Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів заборгованість з оплати за теплову енергію станом на 01.08.2014 року у розмірі 8 498,54 грн., а також судові витрати. Пізніше подав заяву про збільшення розміру позовних вимог та просив стягнути заборгованість станом на 01.04.2016 року у розмірі 13\~187,51 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що відповідачі є споживачами послуг позивача з постачання опалення та теплової енергії до жилого приміщення - квартири [ADDRESS], де зареєстровані відповідачі. Квартирі присвоєний особовий рахунок № 610949. При передачі будинку, в якому мешкають боржники, на обслуговування КП «ТПТЕ «Теплотранс» відповідачам була видана розрахункова книжка з відображенням реквізитів сторін, тарифів за теплову енергію. Проте, вчасно та у відповідному розмірі оплату послуг відповідачі не здійснюють, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 01.04.2016 року у розмірі 13\~187,51 грн. 06 квітня 2015 року Красногвардійським районним судом було винесено ухвалу про скасування судового наказу у справі № 204/7232/2014-ц, у звязку з чим позивач вимушений звернутися до суду для стягнення вказаної заборгованості з оплати за теплову енергію з відповідачів. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволені. Відповідач [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги визнала частково у розмірі 1\~987,749 грн. Крім того зазначила, що позовні вимоги визнають частково, просять відповідно до вимог до ч.3 ст.267 ЦК України, застосувати позовну давність до вимог позивача про стягнення заборгованості з відповідачів, що виникла в період до березня 2013 року, оскільки позивач звернувся у березні 2016 року. Не заперечувала проти стягнення заборгованості в межах періоду з березня 2013 року по жовтень 2014 року у розмірі 1 987,79грн. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Раніше надала суду заяву про часткове визнання позовних вимог у тому ж розмірі, що і відповідач [PERSON] Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] за відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Дніпропетровській області зареєстровані в [INFO], що крім того підтверджується довідкою КП «Міські комунальні платежі»\~№ 7255 від 14.04.2014 року (а.с. 3), куди позивач КП «ТПТЕ «Теплотранс» ДМР здійснює постачання теплової енергії. Для здійснення оплати таких послуг позивачем відкритий на імя відповідача [PERSON] особовий рахунок № 610949. У судовому засіданні Відповідачі не заперечували факт отримання ними послуг з теплопостачання від відповідача. Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що сторони знаходилися у фактичних договірних відносинах, згідно яких Позивач надавав Відповідачу послуги з теплопостачання, а Відповідач був зобовязаний сплачувати за ці послуги грошові кошти відповідно до норм та тарифів, що діяли у відповідний період, а тому суд не приймає до уваги посилання відповідачів на те, що оскільки між ними не укладений письмовий договір, підстав для нарахування та стягнення заборгованості не має. Відповідно до п. 5 ч. 3\~ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку щодо щомісячної оплати наданих позивачем послуг\~виникла заборгованість за період з листопада 2006 року по 01 квітня 2016 року у розмірі 13\~187,51 грн., яку відповідач добровільно на вимогу позивача не погашає, що підтверджується розрахунком заборгованості (а. с. 31-33). Відповідно до\~ст. 67 Житлового Кодексу України\~плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ч. 1 ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. За таких обставин відповідачі повинні нести солідарну відповідальність за оплату комунальних послуг. Правовідносини між сторонами у справі склалися на підставі надання та отримання послуг з теплопостачання, тобто відносини фактично існували. Згідно з ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити кошти тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання свого обов'язку. Відповідно до\~ст.526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. За змістом ч. 1\~ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~житлово-комунальні послуги поділяються за функціональним призначенням та порядком затвердження цін/тарифів. До послуг за функціональним призначенням п. 1 ч. 1 ст. 13 зазначеного вище Закону віднесено комунальні послуги - централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо. Відповідно до ст. 16 Закону України\~«Про житлово-комунальні послуги»\~порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства, а згідно\~ст. 19 цього ж Закону\~відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.\~Пункт 1 частини 3 статті 20 Закону\~«Про житлово-комунальні послуги»\~передбачає обовязок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Зі змісту даного закону випливає, що наявність письмового договору щодо комунальних послуг не обовязкова, проте наявність фактичних договірних відносин є обовязковою умовою щодо виникнення прав та обовязків сторін такого правочину. Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг та зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п. 1 ч. 1 ст.\~20, п. 5 ч. 3 ст.\~20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»), що кореспондує положенням ч. 6\~ст. 19 Закону України «Про теплопостачання»\~про те, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. При цьому, відносини між споживачами та суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг з отримання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення врегульовані Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими\~Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, за змістом п.п.18, 20, 30 яких, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Система оплати послуг (щомісячна або авансова) та форма оплати послуг (готівкова або безготівкова) визначаються у договорі між споживачем і виконавцем та здійснюється за розрахунковими книжками, платіжними квитанціями або за умовами договору. Судом встановлено, що відповідачі перебуваючи з позивачем у фактичних договірних відносинах свої зобовязання з оплати фактично наданих послуг у відповідності з вимогами ст.ст.525,\~526 ЦК України\~належним чином не здійснювали, оплати проводили з порушенням встановлених строків та нарахованих сум, в результаті чого станом на 01 квітня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 13\~187,51 грн., яка в добровільному порядку відповідачами не сплачена. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у звязку з неналежним виконанням Відповідачами зобовязань щодо сплати за отримані послуги з теплопостачання, в них виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь Позивача, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з Відповідачів на корить Позивача, суд виходить з наступного. Судом встановлено, та цей факт не оспорюється сторонами, що Позивач вже звертався до суду 09 жовтня 2014 року з заявою про видачу судового наказу. На підставі заяви про видачу судового наказу 27 жовтня 2014 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська винесено судовий наказ про стягнення в солідарному порядку суми заборгованості з оплати за теплову енергію станом на 01.08.2014 року з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача КП «ТПТЕ «Теплотранс» ДМР у розмірі 8 498,54 грн. Згідно ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2015 року було скасовано судовий наказ від 27 жовтня 2014 року (а.с. 2). Позивачем в позовній заяві зазначено, що заборгованість за теплопостачання\~утворилася за період з листопада 2000 року по 01 квітня 2016 року у розмірі 13\~187,51 грн. Відповідачі у судовому засіданні позов визнали частково та заявили про застосування строку позовної давності до виниклих між сторонами правовідносин. З приводу цього суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Стаття 257 ЦК України\~зазначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За приписами статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Отже, строк позовної давності за даним позовом про стягнення заборгованості з Відповідачів переривався подією - зверненням Позивача 09 жовтня 2014 року із заявою про видачу судового наказу та видачею судового наказу 27жовтня 2014 року, при цьому суд приймає до уваги, що відповідачі не належним чином виконували зобов'язання щодо оплати заборгованості за спожиті послуги з теплопостачання кожного місяця на протязі останніх трьох років, тобто момент прострочення відповідачем виконання зобов'язання встановлюється щодо кожного платежу, починаючи з 09 жовтня 2011 року. Відповідно до ч. 1\~ст. 251 ЦК України\~строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1\~ст. 252 ЦК України). Згідно ч.1\~ст. 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 3\~ст. 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Таким чином, суд приходить до висновку, що заборгованість, яка підлягає стягненню з Відповідачів, повинна бути стягнута за період з 09 жовтня 2011 року по 09 жовтня 2014 року, з урахуванням строку позовної давності, оскільки позовна давність обчислюється з того дня коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права. Крім того, підлягає стягненню і заборгованість, яка виникла після жовтня 2014 року, оскільки вказаний період не виходить за межі строку позовної давності. Судом встановлено, що Позивач був обізнаний про порушення своїх прав ще з 2000 років та мав можливість звернутися до суду у будь-який момент за їх захистом. В той же час, після першого свого звернення до суду у жовтні 2014 року, Позивач вдруге звернувся до суду лише у березні 2016 року. У звязку з чим, суд вважає, що заява Відповідача про застосування строків позовної давності підлягає застосуванню до виниклих між сторонами правовідносин. При цьому суд не приймає до уваги та відхиляє посилання представника позивача на той факт, що оскільки на протязі всього часу з 2000 року відповідач інколи здійснювала часткову оплату за надані послуги, строк позовної давності переривався, тому що у відповідності до приписів ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, а отже заборгованість слід стягнути за весь період. З цього приводу суд зазначає, що здійснення відповідачем оплати за надані послуги з теплопостачання не свідчать про визнання ним свого боргу, оскільки платежі на протязі цього періоду відповідач здійснював в рахунок оплати поточних платежів, а не в рахунок погашення заборгованості. Доказів, які б це спростовували позивачем суду не надано. У відповідності до ч. 4\~ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі вищевикладеного суд, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання Відповідачів, щодо застосування загального строку позовної давності у три роки. Таким чином, наслідки пропуску строку позовної давності слід застосувати до вимог за період з листопада 2000 року до 09 жовтня 2011 року, та відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині. Згідно розрахунку заборгованості за централізоване теплопостачання за період з 09.10.2011 року по 01.04.2016 року розмір заборгованості відповідачів становить 8\~515,02 грн. (а.с. 55-56). З огляду на наведене суд зазначає, що розмір заборгованості який підлягає солідарному стягненню з Відповідачів становить 8\~515,2 грн. Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з газопостачання підлягають частковому задоволенню, та з Відповідачів на користь Позивача підлягає солідарному стягненню сума заборгованості у розмірі 8\~515,02 грн. грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1 378,00 грн. у рівних частках, тобто по 689,00 грн. з кожного. На підставі ст.ст. 64, 67 ЖК УРСР 1983 року, ст.ст. 251, 252, 256, 257, 264, 509, 525, 526, ст.ст. 12, 13, 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.п. 18, 20, 30 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», та

Outcome: partial