Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

У вересні 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, яким просить суд зняти арешт зі всього нерухомого та рухомого майна, що належало [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]), яка померла 04 липня 2015 року, який був накладений на підставі постанови Відділу Державної виконавчої служби [PERSON] районного управління юстиції Запорізької області, серія та номер: ВП №46063543, від 04 лютого 2015 року. В обґрунтування вказаного позову позивачка [PERSON] зазначає, що їй на підставі договору міни нерухомості від 23 вересня 2005 року належить 1/2 частина квартири [ADDRESS]. Згідно свідоцтва на право на спадщину за законом від 26 серпня 2016 року, їй належить інша 1/2 частина квартири [ADDRESS]. У вересні 2016 році позивачка вирішила продати вказану квартиру. У приватного нотаріуса міста Дніпрорудне їй повідомили, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна міститься запис від 12 лютого 2015 року за №8703240 про накладення обтяження у вигляді арешту всього нерухомого майна [PERSON]. На момент внесення запису про обтяження у вигляді арешту всього нерухомого квартира [ADDRESS], належала [PERSON], яка померла 04 липня 2015 року та [PERSON], по 1/2 частині кожній. Запис внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо суб'єкта, Відділом державної виконавчої служби [PERSON] районного управління юстиції Запорізької області. Згідно вказаного запису №8703240 про арешт всього майна, а саме на належну позивачці квартиру накладено згідно постанови, серії та номер: ВП №46063543, виданої 04 лютого 2015 року Відділом державної виконавчої служби [PERSON] районного управління юстиції Запорізької області, тобто до прийняття позивачкою спадщини за законом після смерті [PERSON]. Підставою для накладення обтяження у вигляді арешту всього нерухомого майна була заява стягувача КП «Дніпрорудненські теплові мережі» про примусове виконання виконавчого документу №2н/311/273/2014 року від 10 жовтня 2014 року, про стягнення з [PERSON] на користь КП «Дніпрорудненські теплові мережі» заборгованості в сумі 2663,83 грн. Станом на 26 серпня 2016 року зазначена заборгованість за виконавчим документом №2н/311/273/2014 виконана в повному обсязі. Таким чином на даний час на належне позивачці майно безпідставно накладено арешт, чим порушені її майнові права щодо розпорядження власністю. В вз'язку з чим [PERSON] звернулася із заявою про звільнення всього майна з під арешту до [PERSON] районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Проте їй було повідомлено, що звільнити майно боржника з-під арешту, накладеного постановою відділу державної виконавчої служби про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 12 лютого 2015 року по виконавчому документу є неможливим, в зв'язку з тим, що виконавче провадження завершено 03 серпня 2015 року на підставі п.3 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» в зв'язку зі смертю боржника [PERSON], яка померла 04 липня 2015 року. Позивачці було запропоновано для вирішення питання про звільнення майна з-під арешту звернутися до суду в порядку ст.60 Закону України «Про виконавче провадження». Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача [PERSON] підприємства\~ «Дніпрорудненські теплові мережі» в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує, оскільки, заборгованість за виконавчим документом №2н/311/273/2014 повністю погашена. Представник відповідача [PERSON] районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в судове засідання також не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вирішення питання по суті справи просить залишити на розсуд суду. Вивчивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав: Як вбачається з матеріалів справи, позивачці [PERSON] на підставі договору міни нерухомості від 23 вересня 2005 року належить 1/2 частина квартири [ADDRESS]. Згідно свідоцтва на право на спадщину за законом від 26 серпня 2016 року, їй належить інша 1/2 частина квартири [ADDRESS]. У вересні 2016 році позивачці стало відомо, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна міститься запис від 12 лютого 2015 року за №8703240 про накладення обтяження у вигляді арешту всього нерухомого майна [PERSON]. На момент внесення запису про обтяження у вигляді арешту всього нерухомого квартира [ADDRESS], належала [PERSON], яка померла 04 липня 2015 року та [PERSON], по 1/2 частині кожній. Запис внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо суб'єкта, Відділом державної виконавчої служби [PERSON] районного управління юстиції Запорізької області. Згідно вказаного запису №8703240 про арешт всього нерухомого майна, а саме на належну позивачці квартиру накладено згідно постанови, серії та номер: ВП №46063543, виданої 04 лютого 2015 року Відділом державної виконавчої служби [PERSON] районного управління юстиції Запорізької області, тобто до прийняття позивачкою спадщини за законом після смерті [PERSON]. Також на підставі постанови, серії та номер: ВП №46063543, виданої 04 лютого 2015 року Відділом державної виконавчої служби [PERSON] районного управління юстиції Запорізької області накладено арешт на все рухоме майно, що належало [PERSON], про що реєстратором: Запорізька філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністрерства юстиції було внесено запис про обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Підставою для накладення обтяження у вигляді арешту всього майна була заява стягувача КП «Дніпрорудненські теплові мережі» про примусове виконання виконавчого документу №2н/311/273/2014 року від 10 жовтня 2014 року, про стягнення з [PERSON] на користь КП «Дніпрорудненські теплові мережі» заборгованості в сумі 2663,83 грн. Станом на 26 серпня 2016 року зазначена заборгованість за виконавчим документом №2н/311/273/2014 виконана в повному обсязі. Таким чином на даний час на належне позивачці майно безпідставно накладено арешт, чим порушені її майнові права щодо розпорядження власністю. В вз'язку з чим [PERSON] звернулася із заявою про звільнення всього майна з під арешту до [PERSON] районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Проте їй було повідомлено, що звільнити майно боржника з-під арешту, накладеного постановою відділу державної виконавчої служби про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 12 лютого 2015 року по виконавчому документу є неможливим, в зв'язку з тим, що виконавче провадження завершено 03 серпня 2015 року на підставі п.3 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, що діяла станом на 2015 рік, в зв'язку зі смертю боржника [PERSON], яка померла 04 липня 2015 року. Позивачці було запропоновано для вирішення питання про звільнення майна з-під арешту звернутися до суду. Згідно ст.ст.319 - 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 41 Конституції України передбачено непорушність права приватної власності. Непорушність права власності полягає в його недоторканості, а в водночас і в недоторканості самого майна власності. Всі особи мають утримуватися від безпідставного заволодіння майном власника та завдання йому шкоди. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст.316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Стаття 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає підстави та випадки для зняття арешту з майна. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини зазначені в ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження». Частиною 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. А тому, оскільки право власності позивачки ніким не оспорюється, підстав для накладення арешту на нерухоме та рухоме майно на даний час немає, таким чином вимоги підлягають задоволенню, оскільки виконавче провадження на теперішній час закрито.

Outcome: approved