Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

У вересні 2015 року позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що її чоловік [PERSON], 12 лютого 2012 року знаходячись на робочому місті, при виконанні наряду отримав удар крепіжною сіткою в область голови та незважаючи на погане відчуття продовжував працювати. 19 лютого 2012 року у звязку з погіршенням здоровя він звернувся за допомогою до Селидівської міської лікарні, де був терміново госпіталізований де знаходився на стаціонарному лікуванні з 19.02.2012 року по 13.03.2012 року, після чого був переведений до нейрохірургічного відділення ДОКТМО м. Донецька, де 13.03.2012 року був прооперований з видаленням внутрішньо мозкової гематоми, в подальшому з 29.03.2012 року по 11.04.2012 року був переведений на амбулаторне лікування до Селидівської міської лікарні. Від вказаних вище травм, які спричинили погіршення здоровя, у нього було виявлено злоякісну пухлину лівої, тильної, вісонної областей головного мозку, в наслідок чого, її чоловік [PERSON] помер - 27.09.2012 року. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 26.12.2013 року її позов до ПАТ шахтоуправління «Покровське» було задоволено: визнано незаконними висновки комісії з розслідування нещасного випадку публічного акціонерного товариства шахтоуправління «Покровське», викладені в акті за формою Н-5 від 5 жовтня 2012 року, встановлено факт того, що нещасний випадок який відбувся з [PERSON] під час виконання ним трудових обов'язків 12 лютого 2012 року повязаний з виробництвом та зобовязано скласти акт за формою Н-1 про нещасний випадок, що стався з [PERSON], під час виконання ним трудових обов'язків 12 лютого 2012 року. На виконання зазначеного рішення їй були видано акти за формою Н-1 та Н-5, які були нею надані до ВВДФССНВ та ПЗ у м. Красноармійськ Донецької області з метою отримання виплат згідно вимог Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатні», але 16.11.2015 року вона отримала відповідь, що надані нею акти за формою Н-1 та Н-5 не відповідають вимогам п. 11 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою КМУ № 1232 від 30.11.2011 року, а тому не можуть бути прийнятими відділенням для нарахування страхових виплат. З урахуванням уточнених позовних вимог просила суду зобовязати ПАТ ШУ «Покровське» надати належним чином оформлені та складені акти за формами Н-1 та Н-5 внаслідок виробничої травми, яка відбулася з [PERSON] під час виконання ним трудових обовязків 12 лютого 2012 року. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 14 грудня 2016 року позовні вимоги [PERSON] до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську Донецької області, Публічного акціонерного товариство Шахтоуправління «Покровське», третя особа: Головне управління Держпраці у Донецькій області про зобовязання вчинити певні дії задоволено: зобовязана ПАТ ШУ «Покровське» надати [PERSON] належним чином оформлені та складені акти за формами Н-1 та Н-5 внаслідок виробничої травми, яка відбулася з [PERSON] під час виконання ним трудових обовязків 12 лютого 2012 року. Стягнуто з ПАТ ШУ «Покровське» судовий збір на користь держави у розмірі 551,20 грн. З зазначеним рішенням не погодився відповідач ПАТ ШУ «Покровське», подало апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволені позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідальність висновків суду обставинам справи. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що при розгляді справи судом першої інстанції не приймалось ухвали про зміну предметі та підстав позову, судом не враховано, що спочатку позивачкою заявлялись вимоги про стягнення моральної шкоди з двох відповідачів, а в подальшому після змін предмет та підстав позову вона заявили вимоги лише до одного відповідача. При розгляді справи судом порушено вимоги ст. 31 ЦПК України. Також невірним є висновок суду про те, що відповідач в порушення п. 37,38,47,54 Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого Постановою КМУ від 30 листопада 20111 року № 1232 не повідомив територіальний орган Держпраці про наявне рішення Апеляційного суду Донецької області від 26.12.2013 року, оскільки зазначеними пунктами Порядку не передбачено обовязку роботодавця повідомляти ГУ Держпраці у випадку прийняття судом рішення про визнання факту травми повязаним з виробництвом. Крім того, ГУ Держпраці приймало участь у розгляді справи та було обізнано про наявність рішення апеляційного суду. Також невірним є висновок суду про зобовязання відповідача надати акти за формою Н-1, Н-5 , оскільки тільки комісія має право досліджувати обставини та встановлювати причини нещасного випадку. Також вважає, що оскільки позивачок повторно заявлено вимоги про складання актів за формою Н-1 ,Н-5 та вже є рішення Апеляційного суду з цього приводу, то справа підлягає закриттю на підставі п.2 ст.205 ЦПК України. Судом не враховано, що підприємство у складі комісії з розслідування не може самостійно провести спеціальне розслідування та видати акт за формою Н-1 так як це передбачено Порядком розслідування. Крім того,згідно Порядку суд може встановити факт отримання травми на виробництві (під час роботи), але не може встановити наявність звязку між травмою та умовами виробництва, оскільки це може зробити лише в порядку розслідування. Фактично суд своїм рішенням зобовязав підприємство виконати те, що не передбачено законодавством, тобто зобовязав надати позивачу акти розслідування без самого фактичного проведення розслідування нещасного випадку та незалежно від результатів такого розслідування. Також за зазначеним рішення не погодився відповідач відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Покровськ Донецької області, подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволені позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що на момент розгляду справи рішення Апеляційного суду Донецької області від 26 грудня 2013 року виконано, про що свідчить постанова відділу державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції про закінчення виконавчого провадження. Також судом не враховано, що до повноважень комісії не входить встановлення причинно-наслідкового звязку між травмуванням [PERSON] в шахті 12.02.2012 року та його смертю. Представник позивачки в судовому засіданні проти доводів апеляційних скарг заперечував, просив її відхилити. Представник відповідача ПАТ ШУ «Покровське» в судовому засіданні підтримало доводи своєї апеляційної скарги та апеляційної скарги відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Покровськ Донецької області, просило їх задовольнити. Представник відповідача - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Покровськ Донецької області в судовому засіданні доводи своєї апеляційної скарги та апеляційної скарги ПАТ ШУ «Покровське» підтримало та просило їх задовольнити. Представник третьої особи Головного управління Держпраці у Донецькій області в судове засідання не зявися, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить телефонограма № 857 від 03.03.2017 року ( а.с .92 т.2). Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, що не зявились, оскільки відповідно до вимог ст.305 ч.2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, представника відповідачів дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції. Перевіряючи справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного. Згідно ст.ст. 213, 214 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повного всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, якій були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставини, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в порушення Порядку самостійно, без повідомлення територіального органу Держпраці склав новий акт за формою Н-1, що є неправомірним. Крім того, невірним є зазначення ПАТ ШУ «Покровське» в акті за формою Н-1 того, що оскільки обставини, вид події та причини не встановлені рішенням Апеляційного суду Донецької області від 26.12.2013 року це не дає підстав для заповнення відповідних граф акту за формою Н-1, оскільки дані обставини встановлюються лише комісією з розслідування нещасного випадку на виробництві, тоді як суд, встановив наявність самого факту нещасного випадку повязаного з виробництвом. Проте такого висновку суд дійшов з порушенням норм процесуального права. Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду Донецької області від 26.12.2013 року позов [PERSON] до ПАТ ШУ «Покровське» про скасування висновків комісії з розслідування, визнання нещасного випадку таким, що пов'язаний з виробництвом, зобов'язання скласти акт розслідування нещасного випадку за формою Н-1 було задоволено: визнано незаконними висновки комісії з розслідування нещасного випадку ПАТ ШУ «Покровське», викладені в акті за формою Н-5 від 5 жовтня 2012 року, встановлено факт того, що нещасний випадок який стався з [PERSON], 12 лютого 2012 - відбувся під час виконання ним трудових обов'язків та зобовязано скласти акт за формою Н-1 про нещасний випадок, що стався з [PERSON], під час виконання ним трудових обов'язків 12 лютого 2012 року . (а.с.33-35, т.2). Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 171 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган повинен проводити розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», встановлено, що факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України «Про охорону праці». Відповідно до ст.22 Закону України «Про охорону праці» роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об'єднаннями профспілок. За підсумками розслідування нещасного випадку, професійного захворювання або аварії роботодавець складає акт за встановленою формою, один примірник якого він зобов'язаний видати потерпілому або іншій заінтересованій особі не пізніше трьох днів з моменту закінчення розслідування. У разі відмови роботодавця скласти акт про нещасний випадок чи незгоди потерпілого з його змістом питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, рішення якої є обов'язковим для роботодавця. Рішення посадової особи органу державного нагляду за охороною праці може бути оскаржене у судовому порядку. Процедуру проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій, що сталися з працівниками на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності або в їх філіях, представництвах, інших відокремлених підрозділах, визначена та регулюються Порядком проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232, яка набрала чинності 01 січня 2012 року, тобто вищезазначений Порядок був діючим на час нещасного випадку що стався з [PERSON] 12.02.2012 року. Між сторонами склалися правовідносини, які регулюються КЗпП України, Законом України «Про охорону праці» та Порядком проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232 (далі - Порядок). Відповідно до п.7 Порядку, розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоров'ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, гострого професійного захворювання і гострого професійного та інших отруєнь, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрусу, зсуву, повені, урагану тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення його на іншу (легшу) роботу не менш як на один робочий день, зникнення, а також настання смерті працівника під час виконання ним трудових (посадових) обов'язків. Згідно п. 23 Порядку якщо факт настання нещасного випадку встановлено рішенням суду, розслідування організовує територіальний орган Держпраці за місцем настання нещасного випадку та утворює комісію у складі не менш як чотири особи. До складу комісії входять представник територіального органу Держгірпромнагляду (голова комісії) за місцем настання нещасного випадку та представники Фонду і місцевої держадміністрації за місцем настання нещасного випадку та первинної організації профспілки, членом якої є потерпілий, або представник територіального профоб'єднання за місцем настання нещасного випадку, якщо потерпілий не є членом профспілки. Відповідно до п.14 Порядку, комісія зобов'язана протягом трьох робочих днів з моменту її утворення: обстежити місце настання нещасного випадку, одержати письмові пояснення потерпілого, якщо це можливо, опитати осіб - свідків нещасного випадку та причетних до нього осіб; визначити відповідність умов праці та її безпеки вимогам законодавства про охорону праці; з'ясувати обставини і причини настання нещасного випадку; вивчити первинну медичну документацію (журнал реєстрації травматологічного пункту лікувально-профілактичного закладу, звернення потерпілого до медичного пункту або медико-санітарної частини підприємства, амбулаторну картку та історію хвороби потерпілого, документацію відділу кадрів, відділу (служби) охорони праці тощо); визначити, пов'язаний чи не пов'язаний нещасний випадок з виробництвом; установити осіб, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, а також розробити план заходів щодо запобігання подібним нещасним випадкам; скласти у п'яти примірниках акт проведення розслідування нещасного випадку за формою Н-5 (далі - акт за формою Н-5) згідно з додатком 3 та акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1 (далі - акт за формою Н-1) згідно з додатком 4 (у разі, коли нещасний випадок визнано таким, що пов'язаний з виробництвом) і передати їх роботодавцеві для затвердження. Акти за формою Н-5 і Н-1 підписуються головою та всіма членами комісії. У разі незгоди із змістом акта член комісії підписує його з відміткою про наявність окремої думки, яку викладає письмово і додає до акта за формою Н-5 як його невід'ємну частину. У разі коли нещасний випадок визнаний комісією таким, що не пов'язаний з виробництвом, складається акт за формою Н-5. Вимогами ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка звернулась до суду з вимогами про зобовязання надати акт за формою Н-1, Н-5, обовязковою передумовою складання якого, є проведення розслідування в Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року № 1232. Враховуючи, що предмет заявлених позовних вимог переважним чином стосується прав та обовязків комісії розслідування нещасного випадку, яка є колегіальним органом та складається з голови та членів комісії, які є посадовими особами та представниками органів, закладів та установ, які участь у розгляді справи в якості відповідачів не приймали, апеляційний суд позбавлений можливості у повній мірі зясувати всі обставини справи. Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їхні права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, установлених цим кодексом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Відповідно до ч.6 ст.130 ЦПК України, якщо спір не врегульовано у порядку, визначеному частиною третьою цієї статті, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Розглядаючи справу суд першої інстанції в порушення ст.33 ЦПК України не обговорив питання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача: головного управління Держпраці у Донецькій області та інші органи представники яких повинні входити до складу комісії відповідно до п.23 Порядку і цими діями обмежив їх у правах, встановлених ст.31 ЦПК України, порушивши принцип здійснення судочинства на засадах змагальності сторін, а суд апеляційної інстанції в межах своїх повноважень, не має права залучити таких осіб до участі у справі на стадії апеляційного провадження, навіть зі згоди осіб, які беруть участь у справі. Оскільки порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову. Згідно ч.1, ч.2 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачу - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачу відмовлено. Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Оскільки правові підстави для задоволення позову відсутні, то і відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь держави судових витрат.

Outcome: partial