Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON].) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON]) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS]. Відповідно до довідки Форми №3, виданої Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна контора «Нивки» Шевченківського району, у даній квартирі проживають троє людей, а саме: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Як вказує [PERSON], відповідач по справі є його колишньою дружиною та зареєстрована у вказаній квартирі, однак одразу після розірвання шлюбу у 2007 році остання забрала всі свої речі та перестала користуватися житлом за вищевказаною адресою. Оскільки, за вказаною адресою відповідач не проживає, виникли проблеми зі сплатою комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються, тому, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про можливість розгляду справи без його участі, позов підтримав з підстав викладених у ньому, просив суд його задовольнити, з приводу ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомила. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечував, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира [ADDRESS] Вказана квартира належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23 червня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом П'ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Подаваленко М.С. (а.с. 10). Як встановлено в судовому засіданні, відповідач є колишньою дружиною позивача та відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва від 10.07.2007 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №471. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що на час розгляду справи, у квартирі [ADDRESS] зареєстровано три особи - позивач [PERSON], відповідач [PERSON] та син [PERSON], що підтверджується довідкою форми № 3 від 07.11.2012 року (а.с. 9). Відповідач [PERSON] з 2007 року в даній квартирі не проживає, не несе витрати по її утриманню. Позивач вважає, що відповідач добровільно залишила місце свого проживання, у зв'язку з чим втратила право користування нею. Згідно із ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом встановлено, що з 2007 року відповідач у квартирі не проживає, окрім того з 10.07.2007 року не є членом сім'ї позивача. Той факт, що відповідач не проживає у спірній квартирі підтверджується, крім пояснень позивача у позовній заяві, Актами від 13.10.2009 року, 10.12.2009 року та 22.01.2010 року про не проживання, підписаними паспортистом [PERSON], майстром технічної дільниці [PERSON] робочою по комплексному прибиранню будинків [PERSON] та завіреними директором КП «ЖЕК «Нивки» та Актом від 13.01.2017 року про не проживання, підписаний мешканцями будинку та засвідчений управителем [PERSON] (а.с. 14). Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач тривалий час ніяких витрат по утриманню спірної квартири не несе, квартплату, комунальні послуги та електроенергію не сплачує, доказів того, що вона намагалася вирішити питання про вселення до спірної квартири, суду надано не було, що свідчить про те, що квартирою вона тривалий час не цікавиться. Норми статей 15,16, 386, 391 ЦК гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень норм статей 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У силу ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Outcome: approved