Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання виконавчого напису від 08.05.2015 таким, що не підлягає виконанню. В ході розгляду справи судом залучено до участі в справі в якості співвідповідача публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк», за заявою якого нотаріусом вчинено оспорюваний виконавчий напис. Позовні вимоги мотивовано тим, що нотаріус в порушення вимог Закону України «Про нотаріат», не переконавшись у наявності безспірної заборгованості, видав виконавчий напис про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором, якого позивач ніколи не підписував, про що банку було відомо. У судове засідання позивач не зявився, надав заяву, в якій заявлені позовні вимоги повністю підтримав, просив їх задовольнити та проводити розгляд справи за його відсутності. Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] направила суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, у вирішенні вимог поклалась на розсуду суду, про прийняте рішення просила повідомити письмово. Представник відповідача ПАТ «КБ «ПриватБанк» в судове засідання не зявилась, надала письмові заперечення проти позову, в яких просила розглядати справу за її відсутності та відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки нотаріус діяла у відповідно до вимог Закону України «Про нотаріат» та видала виконавчий напис на підставі документів, які свідчили про безспірність заборгованості. Враховуючи те, що явка в судове засідання є правом сторін, а не їх обовязком, суд визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно зясувавши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з урахуванням наступного. Судом встановлено, що 08.05.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис (зареєстрованого в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 2144), яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» 217704,51 грн. на погашення заборгованості за кредитним договором DNH4KS70620688 від 17.05.2005 року, укладеного між ЗАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON], та на відшкодування витрат, повязаних з вчиненням виконавчого напису. Згідно кредитного договору DNH4KS70620688 від 17.05.2005 року, оформленого заявою позичальника, [PERSON] мав отримати кредит в сумі 13675,96 грн. на строк 30 місяців з кінцевим терміном повернення коштів 16.05.2008 року зі сплатою 2,09 відсотка щомісячно. Відповідно до положень ч. 1 ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно вимог ст. 88 цього Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4\~ст.267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2\~ст. 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно заяви позичальника №DNH4KS70620688 від 17.05.2005 року, [PERSON] мав повернути кредит 16.05.2008 року, тобто 16.05.2008 року банк повинен був і міг дізнатися про порушення свого права і від цієї дати мають відраховуватись строки позовної давності для звернення до суду з відповідними вимогами. На момент звернення банку до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису порушення строків позовної давності було очевидним, що свідчило про спірний характер заборгованості і необхідність вирішення спору судом. Отже, в порушення вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріусом вчинено виконавчий напис без належного зясування обставин щодо безспірності заборгованості. Крім того, з письмових пояснень позивача та долучених до матеріалів справи письмових доказів вбачається, що на ім'я позивача невідомі йому особи отримали кредит у ПАТ «КБ «ПриватБанк» в сумі 13675,96 грн. Враховуючи те, що він вказані кошти не отримував, він звернувся до органів внутрішніх справ, де було порушено кримінальну справу за ознаками злочину передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України (№250012-06). В ході досудового слідства у вказаній кримінальні справі було проведено ряд слідчих дій та почеркознавчу експертизу, згідно якої було встановлено, що [PERSON] не підписував заяви позичальника. Звертаючись із заявою про вчинення виконавчого напису, ПАТ «КБ «ПриватБанк» діяв несумлінно, оскільки з письмових доказів вбачається, що банку було відомо про існування кримінальної справи через те, що шахрайські дії вчинено не тільки відносно [PERSON], а й відносно інших осіб клієнтів банку, що підтверджується довідкою слідчого УМВС України в Херсонській області Семенова А.А. Тобто звертаючись із заявою про вчинення виконавчого напису, банк міг і повинен був знати, що на ім'я позивача інші особи отримали кредит та від його імені підписали кредитний договір. За вказаних обставин заборгованість, стягнута за оспорюваним виконавчим написом, є спірною, а сам виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підграють стягненню судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 487,2 грн.

Outcome: approved