Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Міський комерційний банк» (далі - ПАТ «Міський комерційний банк»), в якому просить суд зобов`язати відповідача повернути їй 132065,85 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що між сторонами було укладено депозитний договір, по закінченню строку дії якого вона звернулася в банк для повернення суми банківського вкладу, проте відповідач порадив їй укласти договір банківського вкладу на вимогу, пояснивши, що тільки таким чином вона зможе зняти належні їй грошові кошти. Проте, позивач стверджує, що навіть після укладання такого договору, реальної можливості зняти з банківського рахунку суму банківського вкладу у неї не було. Зазначає, що ця сума не повернута і на час звернення до суду із даним позовом (а.с.2-3) Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без її участі (а.с.24) Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином (а.с.18, 22, 33), свого представника в судове засідання не направив, клопотань щодо перенесення розгляду справи не подавав, що відповідно до положень ст.74 ЦПК України дає підстави суду вважати, що відповідач належно повідомлений. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, а відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи відповідно до положень ст. 74 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та постановити заочне рішення відповідно до положень ст. 224-227 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (ст.633 ЦК України). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно зі ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або на його першу вимогу частину вкладу, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Так, судовим розглядом встановлено, що 07 березня 2014 року між сторонами було укладено договір банківського вкладу на вимогу №2630/29/165327 із початковою сумою вкладу 178087,69 грн. на депозитний рахунок [NUMBER] з виплатою відсотків щомісячно із процентною ставкою 16% річних та можливістю в будь-який час вкладнику витребувати вклад за першою вимогою (а.с.9-10) Як вбачається із виписки ПАТ «Міський комерційний банк» по угоді №2630/29/165327 від 07.03.2014 року вищезазначена сума була перерахована на рахунок [NUMBER] по закінченню строку депозиту по іншому договору під №2630/29/97537 від 15.12.2012 року. Також вбачається перерахування на зазначений рахунок грошових коштів за іншим депозитним договорами №2630/29/168217, №2630/29/168205 від 20.03.2014 року та №2630/29/175181 від 22.04.2014 року на загальну суму 336845,85 грн. (а.с.11-12) Позивачу з 07.03.2014 по 23.06.2014 було виплачено 204780,00 грн., проте сума банківського вкладу в розмірі 132065,85 грн. залишилася на рахунку на вимогу в ПАТ «Міський комерційний банк» (а.с.12) 07.07.2014 позивач звернулася до відповідача із заявою про повернення вкладу, і листом від 07.08.2014 отримала відповідь про те, що кошти з рахунку [NUMBER] позивач має можливість знімати у відділеннях банку за наявності готівкових коштів в касі банку. Одночасно роз`яснено позивачу, що ПАТ «Міський комерційний банк» робить все можливе для виконання своїх зобов`язань за депозитними договорами, але ситуація ускладнюється тим, що на даний момент існують певні проблеми з підкріпленням кас відділень готівкою та нестабільною політичною ситуацією в країні, що викликає панічні настрої населення щодо знаходження своїх коштів в банківських установах (а.с.13-14) Проте знайшли своє підтвердження в матеріалах справи доводи позивача, викладені в позовній заяві щодо неможливості позивача отримати кошти за вищезазначеним договором банківського вкладу, оскільки ПАТ «Міський комерційний банк» фактично відмовив у виплаті вкладнику у готівковій формі належних йому коштів у зв`язку із «певними проблемами з підкріпленням кас відділень готівкою та нестабільною політичною ситуацією в країні». На час звернення до суду із даним позовом відповідачем не виконано обов`язок щодо повернення суми вкладу. Постановою Правління Національного Банку України від 20.11.2014р. №732 ПАТ «Міський комерційний банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних, а з 21 листопада 2014 року введено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, на період дії якої задоволення вимог вкладників не допускається згідно п.1 ч.5 ст.35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закону) Пунктом 1 частини 6 статті 36 цього ж Закону передбачено, що обмеження, встановлене п.1 ч.5 ст. 35 Закону, не поширюються на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується фондом. Згідно ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 грн. В свою чергу, дія Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який регулює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, ніяким чином не перешкоджає вкладнику звернутися до суду за захистом свого порушеного права та вимагати стягнення сум, які йому ще не повернуті за системою гарантування, виходячи із діючого цивільного законодавства України та умов договорів банківського вкладу. Зазначена правова позиція міститься в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6-13275св14 від 16.07.2014 року. На час винесення рішення суду відповідач не скористався своїм правом з`явитися в суд і надати докази на підтвердження або спростування доводів позивача щодо невиплати їй банком або фондом 132065,85 грн. за договором банківського вкладу або ймовірному частковому погашенню заборгованості. Судом також встановлено, що за період з дня звернення позивача з вимогою про видачу грошових коштів з депозитного рахунку до дня запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Міський комерційний банк» у відповідача було достатньо часу для здійснення повної видачі грошових коштів позивачу, але відповідач свої зобов`язання не виконав та не надав суду належних доказів повідомлення позивача про причину відмови у подальших виплатах з моменту звернення до нього позивача із відповідною заявою до 21.11.2014 року, коли на підставі постанови Правління НБУ від 20.11.2014р. №732 ПАТ «Міський комерційний банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних. За таких обставин, суд застосовує норми ст. ст.1058, 1060 ЦК України, згідно яким з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за договором банківського вкладу в розмірі 132065,85 грн. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В даному аспекті, суд вважає за необхідне зазначити, що формулювання своїх позовних вимог позивачем як зобов`язання відповідача повернути вклад позивачу в сумі 132065,85 грн., що знаходиться на її рахунку відповідно до договору банківського вкладу (депозиту) на вимогу №2630/29/165327 від 07.03.2014 року є саме вимогою про стягнення зазначеної суми з відповідача на користь позивача, яка (вимога) підлягає задоволенню судом. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1320,65 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved