Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

У вересні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про позбавлення батьківських прав на неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], та про стягнення з відповідачів аліментів у розмірі 300 грн. з кожного, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є бабусею [PERSON] по лінії матері. Відповідачі є батьками [PERSON], у зареєстрованому шлюбі вони не перебували. Після народження дитини батько визнав своє батьківство і за його заявою був записаний батьком дитини. Наприкінці жовтня 2007 року [PERSON] повернувся до Росії. З того часу він донькою ніколи не цікавився, не здійснював батьківських обов'язків, матеріальної допомоги на утримання дитини ніколи не надавав. [PERSON], покинула доньку на своїх батьків і у вересні 2009 року виїхала на заробітки до Росії. Іноді дзвонила, цікавилася донькою. Останній раз приїжала до дитини у липні 2012 року, а у вересні 2012 року поїхала з Бердянська знов у Росію. Зі слів родичів, до яких вона останній раз дзвонила, відповідачка повідомила їх про те, що хоче влаштувати своє життя, оскільки закохалася, додому дзвонити не буде. З того часу усі зв'язку з донькою обірвалися. Вона жодного разу не телефонувала, не приїжджала, місце її знаходження її нікому не відомо. Ніякої участі у вихованні доньки не брала, дитиною не цікавилася, ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавала. По суті, з самого народження дитина росте без батьківської турботи. Відповідачі самоусунулися від виконання своїх батьківських обов'язків, не дбають про її фізичний та духовний розвиток, про стан здоров'я дитини, матеріально її не утримують. . Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі просить їх задовольнити. Суду додатково пояснила, що з вересня 2012 року [PERSON] донькою не цікавиться взагалі, жодного разу дитину не провідала, навіть не дзвонила. Коли постало питання оформлювати дитину до першого класу, у них виникли проблеми, оскільки заяву про зарахування дитини до школи мають подавати батьки. Вони намагалися через органи внутрішніх справ знайти [PERSON], проте безуспішно, встановити її місце перебування не вдалося. За допомогою служби у справах дітей, [PERSON] була зарахована до першого класу. Дитина свого батька не знає, матір пам'ятає. Дивлячись на інших дітей вона теж хоче мати батьків, тому татом називає дідуся, а її називає мамою. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася. Про час і місце розгляду справи повідомлена через засоби масової інформації за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання. Причини неявки суду не повідомила, заперечень щодо позову не надала. Відповідач [PERSON] про час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення доручення компетентному суду Російської Федерації про вручення судових документів. Причини неявки суду не повідомив, заперечень щодо позову не надав. Суд, за згодою позивача, розглядає справу за відсутності відповідачів в заочному порядку. Представник органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради Аліпова І.А., позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] та стягнення з нього аліментів підтримала, оскільки вважає, що є всі правові підстави для позбавлення його батьківських прав. Відповідач від народження дитини не здійснював батьківські обов'язки. Дитиною не цікавився, матеріальної допомоги на її утримання не надавав. Просить позов в цій частині задовольнити. Позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] і стягнення з неї аліментів не підтримує, оскільки органом опіки та піклуванні не виявилося можливим встановити причини ухилення матері від виконання батьківських обов'язків. Вважають, що [PERSON] має звернутися до суду з заявою про визнання [PERSON] безвісно відсутньою. Прокурор Мельник М.М. позовні вимоги підтримує в повному обсязі, в інтересах дитини вважає доцільним позбавити батьківських прав відповідачів та стягнути з них аліменти на утримання дитини. Вважає, що відповідачі як батьки не відбулися. Фактично самоусунулися від виконання своїх батьківських обов'язків: вихованням дитини тривалий час не займаються, не піклуються про її духовний і фізичний розвиток, не цікавляться її здоров'ям, матеріально не забезпечують. Відповідачі не піклуються про здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, через що виникли проблеми у влаштуванні [PERSON] до першого класу загальноосвітньої школи. Таке безвідповідальне ставлення батьків до долі дитини свідчить про їх свідоме ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показав, що він є чоловіком позивачки. у 2007 році [PERSON] народила доньку. Батька дитини [PERSON] з 2007 року жодного разу не бачили, він ніколи не провідував доньку, навіть не цікався дитиною, ніякої матеріальної допомоги на її утримання не надавав. [PERSON] покинувши на них свою доньку, поїхала в Росію у 2009 році. Приїжджала влітку 2012 року, а восени знов поїхала. Відтоді дитиною не цікавилася, не дзвонила, не приїжджала, матеріальної допомоги на її утримання не надавала. Дитина їй ніколи не потрібна була, вона не проявляла до дитини ніяких материнських почуттів. В минулому році, коли почали оформлювати онуку до школи, виникли проблеми, оскільки заява про зарахування дитини до школи приймається тільки від імені батьків. Свідок [PERSON] суду показав, що [PERSON] народила [PERSON] у 2007 році. Фактично, з того часу, вихованням дівчинки займаються баба та дід. Батька жодного разу не бачив, він взагалі дитиною не цікавився. Мати, як поїхала у 2009 році на заробітки, з того часу дитиною вона не опікується, не дзвонить, не провідує, не цікавиться життям дитини. Ніякої участі ні у вихованні, ні в утриманні доньки не приймає. Свідок [PERSON], рідний брат позивачки, суду показав, що [PERSON] з 1999 року почала їздити на заробітки до Росії. У 2007 році приїхала вагітна, народила доньку [PERSON]. Згодом покинула доньку на батьків і поїхала знов. Останній раз приїжала до доньки влітку 2012 року. А у вересні знов зібралася і поїхала. З того часу дитиною вона не цікавилася взагалі. Восени 2012 року [PERSON] подзвонила його дружині, просила її взяти якусь довідку, казала, що виходить заміж, казала що хоче влаштувати своє життя. Про дитину вона навіть не спитала. Потім взагалі припинила дзвонити і на їх дзвінки не відповідала. Він особисто проводив з відповідачкою бесіду з приводу виховання і її відношення до доньки, на що вона йому відповіла, що батьки хотіли онуку, то хай її самі і виховують. Батько дитини взагалі ніякого інтересу до дитини не проявляв. Жодного разу навіть не поцікавився донькою. [PERSON] знаходиться на повному утриманні баби та діда, батьки ніякої матеріальної допомоги не надають. Свідок [PERSON] суду показала, що останній раз бачила [PERSON] влітку 2012 року. Восени того ж року вона подзвонила і попросила взяти їй довідку, яка була необхідна їй для одруження. Вона спитала у відповідачки, чому та не дзвонить до доньки, не привітала дитину з днем народження, не надає матеріальну допомоги, на що та відповіла, що їй треба влаштувати своє життя, а дитиною нехай займаються батьки. З того часу відповідачка на зв'язок не виходить. Дитиною постійно опікуються та утримують матеріально тільки дід та баба. [PERSON] називає їх мамою і татом. Вислухавши пояснення учасників процесу, показання свідка, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов про позбавлення батьківських прав відповідачів підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Цивільне судочинство здійснюється судом на засадах диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Статтею 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; суджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. За статтею 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.9). Відповідач [PERSON] є громадянином Росії. Як вбачається з протоколу судового засідання Цимлянського районного суду Ростовської області від 10.06.2014р. ( а.с.69,72), відповідач за місцем реєстрації в м. Цимлянську Ростовської області не проживає, за його повідомленням проживає і працює в м. Москві. З телефонограми [PERSON] до Цимлянського районного суду, відповідач повідомив, що йому від знайомих з України відомо про те, що є позовна заява про позбавлення батьківських прав, але з цим позовом він не згодний, оскільки йому доведеться сплачувати аліменти. З часу народження дитини відповідач [PERSON] донькою не опікувався, не цікавився її фізичним, духовним, моральним розвитком, станом здоров'я, ніякої участі у її вихованні та утриманні не приймав. [PERSON] фактично свого батька не знає. Матір дитини [PERSON] покинула свою дитину восени 2012 року на своїх батьків. З того часу фактично самоусунулася від виконання батьківських обов'язків: дитиною не опікується, не цікавився її фізичним, духовним, моральним розвитком, станом здоров'я, ніякої участі в утриманні доньки не приймає. Весь цей час батьківські обов'язки фактично виконують позивачка та її чоловік [PERSON], яких дитина вважає своїми батьками. Байдуже ставлення батьків до своєї доньки ставить дитину у скрутне становище, оскільки у відповідності до чинного законодавства України для вирішення багатьох питань правового характеру стосовно дитини потрібна участь батьків. Через невиконанням батьками своїх батьківських обов'язків виникли проблеми з зарахуванням дитини до першого класу, оскільки таку заяву мають подавати тільки батьки або законний опікун дитини. Судом встановлено, що відповідачі фактично з народження дитини нею не опікувалися. Вихованням дитини фактично займалися баба та дід. Орган опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради надав суду два висновки, окремо щодо кожного з відповідачів. Так, у висновку від 03.11.2014р. орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] на доньку [PERSON], оскільки батько фактично самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, родинні зв'язки з донькою не підтримує, фактично батько існує лише за документами. У висновку від 28.11.2014р. щодо відповідача [PERSON], орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення її батьківських прав, оскільки неможливо встановити причини ухилення матері від виконання нею батьківських обов'язків. Органом опіки та піклування було рекомендовано позивачу звернутися до суду з позовом про визнання безвісно відсутньою [PERSON] Відповідно до ч.6 ст. 19 СК України суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст.). Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. У даному випадку суд не може погодитися з висновком органу опіки та піклування від 28.11.2014р. щодо відповідачки [PERSON], оскільки висновок не містить переконливих обґрунтувань того, що в разі непозбавлення відповідачки батьківських прав в житті дитини настане позитивний результату. З показань свідків вбачається, що відповідачка [PERSON] свідомо не виходить на зв'язок з донькою та своєю матір'ю, бо влаштовує своє особисте життя, переклавши на плечі батьків свої обов'язки по вихованню доньки. Тобто, фактично вона свідомо усунулася від виконання батьківських обов'язків відносно доньки. Таке байдуже ставлення матері до дитини триває з 2009 року. Також суд зауважує на тому, що спосіб захисту порушених, не визнаних або оспорюваних прав чи інтересів позивач, або особа, яка діє в інтересах іншої особи, обирає на власний розсуд. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивачка, в інтересах малолітньої особи, обрала саме такий спосіб захисту прав малолітньої особи, і це - її право. За таких обставин, суд вважає доведеним, що відповідачка [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо доньки, а тому є усі правові підстави для позбавлення її батьківських прав. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, то вони також підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) можуть бути присуджені за рішенням суду у частці від доходу особи, зобов'язаної утримувати дитину або у твердій грошовій сумі. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Згідно зі ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.1 ст. 184 СК України, аліменти можуть бути присуджені судом у твердій грошовій сумі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON] проживає зі своєю бабусею [PERSON], яка фактично опікується дитиною, здійснює за нею догляд, забезпечує її матеріальні потреби. Відповідачі ніякої матеріальної допомоги на утримання доньки не надають. Обоє є працездатними особами. Відповідно до вимог ст. 182 СК України, суд при визначенні розміру аліментів враховує - стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, інтересів неповнолітньої дитини, виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності, закріплених у ст.7 Сімейного кодексу України, суд, вважає за необхідне стягнути аліменти на утримання дитини на користь позивача [PERSON], який фактично опікується дитиною, у розмірі 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця і до повноліття дитина. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто у даному випадку аліменти необхідно стягнути з 10.09.2013 року. Відповідно до ст..88 ЦПК України з відповідачів необхідно стягнути також судовий збір (з позовних вимог майнового характеру - 243,60 грн., позовних вимог немайнового характеру - 121,80 грн.) на користь державного бюджету у розмірі 182,70 грн. з кожного (243,60+ 121,80=365,40:2=182,70).

Outcome: approved