Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

У вересні 2015 року позивач звернулась з позовом до суду з вимогами визнати за нею право власності на спадкове нерухоме майно домоволодіння по вул. Північній, 15-а у сел. Сартана м. Маріуполя. В обґрунтування позову зазначила, що з 24.07.1962 року перебувала у шлюбі з [PERSON], який помер 24 квітня 2012 року. Після смерті відкрилася спадщина. Покійному чоловіку на праві власності належав житловий будинок у сел. Сартана, по вул. Північній, буд. 15-а. У вересні 2015 року позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, однак державним нотаріусом було винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва на житловий будинок 15-а по вул. Північній у сел. Сартана у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Відповідач [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на користь позивача про що була подана нотаріальна заява до нотаріуса. На підставі зазначеного, просила визнати право власності на житловий будинок № 15-а по вул. Північній у сел. Сартана м. Маріуполя Донецької області з усіма надвірними та господарськими прибудовами, загальною площею 117,4 кв.м., житловою площею 69,8 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Представник відповідача [PERSON] міської ради позовні вимоги не визнав, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. В письмових запереченнях на позов зазначив, що за діючим законодавством якщо за життя спадкоємець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Спадкоємець не набув право власності за життя та не зареєстрував його у встановленому законом порядку. Законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та обєкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку. Позивач може успадкувати лише матеріали. На підставі зазначеного просив відмовити у позові. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про смерть, виданого виконкомом Сартанської селищної ради Іллічівського району м.Маріуполя Донецької області 24.04.2012 року, [PERSON] помер 24 квітня 2012 року, актовий запис № 56 від 24.04.2012 р. Позивач [PERSON] є дружиною покійного [PERSON], що підтверджується наявним в справі свідоцтвом про народження серії І-НО №213107 виданого повторно 04.11.2003р. Спадкоємці за законом мають право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (ч.2 ст.1274 ЦК України). Згідно матеріалів спадкової справи відповідач [PERSON] є також спадкоємцем першої черги після смерті батька та відмовився від прийняття спадщини на користь свої матері позивача по справі, про що свідчить нотаріально посвідчена заява від 07.08.2012 року. 07.08.2012 року позивач у встановленому законом порядку звернулася до Третьої маріупольської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка. Постановою державного нотаріуса Третьої маріупольської державної нотаріальної контори від 07.09.2015 року №1782/02-31 позивачу було відмовлено у вчинені нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок № 15-а по вул. Північній у смт. Сартана м. Маріуполя через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок. Відповідно до матеріалів спадкової справи спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є позивач, що підтверджується свідоцтвом про одруження. Інших спадкоємців, які б звернулися із заявою про прийняття спадщини та прийняли її, судом не встановлено. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України до спадкоємців першої черги зокрема належить той з подружжя, який пережив спадкодавця, та діти покійного спадкодавця. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК України). Надаючи оцінку правовідносинам щодо переходу майнових прав на спадкове майно суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути - визнання права. Відповідно до п. 3.1 [PERSON] Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (далі за текстом рішення - [PERSON] Спеціалізованого Суду України) зазначено, що окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з'ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно; 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. Судом встановлено, що за час свого життя спадкодавцю [PERSON] було виділено земельну ділянку № 15-а по вул. Північній у смт. Сартана для будівництва житлового будинку, що підтверджується договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки від 18.05.1964 року. Згідно акту від 18.05.1964 року, складеного техніком бюро архітектора, [PERSON] було виділено та відведено в натурі земельну ділянку у смт. Сартана по вул. Північній, 15-а. Згідно рішення виконавчого комітету Приморської селищної ради від 15.04.1964 року [PERSON] було надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці № 15-а по вул. Північній у смт. Сартана. Згідно дозволу на виконання робіт [PERSON] було надано відповідний дозвіл на проведення будівельних робіт житлового будинку по вул. Північній, 15-а у смт. Сартана. За даними технічного інвентаризації, проведеної 12 серпня 2015 року [PERSON] бюро технічної інвентаризації, встановлено, що на земельній ділянці № 15-а по вул. Північній у сел. Сартана знаходяться житловий будинок літ. А-1, площею 69,00 кв.м., погріб під частиною будівлі літ. А 1/п, площею 6,10 кв.м., сіни а-1, площею 14,60 кв.м., веранда літ. а1-1, площею 11,9 кв.м., житлова прибудова літ. А1-1, площею 53,40 кв.м., убиральня літ. В-1, площею 2,5 кв.м., гараж літ. Г-1, площею 25,70 кв.м., сарай Е-1, площею 26,80 кв.м., літній душ літ. Ж-1, площею 2,50 кв.м., навіс літ. К-1, площею 28,90 кв.м., вимощення літ. І, огорожа №1, №2, власником якого є [PERSON] Вказаний житловий будинок був збудований [PERSON] у 1966-1967 роках. Згідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження №29 від 26 листопада 2015 року, проведеного судовим експертом [PERSON], встановлено, що вищенаведене домоволодіння, розташоване по вул. Північній, 15-а у сел. Сартана м. Маріуполя, не суперечить вимогам державних будівельних норм України. З наведених доказів вбачається, що [PERSON] у встановленому законом порядку отримав у користування земельну ділянку та здійснив будівництво домоволодіння по вул. Північній, 15-а у смт. Сартана. Однак документів про введення будинку в експлуатацію не мав, державну реєстрацію збудованого домоволодіння не провів та правовстановлюючі документи не отримав, що є перешкодою для оформлення спадкових прав позивачем. Вирішення питання визнання права власності в судовому порядку є крайньою мірою захисту права власності особи за відсутності інших можливих заходів захисту речових прав на нерухоме майно. Позасудова процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та перелік документів, необхідних для її проведення, передбачена Постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно пункту 49 вказаного Порядку для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на новозбудований обєкт нерухомого майна заявник серед іншого має подати документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку. Також згідно спрощеної процедури прийняття в експлуатацію, визначеною Порядком прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт (затверджений наказом Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.04.2015 р. № 79) для прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, господарських будівель і споруд, збудованих у період з 05 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року заявник серед іншого також повинен надати до органу державного архітектурно-будівельного контролю за місцезнаходженням обєкта документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розміщено обєкт. Відповідно до наведених положень законодавчих актів, які передбачають можливість в досудовому порядку ввести в експлуатацію та захистити своє право власності на недобудовані або не введені своєчасно в експлуатацію індивідуальні житлові будинки, в усіх випадках вимагається від заявника (спадкоємця) надання документу, що підтверджує його право власності або користування на земельну ділянку, на якій розташований обєкт домоволодіння. Натомість у позивача даний документ відсутній, а договір від 1964 року про безстрокове користування земельною ділянкою, укладений ще спадкодавцем, не може вважатися таким документом. За таких обставин позивач з обєктивних причин позбавлений можливості захистити своє право власності на спадкове майно у встановленому досудовому порядку. При вирішенні в судовому порядку спірного питання щодо належності зазначеного будинку спадкодавцю та правомірності включення його до складу спадщини, суд керується наступним. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обовязків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. З огляду на вказані фундаментальні права і гарантії, серед яких основоположним є право приватної власності, які гарантуються кожній особі як основним законом України так і міжнародним нормативним актом, суд зобовязаний належним чином перевіряти докази, що надані позивачем в обґрунтування його права власності, та сприяти захисту такого права. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обовязків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Право власності в України повинно спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно позиції викладеної в [PERSON] ВССУ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 (пункті 3.1.) наголошено, що за ч. 4 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. З урахуванням зазначених положень законодавства та розяснень ВССУ, суд вважає доведеним належними доказами факт побудови у встановленому законом порядку спірного домоволодіння на відведеній для цієї мети земельній ділянці, а отже набуття права власності на спірний житловий будинок спадкодавцем по спадковій справі № 556/2012, а тому житловий будинок № 15-а по вул. Північній у сел. Сартана м. Маріуполя є обєктом спадкування та входить до спадкової маси після смерті [PERSON], який помер 24 квітня 2012 року. Також суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача в судовому порядку шляхом визнання права власності на житловий будинок, оскільки інші можливі способи позасудового порядку захисту права власності на спірне майно не можуть бути реалізовані позивачем через відсутність у нього документів на земельну ділянку на своє імя. Ігнорування майнових прав позивача, як єдиного спадкоємця за законом, та відмова у позові може призвести до втрати єдиного способу підтвердження права власності та належного йому праві власності спадкового майна, та в результаті порушити фундаментальні права, закріплені статтею 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до розяснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму листі від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (пункт 3.1.) право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Із урахуванням всіх обставин суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому можливо визнати за ним право власності на житловий будинок № 15-а по вул. Північній у сел. Сартана м. Маріуполя після смерті чоловіка в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved