Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

У вересні 2018 року до Оболонського районного суду м. Києва звернулося Моторне (транспортне) страхове бюро України (надалі за текстом - позивач) з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про стягнення грошових коштів в порядку регресу. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 06.02.2017 р. в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода (надалі за текстом - ДТП) за участю автомобіля Toyota, держ. номер [NUMBER] , під керуванням відповідача, та автомобіля Fiat, держ. номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 31.03.2017 року у справі № 756/2650/17-п відповідача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами на момент ДТП не була застрахована, позивач виплатив страхове відшкодування в сумі 84 769,24 гривень власнику автомобіля Fiat, держ. номер [NUMBER] , [PERSON] , і тепер просить стягнути вказану суму з відповідача в порядку регресу. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 12.10.2018 р. підсудність спору визначено за Подільським районним судом м. Києва. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 04.12.2018 р. відкрито спрощене провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 04.09.2019 року цивільну справу було передано для розгляду судді Подільського районного суду м. Києва Гребенюку В.В. Представник позивача надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідач в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, оскільки, на його думку, представник позивача не мав повноважень подавати позовну заяву. Крім того, копії документів, долучені до позовної заяви, були, на думку представника відповідача, неналежним чином засвідчені. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і відповідні їм правовідносини. 06.02.2017 р. у м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Toyota, держ. номер [NUMBER] , під керуванням відповідача, та автомобіля Fiat, держ. номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що підтверджується Довідкою про дорожньо-транспортну пригоду від 06.02.2017 року (а.с. 7-8). Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 31.03.2017 року у справі № 756/2650/17-п відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме, в тому, що водій [PERSON] керуючи автомобілем Toyota, держ. номер [NUMBER] , в м. Києві по вул. Богатирській, 24-А, при наявності дорожнього знаку 5.26 Додатку 1 ПДР (місце для розвороту) здійснила поворот ліворуч, внаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем Fiat, держ. номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що спричинило пошкодження транспортних засобів, чим порушила п.п. 5.26 Додатку 1, 2.3(б) ПДР (а.с. 8). Вартість відновлювального ремонту автомобіля Fiat, держ. номер [NUMBER] , складає 83 799,24 гривень, що підтверджується Звітом № 862/02/17Б про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику колісного транспортного засобу (а.с. 9-21), і його повністю оплачено позивачем, що підтверджується копією платіжного доручення № 4615рв від 29.05.2017, наказом по Моторному (транспортному) страховому бюро від 29.05.2017 року № 4615 (а.с. 25). Крім того, у зв`язку з настанням аварійного випадку, позивачем було понесено додаткові витрати - оплата послуг аварійного комісара в розмірі 620 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 270рв від 17.03.2017 року (а.с. 22), а також, оплачено додатковий огляд пошкодженого автомобіля в розмірі 350 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 297рв від 27.04.2017 року (а.с. 23). Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі. До збитків відносяться витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної, небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 5 даної статті особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Частиною 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ч. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно з п. 38.2.1 ст. 38 вказаного Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Щодо заперечень представника відповідача проти позовних вимог суд зазначає наступне. Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що представник відповідача не мав повноважень підписувати позовну заяву, а також засвідчувати копії документів, оскільки він є адвокатом. І відповідно не може представляти юридичну особу на підставі довіреності. Крім того, довіреність не містить повноважень представника щодо підписання позовної заяви. Суд не може погодитися з запереченнями представника відповідача з таких міркувань. Відповідно до ч. 2 ст. 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи. Згідно з ч. 4. ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». В матеріалах справи міститься довіреність від 28.12.2017 року № 6-03/78, видана позивачем адвокату Сакалюку Дмитру Васильовичу, повноваження якого передбачають повноваження представляти інтереси позивачу в судових органах, у тому числі оскаржувати рішення і ухвали суду, підписувати та подавати позовні заяви, заперечення, клопотання, скарги, заяви та претензії, брати участь у судових засіданнях, подавати докази тощо. Відтак, суд вважає заперечення представника відповідача надуманими, та такими, що суперечать обставинам справи, встановленим судом. Відповідно до принципу диспозитивності, передбаченого ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ураховуючи зазначене, оцінивши докази, надані на підтвердження позицій позивача на предмет їх належності, допустимості і достовірності, а також взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача до відповідача та наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved