Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернулася в порядку цивільного судочинства з позовом до підприємства з іноземними інвестиціями в формі товариства з обмеженою відповідальністю «Євро Фінанс ЛТД» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, індексації, інфляційних витрат, компенсації за невикористану відпустку. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 16 вересня 2014 року відкрито провадження у справі. Разом із позовною заявою позивач подала заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на грошові кошти відповідача у розмірі 322706,07 грн. В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник посилається на те, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти може утруднити виконання рішення суду про задоволення позову, оскільки відповідач ігнорує звернення позивача, тривалий час не виплачує заробітну плату, має можливість відчужити наявне у нього майно та розпорядитися грошовими коштами. За приписами ст. 152 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у постанові від 22 грудня 2006 року N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Як убачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку, індексацію, інфляційні витрати, компенсацію за невикористану відпустку у загальному розмірі 322706,07 грн. Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суддя повинен пересвідчитися, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Так, у заяві про забезпечення позову позивач вказує, що відповідач ігнорує звернення позивача, тривалий час не виплачує заробітну плату, має можливість відчужити наявне у нього майно та розпорядитися грошовими коштами. Дослідивши матеріали справи, суд не вбачає реальної загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Зважаючи на вищевикладене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed