Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-07 00:00:00

У вересні 2014 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» (далі - ПАТ «ІНТЕР-ПОЛІС») звернулося до суду із вищезазначеним позовом до [PERSON], третя особа [PERSON], про визнання недійсним договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, мотивуючи свої вимоги наступним. 23.04.2014 приблизно о 09.00 годині на вул. Ушинського, 29 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобілів «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER], який належить [PERSON], під його керуванням, та «BMW 3201», д.н.з. [NUMBER], який належить [PERSON], під керуванням [PERSON] 12.05.2014 постановою Солом`янського районного суду м. Києва [PERSON] було визнано винним у вищезазначеній ДТП. З розширеної довідки №937877 про ДТП та полісу №АС/9100115 вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER], яким є відповідач, застрахована позивачем. Позивач вважає, що у зв'язку з несплатою відповідачем страхового платежу та ненаданню звіту про оформлення полісу, укладений між сторонами договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів має бути визнаний недійсним відповідно до ст.ст. 983, 988 ЦК України (а.с.2-3) З поданих відповідачем заперечень вбачається, що він заперечує проти задоволення позову, оскільки вважає, що позивачем не надано суду доказів на обґрунтування своїх позовних вимог, а укладений між сторонами договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на момент ДТП був чинним (а.с.38) Сторони та третя особа в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України (а.с.17-18, 22-24, 26, 33-36, 42, 48-49). Натомість, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, при чому представник позивача зазначив, що позовні вимоги підтримує, відповідач проти позову заперечує, а третя особа покладається на розсуд суду (а.с.43, 50, 51) Оскільки бути присутнім в судовому засіданні з розгляду цивільної справи є виключно правом сторони, а не її обов`язком, суд вважав можливим за наявності вищезазначених заяв розглянути справу на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. 12.05.2014 постановою Солом`янського районного суду м. Києва [PERSON] було визнано винним у тому, що 23.04.2014 приблизно о 09.00 годині останній, керуючи автомобілем марки «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER], в м. Києві по вул. Ушинського порушив Правила дорожнього руху України, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «BMW 3201», д.н.з. [NUMBER], який належить [PERSON], під керуванням [PERSON], та його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с.5) При цьому, згідно розширеної довідки ДАІ №9378577 автомобіль «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER], належить відповідачу. Крім того, з довідки також вбачається, що у відповідача на момент ДТП був наявний поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9100115 терміном дії до 30.12.2014 року, виданий ПАТ «ІНТЕР-ПОЛІС» (а.с.4, 6) Також судом встановлено, що між сторонами - ПАТ «ІНТЕР-ПОЛІС» як страховиком та [PERSON] як страхувальником 30 грудня 2013 року було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується наданою суду копією полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/9100115. Забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER]. Вказаний поліс містить підписи сторін та печатку страховика. Строк його дії до 30.12.2014 року. Інших договорів страхування відповідачем не укладалося (а.с.4) Відповідно до положень ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Згідно зі ст. 998 ЦК України визначено, що договір страхування визнається судом недійсним, якщо: його укладено після настання страхового випадку; об'єктом договору страхування є майно, яке підлягає конфіскації. Наслідки недійсності договору страхування визначаються відповідно до положень про недійсність правочинів, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 3, ст. 6, ст. 227, ст.ст. 627-629 ЦК України, в Україні гарантується право свободи договору. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог діючого законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Так, відносини між сторонами у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовано ЦК України та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п. 1.8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладання. Статтею 11 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що саме страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ. Статтею 17 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є документом, технічний опис, зразки, порядок замовлення, організації постачання якого затверджуються Уповноваженим органом за поданням МТСБУ. Згідно п.п. 2.1.3 п. 2.1 Положення про особливості укладання договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, при укладанні внутрішнього договору страхування страховик зобов'язаний дотримуватися такого: посвідчувати факт укладання внутрішнього договору страхування полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зразок якого затверджено Уповноваженим органом за поданням Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ). Як вбачається із копії зазначеного полісу, остання була посвідчена самим представником позивача [PERSON] з відміткою «Згідно з оригіналом» під час направлення позовної заяви із додатками до суду, відтак сумніватися в існуванні такого полісу у суду підстав немає (а.с.4) Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Проте, як зазначалося судом вище сторони в судове засідання не з`явилися, правом підтвердити свої доводи чи заперечення іншими доказами, аніж ті, що містяться в матеріалах справи, не скористалися. Таким чином, суд приходить до висновку, що ПАТ «ІНТЕР-ПОЛІС» не було надано суду належних та допустимих доказів наявності підстав для визнання договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, передбачених ст. ст. 203, 215, 998 ЦК України. З довідки, наданої позивачем вбачається, що ПАТ СК «ІНТЕР-ПОЛІС» станом на 23.10.2014 року не отримувало страховий платіж за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/9100115 (а.с.46) Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. Відтак, саме лише невиконання страхувальником зобов'язання по внесенню страхового платежу не може бути підставою для визнання недійсним договору страхування. За викладених обставин суд приходить до висновку, що укладений між сторонами договір відповідає вимогам ст.203 ЦК України, так як його зміст не суперечить положенням Цивільного кодексу України, а також іншим актам цивільного законодавства, зокрема Законам України «Про страхування», «;Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», сторони правочину мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників правочину були вільними івідповідало їх внутрішній волі, договір було укладено у формі встановленої законом, правочин був спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлено договором, а відповідно до положень чинного законодавства, на чому акцентує увагу представник позивача як на підставу своїх вимог, саме невиконання або неналежне виконання угоди не може бути підставою для визнання угоди недійсною. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на наведене, суд підстав для задоволення позову не вбачає. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed