Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що 20 січня 2006 року слідчим відділом податкової міліції Державної податкової адміністрації у Київській області (далі - СВ ПМ ДПА в Київській області) була порушена кримінальна справа № 30-1000 за фактом ухилення від сплати податків службовими особами сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства (далі - СВАТ) «Агрокомбінат «Калита» смт. Калита Броварського району Київської області за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України. В ході розслідування цієї кримінальної справи 20 і 24 липня 2006 року СВ ПМ ДПА в Київській області було порушено кримінальні справи стосовно неї, як головного бухгалтера СВАТ «Агрокомбаната «Калита», за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 212 , ч. 2 ст. 366 КК України. 29 вересня 2006 року вказана кримінальна справа була закрита прокуратурою Київської області із-за відсутності в її діях складу злочину, але 30 жовтня 2006 року її було скасовано Генеральною прокуратурою України. У подальшому, 30 грудня 2006 р., 26 квітня і 31 травня 2007 р. вказана кримінальна справа стосовно неї знову закривалась з підстав відсутності в її діях складу злочинів, однак прийняті рішення скасовувались Генеральною прокуратурою України та прокуратурою Київської області. 16 липня 2007 року слідчим управлінням ДПА України кримінальну справу передано для подальшого провадження досудового слідства до слідчого відділу ПМ ДПІ у Деснянському районі м. Києва, яким 15 квітня 2008 р., 25 лютого і 03 квітня 2010 р., 27 травня і 22 грудня 2011 р. справа направлялась до суду з обвинувальним висновком, але поверталась для проведення додаткового розслідування судом чотири рази і один раз прокуратурою Деснянського району м. Києва. 28 липня 2009 року Броварським міськрайонним судом її було виправдано, але ухвалою апеляційного суду Київської області від 28.10.2009 року виправдувальний вирок було скасовано, а справу повернуто до прокуратури для проведення додаткового розслідування. Востаннє, ухвалою Броварського міськрайонного суду від 25 січня 2012 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 21 березня 2012 року, вказану кримінальну справу направлено для додаткового розслідування прокурору Деснянського району м. Києва, а в подальшому справа була передана для розслідування до СВ ПМ Броварської ОДПІ Київської області. 01 жовтня 2012 року старшим слідчим СВ ПМ Броварської ОДПІ Київської області за результатами додаткового розслідування кримінальну справу відносно неї закрито на підставі п. 2 ст. 6 КПК України - за відсутністю в її діях складу злочинів, передбачених ч. 3 ст. 212, ч.1 і 2 ст. 366 КК України, скасовано запобіжний захід - підписку про невиїзд та знято арешт з майна. Позивач зазначає, що внаслідок незаконного притягнення її до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу - підписки про невиїзд, незаконного накладення арешту на майно та незаконного перебування під слідством і судом протягом більше 74 місяців їй завдано моральну шкоду в розмірі 180191,60 грн, яка полягає у порушенні нормальних життєвих зв'язків, погіршенні можливостей реалізації своїх звичок і бажань, погіршенні відносин з оточуючими людьми, що призвело до необхідності прикладати додаткових зусиль для організації свого життя. У зв'язку з наведеним позивач просить стягнути на її користь за рахунок коштів Державного Казначейства України моральну шкоду в сумі 180191,60 грн. та 47100 грн, сплачених нею за надання юридичної допомоги. У судове засідання позивач та її представник не з'явились, повідомивши письмово про підтримання позовних вимог та розгляд справи в їх відсутності. Відповідач та третя особа у судове засідання не з'явились, про місце, дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки не повідомили, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали цивільної та кримінальної справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 20 січня 2006 року слідчим відділом податкової міліції Державної податкової адміністрації у Київській області порушено кримінальну справу № 30-1000 за фактом ухилення від сплати податків службовими особами сільськогосподарського відкритого акціонерного товариства «Агрокомбінат «Калита» за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України. 20 і 24 липня 2006 року СВ ПМ ДПА в Київській області порушено кримінальні справи стосовно [PERSON], за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 366 КК України. 31 липня 2006 року позивачці пред'явлено обвинувачення у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 212. ч. 2 ст. 366 КК України, обрано запобіжний захід - підписку про невиїзд та накладено арешт на майно. 29 вересня 2006 року вказана кримінальна справа була закрита прокуратурою Київської області за відсутністю в діях позивача складу злочину, але 30 жовтня 2006 року її було скасовано Генеральною прокуратурою України. У подальшому, а саме: 30 грудня 2006 року, 26 квітня і 31 травня 2007 року вказана кримінальна справа стосовно [PERSON] знову закривалась з підстав відсутності в її діях складу злочинів, однак прийняті рішення скасовувались Генеральною прокуратурою України та прокуратурою Київської області. 16 липня 2007 року слідчим управлінням ДПА України кримінальну справу передано для подальшого провадження досудового слідства до слідчого відділу ПМ ДПІ у Деснянському районі м. Києва, яким справа направлялась до суду з обвинувальним висновком 15 квітня 2008 року, 25 лютого і 03 квітня 2010 року, 27 травня і 22 грудня 2011 року, але поверталась для проведення додаткового розслідування судом чотири рази і один раз прокуратурою Деснянського району м. Києва. Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 липня 2009 року [PERSON] було виправдано за відсутністю в її діях складу злочинів, передбачених ч. 3 ст. 212, ч.1 і 2 ст. 366 КК України. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 28 жовтня 2009 року виправдувальний вирок було скасовано, а справу повернуто до прокуратури для проведення додаткового розслідування. Востаннє, ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2012 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 21 березня 2012 року, вказану кримінальну справу направлено для додаткового розслідування прокурору Деснянського району м. Києва, а в подальшому справа була передана для розслідування до СВ ПМ Броварської ОДПІ Київської області. 01 жовтня 2012 року старшим слідчим СВ ПМ Броварської ОДПІ Київської області за результатами додаткового розслідування винесено постанову про закриття кримінальної справи відносно [PERSON] на підставі п. 2 ст. 6 КПК України - за відсутністю в її діях складу злочинів, передбачених ч. 3 ст. 212, ч.1 і 2 ст. 366 КК України, скасовано запобіжний захід - підписку про невиїзд та знято арешт з майна. Наведене підтверджується матеріалами цивільної та кримінальної справи. Відповідно до частини 1, 2 та 7 статті 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1 Закону України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (у попередній редакції - незаконного притягнення як обвинуваченого), незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Частиною 2 статті 1 Закону № 266/94-ВР встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Згідно пункту 2 частини 1 статті 2 Закону № 266/94-ВР, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно пункту 4 та 5 статті 3 Закону № 266/94-ВР, у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) суми, сплачені ним у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; моральна шкода. Статтею 4 Закону № 266/94-ВР встановлено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Пунктом 2 частини 2 статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АР Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відповідно до частини 2 та 3 статті 13 Закону № 266/94-ВР, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами від 25.05.2001 року та 27.02.2009 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. З огляду на наведене та враховуючи, що позивач незаконно перебувала під слідством та судом з 24.07.2006 року по 01.10.2012 року, тобто понад 74 місяці, суд вважає, що їй заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, що призвело до погіршення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, порушення нормальних життєвих зв'язків та вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя. За таких обставин, виходячи із засад розумності, поміркованості і справедливості, враховуючи характер, обсяг, глибину та тривалість моральних страждань позивача, тяжкість вимушених змін в її життєвих і виробничих стосунках, зниження ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 180 264 гривні, виходячи з наступного розрахунку: два мінімальних розміри заробітної плати, що діють на час розгляду справи, за кожен місяць перебування під слідством та судом (1218 х 2 х 74 міс. = 180 264). Також підлягають задоволенню і вимоги про стягнення 47100 грн, сплачених позивачем за надання юридичної допомоги. На підставі викладеного та

Outcome: approved