Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свою позовну заяву позивачка обґрунтовувала тим, що 5 червня 2013 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого відповідачка отримала у борг від позивачки [PERSON] грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США. За умовами договору позики, відповідачка повинна була повернути позичені грошові кошти позивачці [PERSON] до 5 грудня 2013 року. На підтвердження факту передачі грошових коштів відповідачка склала власноручну розписку. В подальшому, як зазначає у позовній заяві позивачка, частину грошових коштів відповідачка їй повернула, однак в певний проміжок часу припинила повертати борг, тоді як залишок заборгованості становив 5000 доларів США. Посилається на те, що 13.03.2016 [PERSON] написала другу розписку, якою підтвердила, що її борг становить 5000 доларів США, які відповідачка зобов`язується повернути до 31.12.2016 року. Посилаючись на те, що станом на 31.12.2016 борг за розпискою повернуто не було та на звернення позивачки [PERSON] не реагувала, почала уникати виконання своїх зобов`язань, суму позики [PERSON] не повернула, позивачка звернулася до суду з даним позовом, у якому просила суд стягнути з відповідачки на свою користь 5000 доларів США боргу за розпискою, що станом на день звернення з позовом становило 134895,00 грн., а також стягнути 2847,63 грн. інфляційного збільшення боргу та 832,00 грн. як 3% річних за період з 1 січня 2017 по 17 березня 2017 року. 31 березня 2017 року ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва Богінкевич С.М. було відкрите провадження у даній справі, а справу призначено до розгляду у судовому засіданні. 12 жовтня 2017 року Розпорядженням керівника апарату Подільського районного суду м. Києва №1407 було призначено повторний автоматизований розподіл даної справи на підставі п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, в результаті якого справу було розподілено судді Супрун Г.Б. 25 жовтня 2018 року Розпорядженням керівника апарату Подільського районного суду м. Києва №984 було призначено повторний автоматизований розподіл даної справи на підставі п.2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, в результаті якого справу було розподілено судді Войтенко Т.В. Ухвалою від 25.10.2018 справу було прийнято до провадження Подільського районного суду м.Києва в складі головуючого судді Войтенко Т.В. та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні 29.07.2019 представник позивачки вимоги позовної заяви підтримав. Пояснив суду, що станом на день розгляду справи, борг за розпискою відповідачкою не повернуто. Відповідачка уникає зустрічей з позивачкою [PERSON] , всіляко намагалася затягнути розгляд даної справи з різних причин. У судовому засіданні відповідачка [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, посилалась на те, що розписка не підтверджує факт отримання грошових коштів та зобов`язання повернути борг. Також вказувала на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, згідно яких розписка має виправлення, не містить конкретної суми боргу, яку нібито повинна повернути відповідачка позивачці [PERSON] . У відзиві на позовну заяву також посилалась на неможливість стягнення інфляційного збільшення боргу, оскільки сума заборгованості визначена в іноземній валюті. На випадок, якщо суд прийде до висновку про задоволення позовних вимог, просила вирішити питання про розстрочку платежів на 1 рік, оскільки відповідачка має тяжку хворобу. На запитання суду щодо обставин повернення частини боргу, відповідачка пояснила, що повертала борг маленькими частинами орієнтовно по 200 доларів щомісячно самій позивачці або перераховувала на банківську картку дочки позивачки. В судовому засіданні визнала, що в 2015 році припинила повертати кошти [PERSON] , у зв`язку з чим при особистій зустрічі з позивачкою, [PERSON] закрила відповідачку у своїй квартирі та змусила написати приписку на розписці, що залишок боргу становить 5000 доларів США. Заслухавши пояснення представника позивачки та пояснення відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову у зв`язку з наступним. З матеріалів справи вбачається, що 5 червня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за яким позивачка передала у власність відповідачки грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США терміном на 6 місяців. Про отримання коштів від позивача відповідачкою було складено розписку (а.с. 6). Як було встановлено у судовому засіданні, відповідачка повернула позивачці лише частину позичених коштів у розмірі 5000 доларів США, в 2015 році взагалі припинила повернення будь-яких грошових коштів. Станом на 13 березня 2016 року залишок заборгованості за договором позики становив 5000 доларів США, що власноручною розпискою підтвердила [PERSON] Залишок заборгованості за договором позики [PERSON] зобов`язалася повернути впродовж 2016 року, про що на розписці зробила відповідне власноручне застереження (а.с.6). Станом на день розгляду справи у суді [PERSON] борг [PERSON] не повернула, а відтак, права позивачки підлягають захисту судовим рішенням. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (правовий висновок ВСУ від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13). Судом у судовому засіданні досліджено оригінал розписки, її текст та викладені умови повернення грошових коштів. Підстав вважати, що розписка засвідчує існування інших, а ніж боргових правовідносин між сторонами, не встановлено. Розпискою виражено справжню правову природу укладеного договору позики. Розписка має вираження обов`язку [PERSON] повернути грошові кошти, а відтак така розписка дає правові підстави для стягнення боргу судовим рішенням. Стягнення боргу можливе у доларах США, що відповідає правовому висновку, викладеному у постанові ВС від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц. При цьому, окрім вимоги про стягнення боргу у розмірі 5000 доларів США, позивачка просить стягнути з відповідачки інфляційне збільшення боргу та 3% річних за період з 1 січня 2017 року по 17 березня 2017 року. Так, відповідно до частини 2статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Оскільки норми частини 2 статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях, у конкретному випадку у стягненні інфляційного збільшення боргу [PERSON] необхідно відмовити. В той же час, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України стягненню підлягають 3% річних. Згідно розписки, відповідачка зобов`язалася повернути борг протягом 2016 року. Таким чином, такою, що прострочила виконання грошового зобов`язання відповідачка стала з 1 січня 2017 року. З цієї дати можуть нараховуватися 3% річних. Позивачка просить стягнути 3% річних за період з 1 січня 2017 року по 17 березня 2017 року. Розмір 3% річних за цей період складає 832,00 грн. з розрахунку суми боргу в гривневому еквіваленті станом на день звернення до суду. Враховуючи відсутність доказів про те, що станом на день розгляду справи у суді відповідачка виконала умови укладеного з позивачкою договору позики, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки, а відтак про їх задоволення. За таких обставин, з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути 5 000 доларів США заборгованості за договором позики та 832,00 грн. як 3% річних за період з 01.01.2017 по 17.03.2017. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати необхідно покласти на рахунок держави, оскільки обидві сторони звільнені від сплати судового збору. Не підлягає задоволенню клопотання відповідачки про розстрочку виплати боргу рівними платежами на 1 рік. Так, ст. 265 ЦПК України наділяє суд правом при постановленні судового рішення вирішити питання про розстрочку виконання рішення. Підставами для розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення. Як на підставу для розстрочки виконання судового рішення відповідачка посилалась на свою хворобу. В той же час, борг за розпискою не повернуто з 2013 року, останній платіж за розпискою було здійснено у 2015 році, справа перебуває в провадженні суду з 2017 року, а тому суд у сукупності дані обставини вважає такими, що вже достатньою мірою давали відповідачці часу для виконання нею свого зобов`язання щодо повернення боргу. З огляду на те, що питання про розстрочку виплати є правом, а не обов`язком суду, суд не вбачає підстав для розстрочки боргу, оскільки така лише призведе до дисбалансу інтересів сторін. На підставі викладеного,

Outcome: partial