Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

у березні 2020 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом. в якому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 136 184,79 грн. В обґрунтування позову зазначено про те, що 26.07.2012 року між АБ «Укргазбанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 89/2012, відповідно до умов якого банк зобов?язувався надати позичальнику грошові кошти, а позичальник зобов?язувалась повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, передбачених кредитним договором, відповідно до яких: сума кредиту - 129 192 грн., проценти за користування кредитом - 16% річних, строк повернення кредиту - до 23.07.2027 року. Внаслідок невиконання взятих на себе зобов?язань, у відповідача наявна заборгованість, що станом на 03.02.2020 року становить 136 184,79 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 114 832 грн., нараховані та несплачені проценти за користування кредитом за період з 01.03.2014 року по 30.04.2015 року у розмірі 21 352,79 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17.03.2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 18.05.2020 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03.08.2020 року позовні вимоги АБ «Укргазбанк» задоволено повністю. 10.03.2021 року до Голосіївського районного суду м. Києва від відповідача [PERSON] надійшла заява про перегляд заочного рішення суду. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.04.2021 року скасовано заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03.08.2020 року, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 21.05.2021 року до суду надійшов відзив на позов від відповідача [PERSON] , в якому відповідач просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. посилаючись на наступне. Відповідач вказує, що окрім кредитного договору, який укладено з метою придбання житла за адресою: [ADDRESS] , 26.07.2012 року між сторонами в забезпечення виконання зобов?язань за кредитним договором № 89/2012 укладено договір іпотеки, предметом іпотеки за яким є нерухоме майно, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Відповідач зазначає, що між сторонами укладено договір іпотечного кредиту в розумінні положень Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України». Також, відповідач зазначає, що розмір заборгованості, зазначений банком, не відповідає дійсності, оскільки банком не враховано здійснення погашення відповідачем за період березня, квітня 2014 року заборгованості за кредитним договором. Відповідач зазначає, що є внутрішньо переміщеною особою з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим; має іпотечний кредит, де об?єктом іпотеки є майно, що розташоване на окупованій території; іпотечний договір укладено до тимчасової окупації; починаючи з грудня 2015 року відповідач постійно проживає в м. Харкові та не вибувала на тимчасове або постійне місце проживання за його межі; наведені обставини надають право для застосування положень ч. 14.2 ст. 14 Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» та звільнення відповідача від обов?язку погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитом, починаючи з лютого 2014 року. 14.07.2021 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено про те, що банком враховано всі погашення відповідача за кредитним договором. Представник відповідача вказує, що положення ч. 14.2 ст. 14 Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» свідчать не про відсутність обов?язку у відповідача з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом на час тимчасової окупації, а про встановлене законом відстрочення виконання відповідних зобов?язань упродовж строку окупації території Автономної Республіки Крим. Представник позивача просив позов задовольнити з вказаних у позові підстав. Представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити, стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17 750 грн. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд надходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 26 липня 2012 року між АБ «Укргазбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 89/2012, за умовами якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 129 192 грн. для придбання житлової нерухомості: однокімнатної квартири, яка знаходиться у [ADDRESS] ; строк кредитування - з 26.07.2012 року по 23.07.2027 року; за користування кредитними коштами у межах строку кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 16% річних; за користування кредитним коштами, що не повернуті в терміни, передбачені кредитним договором, процентна ставка встановлюється у розмірі 21% річних (т. 1 а.с. 10-13). В забезпечення виконання зобов?язань за вказаним вище кредитним договором, між АБ «Укргазбанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки за реєстровим номером 1053, предметом іпотеки за яким є однокімнатної квартири, яка знаходиться у [ADDRESS] . Крім того, в забезпечення виконання зобов?язань за вказаним кредитним договором, між банком та [PERSON] 26.07.2012 року укладено договір поруки № 1, згідно умов якого поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником зобов?язань по кредитному договору № 89/2012 від 26.07.2012 року, та несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором (т. 1 а.с. 17-18). 01.02.2018 року [PERSON] взято на облік внутрішньо переміщеної особи, що стверджується довідкою від 01.02.2018 року № 0000468065, згідно даних якої зареєстроване місце - [ADDRESS] , місцеперебування останньої - [ADDRESS] (т. 1 а.с. 178). Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом (ст. 611 ЦК України). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» іпотечне кредитування - правовідносини, що виникають з приводу набуття права вимоги іпотечного боргу за правочинами та іншими документами; іпотечний борг - основне зобов`язання за будь-яким правочином, виконання якого забезпечене іпотекою. За змістом положень ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» з 20 лютого 2014 року територія Автономної Республіки Крим і міста Севастополя є тимчасово окупованою. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України», упродовж строку тимчасової окупації внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим звільняється від обов`язку погашення основної суми іпотечного кредиту та нарахованих відсотків за ним, якщо об`єктом іпотеки є майно, розташоване (зареєстроване) на території, що після укладення такого іпотечного договору була тимчасово окупована. Національний банк України приймає рішення про зміну класифікації таких іпотечних кредитів або інші рішення з метою недопущення погіршення ліквідності (фінансового стану) кредитора. З аналізу вищевказаної статті вбачається, що впродовж строку тимчасової окупації внутрішньо переміщена особа звільняється від виконання грошових зобов`язань щодо сплати періодичних платежів на погашення тіла кредиту та процентів, тобто від виконання обов`язку погашати суми, які вона повинна була сплачувати кредитору в період тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим. Разом з тим, дія Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України» не впливає на право банку звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості, в тому числі за тілом кредиту та процентами, яка утворилася до початку тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим, якою є 20 лютого 2014 року. Судом встановлено, що кредитні кошти, отримані за кредитним договором № 89/2012 від 26.07.2012 року, отримано позичальником [PERSON] з метою придбання об?єкта житлової нерухомості, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Вказане нерухоме майно в подальшому передано в іпотеку АБ «Укргазбанк» згідно договору іпотеки № 1053. В обґрунтування наявності заборгованості позичальника [PERSON] у розмірі 136 184,79 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 114 832 грн., нараховані та несплачені проценти за користування кредитом за період з 01.03.2014 року по 30.04.2015 року у розмірі 21 352,79 грн., банком надано в розпорядження суду розрахунок заборгованості (т. 1 а.с. 30) та виписку з рахунку позичальника (т. 1 а.с. 31-39). З розрахунку заборгованості вбачається, що поточна заборгованість за тілом кредиту становить 64 572 грн., прострочена заборгованість за тілом кредиту становить - 50 260 грн. Разом з тим, позивачем не надано в розпорядження суду доказів за який період у позичальника [PERSON] виникла прострочена заборгованість за тілом кредиту. Крім того, заборгованість по процентах за користування кредитом (як нарахованих на поточну заборгованітсь, так і нарахованих на прострочену заборгованість) нарахована банком починаючи з 01.03.2014 року та 01.04.2014 року відповідно. Матеріали цивільної справи не містять доказів, які б свідчили про наявність та про розмір заборгованості позичальника [PERSON] станом до 20.02.2014 року. Згідно довідки від 01.02.2018 року № 0000468065 [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою та місце перебування останньої зареєстровано з 2018 року у м. Харків. За змістом статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» з 20 лютого 2014 року територія Автономної Республіки Крим і міста Севастополя є тимчасово окупованою. Враховуючи, що з 20 лютого 2014 року переміщені особи з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим, якою є відповідач [PERSON] , звільняються від обов`язку сплати основної суми іпотечного кредиту та нарахованих відсотків за ним, підстави для стягнення з останньої заборгованості за кредитним договором, починаючи з лютого 2014 року і по теперішній час, відсутні. Заборгованість же до 20 лютого 2014 року за вказаним договором не може бути визначена та встановлена судом, оскільки належних та допустимих доказів щодо її розміру та періоду нарахування банком позивачем в розпорядження суду надано не було. Враховуючи вищенаведене, суд надходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, оскільки в даному випадку відповідач [PERSON] підпадає під дію Закону України «Про створення вільної економічної зони «Крим» та про особливості здійснення економічної діяльності на тимчасово окупованій території України». Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Встановлено, що представник відповідача [PERSON] - адвокат Яковлєв А.В., відповідно до положень ст. 134 ЦПК України надав попередній розрахунок витрат на правничу допомогу, який міститься у відзиві на позовну заяву; також надано до суду копію ордеру на надання правничої допомоги; акти приймання-передачі послуг від 15.02.2011 року, 05.03.2021 року, 13.04.2021 року, 29.04.2021 року, 19.05.2021 року, 27.05.2021 року. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги надання відповідачем в розпорядження суду доказів понесення витрат на правову допомогу у розмірі 17 750 грн., суд надходить до висновку про задоволення заяви відповідача та стягнення з позивача витрат на правову допомогу у вказаному розмірі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved