальні послуги не сплачує. Позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . В судовому засіданні позивачка заявлений позов підтримала з підстав наведених в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи через веб-сайт Менського районного суду Чернігівської області, причину неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про розгляд справи тільки за його присутності до суду не надходило. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Тому, зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити. Відповідно до норми ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] являється власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав від 03 червня 2008 року (а.с.6). У будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Як вбачається з Акту обстеження депутата Менської міської ради від 18 лютого 2020 року за адресою [ADDRESS] зареєстрована та проживає [PERSON] та [PERSON] . За даною адресою також зареєстрований та за слів сусідів з 2015 року не проживає [PERSON] (а.с.8). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] кожна окремо повідомили суду, що вони є сусідами громадянки [PERSON] . Їм достеменно відомо, що [PERSON] не проживає в будинку [ADDRESS] з 2015 року. На даний час його місце проживання їм не відоме. Відповідно до вимог ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 Житлового кодексу України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За наведених вище доказів, суд приходить до висновку, що відповідач не проживаючи у житловому будинку втратив право користуватися зазначеним жилим приміщенням. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тобто з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по справі. На підставі наведеного,

Outcome: approved