Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Управління пенсійного фонду України у м. Херсоні, Відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні, в якому просив визнати за ним право власності на автомобіль ВАЗ-21043 та виключити його з акту опису і арешту від 15.08.2014 року. Позові вимоги мотивовані тим, що 15.05.2006 року на підставі укладеної усної попередньої домовленості позивач придбав у [PERSON] автомобіль ВАЗ-21043, 2002 року випуску, на підтвердження цього відповідачем написано розписку та оформлено на ім'я позивача довіреність. Пізніше з'ясувалось, що у зв'язку з невиконанням [PERSON] зобов'язань перед Управлінням Пенсійного фонду України в м. Херсоні по сплаті страхових внесків, відділом ДВС накладено арешт на спірний автомобіль. У судовому засіданні позивач позовні вимоги повністю підтримав, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, просив їх задовольнити. Представники відповідачів УПФУ у м. Херсоні та ВДВС Суворовського РУЮ у м. Херсоні позовні вимоги не визнали, проти їх задоволення заперечували, просили відмовити у їх задоволенні. Заслухавши учасників процесу, з'ясувавши обставини справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що власником транспортного засобу ВАЗ-21043, реєстраційний номер [NUMBER], на підставі свідоцтва про реєстрацію є [PERSON], який на підставі довіреності від 15.05.2006 року надав [PERSON] право експлуатувати та розпоряджатись вказаним транспортним засобом. Договір купівлі-продажу рухомого майна між ними не укладався, перереєстрація автомобілю за новим власником не проводилась. З метою стягнення з [PERSON] на користь Управління Пенсійного фонду України у м. Херсоні недоїмки зі сплати страхового внеску у сумі 656,34 грн., ВДВС Суворовського РУЮ у м. Херсоні при примусовому виконанні вимоги № Ф-1003-У від 09.02.2011 року спочатку об'явлено в розшук, а потім відповідно до акту від 15.08.2014 року описано та арештовано спірний автомобіль та передано його навідповідальне зберігання позивачу. Згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388 «Про затвердження порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» визначено порядок державної реєстрації автомобілів, який є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів. Відповідно до п. 7 цього Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати транспортні засоби протягом десяти діб після їх придбання. Пунктом 8 Порядку визначено, що державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів і таке інше. Цим же пунктом визначено перелік документів, які підтверджують правомірність придбання транспортних засобів. Зокрема, до таких документів віднесено договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, договори купівлі-продажу транспортних засобів, оформлені в Державтоінспекції, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби. Таким чином, права власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності у особи на транспортний засіб виникає після вчинення правочину та державної реєстрації такого транспортного засобу за цією особою. Належними документами, які підтверджують перехід права власності на автомобіль є письмові правочини, оформленні в Державтоінспекції або засвідчені належним чином, тобто нотаріально. Позивач стверджує, що між сторонами укладався договір купівлі-продажу автомобіля, що підтверджується наявністю розписки відповідача та довіреності на його ім'я. Однак усне вчинення договору купівлі-продажу автомобілю без його нотаріального посвідчення суперечить вимогам чинного законодавства, тому суд вважає цей договір купівлі-продажу нікчемним та таким, що згідно вимог ч. 1 ст. 216 ЦК України не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Враховуючи те, що позивач не укладав з відповідачем [PERSON] будь-якого правочину щодо відчуження автомобілю, не проводив державної реєстрації транспортного засобу за собою, то у нього не виникло право власності на спірний автомобіль. Отже, позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed