Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

У березні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Національного банку України про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову вказує, що з 20.10.1999 по 30.10.2014 перебував у трудових відносинах з відповідачем за безстроковими трудовими договорами, неодноразово заохочувався за успішне виконання своїх трудових обов»язків. В послідуючому, 30.10.2014 був звільнений за прогул на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України, однак рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21.01.2015 був поновлений на посаді директора Дирекції з управління діяльністю Корпоративного недержавного пенсійного фонду відповідача з 17.11.2014. Разом з тим, був звільнений з вказаної посади у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором (п.3 ст. 40 КЗпП України) на підставі наказу Голови Національного банку України № 634-к від 04.02.2015. Даний наказ позивач вважає незаконним, оскільки на надану оцінку наявності/відсутності в діях позивача дисциплінарного проступку та ступеню його тяжкості, вини особи та заподіяної ним шкоди, стажу позивача та його характеристику, а також тієї обставини, що з моменту виявлення відповідачем факту невиконання обов»язків (відсутності печаток в сейфі) пройшло більше місяця. Всі ці обставини свідчать про упереджене ставлення до позивача, що насправді і слугувало причиною для звільнення. У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги, мотивуючи наведеними вище обставинами. Представники відповідача позовні вимоги не визнали, посилаючись на їх необґрунтованість, надали письмові заперечення (а.с. 31-34). Зазначили, що підставою для звільнення позивача стало систематичне невиконання без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором. Так, після звільнення позивача з роботи 30.10.2015 Комісією щодо доступу до приміщення Дирекції та сейфу директора Дирекції було виявлено відсутність печаток Дирекції у сейфі директора Дирекції [PERSON], згідно усних та письмових пояснень, якого ці печатки зберігались у нього поза межами приміщень Національного банку України. Через такі дії позивача, тривалий час діяльність Дирекції була ускладненою, вона була вимушена утриматись від укладення правочинів та замовила для виготовлення нові печатки для забезпечення своєї діяльності. На письмову пропозицію Голови Національного Банку України від 04.02.2015 надати письмові пояснення з приводу наведених обставин та повернення печаток Дирекції позивач повернути печатки відмовився. У зв»язку з чим, оскільки до позивача у жовтні 2014 вже застосовувався захід дисциплінарного стягнення (оголошено догану наказом від 20.10.2014), позивача наказом від 04.02.2015 було звільнено за систематичне невиконання без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором ( п.3 ст.40 КЗпП України). При звільненні позивач відмовився отримувати трудову книжку, про що складено акт від 04.02.2015. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Згідно ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 3) систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення; Згідно ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, працівником органу внутрішніх справ, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Згідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу, або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш, як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно п.23 Постанови ПВСУ № 9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» із змінами та доповненнями, за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. Судом встановлено, що позивач працював в Національному банку України на посаді директора Дирекції з управління діяльністю Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України з 18.05.2015. Відповідно до п.1.9 Положення про Дирекцію з управління діяльністю Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного Банку України, діловодство в Дирекції ведеться згідно із законодавством України, зокрема, нормативно - правовими актами Національного банку України. У відповідності до вимог п. 344 Інструкції з діловодства в системі Національного банку України, затвердженою постановою Правління НБУ № 473 від 14.11.2012, печатки і штампи у НБУ зберігаються у сейфах або закритих шафах, а гербові печатки - у вогнетривкому сейфі. Контроль за використанням, зберіганням та обліком печаток і штампів покладається на керівників структурних підрозділів. Вказане розпорядження було доведено до всіх керівників структурних підрозділів, в тому числі і до позивача, на підставі системи електронного документообігу. 03.11.2014 Розпорядженням Голови НБУ створено комісію щодо доступу до приміщення Дирекції та сейфу директора Дирекції, заступника директора Дирекції зобов»язано прийняти матеріальні та інші цінності, документи, печатки, цінності ( а.с.46). Разом з тим, після звільнення позивача 30.10.2014 Комісією щодо доступу до приміщення Дирекції та сейфу директора Дирекції було виявлено факт відсутності печаток Дирекції у сейфі директора Дирекції [PERSON], згідно усних та письмових пояснень якого ці печатки зберігались у нього поза межами приміщень НБУ, що підтверджується протоколом засідання Комісії щодо доступу до приміщення Дирекції та сейфу директора Дирекції від 03.11.2014( а.с.48). На письмову пропозицію Голови Національного Банку України від 04.02.2015 надати письмові пояснення з приводу наведених обставин щодо повернення печаток Дирекції позивач надав пояснення та повернути печатки відмовився, посилаючись на те, що не отримував Інструкції з діловодства в системі НБУ, яка регламентує порядок зберігання печаток Дирекції ( а.с.50). 04.02.2015 о 12 год. 34 хв. позивач відмовився від отримання Інструкції з діловодства в системі НБУ, посилаючись на необхідність офіційного вручення даного документу, що підтверджується актом від 04.02.2015 ( а.с.53). В цей же день о 16 год. 30 хв. позивач повідомив, що печатки знаходяться у нього, проте вдруге відмовився від повернення печаток Дирекції, посилаючись на відсутність повноважень у Начальника управління діловодства та забезпечення діяльності Правління НБУ Департаменту з корпоративних питань [PERSON], вказав на створення комісії у складі працівників Департаменту аудиту, що підтверджується актом від 04.02.2015 ( а.с.54). Слід вказати, що протягом судового розгляду представниками позивача не оспорювалась та обставина, що позивач не зберігав печатки Дирекції у сейфі, як це передбачено Інструкцією, а також те, що по сьогоднішній день позивач печатки до НБУ не віддав, у зв»язку з чим банк поніс втрати та замовив нові печатки. Разом з тим, представник позивача вказав, що НБУ не визначило уповноважену особу для прийняття від позивача печаток. Разом з тим, вказаний позивачем спосіб передачі печаток Дирекції шляхом уповноваження на їх отримання окремої особи нічим не передбачений, ані діючим законодавством, ані нормативно - правовими актами НБУ. Таким чином, позивачем, як директором Дирекції з управління діяльністю Корпоративного недержавного пенсійного фонду НБУ порушено ст.139 КЗпП України, п. 1.9 Положення та п. 344 Інструкції щодо збереження печаток і штампів в сейфах або закритих шафах. Оскільки до позивача у жовтні 2014 вже застосовувався захід дисциплінарного стягнення (оголошено догану наказом № 1821-к від 20.10.2014), позивача наказом від 04.02.2015 було звільнено за систематичне невиконання без поважних причин обов»язків, покладених на нього трудовим договором ( п.3 ст.40 КЗпП України). В цей же день [PERSON] ознайомлено з даним наказом, він надав пояснення (а.с.47, об.) У зв'язку з тим, що позивач відмовилась отримувати трудову книжку відповідачем було складено акт від 04.02.2015, в якому було зафіксовано даний факт (а.с.52) У відповідності до чинного законодавства та п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі - Постанова) «За передбаченими п.З ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення, минуло не більше одного року». Для того щоб звільнення було законним, власник або роботодавець зобов'язаний виконати всі норми передбачені ст.ст. 147 - 149 КЗпП. Приписами ст. 147 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Відповідно до ст. 147-1 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Згідно з ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. А ст. 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Цією ж нормою Кодексу (ст. 149 КЗпП України) передбачено, що при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Саме стягнення, у разі його застосування, оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ст. 149 КЗпП України). Як свідчать обставини та докази, позивача було звільнено з дотриманням вимог ст.ст. 147-149 КЗпП за п. 3. ст. 40 КЗпП. П. З ст. 40 КЗпП передбачено, що «Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення». Наявність вищевказаних документів (догани) свідчить про те, що відповідач вірно застосував норму закону при звільненні позивача. Всупереч доводів позивача, місячний строк для притягнення його до відповідальності не сплив, оскільки він так і не повернув печатки Фонду, в тому числі комісії з приймання - передавання справ, печаток меморіальних цінностей Дирекції і Корпоративного недержавного пенсійного фонду НБУ та особистих матеріальних цінностей і речей позивача, а відтак ці порушення мають триваючий характер. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що доводи позивача, якими було обґрунтовано звернення до суду не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed