Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

У вересні 2018 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 15 листопада 2013 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 272. Від шлюбу у них є малолітня дитина [PERSON], [INFO]. З відповідачем разом не проживають три роки, спільного господарства не ведуть, спільного майна не мають. Причиною розірвання шлюбу є постійні сварки та суперечки, що виникають між ними. Фактично їх сім'я розпалася, існує лише формально, тому позивачка прийшла до висновку про необхідність розірвання шлюбу, дитину просить залишити проживати з нею, судові витрати стягнути з відповідача на її користь. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, відзиву не подав, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 15 листопада 2013 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 272. Від шлюбу у них є малолітній син [PERSON], [INFO]. Сторони разом не проживають три роки, спільного господарства не ведуть, спільного майна не мають. Причиною розірвання шлюбу є постійні сварки та суперечки, що виникають між ними. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 вищезазначеного Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом частини третьої статті 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Малолітнього сина сторін суд залишає проживати з матір'ю. У відповідності до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на користь позивачки 704,80 гривень витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved