Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] (надалі також позивач) звернувся до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] (надалі також відповідач). На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 08.11.2014 року між ним та відповідачем було укладено шлюб від якого у них народився син [PERSON]. 17.10.2017 року рішенням Баранівського районного суду Житомирської області у справі №273/667/17 розірвано шлюб між позивачем та відповідачем, сина залишено проживати з відповідачем. З перших днів життя позивач брав активну участь у вихованні дитини, проводив з ним свій вільний час, піклувався про його фізичний та духовний розвиток, забезпечував дитину всім необхідним та з цією метою надавав матеріальну допомогу відповідача для утримання сина. Після розлучення відповідач почала перешкоджати позивачу у спілкуванні з дитиною. Після звернення позивача до Баранівської районної державної адміністрації було прийняте розпорядження №300 від 10 листопада 2017 року та встановлено графік спілкування з сином: першого та третього тижня кожного місяця з 15.00 пятниці до 15.00 неділі. З моменту прийняття зазначеного рішення відповідач ігнорувала розпорядження Баранівської районної державної адміністрації Житомирської області №300 від 10 листопада 2017 року. З огляду на викладене позивач вирішив звернутися до суду із вказаним позовом. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Крім того зазначив, що хоче безперешкодно бачитися з дитиною. Підтвердив факт наявності заборгованості по сплаті аліментів на дитину. Відповідач у судовому засіданні позов визнала частково погодившись на те, щоб позивач бачився з дитиною першого та третього тижня щомісяця з 15.00 год. пятниці до 15.00 год. неділі. Додатково пояснила, що не заперечує щодо спілкування батька з дитиною, однак вважає, що він життям дитини не цікавиться, адже дитина для нього виступає в ролі іграшки. Зазначила, що поки позивач не почне забезпечувати дитину матеріально, так як всі матеріальні витрати приходять на неї, тому не може погодитися на умови батька дитини. Додатково повідомила, що він не сплачує у повній мірі аліменти на дитину, не купує дитині одяг та харчування, більше того, відмовився сплачувати вартість роутера для інтернету, яким вони користувалися спільно та за який їй самій довелося розраховуватися замість того, щоб купити щось для дитини. Представник третьої особи органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Баранівської райдержадміністрації [PERSON] вважає, що позов має бути задоволений частково з тих підстав, що дитина повинна бачитися, як з батьком так і з матірю, у випадку ж задоволення позову, дитина всі вихідні та дні народження буде проводити лиш з батьком, що суперечитиме, на його думку, як інтересам матері, так і самої дитини. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що даний позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом достовірно встановлено, що позивач та відповідач мають спільного сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Згідно рішення Баранівської районної державної адміністрації від 10.11.2017 року №300 [PERSON] встановлено дні та години спілкування з малолітнім сином [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до ч. 2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім'ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов'язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім'ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Згідно чч. 6, 7, 8, 9 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки в сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї; дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї; сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. В силу ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 141 Сімейного кодексу України батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. На підставі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до чч. 1, 2, 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Сатттею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Статтею 159 СК визначено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, в спілкуванні з дитиною та в її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. У разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Також судом встановлено, що відповідач не проти того, щоб дитина бачилася зі своїм батьком, але при цьому бажає, щоб останній також виконував свій обовязок по відношенні до дитини та сплачував вчасно та в повній мірі аліменти, що стягуються на дитину. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Таким чином, суд бере до уваги те, що батько дитини має право на те щоб бачитися зі своєю дитиною, при цьому, по відношенні до останньої він наділений не лише правами, а й обовязками, зокрема зі сплати аліментів, яких він належним чином не виконує, що підтверджено ним безпосередньо у судовому засіданні. Крім того, суд звертає увагу на те, що вимога позивача спрямована на те, щоб бачитися з дитиною без виключення протягом всіх вихідних днів, днів народжень та у період літніх канікул у дитячому садочку та школі не менше пяти та семи діб відповідно, з чого слідує, що дитина не буде достатньо часу проводити з матірю, яка бачитиметься з нею лиш в робочі дні з яких більшу половину часу проводитиме на роботі. Такі обставини суд вважає вирішальними та такими, які відіграють важливе значення під час прийняття рішення, оскільки така розлука з матірю неповнолітньої дитини буде суперечити інтересам, як матері так і самої дитині. Саме тому, суд вважає цілком достатнім для забезпечення розумних, вихованих та доброзичливих відносин між батьком та дитиною зобов'язати відповідача судовим рішенням не перешкоджати позивачу брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з його сином [PERSON], [INFO], шляхом часткового задоволення позову та встановлення днів та годин спілкування [PERSON] з сином [PERSON] першого та третього тижня щомісячно з 15.00 год пятниці до 15.00 год. неділі. Такий спосіб участі батька у вихованні сина і спілкуванні з ним відповідатиме забезпеченню реалізації права батька на виховання дитини, можливості безперешкодного спілкування батька і сина між собою та отримання дитиною достатньої кількості виховних заходів від кожного з батьків, що відповідає її інтересам та при цьому унеможливить спричинення шкоди здоров'ю дитини. На підставі викладеного,

Outcome: partial