overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

У вересні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивував тим, що 14 червня 2003 року уклав шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Останнім часом відносини між подружжям не складалися внаслідок відсутності взаємопорозуміння, різних поглядів на сімейне життя та шлюб, психологічної несумісності, що призвело до постійних сварок та фактичного припинення шлюбу. Спільне господарство подружжям не ведеться, спільного бюджету немає. Позивач переконана, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе та суперечитиме інтересам подружжя та дитини. В судове засідання сторони не з'явились, надали до суду заяви, щоб розгляд справи проводити у їх відсутність та проти позовних вимог не заперечували (а.с. 21-22). Суд, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини. Сторони перебувають в шлюбі з 14 червня 2003 року, який зареєстрований Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім'ї, актовий запис № 444 (а.с. 5). З пояснень позивача вбачається, що їх сім'я фактично розпалась по причині відсутності взаємопорозуміння, різних поглядів на сімейне життя та шлюб, психологічної несумісності, що призвело до постійних сварок. Фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства припинено. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.7). Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, тому шлюб необхідно розірвати. На підставі ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

У вересні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 18 травня 1990 року між ним та відповідачем у справі [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований у відділі ЗАГС адміністрації муніципальної освіти ЗАТО м. Сєвєроморськ, актовий запис №279. Від шлюбу з [PERSON] у [PERSON] неповнолітніх дітей немає. Позивач стверджував, що подружнє життя з відповідачем не склалось, у них різні погляди на подружнє життя, внаслідок чого подальше збереження сім'ї є неможливим. [PERSON] зазначив, що з [PERSON] вони не проживають разом з січня 1999 року, шлюбно-сімейних стосунків не підтримують, не ведуть спільного господарства. Позивач просив суд розірвати шлюб, укладений 18 травня 1990 року між ним та [PERSON] Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялася. Клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності остання до суду не подавала. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, мотиви та причини розірвання шлюбу, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 18 травня 1990 року між [PERSON] та відповідачем у справі [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований у відділі ЗАГС адміністрації муніципальної освіти ЗАТО м. Сєвєроморськ, актовий запис №279 (а.с.23). Від шлюбу з [PERSON] у [PERSON] неповнолітніх дітей немає. Згідно ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Зі змісту ст.112 СК України вбачається, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони справи не проживають разом з січня 1999 року, шлюбно-сімейних стосунків не підтримують, не ведуть спільного господарства, їх шлюб носить формальний характер. Суд не вважає за можливе зберегти шлюб. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст.104, 112 СК України, та,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

У вересні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивував тим, що з 29 вересня 1989 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають доньку [PERSON]. Шлюбні відносини припинені з вересня 2013 року. Протягом останніх років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. У зв'язку з відсутністю з відсутністю взаємопорозуміння позивач змушений був переїхати до іншого житла. Примирення між сторонами та збереження шлюбу не можливе. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився. надав до суду заяву, щоб розгляд справи проводити у його відсутність позовні вимоги підтримав та просив задовольнити (а.с. 20). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце повідомлена у встановленому законом порядку (а.с. 14-18,19). Суд, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини. Сторони перебувають в шлюбі з 29 вересня 1989 року, який зареєстрований Палацом одружень «Дарницький» м. Києва, актовий запис № 3127 (а.с. 7). З пояснень позивача вбачається, що їх сім'я фактично розпалась. Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть Шлюбні відносини припинені з вересня 2013 року. Примирення між сторонами та збереження шлюбу не можливе. Від шлюбу мають доньку [PERSON] [INFO] (а.с. 8). Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, тому шлюб необхідно розірвати. На підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

У вересні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON]. Свої вимоги мотивував тим, з відповідачем спільного життя з відповідачем не склалося через розбіжності життєвих інтересів, взаємопорозуміння, що спричиняє суперечку та сварки між нами та унеможливлює спільне проживання. Спільно з відповідачем не проживає з 16 липня 2015 року, з того часу спільного господарства не ведуть. Від шлюбу мають доньок - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам, оскільки кожен з подружжя живе своїм життям. Примирення між подружжям неможливе. В судове засідання сторони не з'явились, надали до суду заяви, щоб розгляд справи проводити у їх відсутність та проти позовних вимог не заперечували (а.с. 12-13). Суд, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини. Сторони перебувають в шлюбі з 21 вересня 2002 року, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів громадянського стану Ірпінського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 261. З пояснень позивача вбачається, що їх сім'я фактично розпалась, через розбіжності життєвих інтересів, взаємопорозуміння, що спричиняє суперечку та сварки між нами та унеможливлює спільне проживання. Фактичні шлюбні відносини припиненні з 16 липня 2015 року. Сторони спільного господарства не ведуть проживають окремо. Від шлюбу мають доньок - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. (а.с. 11). Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, тому шлюб необхідно розірвати. На підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

У вересні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] . Свої вимоги мотивував тим, що проживав з відповідачем до червня 2012 року. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з різними поглядами на шлюб та спосіб життя. Шлюбні відносини між подружжям припинені з червня 2012 року. Спільного господарства не ведуть. Подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливі. Примирення між подружжям неможливе, з відповідачем досягнуто згоди щодо утримання дитини. В судове засідання сторони не з'явились, надали до суду заяви, щоб розгляд справи проводити у їх відсутність та проти позовних вимог не заперечували (а.с.11-12). Суд, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини. Сторони перебувають в шлюбі з 19 вересня 2008 року, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1829 (а.с. 5). З пояснень позивача вбачається, що їх сім'я фактично розпалась, спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з різними поглядами на шлюб та спосіб життя. Фактичні шлюбні відносини припиненні з червня 2012 року. Сторони спільного господарства не ведуть. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 3). Про утримання дитини між подружжям досягнуто згоди. Дитина проживатиме з матір'ю. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, тому шлюб необхідно розірвати. На підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

У вересні 2015 року позивач [PERSON]звернувся до суду із даним позовом та просить розірвати шлюб між ним та [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що укладений 08.09.1990 року шлюб із відповідачем існує формально. Сімейне життя з відповідачем не склалось, через різні погляди на життя та з втратою порозуміння. Вважає, що вказані обставини роблять неможливим примирення та подальше збереження сім'ї з відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, а тому за згоди позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних матеріалів за згодою позивача. Позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, як вбачається із заяви. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, приходить до наступних висновків. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 08.09.1990 року у Відділі запису актів громадянського стану Ялтинського Міськвиконкому кримської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 677. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до статті 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

У вересні 2015 року позивач [PERSON]звернувся до суду із даним позовом та просить розірвати шлюб між ним та [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що укладений 10.09.2005 року шлюб із відповідачем існує формально. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось, через різні погляди на життя та з втратою порозуміння. Вважає, що вказані обставини роблять неможливим примирення та подальше збереження сім'ї з відповідачем. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав та просив його задовольнити. В судове засідання відповідач не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти розірвання шлюбу не заперечувала. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, приходить до наступних висновків. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 10.09.2005 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у місті Києві, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 1071. (а.с.3). Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. (а.с.4). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до статті 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Також, відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню понесені позивачем і підтверджені документально судові витрати у вигляді судового збору в сумі 487,20грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

У вересні 2015 року позивач - [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання договору купівлі продажу нерухомого майна дійсним, посилаючись на те, що 12.12.1997 року він [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], [PERSON], з другої сторони, уклали договір № 1533 купівлі-продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS]. Вказаний договір купівлі продажу був посвідчений на Товарній Біржі «Нерухомість - Південь», в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю № 1533 від 12.12.1997р., та 17.12.1997 року право власності за позивачем було зареєстровано в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за № 10162. Дана угода була виконана сторонами повністю. На теперішній час позивачу стало відомо, що вищезазначений договір купівлі продажу нерухомого майна необхідно в судовому порядку визнати дійсним. Сторони при укладені договору купівлі продажу керувалися ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», відповідно до якої, угоди, які зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, тому позивач вважав, що договір укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. На підставі вищевикладеного позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. В судовому засідання представник позивача позов підтримала у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, надали заяви, в яких позовні вимоги визнали, справу просили розглядати у їх відсутність. Представник третьої особи Товарна Біржа «Нерухомість - Південь» був належним чином та своєчасно повідомлений про час та місце судового засідання, заяв від нього не надходило, причина його неявки суду не відома. Суд, дослідивши надані позивачем письмові докази по справі, знаходить позов таким, що підлягає задоволенню виходячи із наступного. Згідно до ст.ст. 47, 227 ЦК УРСР (в редакції ЦК 1963р.), які діяли на момент виникнення правовідносин між сторонами, коли одна із сторін повністю виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу сторони, що виконала угоду, визнати її дійсною. Судом встановлено, що 12 грудня 1997 року [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], [PERSON], з другої сторони, уклали договір № 1533 купівлі-продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS]. Вказаний договір купівлі продажу був посвідчений на Товарній Біржі «Нерухомість - Південь», в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю № 1533 від 12.12.1997р., та 17.12.1997 року право власності за позивачем було зареєстровано в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за № 10162. На теперішній час у позивача виникла необхідність провести відчуження вказаної квартири, однак через невідповідність даного договору вимогам закону, позивач позбавлений можливості провести відчуження належної йому нерухомості. На підставі викладеного, суд вважає за можливе, відповідно до норм ч.2 ст.47 ЦК УССР задовольнити позовні вимоги.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

У вересні 2015 року позивач - [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання договору купівлі продажу нерухомого майна дійсним, посилаючись на те, що 25.05.2001 року він [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], [PERSON], [PERSON], з другої сторони, уклали договір № 2504 купівлі-продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS]. Вказаний договір купівлі продажу був посвідчений на Універсальній Біржі «Південь», в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю № 2504 від 25.05.2001р., та 05.06.2001 року право власності за позивачем було зареєстровано в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за № 5102. Дана угода була виконана сторонами повністю. На теперішній час позивачу стало відомо, що вищезазначений договір купівлі продажу нерухомого майна необхідно в судовому порядку визнати дійсним. Сторони при укладені договору купівлі продажу керувалися ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», відповідно до якої, угоди, які зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, тому позивач вважав, що договір укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. На підставі вищевикладеного позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання сторони не з'явилися. Позивач надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі також надали заяви, в якій позовні вимоги визнали, справу просили розглядати у їх відсутність. Представник третьої особи Універсальна Біржа «Південь» був належним чином та своєчасно повідомлений про час та місце судового засідання, заяв від нього не надходило, причина його неявки суду не відома. Суд, дослідивши надані сторонами письмові докази по справі, знаходить позов таким, що підлягає задоволенню виходячи із наступного. Згідно до ст.ст. 47, 227 ЦК УССР (в редакції ЦК 1963р.), які діяли на момент виникнення правовідносин між сторонами, коли одна із сторін повністю виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу сторони, що виконала угоду, визнати її дійсною. Судом встановлено, що 25 травня 2001 року [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені своєї неповнолітньої дочки - [PERSON], [INFO], та [PERSON], з другої сторони, уклали договір № 2504 купівлі-продажу нерухомого майна квартири [ADDRESS]. Вказаний договір купівлі продажу був посвідчений на Універсальній Біржі «Південь», в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю № 2504 від 25.05.2001р., та 05.06.2001 року право власності за позивачем було зареєстровано в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за № 5102. На теперішній час у позивача виникла необхідність провести відчуження вказаної квартири, однак через невідповідність даного договору вимогам закону, позивач позбавлений можливості провести відчуження належної йому нерухомості. На підставі викладеного, суд вважає за можливе, відповідно до норм ч.2 ст.47 ЦК УССР задовольнити позовні вимоги.

Outcome: approved