Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором процентної позики від 13.01.2017 року у загальному розмірі 1 020 800,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 13.01.2017 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір відсоткової позики, відповідно до якого [PERSON] передала, а [PERSON] отримала грошові кошти у розмірі 580 000,00 грн. зі строком повернення коштів до 13.01.2018 року. Позивач вказує, що відповідно до п. 2.2 вказаного договору позики, за користування коштами, [PERSON] сплачує [PERSON] відсотки, а саме 5% відсотків від суми позики в місяць, що становить 29 000 грн. щомісячно. При цьому, сторони погодили, що у випадку порушення зобов`язань по поверненню коштів, [PERSON] сплачує пеню у розмірі 1% від отриманих коштів за кожен день прострочення повернення позики. З метою врегулювання спору позивач направляла претензію до позичальника з вимогою добровільної сплати боргу, яка була проігнорована [PERSON] . Оскільки [PERSON] на даний час не виконала своїх зобов`язань, [PERSON] вимушена звернутися до суду з даним позовом. 19.05.2018 року представник відповідача надала суду відзив у якому заперечила щодо позовних вимог. В обґрунтування заперечень вказувала, що позовна заява та додатки до неї не містять доказів передачі позивачем коштів та їх отримання [PERSON] . Крім того, ставила під сумнів правомірність та можливість надання фізичною особою позики під відсотки. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві та просив задовольнити їх у повному обсязі, звертав увагу суду на зловживаннях відповідачем клопотаннями про відкладення судового розгляду та свідомому, на їх думку, затягуванню розгляду справи. Відповідач та її представник у судове засідання в черговий раз не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки у судове засідання не повідомили. За таких обставин, з огляду на позицію представника позивача, наявність у справі відзиву представника відповідача, відсутність заяв та доказів поважності чергової неявки в судове засідання відповідача, суд вважає можливим проводити і завершити розгляд справи за відсутності останньої на підставі наявних у справі доказів. Таким чином, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, заслухавши представника позивача, вивчивши відзив на позов, судом встановлено наступне. Згідно письмового договору процентної позики від 13.01.2017 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] , за особистими підписами останніх, фізична особа [PERSON] передала, а фізична особа [PERSON] отримала грошові кошти у розмірі 580 000,00 грн. з остаточним строком повернення коштів 13.01.2018 року (а.с. 9). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Зі змісту п. 3.1, 3.2 договору вбачається, що позикодавець надає позичальнику позику одночасно з підписанням цього договору, а підписання цього договору свідчить про отримання позики позичальником. Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч.1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. За ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. При цьому, заперечуючи отримання коштів в позику [PERSON] не надано суду жодного належного та допустимого доказу на спростування факту оформлення вказаного договору позики та особистого підпису у ньому. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу тощо), або утриматися від виконання певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання зобов`язання. З огляду на ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За договором позики [PERSON] отримала грошові кошти у розмірі 580 000,00 грн. з остаточним строком повернення коштів 13.01.2018 року. Направлення претензії від 29.01.2018 року до позичальника з вимогою добровільного повернення боргу підтверджується копією листа та конверта з відміткою потового відправлення (а.с. 10,11). З огляду на зазначене вимога [PERSON] про стягнення з [PERSON] основної суми боргу у розмірі 580 000 грн. законна та обґрунтована. Ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 2.2 договору позики, за користування коштами [PERSON] сплачує [PERSON] 5% відсотків від суми позики в місяць, що становить 29 000 грн. щомісячно. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Законодавець не встановив заборони нараховувати та отримувати позикодавцем від позичальника процентів від суми позики оформленої фізичними особами. Дані висновки збігаються з позицією Верховного Суду, щодо можливості отримання відсотків за договором позики фізичних осіб. Таким чином, вимоги про стягнення з позичальника 348 000 грн., які є сумою 5% відсотків за 12 місяців користування коштами, стягнення яких передбачено умовами договору позики, підлягають задоволенню. В свою чергу, позовна заява та матеріали справи не містять належних розрахунків та обґрунтувань щодо можливості і права нарахування позикодавцем пені за прострочення повернення коштів, так само як правомірності, послідовності та порядку здійснення розрахунку загальної заборгованості у розмірі 1 020 800 грн. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором процентної позики від 13.01.2017 року, підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 928 000,00 грн., що складається з основної суми боргу у розмірі 580 000,00 грн. та 348 000,00 грн. відсотків за користування коштами. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial