Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

У вересні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська з позовною заявою до відповідача [PERSON], [PERSON], в якій просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням та усунути перешкоди у користування майном, шляхом зняття відповідачів з реєстраційного обліку, квартири №37, розташованій в будинку №23, по вул. Магнітогорській у м. Дніпродзержинську. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що на підставі договору купівлі продажу, посвідченим приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] Право власності було зареєстровано приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON] у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 9473474 від 24.04.2015 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідно до умов вищезазначеного договору купівлі-продажу квартири [PERSON] звільнив квартиру від речей домашнього вжитку, передав [PERSON] від неї ключі, тобто здійснив всі дії, необхідні для фактичної передачі квартири. Після чого [PERSON] своєю сімєю переїхали до придбаної квартири та проживають там по теперішній час. У травні 2015 року [PERSON] зареєстрував своє місце проживання за вищевказаною адресою та звернувся до абонентської служби ТОВ «Абонент -21» для переоформлення особового рахунку на своє імя, йому стало відомо, що станом на 25.05.2015 року за даною адресою зареєстровані члени сімї колишнього власника квартири [PERSON], [PERSON]. Враховуючи те, що [PERSON] зобовязався забезпечити зняття з реєстраційного обліку осіб, які зареєстровані в зазначеній квартирі, але на даний час [PERSON], [PERSON] не змінили своє місце реєстрації та продовжують бути зареєстровані в квартирі. На даний час [PERSON], [PERSON] не являються членами сімї [PERSON], особистих речей, які б належали відповідачам на праві власності в квартирі не має, тому він вимушений звернутися до суду із позовом. Позивач до судового розгляду справи звернувся з письмовою заявою, в якій вказав, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та просить суд розглянути справу у його відсутності та не заперечують проти заочного розгляду справи без участі відповідача. Представник Державної міграційної служби Заводського РВ м. Дніпродзержинська ГУДМС України в Дніпропетровській області також в судове засідання не зявився. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, згідно з вимогами ст.76 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомили, судова повістка - виклик направлена відповідачам на останню відому суду адресу, крім того у газеті «Вісті Придніпровя» № 88 (1683) від 05.11.2015р. було надруковане оголошення про час місце та дату розгляду справи, і тому в силу ст.77 ЦПК України відповідач вважається повідомленою, на підставі ст. 169 ЦПК України, суд вважає є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, що дозволило суду за згодою позивача згідно вимог ст. 224 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача та третіх осіб, згідно вимог ч.2 ст. 158 ЦПК України. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що дозволило суду вважати за необхідне визнати його неявку з неповажних причин, провести заочний розгляд справи, розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON], є власником квартири №37, розташованій в будинку №23, по вул. Магнітогорській у м. Дніпродзержинську, що підтверджується державним реєстром речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 9473474 від 24.04.2015 року, та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. З Акту від 28.05.2015 року, складеного комісією КЖЕП «Оріон» у присутності свідків, вбачається, що [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у квартирі зареєстровані, але фактично не проживають з 24.04.2015 року. Судом також встановлено, що [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] з 24.04.2015 року не проживають у зазначеній квартирі, квартирою не цікавляться, не оплачують комунальні платежі, не приймають участі у підтриманні квартири у належному санітарно-гігієнічному стані, не несуть інших витрат по утриманню квартири та не приймають участь у спільному побуті, тому вважається таким, що втратив право користування нею. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира або інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місцем перебування є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, реєстрацією є внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно з ст. 155 ЖК України, власник квартири чи її частки не може бути позбавлений права користування своїм житловим приміщенням, крім випадків, передбачених законодавством. Відповідач в спірній квартирі з реєстраційного обліку не знятий, комунальні платежі не сплачує, що перешкоджає власнику у здійсненні ним права користування та розпорядження власністю, своїми діями Відповідач порушує вимоги ст. 47 Конституції України в якій зазначено, що кожен має право на житло, а також те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду, а також були порушені і вимоги ст. 9 ЖК України, в якій зазначено, що ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення, або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Реєстрація та проживання Відповідача за вказаною адресою заважає власнику квартири в повній мірі і на власний розсуд користуватись належним йому майном, до того ж завдає збитків матеріального та морального характеру. Суд вважає, що та обставина, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] продовжують бути на реєстраційному обліку за вказаною адресою, порушують законні права позивача, як власника майна, тобто належної позивачеві на праві власності квартири. Таким чином вимога позивача щодо усунення перешкоди у здійсненні права користуватися та розпоряджатися власністю підлягає задоволенню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття відповідача з реєстраційного обліку за зазначеною адресою. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved