Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

У вересні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із зазначеним вище позовом до відповідачки [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] (приміщення 1-1, 1-2, 1-3, 1-4). Позовні вимоги мотивуються тим, що згідно договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 29.06.2006р., реєстраційний № 1758, позивачу належать 25/100 ідеальних частин у праві власності на житловий будинок № 3 по вулиці Академіка Павлова у м. Бердичів Житомирської області. Вказаний договір у відповідності до вимог ст.182 Цивільного кодексу України було зареєстровано у КП «Бердичівське МБТІ». Належна йому частка складається з приміщень: 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, що фактично становлять квартиру № 1. Іншими співвласниками даного будинку є треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] У придбаному позивачем житлі з 11.08.1997р. та на даний час зареєстрована відповідачка як колишній власник відчуженої частки. Проте, з моменту укладання договору купівлі-продажу відповідачка жодного дня не проживала у вказаному будинку. Комунальні послуги не сплачує, у підтримці будинку та прибудинкової території в належному стані участі не приймає. Вказані обставини відображені у довідці МК ВЖРЕП-7 від 16.09.2015р. № 3294. Оскільки відповідачка здійснила відчуження належних їй часток у праві власності на будинок, вона втратила право на користування цим житлом. Жодних домовленостей між позивачем та відповідачем щодо встановлення житлового сервітуту по відношенню до даного житла немає. Реєстрація відповідача позбавляє позивача можливості вільно, на власний розсуд, в повному обсязі здійснювати своє законне право власності на нерухомість (обмежує в праві розпорядження, зокрема, щодо можливості продати, обміняти частку) та призводить до додаткових витрат. Отримання такого рішення необхідне позивачу для зняття відповідачки з реєстрації у відповідності до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р. У судове засідання позивач не зявився, надав суду письмову заяву, в якій позов підтримав, просив справу слухати у його відсутності, не заперечив проти винесення заочного рішення у справі. Відповідачка, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, причини її неявки суду не відомі, від неї не надійшло клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши докази та проаналізувавши їх в сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - квартира відповідно до статей 379, 382, 405 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Проте, відповідно до ст.405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд також враховує те, що наявність реєстрації відповідачки у вказаному будинку обумовлює понесення додаткових витрат позивача на сплату комунальних послуг. Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визнання особи такою, що втратила право на користування житлом є підставою для зняття її з реєстраційного обліку. Враховуючи те, що відповідачка без поважних причин не проживає у зазначеному будинку, його станом не цікавляться, не сплачують комунальні рахунки, суд дійшов висновку, що вона втратили право на користування цим житловим приміщенням. Судові витрати згідно статей 79, 88 ЦПК України суд покладає на відповідачку.

Outcome: approved