Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом та, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 1 391 299 грн. 27 коп., з яких 635 500 грн. - сума основного боргу, 493 246 грн. 09 коп. - пеня, 26 930 грн. 58 коп. - 3% річних, 289 622 грн. 60 коп. - інфляційні, що виникла за борговою розпискою від 23 вересня 2013 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за борговою розпискою від 23 вересня 2013 року [PERSON] зобов'язалася повернути позивачу грошові цінності у сумі 30 000 доларів США строком до 31 грудня 2014 року. Однак, відповідач кошти так і не повернула. Таким чином, [PERSON] має повернути позивачу основну суму боргу, пеню, 3% річних та інфляційні збитки. У грудні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом та просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 119 200 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір позики між сторонами є неукладеним. У 2014 році [PERSON] пред'явив [PERSON] в усній формі вимогу щодо сплати останньою для позивача 5 000 доларів США згідно розписки від 20 вересня 2013 року. [PERSON] була змушена виконати вказану вимогу. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги за первісним позовом підтримав та просив їх задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник відповідача проти первісного позову заперечував, зустрічний позов просив задовольнити. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 вересня 2013 року [PERSON] написала розписку, в якій зазначила, що зобов'язується віддати [PERSON] 30 000 доларів США до 31 грудня 2014 року. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У постанові Верховного суду України від 18 вересня 2013 року (справа №6-63цс/13) зазначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Звертаючись до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики, [PERSON] не надав належних доказів того, що такий договір укладений. Так, згідно положень п.8 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Зі змісту наданої розписки вбачається, що в ній відсутнє твердження того, що кошти у розмірі 30 000 доларів США передаються [PERSON] Таким чином, договір позики є неукладеним, а тому позовна вимога про стягнення коштів до задоволення не підлягає. Що стосується зустрічного позову, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї статті застосовуються також до вимог про витребування майна власником з чужого незаконного володіння. У зустрічній позовній заяві [PERSON] зазначає, що вона передала кошти у розмірі 5 000 доларів США [PERSON] вимушено, і, як з'ясувалося згодом, безпідставно, а тому вони підлягають поверненню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. [PERSON] всупереч вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надала належних та допустимих доказів, які підтверджують факт передачі [PERSON] коштів у розмірі 5 000 доларів США. За таких обставин, суд приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість вимог як за первісним позовом про стягнення боргу за борговою розпискою, так і за зустрічним позовом про повернення майна. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed