Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та третіх осіб про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом та усунення перешкод у здійсненні права власності нерухомим майном шляхом зняття з реєстрації, посилаючись на те, що 23 червня 2014 року він придбав у [PERSON] домоволодіння по [ADDRESS], однак відповідачі як члени сімї колишнього власника залишаються там бути зареєстрованими, чим порушують його право власності на домоволодіння та обмежують у користуванні ним. Просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житлом у вказаному домоволодінні та зняти їх з реєстраційного обліку. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив задовольнити позов. Відповідачі будучи належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явилися без поважних для суду причин. Суд, зі згоди позивача, ухвалив продовжити розгляд справи у відсутності відповідачів та провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником домоволодіння по [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу посвідченого 23 червня 2014 року приватним нотаріусом Новоселицького районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON], реєстровий в реєстрі за № 2251 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 23353988 від 23 червня 2014 року. Відповідачі зареєстровані в даному домоволодінні, оскільки були членами сім'ї продавця вказаного домоволодіння [PERSON], однак не мешкають у домоволодінні більше одного року без поважних причин, що підтверджується матеріалами справи. Договір про користування спірним домоволодінням між сторонами не укладався, відповідачі зареєстровані у домоволодінні всупереч волі власника будинку без жодних правових підстав, з порушенням права позивача, як власника житлового будинку. Згідно ст. 316 ч.1 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Об'єктом власності особи може бути зокрема житло - жилий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оцінюючи у сукупності досліджені докази та враховуючи, що право відповідачів на проживання у вказаному домоволодінні було похідним від права власності відповідача [PERSON] на домоволодіння, яке він продав позивачу та приймаючи до уваги, що відповідачі не проживають у домоволодінні без поважних причин більше одного року, оскільки виїхали в інше місце на постійне проживання, суд вважає, що відповідачі порушують право власника вільно розпоряджатися своєю власністю. За таких обставин, відповідачі повинні бути визнані такими, що втратили право користування жилим приміщенням у даному домоволодінні. Приймаючи до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», однією з підстав зняття особи з реєстрації місця проживання є остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, суд вважає позовну вимогу щодо зняття відповідачів з реєстрації зайвою, у зв'язку із чим у задоволенні позову в даній частині слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За вказаних обставин, з відповідачів на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору за подачу позову до суду в сумі 243 гривень 60 копійок. На підставі ст.ст. 316, 317, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд

Outcome: partial