Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення грошових коштів. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16.03.2020 цивільну справу передано на розгляд до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.04.2020 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом, зокрема, ? частину грошових вкладів з належними відсотками та усіма видами компенсацій в АТ КБ «ПриватБанк» на рахунках спадкодавця, звернувся до відповідача із заявою про переведення вказаних коштів на його особистий рахунок відкритий в АТ «Укрсиббанк». Разом з тим, звернувшись до відділення АТ КБ «ПриватБанк» належних йому грошових коштів не отримав, оскільки відмовився відкривати банківський рахунок із відповідною платою за обслуговування. Вважає таку бездіяльність протиправною, що й стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Представник позивача надіслав до суду клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції або за відсутності позивача чи його представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, заяви з процесуальних питань до суду не надходили. Як встановлено ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, розглянувши справу у судовому засіданні, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів у матеріалах справи, оцінивши їх у сукупності, встановив наступні обставини та прийшов наступних висновків. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , батько позивача, який за життя був вкладником АТ КБ «ПриватБанк». Державний нотаріус Кобрусєва Л. В. видала свідоцтво про право на спадщину за законом від 10.08.2019 №1-2405, відповідно до якого [PERSON] успадковує ? частину майна, а саме грошових вкладів з належними відсотками та усіма видами компенсацій в АТ КБ «ПриватБанк» на рахунках: - № [NUMBER] по договору SAMDNWFD0071841000201 з залишком вкладу 34924,80 грн. - [NUMBER] по договору SAMDNWFD0071959158201 з залишком вкладу 56017,57 грн. - [NUMBER] по договору SAMDN27000734702394 з залишком вкладу 2586,19 грн. - [NUMBER] по договору SAMDND4000746524686 з залишком вкладу 0,00 грн. - [NUMBER] по договору SAMDNWFD0071766302100 з залишком вкладу 7250,00 грн. - [NUMBER] по договору SAMDNWFD0070591168000 з залишком вкладу 0,00 грн. На карткових рахунках: - № [NUMBER] з залишком вкладу 519,08 грн. - № [NUMBER] з залишком вкладу 0,10 грн. Рахунок Бонус плюс [NUMBER] зі всіма відсотками та компенсаціями. Як вказує позивач, від декілька разів особисто та через свого представника звертався до відділень банку щодо перерахування на його особистий рахунок відкритий в АТ «Укрсиббанк» належних грошових коштів, також підходив до відділення банку з проханням видати кошти через касу банку, проте коштів не видали. [PERSON] надіслав АТ КБ «ПриватБанк» лист-вимогу про перерахування йому відповідних коштів, які знаходяться на рахунках зазначених в свідоцтві про право на спадщину. АТ КБ «ПриватБанк» на звернення позивача щодо видачі грошових коштів листом від 10.02.2020 запропонувало звернутися до відділення банку зі свідоцтвом про право на спадщину, переказати вказані грошові кошти на банківську картку та на підставі заяви на видачу готівки отримати кошти у касі Банку або зняти кошти через банкомат. Не погоджуючись з вказаною пропозицію, позивач вважає що АТ КБ «ПриватБанк» не має права зобов`язувати стати клієнтом банку і вступати в договірні правовідносини, що й стало підставою звернення до суду. Частиною 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. У статті 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу грошових сум з рахунка та проведення інших операцій. Неможливість вкладників забрати заощадження (депозит) з рахунків у банках через відсутність коштів, через передбачене законом замороження рахунків, або через нездатність національних органів вжити заходів з метою надання таким вкладникам можливості розпоряджатися їхніми заощадженнями Європейський суд з прав людини розглядає як втручання в ефективне користування правом мирно володіти майном, що захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або як незабезпечення користуванням цим правом (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Alisic and Others v. Bosnia and Herzegovina, Croatia, Serbia, Slovenia and the former Yugoslav Republic of Macedonia» від 16 липня 2014 року, заява № 60642/08, § 102). Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України самостійною підставою заміни кредитора в зобов`язанні є правонаступництво. Відповідно до ч. 2 ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора. Проте у зобов`язаннях, не пов`язаних з особою кредитора, смерть не призводить до припинення зобов`язань, а відбувається перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб - спадкоємців. Відповідно до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на вклад в силу положень ст. 1228 ЦК України входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. До спадкоємців вкладника переходить право на вклад у банку та проценти, нараховані на суму вкладу до дня фактичного повернення коштів. Спадкування коштів у випадку смерті володільця банківського рахунку здійснюється на підставі або заповідального розпорядження, оформленого в підрозділі банку, або свідоцтва про право на спадщину (за заповітом або за законом), спадкового договору, виданих органом нотаріату або за рішенням суду. Згідно з п.9-3 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12.11.2003 р. № 492, банк здійснює виплату вкладу (частини вкладу) спадкоємцю власника поточного/вкладного (депозитного) рахунку на підставі документів, визначених законодавством України. Враховуючи вищевикладене є законні підстави для виконання свідоцтва про право на спадщину за законом та виплати коштів позивачу у розмірі 50648 (п`ятдесят тисяч шістсот сорок вісім) грн 86 коп. Згідно статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, оцінивши доводи сторін, перевіривши обставини справи в сукупності з наявними у справі доказами, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 840,80 грн. Згідно з ч.ч.2-4 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Статтею 29 Закону України «Про адвокатуру» визначено, що дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням. Договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов`язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об`єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язаний (зобов`язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов`язані з достроковим припиненням (розірванням) договору. Згідно з ст.30 вказаного Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Як вбачається з матеріалів справи, 26.02.2020 між адвокатом Савко В. В. та Мухтарян А. Г. було укладено договір №2602 про надання правової допомоги, згідно умов якого виконавець зобов`язався надати клієнту правову допомогу. У п.3.1, договору визначено, що за надання юридичної клієнт сплачує адвокату плату у розмірі 2500,00 грн. за складання позову та 500,00 грн. за його оформлення та подачу, кожне засідання 1000,00 грн., якщо засідання не відбулося, компенсація 1000,00 грн. На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем було надано квитанцію до прибуткового касового ордеру №21 від 26.02.2020 на суму 3000,00 грн. Положеннями ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Разом з тим, позивачем не надано суду зазначеного опису робіт, також не подано акту прийому-передачі послуг, що підтверджує факт надання адвокатом клієнту послуг. Адвокат не приймав у часті у розгляді даної справи у судових засіданнях. Відсутність доказів про здійснення позивачем витрат для надання правничої допомоги унеможливлює її відшкодування (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16). Аналогічна правова позиція щодо необхідності надання суду документів, що свідчать про оплату гонорару, оформлених в установленому законом порядку, сформульована в цілому ряді постанов Верховного Суду: від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц; від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18; від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 та інших. З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Outcome: approved