Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

У вересні 2017 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON], КП «ЖКС «Черьомушки», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Одеська міська рада, про визнання договору недійсним, посилаючись на те, що [PERSON], з яким вона проживала разом без реєстрації шлюбу, було отримано дозвіл на встановлення збірно-розбірного металевого гаражу за адресою: [ADDRESS]. Зазначала, що ним був встановлений гараж зав вказаною адресою, та 22 лютого 2013 року між КП «ЖКС Черьомушки» та [PERSON] було укладено договір № 120 про використання тимчасово встановленої металевої конструкції. 29 листопада 2016 року [PERSON] помер, а [PERSON] звернулась із заявою до КП «ЖКС Черьомушки» про оформлення права користування вказаним гаражем та 03 лютого 2017 року між [PERSON] та КП «ЖКС Черьомушки» було укладено договір №2423 про надання послуг з прибирання прилеглої до тимчасової конструкції(гаражу) території. Вказувала, що їй стало відомо, щодо цього самого гаражу було укладено договір з [PERSON] (договір № 2472 від 11 травня 2017 року). Таким чином, через неправомірні дії відповідачів склалась ситуація, коли один і той самий гараж був переданий у користування двічі - позивачу та [PERSON] Стверджувала, що оскільки вона користувалась побудованим [PERSON] гаражем після його смерті, ключі від нього на теперішній час перебувають у неї, вважає що отримала право користування гаражем на законних підставах, а відповідач не набула у передбачений законом спосіб це право. Однак посилаючись на укладений з нею договір, [PERSON] перешкоджає правомірному користуванню спірним гаражем. З огляду на наведене, з метою захисту права користування гаражем, позивач остаточно просила суд ухвалити рішення, яким визнати укладений з [PERSON] договір №2472 від 1травня 2017 року про прибирання прилеглої до тимчасової конструкції (гаражу) території недійсним. Також у червні 2017 року [PERSON] звернуласьдо Малиновського районного суду м. Одеси із уточненим в подальшому позовом до [PERSON],третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: КП «ЖКС «Черьомушки», про визнання договору недійсним, зобовязання вчинити певні дії, посилаючись на те, що 29 листопада 2016 року помер її батько, [PERSON]. Зазначала, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті, оскільки у встановлений законом строк звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини та 01 червня 2017року їй було видане свідоцтво про спадщину за законом. Стверджувала, що розпорядженням Виконавчого комітету Одеської міської ради №503/01.04 від 26 травня 2003 року її батькові було дозволено встановити збірно-розбірний металевий гараж за адресою: [ADDRESS].У подальшому батько користувався гаражем, зберігав там свої речі, наявні інструменти, робив з потреби невеликий ремонт, узгодив питання щодо світла у гаражі згідно технічних умов це питання погоджене з Южним РЄС №44, від 19.01.2004 року. 22 лютого 2013 року КП «ЖКС Черьомушки» в особі директора [PERSON], який діє на підставі Статуту, та на підставі довідки №010240 від 25.06.1991р., [PERSON], уклав договір № 120 про використання тимчасово встановленої металевої конструкції (гаражу). Вказувала, що після смерті батька, у грудні місяці 2016 року, син [PERSON] попросив її, дозволити йому зберігати свій автомобіль на три місяці, у період морозів, на що вона погодилась та віддала йому ключі від гаражу. Зазначала, що у травні 2017 року вона звернулась до КП «ЖКС Черьомушки» з письмовою заявою про переоформлення договору про використання тимчасово встановленої конструкції (гаражу) після смерті батька на неї, де зясувалось, що [PERSON] 03 лютого 2017 року, уклала з КП «ЖКС Черьомушки» договір №2423 про надання послуг з прибирання прилеглої до тимчасової конструкції (гаражу) території. Посилаючись на те, що відповідач чинить перешкоди щодо користування гаражем, право на який було набуте її померлим батьком - [PERSON], у звязку з чим остаточно просила суд ухвалити рішення, яким визнати договір між [PERSON] та КП «ЖКС Черьомушки» про надання послуг з прибирання прилеглої до тимчасової конструкції (гаражу) території №2423 від 03 лютого 2017 року- недійсним; зобовязати [PERSON] звільнити гараж, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та повернути ключі від нього. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив суд її задовольнити. Позов [PERSON] не визнав, проти її задоволення заперечував, про що надав відзив. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала, проти його задоволення заперечувала. Раніше надала до суду відповідь на відзив, відповідно до якого вимоги позову не визнала, проти їх задоволення заперечувала. Позов [PERSON] підтримала, просила суд його задовольнити. Представник КП «ЖКС «Черьомушки» у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник Одеської міської ради[PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, а позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Цивільним кодексом України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Розпорядженням Виконавчого комітету Одеської міської ради №503/01.04 від 26 травня 2003 року [PERSON] було надано дозвіл на встановлення збірно-розбірного металевого гаражу за адресою: [ADDRESS]. 22 лютого 2013 року між КП «ЖКС Черьомушки» в особі директора [PERSON], який діє на підставі Статуту, та на підставі довідки №010240 від 25.06.1991р., та [PERSON], був укладений договір №120 про використання тимчасово встановленої металевої конструкції (гаражу) за адресою: [ADDRESS]. 29 листопада 2016 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Донька померлого, [PERSON] у встановлений законом строк звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини та 01 червня 2017року їй було видане свідоцтво про спадщину за законом. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 03 лютого 2017 року, уклала з КП «ЖКС Черьомушки» договір №2423 про надання послуг з прибирання прилеглої до тимчасової конструкції (гаражу) території. Також 11 травня 2017 року КП «ЖКС Черьомушки» уклало із [PERSON] договір про надання послуг з прибирання прилеглої до тимчасової конструкції (гаражу) території № 2472 від 11 травня 2017 року. Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У відповідності до приписів ст.ст.12-13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. [PERSON]не надала суду докази порушення її прав відповідачем. І лише у разі порушення таких прав позивач може звернутися до суду за їх захистом, обравши відповідний ефективний спосіб захисту права. В даному випадку, позивач не надала суду належних, допустимих, переконливих доказів у обґрунтування своїх вимог в розумінні ст.ст.76,81 ЦПК України. Крім того, позивач при розгляді справи не надала суду докази на підтвердження обставин, якими вона обґрунтовує свої вимоги. Відтак, оскільки [PERSON]не надано суду доказів на підтвердження своїх вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення. Згідно ст. 230 Цивільного кодексу України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ст.230 ЦК України є введення однією стороною іншої сторони правочину в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Ці обставини визначені в ч.1 ст.229 ЦК України. Обман може полягати в тому, що сторона неправдиво заперечує наявність обставин, що можуть бути перешкодою для вчинення правочину, або в тому, що вона замовчує їх існування. Суб'єктивною ознакою дій сторони, що ввела іншу сторону в оману, є умисел на введення в оману. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 №9 визначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Правочини, які вчиняються під впливом обману належать до оспорюваних правочинів, а тому наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Правочини, вчинені під впливом обману щодо обставин, що мають істотне значення, є недійсними, оскільки не відповідають загальним підставам дійсності правочинів, зокрема ч.3 ст.203 ЦК України, оскільки внутрішня воля учасника правочину не відповідає її зовнішньому прояву - волевиявленню учасника, яке сформоване під впливом обману. Сторона на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що обман насправді мав місце, тобто надати докази, які б свідчили про істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання. Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т. ін.). Таким чином, аналіз законодавства дає підстави для висновку: абсолютність прав користування зовсім не означає, що ніхто і ніколи не може їх обмежити. В такому випадку, особа має право на звернення до суду та вже у судовому порядку довести свої законні підстави на право користування та розпорядження цим майном, а саме користування металево-розбірним гаражем. [PERSON], після смерті свого батька набула право на користування та розпорядження спірним гаражем, тому як цей гараж був збудований та облаштований її батьком, усі документи на установку збірно- розбірного металевого гаражу збирав [PERSON] З урахуванням вище зазначених підстав, дії [PERSON] щодо укладання спірного договору були навмисні для того щоб ввести в оману КП «ЖКС Черьомушки», та незаконно заволодіти правом користування гаражем, яке їй не належить. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували даний висновок суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved