Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 927954491 від 10 грудня 2015 року в розмірі 77092,51 грн., яка складається з наступного: 36064,77 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 6570,33 грн. - заборгованість за відсотками, 22665,23 грн. - заборгованість за платою за управління кредитом, 11792,18 грн. - заборгованість за пенею, а також 1921 грн. сплаченого судового збору. На обґрунтування позову зазначено, що 10 грудня 2015 року [PERSON] подав до ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та заяву № 927954491 від 10 грудня 2015 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», підписанням якої підтвердив згоду, що ця заява разом з Умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та відповідачем, як позичальником, а також, що він отримав примірник кредитного договору та погодився отримати шляхом роздрукування з веб-сайту кредитодавця www.kreditmarket.ua умови отримання кредитів від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень». Відповідно до Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», умови разом із заявою про приєднання і заявою на отримання кредиту становлять кредитний договір. 30 липня 2018 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір відступлення права вимоги № 20180730, за умовами якого ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорам, вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» і боржниками (портфель заборгованості), (витяг з договору відступлення права вимоги). Згідно пункту 1.2 договору відступлення права вимоги, внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заміняє ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості і вказані в Реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за кредитними договорами. Відповідно до реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між відповідачем та ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», яким є Додаток № 1 до договору відступлення прав вимоги, позивач набув права грошової вимоги до відповідача в розмірі 77092,51 грн., з яких: 36064,77 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 6570,33 грн. - заборгованість за відсотками, 22665,23 грн. - заборгованість за платою за управління кредитом, 11792,18 грн. - заборгованість за пенею. Згідно пункту 6.2.3. договору відступлення права вимоги, права вимоги переходять до позивача з моменту підписання сторонами цього договору, після чого позивач стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Згідно п. 3.1 договору відступлення прав вимоги, ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» гарантує, що йому належить право вимоги за портфелем заборгованості до боржників, зазначених у Реєстрі боржників. На виконання п. 6.6. договору відступлення прав вимоги на адресу відповідача простим поштовим відправленням від імені ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» було направлено повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Згідно умов кредитного договору відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Проте, відповідач не виконав свої обов`язки за кредитним договором та припинив повертати кредитні кошти у строки, передбачені кредитним договором. На адресу відповідача позивачем було відправлено повідомлення про порядок погашення заборгованості по кредитному договору, але відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки первісного кредитора. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 30 липня 2018 року позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Відповідно до п. 7.2 Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК « Центр фінансових рішень» до вимог, що виникають з кредитного договору або у зв`язку з ним, застосовується позовна давність у десять років. Посилаючись на ч.1 ст. 525, ч.1 ст. 530, ч.1 ст. 610, ч. 1 ст. 611, ч.1 ст. 612, ч.1 ст. 625, ч.2 ст. 1050, ч.2 ст. 1054, 1082 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 77092,51 грн. Представник відповідача - адвокат Малюк О.П. надала суду відзив на позовну заяву (а.с. 86-89), де зазначила, що відповідач не визнає позовні вимоги в частині суми заборгованості за платою за управління кредитом та суми заборгованості за пенею, вважає їх безпідставними. Відповідач не заперечує, що 10 грудня 2015 року між ним та ТОВ «Фінансова компанія «Центр надання фінансових рішень» був укладений кредитний договір № 927954491, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 39680,00 грн., з яких 32000,00 грн. - на споживчі потреби та 7680,00 грн. - на сплату страхових платежів на строк 54 місяці зі сплатою відсотків у розмірі 11,99% річних (1% на місяць) від суми боргу за договором. 07 червня 2016 року між відповідачем та ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» був укладений додатковий договір до кредитного договору № 927954491 від 10 грудня 2015 року. Відповідно до п.2 заяви позичальника на отримання кредиту фінансова компанія щомісячно нараховувала проценти з назвою «Річні проценти» від суми боргу за договором у розмірі 11,99 % (1% на місяць) та проценти, зазначені в кредитному договору як «Щомісячні проценти» у розмірі 2,69% від суми виданого кредиту, які нараховуються щомісячно в однаковому розмірі - 1067, 40 грн. Згідно Узагальнення судової практики цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009-1010 рр.), проценти, сплачувані позичальником за користування кредитом, за своїм характером є встановленою договором платою за користування грошовими коштами, а не неустойкою, яка є не тільки способом забезпечення виконання зобов`язань, а також і однією з форм цивільно-правової відповідальності. Таким чином, з аналізу кредитного договору та розрахунку заборгованості вбачається, що Фінансова компанія нараховувала проценти як плату за користування кредитними коштами, які зазначені як «Річні проценти», у розмірі 11,99% річних, а «Щомісячні проценти» у розмірі 2,69% є платою за управління кредитом, тобто комісією. Позивач просить стягнути заборгованість за щомісячними процентами у розмірі 22665, 23 грн., яка являє собою плату за управління кредитом. У письмовому повідомленні від 05 червня 2018 року щодо погашення простроченої заборгованості за кредитним договором, позивач назвав вказану заборгованість як заборгованість по сплаті щомісячної комісії. Відповідач вважає вимогу про стягнення заборгованості за платою за управління кредитом , тобто по сплаті щомісячної комісії, незаконною, яка суперечить законодавству України. Посилаючись на правову позицію, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16, вважає, що щомісячна комісія як плата за управління кредитом, яку позивач просить стягнути, і є платежами, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь. Також відповідач заперечує проти стягнення заборгованості за пенею у розмірі 11792,18 грн. за період з 25 жовтня 2016 року по 24 липня 2018 року, бо позивач при зверненні до суду порушив строки позовної давності щодо стягнення пені, передбачені цивільним законодавством, нарахувавши заборгованість за пенею майже за два роки. Згідно наданого позивачем розрахунку, розмір заборгованості за пенею в межах строку позовної давності, тобто за період з 25 липня 2017 року по 24 липня 2018 року становить 6439,43 грн. (11792,18 - 5352,75 = 6439,43). Вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором в розмірі 49074,53 грн., яка складається з наступного: 36064,77 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 6570,33 грн. - заборгованість за відсотками, 6439,43 грн. - заборгованість за пенею за період ірод з 25 липня 2017 року по 24 липня 2018 року. В іншій частині в позові відмовити. Представник позивача надав суду відповідь на відзив (а.с. 101-104), де зазначено, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст. 509 ЦК України), призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, завдають шкоди споживачеві. Зі змісту кредитного договору, укладеного між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», вбачається, що до договору не було внесено жодної з умов, які законом визнаються несправедливими. Ніяких заперечень з приводу того, що відповідач не погодився з умовами та правилами надання кредиту, у відзиві на позовну заяву не зазначено. При укладенні договору до відома відповідача була доведена інформація, яку кредитодавець перед укладенням договору про надання споживчого кредиту, згідно ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зобов`язаний повідомити споживачу у письмовій формі, що підтверджується змістом підписаного відповідачем договору. Своїм підписом відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами та погоджується, і що перед підписанням договору йому повідомлено про всі умови, передбачені ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Ніяких застережень або зауважень з боку відповідача щодо неповного розуміння або незгоди з умовами договору під час його підписання, відповідачем подано не було. Укладеним договором були передбачені всі фінансові зобов`язання позичальника і до його відома була доведена передбачена законом інформація щодо умов кредитування. Така форма витрат, як плата за (управління) кредитом існує і визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. У даному випадку плата за (управління) кредиту визначена у конкретному грошову виразі, а не формулою зі змінними величинами. Оскільки у договорі плата за обслуговування (управління) кредиту визначена чітко фіксованою сумою, то така умова не суперечить положенням ч.5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та затвердженому сторонами графіку платежів, згідно яких відповідач повинний був сплачувати щомісяця однакову суму, а тому відсутні підстави для визнання недійсною щомісячної плати за обслуговування (управління) кредиту у розмірі 2,69% від початкової суми кредиту. Вважають, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки, які передують укладенню договору. Кредитний договір, укладений відповідачем, містить інформацію про суму кредиту, детальний розпис його сукупної вартості, дату укладення правочину та процентну ставку. Отже, кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі; відповідач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов кредитного договору та в подальшому прийняв надані кредитні кошти. На момент укладення кредитного договору відповідач не вносив зауваження щодо змісту правочину, не звертався до кредитодавця з пропозиціями зміни умов договору, про надання йому інформації, за роз`ясненнями положень та умов кредитування, тим самим погоджувався з усіма умовами договору. Також вважають, що ними не пропущений строк позовної давності в частині стягнення з відповідача суми заборгованості за пенею, бо за умовами кредитного договору, що виникають з нього, застосовується позовна давність у 10 років. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився. У наданій суду відповіді на відзив представник позивача - Виссал В . В . просить розглядати справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач та його представник - адвокат Малюк О.П. в судове засідання не з`явилися. Від представника відповідача надійшла письмова заява в якій вона просить розглядати справу за її відсутності та відсутності відповідача. Також у заяві адвокат Малюк О.П. зазначила, що відповідач частково визнає позовні вимоги, просить стягнути з нього на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 927954491 від 10 грудня 2015 року в розмірі 46016,72 грн., яка складається з наступного: 36064,77 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 6570,33 грн. - заборгованість за відсотками, 3381,62 грн. - пеня за період з 24 березня 2018 року по 24 липня 2018 року, застосувавши позовну давність. У зв`язку з тим, що позов поданий до суду 19 березня 2019 року, то періодом, за який може бути стягнута пеня, є період з 24 березня 2018 року по 24 липня 2018 року (дата закінчення розрахунку). Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу в судовому засіданні за відсутності представника позивача, відповідача та його представника, на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 10 грудня 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Центр фінансових рішень» та відповідач [PERSON] уклали кредитний договір № 927954491, згідно якого [PERSON] було надано кредит в розмірі 39680,00 грн., з яких 32000,00 грн. - на споживчі потреби та 7680,00 грн. - на сплату страхових платежів на строк 48 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитним коштами в розмірі: щомісячні проценти - 2,69% від суми кредиту (1067,40 грн.), річні проценти - 11.99% від суми боргу за договором, щоденної пені у розмірі 0,3% від загальної суми прострочення, а відповідач зобов`язався щомісячно погашати заборгованість по кредитному договору кожного місяця згідно з графіком погашення заборгованості. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписані ним заява про приєднання до Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК» ЦФР», заява № 927954491 від 10 грудня 2015 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» разом з Умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК» ЦФР», складає між ним та ТОВ «ФК» ЦФР» кредитний договір (а.с. 45-49, 54-55). Також своїм особистим підписом у заяві на отримання кредиту відповідач підтвердив, що умови кредитного договору, зокрема, умови про сукупну вартість кредиту, йому роз`яснені та зрозумілі, що він ознайомлений з кредитним договором до його укладення і згоден з усіма його умовами, примірник своєї заяви отримав, Умови отримання кредитів від ТОВ «ФК «ЦФР» згоден отримати шляхом роздрукування з веб-сайту кредитодавця www.kreditmarket.ua. Він підтвердив, що зобов`язується виконувати кредитний договір і регулярно ознайомлюватися з його змінами на зазначеному веб-сайті кредитодавця. Крім того, цим же підписом відповідач засвідчив, що повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, передбачені ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12 липня 2001 року № 2664-ІІІ, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ, про їх зміст, і про всі інші умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Як вбачається із наданого представником відповідача відзиву на позовну заяву, [PERSON] не заперечує факт отримання ним від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» 10 грудня 2015 року кредитних коштів в розмірі 39680,00 грн., з яких 32000,00 грн. - на споживчі потреби та 7680,00 грн. - на сплату страхових платежів, і це підтверджується платіжним дорученням від 10 грудня 2015 року про переказ на поточний рахунок відповідача за рахунок кредитних коштів 32000 грн. та його дорученням у заяві на отримання кредиту (п.3) про перерахування за рахунок отриманого ним кредиту 7680,00 грн. страхового платежу за договором страхування. Зазначене свідчить про те, що ТОВ «ФК «ЦФР» належним чином виконало умови кредитного договору. 07 червня 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Центр фінансових рішень» та відповідач [PERSON] уклали додатковий договір до кредитного договору, укладеного шляхом підписання позичальником заяви від 10 грудня 2015 року № 927954491 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» (а.с. 49-50), за яким сторони досягли згоди викласти у новій редакції умови надання кредиту та графіку платежів. Згідно умов додаткового договору строк, на який надається кредит був продовжений до 54 місяців, а розмір відсотків, який відповідач зобов`язався сплатити за кредитним договором, залишився незмінним: щомісячні проценти - 2,69% від суми кредиту (1067,40 грн.), річні проценти - 11,99% від суми боргу за договором, щоденна пеня - 0,3% від загальної суми прострочення. Також було змінено графік платежів, згідно якого останній платіж за кредитним договором повинний був відбутися 25 травня 2020 року, та визначений загальний щомісячний платіж, розмір якого з 23 грудня 2017 року і до закінчення дії договору становить 2106,41 грн. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.20), відповідач останній раз здійснив платіж за кредитним договором 24 січня 2017 року, і більше умови договору не виконував, не погашав заборгованість за тілом кредиту, відсотками та пенею. Станом на 24 липня 2018 року відповідач має заборгованість за кредитним договором в розмірі 77092,51 грн., яка складається з наступного: 36064,77 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 6570,33 грн. - заборгованість за відсотками, 22665,23 грн. - заборгованість за платою за управління кредитом, 11792,18 грн. - заборгованість за пенею. Отже, відповідачем були порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором що місячних платежів. 30 липня 2018 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір відступлення права вимоги № 20180730 (а.с.58-60), за умовами якого ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорам, вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» і боржниками (портфель заборгованості). Згідно пункту 1.2 договору відступлення права вимоги, внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заміняє ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості і вказані в Реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за кредитними договорами. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги № 20180730 від 30 липня 2018 року (а.с. 26), від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 927954491 від 10 грудня 2015 року на загальну суму 77092,51 грн., з яких: 36064,77 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 6570,33 грн. - заборгованість за відсотками, 22665,23 грн. - заборгованість за платою за управління кредитом, 11792,18 грн. - заборгованість за пенею. 07 серпня 2018 року позивач направив [PERSON] повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 927954491 від 10 грудня 2015 року (а.с. 22), в якому відповідач повідомлявся про те, що станом на 30 липня 2018 року він має заборгованість за кредитним договором в розмірі 77092,51 грн., і право вимоги цієї заборгованості за договором факторингу перейшло від ТОВ «ЦФР» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», тому вказану заборгованість на десятий день з дня отримання повідомлення необхідно сплатити на рахунок позивача. Проте, відповідач, який припинив сплачувати встановлені графіком щомісячні платежі, здійснивши останній платіж 24 січня 2017 року, заборгованість за кредитним договором позивачу не сплатив. Як зазначено в позові, та підтверджується розрахунком заборгованості, довідкою про графік руху коштів по кредиту (а.с. 56 57), з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 30 липня 2018 року, позивач не здійснював відповідачу нарахування жодних штрафних санкцій, а сума для дострокового погашення становить 77092,51 грн. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник який прострочив виконання зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів на встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. У відзиві на позов, представник відповідача заперечує проти стягнення з [PERSON] 22665,23 грн. заборгованості за платою за управління кредитом в розмірі 22665,23 грн., вважаючи, що ця плата нараховувалася йому незаконно, бо банки не мають права встановлювати платежі які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, і що узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16. Проте, суд не погоджується з такими твердженнями відповідача. Дійсно, Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 висловив таку правову позицію: «Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним». Вказана вище правова позиція Верховного Суду України була висловлена з урахуванням Постанови правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 щодо детального розпису сукупної вартості кредиту для споживача під час укладення кредитного договору з банківськими установами, а не з іншими фінансовими установами, що надають фінансові послуги. До того ж вказана Постанова правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 втратила чинність 10 червня 2017 року. Крім того, із заяви № 927954491 від 10 травня 2015 року на отримання кредиту, яка була підписана відповідачем, вбачається, що в пункті 2 «Умови надання кредиту» сукупна вартість кредиту включала в себе щомісячні проценти в розмірі 2,69% від суми кредиту та річні проценти в розмірі 11,99% від суми боргу за договором, які відповідач зобов`язався сплачувати протягом дії кредитного договору. Такі ж саме проценти за користування кредитними коштами були вказані у графіку платежів, як при укладенні кредитного договору 10 грудня 2015 року, так і при укладенні додаткового договору 07 червня 2016 року. Отже, укладаючи кредитний договір, відповідач погоджувався, що за користування кредитними коштами він, згідно затвердженому ним графіку платежів, яким визначалася сукупна вартість кредиту, зобов`язується сплачувати щомісячні проценти в розмірі 2,69% від суми кредиту та річні проценти в розмірі 11,99% від суми боргу за договором. Щомісячні проценти від суми боргу за договором були визначені у незмінній протягом дії кредитного договору грошовій сумі в розмірі 1067,40 грн. Сам кредитний договір містить інформацію про суму кредиту, про детальний розпис його сукупної вартості, дату укладення правочину та процентну ставку. Відповідно до ч.1 ст. 627 та ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства цього, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного вид, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 5 статті 11, статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції від 30 вересня 2015 року, що діяла на момент укладення договору, до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, в тому числі про установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору (п. 10 ч.3 ст. 18 Закону). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що укладений відповідачем, як споживачем фінансових послуг, кредитний договір не містить умов, які є несправедливими, бо відповідач перед підписанням договору був ознайомлений з усіма обов`язковими для нього умовами кредитного договору; кредитодавець та фактор в односторонньому порядку не змінювали умови договору; у договорі не передбачені зміни у будь-яких витратах за договором. Таким чином, суд вважає, що укладаючи кредитний договір, відповідач приймав запропоновані ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» умови надання кредиту, погоджувався з ними і не вносив ніяких заперечень з приводу нарахування вказаних щомісячних процентів від суми отриманого кредиту, а навпаки до 24 січня 2017 року здійснював платежі на погашення кредиту та відсотків, у тому числі і щомісячних процентів, які у розрахунку заборгованості вказані як плата за управління кредитом. Те, що у розрахунку заборгованості та у позові ці щомісячні проценти вказані як плата за управління кредитом, не є підставою для відмови в позові в частині їх стягнення, бо згідно кредитного договору вони є щомісячними процентами за користування кредитними коштами, і нараховані відповідно до умов договору. Також, представник відповідача у відзиві на позов заперечує проти стягнення з відповідача пені в розмірі 11792,18 грн., яка нарахована період з 25 жовтня 2016 року по 24 липня 2018 року, посилаючись на те, що позивач при зверненні до суду порушив строки позовної давності стосовно стягнення пені, передбачені ст. 258 ЦК України, згідно якої до вимог про стягнення неустойки (пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Враховуючи спеціальну позовну давність, представник відповідача у поданій суду 12 жовтня 2019 року заяві просить зменшити розмір пені та стягнути її в межах строку позовної давності за період з 24 березня 2018 року по 24 липня 2018 року в розмірі 3381, 62 грн. У відповіді на відзив представник позивача вказує на домовленість між соронами кредитного договору про збільшення встановленого законом строкі позовної давності, посилаючись на п. п. 7.2 Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», де передбачено, що до вимог, що виникають з кредитного договору або у зв`язку з ним, застосовується позовна давність у десять років. Знідно п. 1 ч. 2 ст 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Суд вважає, що при укладенні кредитного договору ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та відповідач [PERSON] , як сторони кредитного договору, не досягли згоди про збільшення позовної давності до 10 років за всіма вимогами, що виникають з кредитного договору, оскільки така домовленість могла бути укладена тільки в письмовому вигляді, а в матеріалах справи відсутні докази того, що [PERSON] під підпис був ознайомлений з Умами отримання кредитів та інших послуг віл ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», якими передбачено збільшення строку позовної давності до вимо, що витікають з кредитного договору. Позивач звернувся до суду з позовом 21 березня 2019 року. Отже пеня за невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором може бити стягнута в межах одного року, тобто з 21 березня 2018 року. Згідно доданого до позову розрахунку заборгованості за кредитним догопвором, який перевірений судом, сума пені за період часу, починаючи з 21 березня 2018 року до 24.07.2018 року, тобто в межах заявлених позовних вимог, склала 3381, 62 грн., Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 36064,77 грн. заборгованості за основною сумою боргу, 6570,33 грн. заборгованості за річними процентами, 22665,23 грн. заборгованості за платою за управління кредитом (заборгованість за щомісячними процентами від суми боргу за договором), та 3381,62 грн. пені. Відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial