Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

У вересні 2011 року [PERSON], діючи в своїх та [PERSON] інтересах звернулася до суду з позовом про визнання за ними права власності по 1/2 частині, в рівних долях кожному, в порядку спадкування по закону після смерті [PERSON]: на земельну ділянку №24, площею 0,2495 га, згідно державного акта серії ЯА №519169, кадастровий номер 7420687400:03:001:0024, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану на території Соколівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області, нормативною грошовою оцінкою 2757 грн. 00 коп.; на земельну ділянку №7, площею 1,7539 га, згідно державного акта серії ЯА №519136, кадастровий номер 7420687400:03:003:0002, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Соколівської сільської ради Бобровицького району, нормативною грошовою оцінкою 19381 грн. 00 коп.; на земельну ділянку №24, площею 1,8093 га, згідно державного акта серії ЯА №519170, кадастровий номер 7420687400:03:004:0008, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Соколівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області, нормативною грошовою оцінкою 19993 грн. 00 коп.; на земельну ділянку №6, площею 1,7540 га, згідно державного акта серії ЯА №519134, кадастровий номер 7420687400:03:003:0001, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Соколівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області, нормативною грошовою оцінкою 19382 грн. 00 коп.; на земельну ділянку №21, площею 1,8090 га, згідно державного акта серії ЯА №519250, кадастровий номер 7420687400:03:004:0005, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Соколівської сільської ради Бобровицького району, нормативною грошовою оцінкою 19989 грн. 00 коп., Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовували тим, що 16 січня 2010 року помер [PERSON], який був чоловіком позивачки [PERSON] та батьком [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої входили вищеперелічені земельні ділянки, придбані спадкодавцем на підставі договорів купівлі-продажу, а також земельна ділянка, яка належала йому на праві приватної власності. При оформлені ними спадкового майна, у них виникли труднощі, так як при житті спадкодавець не отримав на своє імя державний акт на право власності на земельні ділянки та не провів їх державну реєстрацію. Крім того оригінали державних актів виданих на імя продавців, а також оригінал державного акту, який підтверджує належність йому земельної ділянки на праві приватної власності втрачені. Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 01 листопада 2011 року задоволено позовні вимоги [PERSON] та [PERSON], визнано за ними право власності по 1/2 частині в рівних долях кожному на: земельну ділянку №24, площею 0, 2495 га, згідно державного акта серії ЯА №519169, кадастровий номер 7420687400:03:001:0024, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану на території Соколівської сільської ради Бобровицького району Чернігівської області, нормативною грошовою оцінкою 2757 грн. 00 коп.; земельну ділянку №7, площею 1,7539 га, згідно державного акта серії ЯА №519136, кадастровий номер 7420687400:03:003:0002, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Соколівської сільської ради Бобровицького району, нормативною грошовою оцінкою 19381 грн. 00 коп.; земельну ділянку №24, площею 1,8093 га, згідно державного акта серії ЯА №519170, кадастровий номер 7420687400:03:004:0008, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Соколівської сільської ради Бобровицького р-ну Чернігівської обл.., нормативною грошовою оцінкою 19993 грн. 00 коп.; земельну ділянку №6, площею 1,7540 га, згідно державного акта серії ЯА №519134, кадастровий номер 7420687400:03:003:0001, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Соколівської сільської ради Бобровицького р-ну Чернігівської обл.., нормативною грошовою оцінкою 19382 грн. 00 коп..; земельну ділянку №21, площею 1,8090 га, згідно державного акта, серії ЯА №519250, кадастровий номер 7420687400:03:004:0005, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Соколівської сільської ради Бобровицького р-ну, нормативною грошовою оцінкою 19989 грн. 00 коп., як таке, що перейшло по праву спадкування по закону після смерті 16 січня 2010 року [PERSON] Апелянт [PERSON], як особа, що не брала участь у справі, але права якої порушені рішенням суду, подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду в частині визнання за [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування права власності по 1/2 частині кожному на земельну ділянку №21, площею 1,8090 га, згідно державного акта, серії ЯА №519250, кадастровий номер 7420687400:03:004:0005, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Соколівської сільської ради Бобровицького району та прийняти нове рішення, в якому у вищезазначеній частині позову відмовити. Доводи апеляційної скарги [PERSON] зводяться до того, що суд порушив норми матеріального та процесуального права, що судом надано поверхневий аналіз обставин справи, не застосовано при цьому норми, які підлягають застосування до спірних правовідносин, наслідком чого стали висновки, які не узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, та призвели до невірного вирішення судової справи та порушення прав та законних інтересів апелянта. [PERSON] зазначає, що суд, в порушення с.212 ЦПК України не витребував та не дослідив документальні докази, що власником земельної ділянки №21 є [PERSON] Апелянт вказує, що позивачами було приховано, що на момент смерті спадкодавця земельна ділянка №21 площею 1,8090 га, згідно державного акта, серії ЯА №519250, кадастровий номер 7420687400:03:004:0005, померлому [PERSON] не належала, адже 22 вересня 2006 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], було засвідчено справжність підпису [PERSON] та посвідчено її згоду на продаж чоловіком земельної ділянки №21, а 22.09.2007 року [PERSON] продав [PERSON] вказану земельну ділянку, на яку вона 18.10.2007 року отримала державний акт на право власності, та зареєструвала своє право власності у державному реєстрі. Також [PERSON] зазначає, що суд своїм рішенням порушує норми міжнародного законодавства України, а саме Протокол до конвенції «про захист прав людини і основоположних свобод», статтею 1 регламентовано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення. Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] та [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що викладені в позовній заяві доводи знайшли своє підтвердження дослідженими в суді доказами. З таким висновком не погоджується колегія суддів апеляційного суду з огляду на наступне. На підставі ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Рішення суду оспорюється лише в частині земельної ділянки №21. Судом встановлено, що [PERSON] помер 16 січня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про шлюб [PERSON] був чоловіком [PERSON] (а.с.7). Згідно свідоцтва про народження, померлий є батьком [PERSON] (а.с.8). З копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №519250 вбачається, що [PERSON]Є на підставі рішення Соколівської сільської ради від 28 липня 2005 року 19 сесія 4 скликання належить земельна ділянка площею 1,8090 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 7420687400:03:004:0005 (а.с.9). З витягу №154 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, спірна земельна ділянка оцінена в 19989 грн. 00 коп. станом на 02 лютого 2011 року (а..с18). Як зазначили у позові [PERSON] та [PERSON] оригінали державних актів були втрачені, що підтвердили оголошенням в пресі (а.с.27 ) Із відповіді Баришівської районної нотаріальної контори вбачається, що позивачі не змогли оформити спадщину в нотаріальній конторі, так як договори купівлі-продажу земельних ділянок не є підставою для видачі свідоцтв на спадщину, оскільки спадкодавцем при житті не отримані державні акти на право власності на земельні ділянки та не проведена їх реєстрація (а.с.28). Проте, як вбачається з документів наданих апелянтом, а саме з нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22 вересня 2007 року, вищезазначена земельна ділянка 21, площею 1,8090 га, була продана [PERSON] за 542700 грн. (а.с.63-64). Тобто, на момент смерті [PERSON] 16 січня 2010 року, дана земельна ділянка вже йому не належала. Крім того, вбачається, що сама [PERSON] написала заяву, що вона надає згоду своєму чолку на розпорядження, в тому числі продати, обміняти, заставити та інше, земельними ділянками 21, площею 1,8090 га, та площею 0,2495 га, розташованими на території Соколівської сільської ради, Бобровицького району Чернігівської області 22 вересня 2006 року. Дана заява була посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №2015 (а.с.62). В подальшому, 18 жовтня 2007 року [PERSON] було видано державний акт Серії ЯК №880104 на право власності на земельну ділянку і було вказано, що [PERSON] є власником земельної ділянки №21 площею 1,8090 га, яка знаходиться в с.Красне, Соколівська сільська рада, Бобровицького району (а.с.70-71). Також, відповідно до інформаційної довідки №56206138 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відображено, що Рішенням про держану реєстрацію прав на їх обтяжень від 29 березня 2016 року було зареєстроване право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7420687400:03:004:0005, власником є [PERSON] (77-75). Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Надані апелянтом докази підтверджують доводи апеляційної скарги стосовно введення позивачами суду в оману, оскільки при укладенні Договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON] оригінал Державного акту на землю передавався нотаріусу, який супроводжував та вчиняв нотаріальні дії, а не був втрачений, як зазначили позивачі у своєму позові. Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції винесено рішення з порушенням ст.212 ЦПК України, а саме: не витребувано та не досліджено документальні докази, які вказують, що власником земельної ділянки №21 є [PERSON]. Враховуючи наведене в сукупності, у відповідності з положеннями ст.61 Конституції України, положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що передбачає право на справедливий судовий розгляд, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення слід скасувати в частині визнання за [PERSON], [PERSON] права власності по 1/2 частині в рівних долях кожному на земельну ділянку №21, площею 1,8090 га, згідно державного акта, серії ЯА №519250, кадастровий номер 7420687400:03:004:0005, призначену для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Соколівської сільської ради Бобровицького району, нормативно грошовою оцінкою 19989 грн. 00 коп., як таке, що перейшло по праву спадкування по закону після смерті 16 січня 2010 року [PERSON], та відмовити у задоволенні цих вимог. Відповідно до ст.88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір 896 грн. 52 коп. за розгляд апеляційної скарги.

Outcome: approved