Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] заявила позов про визнання за нею права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті [PERSON]. В обґрунтування заявленої вимоги посилалась на те, що вона є спадкоємцем за заповітом і прийняла спадщину після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, але не може отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будинок і нотаріус відмовив у видачі свідоцтва. Рішенням Носівського районного суду від 08 квітня 2014 року у позові відмовлено. В апеляційній скарзі позивач просить рішення місцевого суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на невірну оцінку судом доказів. Позивач вважає висновок суду про те, що вона порушила порядок оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку через те, що у спадковій справі відсутня її заява про видачу свідоцтва про право на спадщину, є безпідставним. Доказом відмови нотаріуса у видачі свідоцтва є відповідна постанова від 11 березня 2014 року. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали апеляційну скаргу. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надійшла заява про розгляд справи без участі представника сільської ради. Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову, виходячи з наступного. Відмовляючи у позові, суд першої інстанції послався на те,о постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину є неналежним доказом, а позивачкою порушений прядок оформлення спадкових прав. Такі висновки суду не відповідають встановленим по справі обставинам і не ґрунтуються на вимогах закону. По справі встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом [PERSON], яка померла [INFO] року. Відповідно до правил ст. 549 ЦК Української РСР, який був чинним на час відкриття спадщини, позивач вчинила дії, що свідчать про прийняття спадщини. Ці обставини підтверджуються довідкою Держанівської сільської ради № 50 від 12 березня 2014 року (а.с. 6). З даних довідки від 21 березня 2014 р. № 03-06/75 (а.с. 30) вбачається, що нерухоме майно, щодо якого заявлена вимога, належить спадкодавцю і з 1977 року зареєстроване у погосподарській книзі сільської ради. Станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] проживала і була зареєстрована в цьому будинку одна (а.с. 31). Отже, позивач у встановленому чинним на час відкриття спадщини законом прийняла спадщину. Постановою державного нотаріуса Носівського державної нотаріальної контори № 424/02-31 від 11 березня 2014 року позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право спадщину за заповітом. Невизнання судом цієї постанови належним доказом є безпідставним. Нотаріус встановив, що правовстановлюючі документи на будинок відсутні, що є перешкодою для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Проте, зібрані у цивільній справі докази, про які йшлося вище, доводять правомірність вимоги позивача. Виходячи з наведеного, позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню, а суд першої інстанції не мав правових підстав для відмови у позові.

Outcome: approved