Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом. Свій позов мотивує тим, що з 01 січня 2015 року вона проживала з відповідачем однією сім'єю, шлюб вони не реєстрували. З жовтня 2015 року відповідач залишив сім'ю та пішов проживати окремо. Від шлюбу в них народилося троє дітей, а саме: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що діти проживають разом з нею, з жовтня 2015 року відповідач в утриманні дітей ніякої участі не приймає. Фінансовий стан позивача не дає можливості утримувати та виховувати дітей на достатньому рівні. Вважає, що відповідач може та повинен утримувати дітей, у зв'язку із чим змушена звернутися до суду із даним позовом. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила суд його задовольнити, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив. Згідно зі статтею 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 01 січня 2005 року сторони проживали разом. Від даного спільного проживання, у них народилося троє дітей, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження. (а.с 4-6). Обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків, при цьому цей обов'язок покладається як на матір дитини так і на батька. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в судовому порядку. Згідно зі ст. 200 СК України аліменти за рішенням суду можуть бути присуджені у частці від доходу платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено судом, відповідач по справі не надає допомоги на утримання неповнолітніх [PERSON], [PERSON] та [PERSON], у зв'язку з чим порушуються інтереси дітей. Приймаючи до уваги матеріальне становище дітей, які потребують матеріальної допомоги, та матеріальне становище відповідача, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. З відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. З матеріалів справи вбачається, що позовна заява про стягнення аліментів подана до суду 08 вересня 2016 р., а тому враховуючи положення ч. 1 ст. 191 СК України, суд вважає за можливе присудити стягнення аліментів з дня пред'явлення позову до суду - з 08 вересня 2016 року. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів, суд допускає до негайного виконання в межах місячного платежу. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved