Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON], в інтересах якої діє [PERSON], звернулася до суду з вищевказаним позовом, у якому зазначила, що 29.09.1995 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб. За час шлюбу у подружжя народився син [PERSON], [INFO]. Спільне життя сторін не склалося та 18.06.2014 року Енергодарським міським судом Запорізької області по справі № 316/1313/14-ц було винесено рішення про розірвання нашого шлюбу. Вищеназване рішення набрало законної сили 02.07.2014 року. За час спільного проживання та за спільні кошти подружжя придбало наступне майно. Квартиру [ADDRESS] (Комсомольська) в м. Енергодар Запорізької області. Дана квартира була придбана 22 вересня 2006 року на підставі договору купівлі-продажу квартир, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2752. Договір купівлі-продажу майна було оформлено на ім'я відповідача та зареєстровано в установленому законодавством порядку. 20 серпня 2007 року вищеназваній квартирі було присвоєно статус нежитлового приміщення. Зміна статусу з жилого на нежиле спірної квартири відбулося на підставі рішення виконавчого комітету Енергодарської міської ради від 20.07.2007 року № 205. 17 серпня 2007 року [PERSON] отримав замість договору купівлі-продажу № 2752 від 22.09.2006 року свідоцтво про право власності на нерухоме майно та 21.08.2007 року зареєстрував своє право власності вже на нежиле приміщення № 63 в будинку 41 по вул. Комсомольській в м. Енергодар в ДКП «Енергодарське БТІ». Автомобіль моделі «ВАЗ 210994 20», 2009 року випуску, шасі № Y6D21099490077207, державний реєстраційний номер АР 7512СМ, який також був зареєстрований на ім'я відповідача, але набутий за час шлюбу та за спільні кошти. Після розірвання шлюбу добровільно вирішити питання про розподіл спільно нажитого майна сторони не вирішили у добровільному порядку, оскільки відповідач повністю ігнорує моє право позивачки на частку в спільному майні, стверджуючи, що воно все належить лише йому. Просила суд припинити право приватної власності [PERSON] на нежиле приміщення, що розташоване за адресою: приміщення №63 в будинку №41 по вул. Молодіжна в м. Енергодар Запорізької області та автомобіль ВАЗ моделі 210994 20, 2009 року випуску, номер шасі №Y6D21099490077207, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Визнати право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на нежиле приміщення, що розташоване за адресою: приміщення №63 в будинку №41 по вул. Молодіжна в м. Енергодар Запорізької області та автомобіль ВАЗ моделі 210994 20, 2009 року випуску, номер шасі №Y6D21099490077207, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на нежиле приміщення, що розташоване за адресою: приміщення №63 в будинку №41 по вул. Молодіжна в м. Енергодар Запорізької області та автомобіль ВАЗ моделі 210994 20, 2009 року випуску, номер шасі №Y6D21099490077207, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Визнати право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на нежиле приміщення, що розташоване за адресою: приміщення №63 в будинку №41 по вул. Молодіжна в м. Енергодар Запорізької області та автомобіль ВАЗ моделі 210994 20, 2009 року випуску, номер шасі №Y6D21099490077207, державний реєстраційний номер [NUMBER], в рівних частках, тобто по 1/2 частці. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 4\~734 грн. 00 коп., які складаються з судових збору у розмірі 4134 грн. 00 коп. та 600 грн. 00 коп. витрати на проведення оцінки майна. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засіданя не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі, за участю його представника [PERSON], заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні, позовні вимоги визнав частково, а саме щодо поділу автомобіля ВАЗ моделі 210994 20, 2009 року випуску, щодо нежитлового приміщення зазначив, що право власності на нежиле приміщення №63 в будинку №41 по вул. Молодіжна в м. Енергодар Запорізької області належить приватному підприємцю [PERSON] і тому не може бути обєктом спільної сумісної власності. Просив суд, відповідно ст.. 20, ч. 2 ст. 72 СК, ст.. 267 ЦК застосувати строк позовної давності до позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 29.09.1995 року між [PERSON] та[PERSON] був укладений шлюб, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Індустріального району м. Дніпропетровська в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 843 (а.с. 6). Рішенням Енергодарського міського суду від 18.06.2014 року шлюб між сторонам був розірваний (а.с. 8). Під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] (Комсомольська) в м. Енергодар Запорізької області, що підтверджується договором купівлі-продажу від 22.09.2006 року (а.с. 9). Рішенням Енергодарської міської ради від 20.07.2007 року № 205 вказана квартира була переведена з житлового фонду у статус нежилої (а.с. 11). Згідно свідоцтва про право власності від 17.08.2007 року, виданого Виконавчим комітетом Енергодарської міської ради, право власності на вказану нежилу квартиру зареєстроване за [PERSON] (а.с. 12, 13). Крім того, у період шлюбу був придбаний автомобіль моделі «ВАЗ 210994 20», 2009 року випуску, шасі № Y6D21099490077207, державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 14). Відповідно до пункту 1 статті 7 СК України сімейні відносини регулюються СК України та іншими нормативно правовими актами. Пункт 6 зазначеної статті передбачає, що жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сімї, а пунктом 9 передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Також ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд\~має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. При цьому, при поділі майна суд виходить із того, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Якщо річ неможливо розділити, вона присуджується одному з подружжя. Якщо виділити в натурі частину із загального майна не можна, хтось один із подружжя має право на отримання від іншого грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частини. Проте, така компенсація може бути надана лише за згодою колишньої дружини чи чоловіка. Крім того, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Таким чином, відповідно до частин 4, 5 ст. 71 СК присудження судом одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ (автомобіль) допускається за його згодою за умовою попереднього внесення другим подружжям відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності таких умов присудження грошової компенсації може мати місце, зокрема, на підставах передбачених ст. 364 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та наявності згоди співвласника на одержання відповідної грошової суми. Так, відповідно до ст. 364ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно з законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Таке ж право співвласників передбачено і ч. 3 ст. 358ЦК України. Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» відзначив, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, для визначення якої при необхідності призначається експертиза. Згідно довідки від 07.07.2016 року орієнтовної (довідкова) вартості автомобіля «ВАЗ 210994 20» 2009 року випуску станом на 07.07.2016 року складає 89580,00грн. (а.с. 15). Згідно висновку ТОВ «Чіріков Консалт» від 07.07.2016 року вартість квартири [ADDRESS] (Комсомольська) в м. Енергодар Запорізької області складає 949800,00грн. (а.с. 16). Таким чином, враховуючи, що набутий сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства спірний автомобіль та квартира є об'єктами спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя позивачем не надано, тому суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачкою і відповідачем право власності - за кожним на 1/2 частину вказаного майна та змінивши таким чином режим спільної сумісної власності подружжя на ці об'єкти на режим спільної часткової власності. Враховуючи, що спірне майно є неподільною річчю, і жодною із сторін не вчинено дій, передбачених ч.ч.4, 5 ст.71 СК України, суд вважає за необхідне визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити майно у їх спільній частковій власності. Відповідач подав заяву про застосування позовної давності, пропущеної позивачкою, виходячи з дати видачі свідоцтв, і враховуючи, що позов подано до суду 13.09.2016 р. При з'ясуванні даного питання, суд дійшов таких висновків: Згідно ст.257 ЦК України встановлюється позовна давність три роки. Згідно ст.261 ЦКУ - перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно ч.4 ст.267 ЦКУ - сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ч.5 ст.267 ЦКУ - якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Судом встановлено, що за життя у шлюбних відносинах у [PERSON] та [PERSON] спору про поділ спільного майна подружжя не існувало. Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 18 червня 2014 року шлюбу між сторонами було розірвано. До суду позивач звернулась з вищевказаним позовом за захистом своїх прав 13.09.2016 року. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не пропущений строк позовної давності, а тому його не застосовує. При цьому, визнає заявлені вимоги обґрунтованими та задовольняє їх, оскільки останні є такими, що ґрунтуються на вимогах закону. Розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до\~ст. 88 ЦПК України. Щодо стягнення витрат повязаних з проведенням оцінки майна, суд відмовляє в цій частині, так як оцінка вартості майна не відноситься відповідно ст.. 88 ЦПК України до судових витрат. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved