Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» про стягнення заборгованості з орендної плати, обов`язкового викупного платежу та 3 % річних. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником двох станцій заряджання електромобілів змінного струму, модель АЕ-3, заводський номер 0155 та 0073 (код ДКПП 27.11.50-33.00 Клас 1, тип системи заземлення TN-S, електроживлення станції здійснюється від трифазної п`ятипровідної мережі змінного струму з номінальною напругою 380, частотою (50+-1) Гц), які введені в експлуатацію і знаходяться за адресами: [ADDRESS] ; Львівська обл., Кільцева дорога, АЗС «МАНГО». 11 лютого 2020 року між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу обладнання № 11-02-2020-3/1 та договір оренди вищевказаного обладнання з обов`язковим викупом № 11-02-2020-3/2 зі сплатою орендної плати в розмірі 1,89 % в місяць від вартості обладнання. Термін оренди складає один рік з моменту прийняття об`єкту оренди, а саме до 11 лютого 2021 року. Однак, починаючи з лютого 2020 року відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання за договором оренди, у зв`язку з чим відповідачу неодноразово направлялия повідомлення про закінчення строку договору з проханням викупити обладнання та сплатити заборгованість, які залишились без відповіді. Ураховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати, яка утворилась станом на 10 березня 2021 року в суміі 65 853,46 грн, зі сплати вартості обладнання у зв`язку з обов`язковим викупом в сумі 277 431 грн, а також відповідно до статті 625 ЦК України 3% річних - 614,91 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 березня 2020 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 19 березня 2021 року вищевказану позовну заяву залишено без руху. На виконання зазначеної ухвали 02 квітня 2021 року позивачем надано до суду засвідчені у встановленому чинним законодавством порядку копії додатків до позовної заяви, належним чином оформлену копію позовної заяви та копію всіх документів, що додаються до неї, та які необхідні для відправки сторонам по справі. Ухвалою суду від 05 квітня 2021 року за вказаним вище позовом відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Згідно з даними зворотніх повідомлень про вручення поштових відправлень, учасники справи отримали копії ухвал про відкриття провадження, а відповідач також отримав копію позовної заяви з додатками. 31 травня 2021 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено вказану справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, 29 листопада 2021 року представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. Крім того, у встановлений судом строк, своїм правом на подання відзиву не скористався, тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною першою статті 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що позивач є власником двох станцій заряджання електромобілів змінного струму, модель АЕ-3, заводський номер 0155 та 0073 (код ДКПП 27.11.50-33.00 Клас 1, тип системи заземлення TN-S, електроживлення станції здійснюється від трифазної п`ятипровідної мережі змінного струму з номінальною напругою 380, частотою (50+-1) Гц), які введені в експлуатацію і знаходяться за адресами: [ADDRESS] ; Львівська обл., Кільцева дорога, АЗС «МАНГО», що підтверджується договором купівлі-продажу обладнання від 11 лютого 2020 року № 11-02-2020-3/1, укладеними між позивачем та відповідачем (а. с. 10-13). 11 лютого 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір оренди обладнання з обов`язковим викупом № 11-02-2020-3/2 ( а. с. 15-18). Відповідно до пункту 1.1. договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування з зобов`язанням обов`язкового викупу наступне майно (обладнання): зарядні пристрої (станції) для електромобілів з характеристиками, визначеними у Специфікації, що є додатком до даного договору у кількості 2 (дві) одиниці. Пунктом 1.1.1. встановлено, що загальна вартість об`єктів оренди становить 245 100 гривень, що на дату укладання договору становить 10 000 доларів США. Згідно з пунктом 3.1. договору термін оренди складає 1 рік з моменту прийняття об`єкту оренди, а саме до 11 лютого 2021 року. Відповідно до пункту 4.1. договору розмір орендної плати за весь об`єкт, що орендується, у цілому складає 1,89% в місяць від суми, яка вказана п. 1.1.1. даного договору, після вирахування всіх передбачених чинним законодавством України податків та зборів. Орендна плата сплачується в гривні, згідно з курсом Національного банку України на день виплати коштів. Пунктом 4.2. встановлено, що орендна плата сплачується щомісячно, шляхом перерахування відповідної суми на розрахунковий рахунок орендодавця з 15 по останній день місяця, тобто до 30 або 31 числа кожного місяця, наступного за звітним. Тобто, розмір орендної плати за вказаним договором складає 189 доларів США на місяць (1,89 % від вартості обладнання, яке становить 10 000 доларів США), який повинен сплачуватися в гривні, згідно з курсом Національного банку України на день виплати коштів. Згідно з пунктом 6.1. договору встановлено, що об`єкт оренди вважається переданим в оренду і повернутим з оренди з моменту підписання відповідної специфікації об`єкта оренди. Пунктом 8.1. вказаного договору визначено, що орендар зобов`язується викупити об`єкт оренди в кінці строку дії цього договору, або достроково в будь-який час на вимогу орендодавця, за умови письмового повідомлення орендодавцем орендаря на поштову адресу, або подання особисто, під розпис про вручення повідомлення уповноважені особі (працівнику) орендаря за реквізитами, визначеними у цьому договору не пізніше ніж за 1 (один) місяць додати обов`язкового викупу. Відповідно до статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 761 ЦК України встановлено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Таким чином, враховуючи, що вищевказані зарядні станції на праві власності належать [PERSON] то його вимоги щодо повернення орендної плати ґрунтуються на нормах закону. Згідно з частинами першою, п`ятою статті 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Як вже встановлено судом, відповідно до пункту 4.2. договору оренди орендна плата сплачується щомісячно, шляхом перерахування відповідної суми на розрахунковий рахунок орендодавця з 15 по останній день місяця, тобто до 30 або 31 числа кожного місяця, наступного за звітним. Так, відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Водночас позивачем, 12 січня 2021 року, 03 лютого 2021 року та 19 лютого 2021 року було направлено листи-притензії відповідачу з вимогою сплатити заборгованість по орендній платі за користування зарядними станціями та викупу об`єктів оренди, однак відповідач жодним чином не відреагував на вказані листи (а. с. 22, 27, 31). Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] вказував на те, що ТОВ «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» допустило заборгованість із орендної плати та не викупило об`єкти оренди, у зв`язку з чим просив стягнути заборгованість за період з лютого 2020 року по 10 березня 2021 року та заборгованість зі сплати вартості обладнання у зв`язку з обов`язковим викупом в сумі 277 431 грн. Враховуючи вищевикладене, а також, що позивачем були надіслані відповідачу листи-притензії, на які останній жодним чином не відреагував, відповідач не надав відзиву до суду, чим приведені позивачем обставини не спростував, доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем за умовами договору не надав, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення заборгованості. Так, розмір заборгованості з орендної плати за договором від 11 лютого 2020 року № 11-02-2020-3/2 за період з лютого 2020 року по 10 березня 2021 року складає 64 853,46 грн (189 доларів США помножене на курс НБУ на день виплати коштів, тобто на 29 число кожного місяця за який утворився борг). Розмір заборгованості зі сплати обов`язкового викупного платежу становить 277 431 грн (10 000х27,7431(курс НБУ на день виплати коштів)= 277 431), а всього - 342 284,46 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних то суд виходить з наступного. Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що відповідно до статті 625 ЦК України з відповідача, у зв`язку з неналежним виконанням умов договорів, підлягають стягненню інфляційні втрати та три проценти річних. Вимогами частини другої статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене, оскільки відповідач прострочив виконання зобов`язання по оплаті орендної плати, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з ТОВ «ГРУПА ЕЛЕКТРОЮА» 3% річних за період з 12 лютого 2021 року по 10 березня 2021 року є правомірною та складає 614,91 грн. Згідно з вимогами статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на викладене вище, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Позивач просить стягнути з відповідача 12 500 грн витрат на правничу допомогу. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. За статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та Адвокатським об`єднанням «В. І. Партнерс» 20 січня 2021 року був укладений Договір № 20/01/2021-1 про надання правничої допомоги. З актів виконаних послуг від 01 червня 2021 року, 02 червня 2021 року,26 листопада 2021 року до договору про надання правничої допомоги № 20/01/2021-1 від 20 січня 2021 року та розрахунку судових витрат за вказаним договором вбачається, кількість виконаних адвокатом послуг та їх вартість, яка становить 12 500, 00 грн. Сплата коштів підтверджується меморіальними ордерами № @2PL347683 від 19 лютого 2021 року, № 6440177 КК від 02 лютого 2021 року, № @2PL407044 від 29 червня 2021 року, № @2PL194571 від 02 червня 2021 року, № @2PL600470 від 11 травня 2021 року. Таким чином, оплата позивачем судових витрат, пов`язаних із витратами на професійну правничу допомогу, підтверджена належними та допустимими доказами. Під час розгляду даної справи від відповідача не надходило заперечень щодо розміру попередньо визначеної позивачем у позовній заяві вартості судових витрат, фактичний розмір яких не перевищує попередньо визначений. Співмірності судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач також не оспорював. За змістом частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 12 500 грн та 3 428,99 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved