Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, посилаючись на те, що йому на праві спільної часткової власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], інша частина будинку належала матері позивача [PERSON], спадкоємцем за заповітом якої є [PERSON], просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування означеним будинком. В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що відповідач, племінник позивача у вказаному приміщенні не мешкає з 2011 року, особистих речей в будинку не має. Позивач надала заяву згідно якої просить розглядати позов за її відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. Від третьої особи-1 повідомлень про причини неявки не надходило, повідомлено про дату, час та місце судового розгляду належним чином. Третя особа-2 надала суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує, просить задовольнити позов. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який згідно заяви не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явилися, на підставі ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що позивачу, згідно договору дарування від 04 листопада 1995 року та з урахуванням зміни прізвища внаслідок укладання шлюбу на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], іншим володільцем майна є [PERSON] /а.с.10-11/. В будинку за вказаною адресою також з 21 лютого 2011 року зареєстровано [PERSON] - відповідач по справі, який на момент реєстрації в будинку був племінником позивача та онуком [PERSON] Як вбачається з актів комісії у складі голови квартального комітету № 12, мешканців будинків по [ADDRESS] - відповідач з 21 лютого 2011 року по дату складання акту року фактично не проживає за адресою місця реєстрації. Отже, позивач, відповідно до ст.10 ЦПК України, довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст.57-59 ЦПК України, зазначені обставини, того, що у будинку за адресою: [ADDRESS] відповідач не проживає більше року, а лише зареєстрована в ньому. У відповідності до п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, згідно матеріалів справи не вбачається наявності договору чи заповіту, на підставі яких встановлено сервітут відповідача щодо користування квартирою позивача, матеріали справи свідчать про відсутність відповідача у будинку, що належить позивачу більше, ніж 1 рік. За таких обставин, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вищезазначеною адресою. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 243,60 гривень, тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 243,60 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved