Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

У березні 2016 року позивач ПАТ «Універсал Банк», який є правонаступником всіх прав та обов`язків ВАТ «Універсал Банк» (22.06.2009 року рішенням загальних зборів акціонерів, ВАТ «Універсал Банк» було перейменовано в ПАТ «Універсал Банк»), яке в подальшому було перейменоване в АТ «Універсал Банк» звернулось до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , про солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором. Свої позовні вимоги АТ «Універсал Банк» обґрунтовувало тим, що 04.04.2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №003-2008-1011, згідно з яким банк надав позичальнику кредит у сумі 93500,00 дол. США, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 01.04.2038 року та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 12,45% річних. Процентна ставка за користування коштами понад встановлений строк (підвищена процентна ставка) - 37,35% річних. В силу того, що відповідач [PERSON] не зміг належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання, 07.03.2014 року між позивачем та [PERSON] було укладено Додаткову угоду б/н до Кредитного договору №003-2008-1011 від 04.04.2008 року, відповідно до якої відповідачу починаючи з 07.03.2014 року встановлено процентну ставку на рівні 12,45% річних, а за користування кредитом понад встановлений Кредитним договором строк встановлюється підвищена процентна ставка на рівні 20,45%. Для забезпечення виконання позичальником зобов`язань, взятих за кредитним договором від 04.04.2008 року №003-2008-1011, між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №б/н від 07.03.2014 року, відповідно якого [PERSON] поручилася за належне та своєчасне виконання позичальником [PERSON] зобов`язань, які виникають з кредитного договору від 04.04.2008 року №003-2008-1011. Зважаючи на те, що позичальник не дотримувався умов Кредитного договору, своєчасно не повертав кредит та не сплачував проценти за користування ним, АТ «Універсал Банк» просило суд стягнути солідарно з позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] заборгованість за Кредитним договором від 04.04.2008 року №003-2008-1011, яка станом на 19.01.2016 року складає: 101512,84 дол. США, з яких -заборгованість по кредиту - 90720,59 дол. США; -відсотки - 10739,35 дол. США; -підвищені відсотки - 52,90 дол. США. Однак, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів 42840,00 дол. США, з яких: -заборгованість за тілом кредиту - 32047,75 дол. США; -відсотки - 10739,35 дол. США; -підвищені відсотки - 52,90 дол. США. Ухвалою судді від 03.02.2017 року призначено розгляд вищевказаної справи. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Пилип В.М. на електронну адресу суду направив клопотання про відкладення розгляду справи, яке було передане судді працівниками канцелярії на стадії судових дебатів. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що 04.04.2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №003-2008-1011, згідно з яким банк надав позичальнику кредит у сумі 93500,00 дол. США, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 01.04.2038 року та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 12,45% річних. Процентна ставка за користування коштами понад встановлений строк (підвищена процентна ставка) - 37,35% річних. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03.10.2018 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «Універсал Банк», про визнання недійсним кредитного договору. 07.03.2014 року між позивачем та [PERSON] було укладено Додаткову угоду б/н до Кредитного договору №003-2008-1011 від 04.04.2008 року, відповідно до якої відповідачу починаючи з 07.03.2014 року встановлено процентну ставку на рівні 12,45% річних, а за користування кредитом понад встановлений Кредитним договором строк встановлюється підвищена процентна ставка на рівні 20,45%. При цьому, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11.11.2019 року відмовлено у позові [PERSON] до ПАТ «Універсал Банк», про визнання додаткової угоди до кредитного договору недійсною. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. ВАТ «Універсал Банк» належно виконало умови кредитного договору, надавши [PERSON] кредитні кошти у сумі, обумовленій у договорі За положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Повернення кредиту та сплата процентів за користування ним повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячних платежів згідно з графіком, який є невід`ємним додатком до цього договору. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Однак, [PERSON] систематично не виконував взяті на себе за кредитним договором зобов`язання щодо щомісячної сплати частини кредиту та процентів за користування ним. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якшо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. З аналізу наведених законодавчих норм вбачається, що пред`явленням вимоги до позичальника є як направлення йому вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, так і пред`явлення до нього позову. 10.08.2015 року позичальнику була направлена вимога про погашення суми заборгованості за Кредитним договором та вручена за довіреністю 11.08.2015 року, однак останній не вчинив жодних дій, що б свідчили про намір сплатити кредитну заборгованість. Загальна сума заборгованості за Кредитним договором №003-2008-1011 від 04.04.2008 року станом на 19.01.2016 року складає 101512,84 дол. США, з яких -заборгованість по кредиту - 90720,59 дол. США; -відсотки - 10739,35 дол. США; -підвищені відсотки - 52,90 дол. США. Позивач у свою чергу просить стягнути солідарно з відповідачів 42840,00 дол. США, з яких: -заборгованість за тілом кредиту - 32047,75 дол. США; -відсотки - 10739,35 дол. США; -підвищені відсотки - 52,90 дол. США. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Для забезпечення виконання позичальником зобов`язань, взятих за кредитним договором від 04.04.2008 року №003-2008-1011, між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №б/н від 07.03.2014 року, відповідно якого [PERSON] поручилася за належне та своєчасне виконання позичальником [PERSON] зобов`язань, які виникають з кредитного договору від 04.04.2008 року №003-2008-1011. За приписами ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Позивачем направлялась вимога до поручителя про сплату боргу, яка була особисто вручена 11.08.2015 року, однак остання не вчинила дій, спрямованих на погашення заборгованості. Отже, позивач має право вимагати солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором від 04.04.2008 року №003-2008-1011, з позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] . Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене вище, беручи до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості, який відповідає нормам закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором №003-2008-1011 від 04.04.2008 року в сумі 42840,00 доларів США підлягають задоволенню. На підставі статті 141 ЦПК України, оскільки суд задовольнив позовні вимоги позивача з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 17027,06 грн., а саме з кожного по 8513,53 грн.

Outcome: approved