Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

У березні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом до акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») про захист прав споживача та стягнення грошових коштів. Позовні вимоги мотивовані тим, що у вересні 2013 року у відділенні публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк»), правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» у м. Феодосії АРК позивач відкрив картковий рахунок та отримав золоту картку «Мастеркарт» для виплат № [NUMBER] , на яку позивач поклав 7000 доларів США. Кінцевий строк дії картки травень 2017 року. 24 травня 2017 року позивач звернувся до відділення АТ КБ «Приватбанк» у м. Харкові щодо переоформлення картки у зв`язку із закінченням строку її дії. Після чого позивачу було видано нову золоту картку № [NUMBER] . Однак позивачу не було переведено його кошти в сумі 7000 доларів США, у зв`язку з чим позивач не має доступу до своїх коштів та не може ними користуватись. Наявність у позивача коштів підтверджується довідкою №16470285 від 13 травня 2014 року, виданою Кримським РУ ПАТ КБ «Приватбанк», згідно з якою станом на 13 травня 2014 року на ім`я позивача в ПАТ КБ «Приватбанк» відкритий банківський рахунок, тип рахунку GOLD, строк 05.2017, валюта рахунку USD, сума коштів на рахунку 7 000 доларів США. 10 грудня 2019 року позивач звернувся до головного офісу АТ КБ «Приватбанк» з проханням видати належні йому кошти, однак йому було відмовлено у зв`язку з неможливістю здійснювати діяльність банківських установ та їх відокремлених підрозділів на території тимчасово окупованої АРК та м. Севастополя у зв`язку з припиненням їх діяльності відповідно до Постанови НБУ від 06 травня 2014 року №260. Посилаючись на викладене, позивач просив про задоволення позову. 13 березня 2020 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 14 квітня 2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказує на те, що позивач, вказуючи на те, що під час перевипуску картки 24 травня 2017 року залишок коштів з картки № [NUMBER] не був переведений на картку №5168742705805939, однак доказів про це не надав. Договір банківського рахунка між сторонами укладається у двох примірниках, один з яких знаходиться у клієнта. Виключно виписка з рахунку датована 13 травня 2014 року не є належним та допустимим доказом, що підтверджує факт укладення договору банківського рахунка. Також позивач не довів, що ним були внесені зазначені кошти на картковий рахунок, такий як квитанція або чек. Відсутні також докази звернення до АТ КБ «Приватбанк» з вимогою про закриття рахунку із наданням розрахункових документів. За таких обставин, відповідач просив відмовити в задоволенні позову. 25 травня 2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що після блокування у березні 2014 року коштів кримських вкладників рух будь-яких коштів на поточних та інших рахунках не здійснювався. Довідка 13 травня 2014 року була видана в Харківському відділенні №1 ПАТ КБ «Приватбанк», тобто за межами АРК. Відповідач не спростував інформацію вказану у довідці про відсутність у позивача вказаних коштів. Зазначеною довідкою спростовуються і доводи відповідача про відсутність квитанції про внесення коштів на картковий рахунок. Таким чином, відповідач не надав доказів на спростування заявлених позовних вимог. 21 вересня 2020 року від відповідача надійшли пояснення про те, що 30 січня 2015 року на офіційному сайті Банку було розміщено повідомлення про те, що подальша взаємодія за договором Клієнта з Банком буде здійснювались з товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» (далі - ТОВ «ФК «Фінілон»). Оскільки письмових заперечень відносно переведення Банком боргу від позивача не надійшло, то вважається, що переведення Банком боргу було здійснено із згоди вкладника - [PERSON] . Отже, внаслідок укладення між банком та ТОВ «ФК «Фінілон» договору переведення боргу за договором банківського вкладу, що є предметом даного спору, АТ КБ «Приватбанк» не несе зобов`язань за таким договором, а ТОВ «ФК «Фінілон» є новим боржником за даним договором банківського вкладу. Цього ж дня відповідач подав заяву про залучення до участі у справі третьої особи ТОВ «ФК «Фінілон». Ухвалою суду від 21 вересня 2020 року до участі у справі залучено в якості третьої особи ТОВ «ФК «Фінілон». 21 жовтня 2020 року відповідач подав заяву про залучення доказів, в якій просив залучити до матеріалів справи витяг з електронного додатку «Приложение 1 (Реестр кредиторов к договору перевода долга №б/н от 17.11.2014» від 28 вересня 2020 року, а також оригінал довідки від 28 вересня 2020 року відносно рахунку № [NUMBER] . В судове засідання позивач не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити в повному обсязі. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню доданих правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. У відповідності до частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом установлено, що у вересні 2013 року у відділенні публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» у м. Феодосії АРК позивач відкрив картковий рахунок та отримав золоту картку «Мастеркарт» для виплат № [NUMBER] , на яку поклав 7000 доларів США. Кінцевий строк дії картки травень 2017 року. 24 травня 2017 року позивач звернувся до відділення АТ КБ «Приватбанк» у м. Харкові щодо переоформлення картки у зв`язку із закінченням строку її дії. Після чого позивачу було видано нову золоту картку № [NUMBER] . Однак позивачу не було переведено його кошти в сумі 7000 доларів США, у зв`язку з чим позивач не має доступу до своїх коштів та не може ними користуватись. Згідно із довідкою №16470285 від 13 травня 2014 року, виданою Кримським РУ ПАТ КБ «Приватбанк», станом на 13 травня 2014 року на ім`я позивача в ПАТ КБ «Приватбанк» відкритий банківський рахунок, тип рахунку GOLD, строк 05.2017, валюта рахунку USD, сума коштів на рахунку 7 000 доларів США. 17 листопада 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» уклало з ТОВ «ФК «Фінілон» договір про переведення боргу, згідно з яким ПАТ КБ «Приватбанк» переводить на ТОВ «ФК «Фінілон» борг в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору. Згідно із витягом від 28 вересня 2020 року з електронного додатку «Приложение 1 (Реестр кредиторов к договору перевода долга №б/н от 17.11.2014» грошові кошти в сумі 7000 доларів США, що знаходяться на рахунку № [NUMBER] і що відкритий [PERSON] переводяться до ТОВ «ФК «Фінілон». Згідно із довідкою ПАТ КБ «Приватбанк» від 28 вересня 2020 року, яка підтверджує факт перерахування на рахунки ТОВ «ФК «Фінілон» грошових коштів [PERSON] відповідно до договору переведення боргу №б/н від 17 листопада 2014 року та витягу з електронного додатку до цього договору. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). За частиною першою статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Відповідно до статті 1075 ЦК України, договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час. Залишок грошових коштів на рахунку видається клієнтові або за його вказівкою перераховується на інший рахунок в строки і в порядку, встановлені банківськими правилами. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Крім того, відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Таким чином, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта. У разі отримання стороною зобов`язання іноземної валюти боржник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути кредитору таку ж суму грошових коштів, тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана боржником. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Зазначений висновок узгоджується з висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18). Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що відповідач є функціонуючим загальнонаціональним банком та закриття його відділення не може вплинути на обов`язок банку щодо виплати належних клієнтам банку, слід дійшли висновку про наявність правових підстав для стягнення з банку на користь позивача суми вкладу в іноземній валюті. Доводи відповідача про те, що позивач не довів факт укладення договору банківського рахунка та факт переведення позивачем коштів на картку спростовуються самим же відповідачем тим, що саме цей борг в сумі 7000 доларів США відповідач перевів ТОВ «ФК «Фінілон». Крім того, відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу (стаття 521 ЦК України). Згідн о з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Таким чином, посилання відповідача про відсутність заперечень позивача щодо переведення боргу та взагалі можливості укладення договору переведення боргу у такий спосіб суперечить вимогам чинного законодавства. За таких обставин, позов [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення грошових коштів підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України у зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved