Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів, в обґрунтування якого вказував на те, що 5 червня 2008 року між ним та відповідачем досягнуто усної домовленості щодо виконання будівельних робіт по реконструкції належного йому на праві власності житла. Для виконання даного виду робіт, ним на підтвердження укладеного правочину передано відповідачу аванс в розмірі 8 350 доларів США, про що відповідач в свою чергу надав письмову розписку. Разом з тим, після укладення вказаного договору відповідач до виконання обумовлених договором будівельних робіт не приступив й відповідно реконструкції будинку не провів, що свідчить про те, що відповідач відмовився виконувати умови укладеного раніше договору про надання послуг. З метою врегулювання відносин, які виникли між ним та відповідачем, він 22 вересня 2011 року направив [PERSON] лист - вимогу, в якій просив останнього повернути суму отриманого авансу. Однак, станом на момент подання позову, відповідач взятих на себе зобов'язань не виконав, будь-яких робіт по реконструкції житла не провів, а також не повернув суму отриманого авансу. Вважає, що відповідач зобов'язаний повернути йому отриманий ним аванс, а також сплатити на підставі ст. 625 ЦК України у зв'язку із простроченням виконання грошового зобов'язання три проценти річних та суму інфляційних витрат. На підставі вищевикладеного, посилаючись на норми матеріального права, уточнивши заявлені позовні вимоги в частині визначення суми основного боргу та зменшивши позовні вимоги в частині вимог про стягнення з [PERSON] трьох процентів річних та інфляційних витрат, просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі 8 350 доларів США, що еквівалентно на час розгляду справи 207 414 грн.. та понесені судові витрати. В судове засідання позивач не з'явився, в його інтересах діяв представник, від якого до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов, ураховуючи заяву про зменшення позовних вимог в частині вимог про стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційних витрат, а також уточнення суми основного боргу задовольнити та не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Справа слухалась у відсутності відповідача, який в судове засідання незважаючи на те, що двічі належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи не з'явився. Причини своєї неявки суду не повідомив і не подав заяви про відкладення розгляду справи. Так, згідно положень ч. 5 ст. 76 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Як вбачається з довідка АДБ при УМВС України в Чернівецькій області відповідач зареєстрований за адресою - м. Чернівці, вул. Барнаульська, 1 А. Крім того, 3 листопада 2014 року відповідач подавав до суду заяву про відкладення розгляду справи, де вказував місце свого проживання саме зазначену адресу, а також повідомляв про те, що отримав копію позовної заяви. Також відповідач повідомлявся й за адресою м. Чернівці, вул.. Броварська, 1, за фактичним місце проживання. Саме за цими адресами судом неодноразово надсилались судові повістки та матеріали позовної заяви з додатками. У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивач не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Частинами 1, 2 п.1 ст.11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Як убачається з матеріалів справи, 5 червня 2008 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] досягнуто усної домовленості щодо виконання будівельних робіт по реконструкції належного позивачу на праві власності житла. Для виконання даного виду робіт позивачем на підтвердження укладеного правочину передано відповідачу аванс в розмірі 8 350 доларів США, про що відповідачем було видано розписку на підтвердження отримання авансу за укладеним між ними в усній формі договором про виконання будівельних робіт (а.с. 9). Таким чином, судом достовірно встановлено, що позивач належним чином виконав умови договору та сплатив відповідачу суму авансу на виконання будівельних робіт у розмірі 8 350 доларів США , натомість відповідач умови договору не виконав та не провів будівельних робіт по реконструкції будинку позивача, а також не повернув сплачену суму авансу позивачу. Так, згідно ч. 1 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона ( підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони ( замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до ч. 2 ст. 872 ЦК України, якщо підрядником були допущені істотні відступи від умов договору побутового підряду або інші істотні недоліки в роботі, він має право на розірвання договору та відшкодування збитків. Крім того, згідно вимог ст. 865, ст. 866 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. Договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відповідно до пунктів 13, 17, 19, 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем. За таких обставин суд, враховуючи вищевказані вимоги закону, а також надані позивачем на підтвердження своїх вимог докази, приходить до висновку, що спірні правовідносини сторін регулюються положеннями Закону України «Про захист прав споживачів». Як встановлено судом, відповідач своїх зобов'язань за договором не виконав, у зв'язку з чим позивач звертався до нього 22 вересня 2011 року із заявою - вимогою про повернення сплаченої йому суми авансу в розмірі 8 350 доларів США , однак дана вимоги позивача залишена [PERSON] без уваги та виконання (а.с 10-11). Таким чином, судом достовірно встановлено, що права позивача як споживача були порушенні відповідачем шляхом не виконання умов укладеного між ними договору. При цьому, відповідачем відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження виконання обумовлених домовленістю робіт, а також не надано доказів повернення суми сплаченого позивачем авансу. Так, відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання ( неналежне виконання). Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім того, відповідно до вимог ст.ст. 570, 571 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. За таких обставин, встановивши, що відповідач умови договору не виконав, суму грошових коштів сплачених позивачем на виконання будівельних робіт не повернув, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені ним кошти в розмірі 8 350 доларів США, що станом на день розгляду справи еквівалентно 207 414 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, суд на підставі ст. 88 ЦПК України вважає, що на користь позивача підлягають стягненню з відповідача також понесені позивачем судові витрати в розмірі 1173 грн. 77 коп. На підставі вище викладеного та куруючись ст.ст. 1,10,22 Закону України «про захист прав споживачів», ст.ст. 11, 526, 570, 571,610, 611, 641, 837, 865,866, 872 ЦК України, ст.ст. 3,4, 10, 11, 57,58, 60,61, 64, 88, 158,169, 224, 218, 294, 349 ЦПК України, -

Outcome: approved