Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

У вересні 2010 року ПАТ «Родовід Банк» звернулося до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, в якому поставлено питання про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором 77.2/СЖ-372.07.2 від 16.11.2007р. в сумі 24507796,53грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежиле приміщення [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності, а в разі його недостатності - на інше майно, що належить відповідачу на праві власності та судових витрат у розмірі 1820,00грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 16.11.2007р. між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір 77.2/СЖ-372.07.2, відповідно до умов якого позивач надав відповідачеві кредитні кошти у вигляді відновлювальної кредитної лінії на споживчі цілі у розмірі 1500000,00 доларів США, строком по 16.11.2010р. Зазначав, що згідно з п.п.4.1.,4.2. кредитного договору відповідач зобов'язався забезпечити повне повернення одержаної суми кредитів не пізніше 16.11.2010р. та сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитом щомісячно до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця або в день повного дострокового погашення кредиту. Вказував, що відповідач умови кредитного договору належним чином не виконував, в зв'язку із чим позивачем на адресу відповідача було направлено лист-вимогу №2010-276472-ПрК-ФЛ/10 від 28.06.2010р. про дострокове повернення одержаних кредитів та сплати нарахованих процентів за користування кредитом. Проте, відповідачем вимога позивача виконана не була, заборгованість не погашена, в зв'язку із чим, позивач був змушений звернутися до суду за стягненням заборгованості з відповідача за кредитним договором в судовому порядку. Справа неодноразово розглядалася судами першої інстанції та переглядалася судами апеляційної та касаційної інстанції. Так, останньою ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12.02.2014р. рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі було скасовано та передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції. В судовому засіданні 24.11.2014р., представник позивача позовні вимоги підтримав, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 13.08.2014р., просив задовольнити. А саме, просив додатково стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 41450267,44 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку, становить 544628783,95грн. та 3% річних від суми простроченого кредиту та прострочених відсотків у розмірі 212779,30 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку, становить 2795777,64грн. Представник відповідача в судовому проти стягнення з відповідача заборгованості за основною сумою кредиту в сумі 1478604,83 доларів США не заперечував. Щодо вимог зі сплати пені за простроченим кредитом просив суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності, встановленої п.1 ч.2 ст.258 ЦК України та відмовити у задоволенні вимоги щодо стягнення пені за простроченим кредитом у розмірі 32292729,49 доларів США. В частині стягнення з відповідача пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами у розмірі 120323922,32грн. просив застосувати строк позовної давності, встановлений ч.2. ст.258 ЦК України та зменшити їх розмір відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України до розміру процентів за кредитом на які вони нараховувалися, а саме до 346976,60 доларів США, що еквівалентно 2736292,17 грн. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи, встановив наступні обставини справи. Як вбачається з матеріалів справи, 16.11.2007р. між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі-позивач/Банк) та [PERSON] (далі-відповідач/позичальник) було укладено кредитний договір №77.2/СЖ-372.07.2 (далі-кредитний договір), за умовами якого Банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі у розмірі 1500000,00 доларів США строком до 16.11.2010р. включно, з процентною ставкою в розмірі 14% річних (п.п.1.1., 1.3.) (т.1, а.с.7-10). Згідно заяв на видачу готівки (т.1, а.с.32-56) позичальнику було видано грошові кошти за кредитним договором в сумі 1504009,13 доларів США. Згідно виписки по особовому рахунку позичальника (т.1, а.с.19-20) позичальник здійснив часткове погашення кредиту в розмірі 15396,54 доларів США. Таким чином, заборгованість позичальника за основною сумою кредиту становить 1488612,59 доларів США. Пунктом 7.2. кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються Банком щомісячно, в останній робочий день місяця та в день погашення кредитів позичальником за цим договором, але не пізніше строку (терміну), вказаного у п.1.1. цього договору. У разі, якщо день нарахування процентів співпадає із вихідним (святковим, неробочим) днем, нарахування процентів здійснюється в перший робочий день, що є наступним за вихідним (святковим, неробочим) днем. У разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом у строк (термін), встановлений у п.1.1. цього договору, останнє нарахування процентів за користування кредитом здійснюється наступного робочого дня за датою, вказаною у п.1.1. цього договору, в подальшому проценти за користування кредитом не нараховуються (т.1, а.с.9). Виходячи з наведеного, заборгованість відповідача за нарахованими, але не сплаченими відсотками складає 346976,60 доларів США. Пунктом 4.5. кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язується за порушення строків (термінів) повернення кредитів та/або сплати процентів за користування кредитами, сплачувати Банку пеню за кожний день прострочки у розмірі 1,6% річних від суми простроченої заборгованості. Згідно п.5.1. кредитного договору у разі порушення позичальником умов цього договору, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів за фактичний час користування кредитом, можливої пені за порушення строків повернення кредиту та сплати нарахованих процентів. Згідно із ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Відповідно до 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. У відповідності до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, суд дійшов висновку, що зі [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» підлягає стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 1825581,43 доларів США, в тому числі: 1488612,59 доларів США - заборгованість за простроченим кредитом та 346976,60 доларів США - заборгованість за простроченими процентами. Стосовно позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у розмірі 41450267,44 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, на дату розрахунку, становить 544628783,95грн. Відповідно до ч.2. ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня, це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. При цьому, правова природа пені є такою, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких обставин, включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону, а також, враховуючи положення ст.267 ЦК України суд дійшов висновку, що вимоги зі сплати пені за простроченим кредитом не підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача пені за несвоєчасне погашення процентів у розмірі 9157537,95 доларів США, що за курсом НБУ, еквівалентно 120323922,32грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 №5 положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). За таких обставин, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 2736292,17грн., тобто, зменшує пеню до розміру процентів на які нараховувалася пеня за невиконання зобов'язань за кредитом. Щодо правомірності нарахування позивачем 3% річних від суми простроченого кредиту та відсотків, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень п.4.5. кредитного договору, за порушення строків (термінів) повернення кредитів та/або сплати процентів за користування кредитами, позичальник зобов'язаний сплачувати Банку пеню за кожний день прострочки у розмірі 1,6% від суми простроченої заборгованості. Отже, оскільки кредитним договором встановлено інший розмір процентів (1,6% від простроченої суми), як відповідальність за порушення грошового зобов'язання, ніж передбачений ч.2 ст.625 ЦК України, суд дійшов висновку, що нарахування додатково 3% річних є безпідставним. Таким чином, враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що зі [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №77.2/СЖ-372.07.2 від 16.11.2007р. в розмірі 1825581,43 доларів США та пеня в сумі 2736292,17грн., а також понесені останнім та підтвердженні документально витрати по сплаті судового збору у сумі 1700,00грн.

Outcome: partial