overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

У березні 2016 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом, яким просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь з 30 березня 2016 р. на утримання неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини всіх доходів відповідача до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дитина знаходиться на її утриманні. В судовому засідання позивачка позовні вимоги підтримала. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 02 квітня 2002 року (а.с. 4). Мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Частиною 1 ст. 180 СК України встановлений обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України передбачено, що спосіб виконання цього обовязку визначається батьками самостійно за домовленістю, або за рішенням суду, який присуджує кошти на утримання дитини (аліменти) у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців і інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає за можливе присудити позивачці аліменти на утримання дитини в розмірі ? частки щомісячного заробітку (доходу) батька, але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно ч. 1 ст. 182 СК України. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави за ставкою передбаченою ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

У березні 2016 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом, яким просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь з 30 березня 2016 р. на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON], 2008 року народження аліменти в розмірі ? частини всіх доходів відповідача до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % від встановленого Законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дитина знаходиться на її утриманні. В судовому засідання позивачка позовні вимоги підтримала. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11 травня 2012 року (а.с. 7). Мають спільну малолітню доньку, [PERSON], 2008 року народження (а.с. 8). Частиною 1 ст. 180 СК України встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України передбачено, що спосіб виконання цього обов'язку визначається батьками самостійно - за домовленістю, або за рішенням суду, який присуджує кошти на утримання дитини (аліменти) у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців і інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає за можливе присудити позивачці аліменти на утримання дитини в розмірі ? частки щомісячного заробітку (доходу) батька, але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно ч. 1 ст. 182 СК України. Тому позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави за ставкою передбаченою ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

У березні 2016 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом, яким просила стягнути з відповідача на її користь з 01 березня 2016 р. на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON], 2011р. народження аліменти в сумі 1500 грн. на місяць. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що шлюб між сторонами розірваний, сторони мають неповнолітньої доньки, [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні. В подальшому уточнила позовні вимоги, просила стягувати з відповідача аліменти на суму 800 грн. щомісяця. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Відповідач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав. Суд, заслухавши пояснення сторін дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Сторони знаходились зареєстрованому шлюбі з 14 травня 2011 р. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 березня 2016 р. шлюб між сторонами розірвано. Сторони мають доньку, [PERSON], [INFO], яка проживає з матірю і знаходиться на її утриманні (а.с.4). Частиною 1 ст. 180 СК України встановлений обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України передбачено, що спосіб виконання цього обовязку визначається батьками самостійно за домовленістю, або за рішенням суду, який присуджує кошти на утримання дитини (аліменти) у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців і інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме відсутність даних щодо доходу відповідача, суд вважає за можливе присудити позивачці аліменти на утримання дитини в розмірі 800 грн. щомісячно згідно ч. 1 ст. 184 СК України. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави за ставкою передбаченою ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в розмірі 551,20 грн. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

У березні 2016 р. [PERSON]. звернулася до суду з позовом, яким просила стягнути з відповідача на її користь з 01 березня 2016 р. на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1500 грн., а також просила стягнути аліменти на своє утримання в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з моменту подачі позову до досягнення дитиною трьох років. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дитина знаходиться на утриманні позивачки, вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років, власних доходів не має. В судовому засідання позивачка позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24 січня 2014 р., мають дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 3-4). Дитина зареєстрована разом з матірю (а.с. 7). Позивачка отримує соціальну допомогу при народженні дитини в розмірі 860,00 грн. щомісячно (а.с. 8). Частиною 1 ст. 180 СК України встановлений обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України передбачено, що спосіб виконання цього обовязку визначається батьками самостійно за домовленістю, або за рішенням суду, який присуджує кошти на утримання дитини (аліменти) у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців і інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає за можливе присудити позивачці аліменти на утримання дитини в розмірі ? частки щомісячного заробітку (доходу) батька, але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно ч. 1 ст. 182 СК України. Що стосується стягнення аліментів на утриманні дружини, то суд виходить з наступного. Частинами 2, 4 статті 84 СК України передбачено право дружини, з якою проживає дитина на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно частини 1,2 статті 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. З урахуванням обставин справи, суд вважає за можливе присудити позивачці аліменти в розмірі 300 грн. щомісячно до досягнення її спільною з відповідачем дитиною трирічного віку згідно ч. 1 ст. 80 СК України. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави за ставкою передбаченою ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

У березні 2016 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом, яким просила стягнути з відповідача на її користь з 24 березня 2016 р. на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON], 2014р. народження аліменти в сумі 800 грн. на місяць. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що дитина проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 05 липня 2014 року (а.с. 4). Мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Дитина проживає разом з матірю, що вбачається з довідки форми № 3 (а.с. 18). Як встановлено судом, дитина знаходиться на утриманні позивачки. Частиною 1 ст. 180 СК України встановлений обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України передбачено, що спосіб виконання цього обовязку визначається батьками самостійно за домовленістю, або за рішенням суду, який присуджує кошти на утримання дитини (аліменти) у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців і інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме відсутність даних щодо доходу відповідача, суд вважає за можливе присудити позивачці аліменти на утримання дитини в розмірі 800 грн. щомісячно згідно ч. 1 ст. 184 СК України. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави за ставкою передбаченою ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в розмірі 551,20 грн. Таким чином, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

У березні 2016 р. [PERSON] звернулася до суду із заявою про оголошення особи померлою, зазначивши, що відповідно до рішення Каховського міськрайонного суду від 01.11.2010 р. її батько [PERSON], визнаний безвісти відсутнім. В місті його проживання - с. Мар'янівка Каховського району не має відомостей про його місце перебування з березня 2007 року і по сьогоднішній день. Оголошення [PERSON] померлим необхідне їй для оформлення спадщини на належне йому право на земельну частку (пай), оскільки належне право її батька на земельний пай може бути визнано відумерлою спадщиною. Просила оголосити її батька [PERSON] померлим. В судове засідання сторони не з'явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Заявник свою заяву підтримує, заінтересовані особи не заперечують. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що заявниця є дочкою [PERSON], що вбачається з свідоцтва про її народження (а.с.6). Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 01.11.2010 р. [PERSON], 1969 р.н. визнано безвісно відсутнім (а.с.4) [PERSON] має право на земельну частку (пай), згідно сертифікату серії [NUMBER], виданого на підставі рішення Каховської РДА № 203 від 21.05.1999 р. (а.с.3). До теперішнього часу місцезнаходження громадянина [PERSON] не встановлено. Відповідно до ст.46 Цивільного кодексу України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Стаття 47 Цивільного кодексу України передбачає, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Суд, серед інших, розглядає і справи про оголошення особи померлою (п.3 ч 2 ст.234 ЦПК України). За таких обставин, суд вважає, що місце перебування [PERSON], не відомо вже на протязі більш ніж три роки, а тому його, на підставі ч.1 ст.46 ЦК України, слід оголосити померлим. Оголошення [PERSON] померлим необхідно заявнику для оформлення спадкових прав. Суд роз'яснює заявнику, що у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з'явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

У березні 2016 р. [PERSON] звернулася до суду із заявою про оголошення особи померлою, зазначивши, що відповідно до рішення Каховського міськрайонного суду від 07.07.2007 р. її сина, [PERSON], визнано безвісно відсутнім. В місті його постійного проживання не має відомостей про його місце перебування з 1995 року і по сьогоднішній день. Оголошення [PERSON] померлим необхідне їй для оформлення спадщини, яка складається з 1/6 частини будинку по вул. І.Золіна, 153 в м. Каховка, яка успадкована сином після смерті батька, але не була оформлена документально. Просила оголосити її сина [PERSON] померлим. В судовому засіданні заявниця на заявлених вимогах наполягала. Представник заінтересованої особи до суду не з'явився, надавши до суду заяву, про розгляд справи за його відсутністю, заперечень проти вимог [PERSON] не має. Свідок [PERSON], яка є дочкою заявниці, суду повідомила, що її брат [PERSON] поїхав на заробітки і не повернувся. В місті постійного проживання відсутній з 1995 року. Свідок [PERSON], який є сусідом заявниці, суду повідомив, що [PERSON] не бачив з 1995 року. Усі його вже давно вважають померлим. Вислухавши пояснення заявниці, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Каховського міськрайонного суду від 17.07.2007 р. [PERSON] визнано безвісно відсутнім з 01.01.1996 р. (а.с.7). [PERSON] має право на частину житлового будинку № 153 по вул. І.Золіна м. Каховки, що вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом. (а.с.5). До теперішнього часу місцезнаходження громадянина [PERSON] не встановлено. Відповідно до ст.46 Цивільного кодексу України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Стаття 47 Цивільного кодексу України передбачає, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Суд, серед інших, розглядає і справи про оголошення особи померлою (п.3 ч 2 ст.234 ЦПК України). За таких обставин, суд вважає, що місце перебування [PERSON], не відомо вже на протязі більш ніж три роки, а тому його, на підставі ч.1 ст.46 ЦК України, слід оголосити померлим. Оголошення [PERSON] померлим необхідно заявнику для оформлення спадкових прав. Суд роз'яснює заявнику, що у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з'явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою. З урахуванням вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

У березні 2016 р. [PERSON] звернулася до суду із позовом про виселення відповідача [PERSON] із належної їй квартири [ADDRESS]. Послалася на те, що онук є членом сім'ї попередньої власниці квартири від якої вона успадкувала. Свого дозволу на проживання в квартирі відповідачу вона не давала. Тож, відповідач право на проживання в належному їй житлі не набув, є тимчасовим мешканцем, підлягає виселенню. Надалі позовні вимоги були збільшені шляхом подання вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування зазначеною квартирою з тих самих підстав. В судовому засіданні представники позивачки наведені вимоги підтримали. Представник відповідача просила позов залишити без задоволення, посилаючись на родинні зв'язки сторін, поважність не прийняття спадщини відповідачем від попередньої власниці та свого батька. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов слід задовольнити частково. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Таким чином, виникнення права члена сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим майном та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку (квартири) права власності на будинок (квартиру), а припинення права власності особи на будинок (квартиру), припиняє право членів її сім'ї на користування цією квартирою, тобто права членів сім'ї власника квартири є похідними від прав самого власника. У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 грудня 2015 р. виданого за реєстровим № 340 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Мішук О.В. позивачка є спадкоємицею за заповітом померлої 26 квітня 2015 р. [PERSON] і набула за цим свідоцтвом у власність квартиру [ADDRESS]. Як встановлено рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 лютого 2016 р. щодо тих самих сторін, в даній квартирі зареєстрований з 07 грудня 2006 р. відповідач, який приходився померлій [PERSON] онуком (а.с.55). Відповідач перебуває в місцях позбавлення волі, однією сім'єю з позивачкою не проживав, що не заперечувалося його представником, і на час розгляду справи в суді в спірній квартирі не проживає. У зв'язку зі зміною власника згідно наведених норм закону відповідач втратив право користування даною квартирою. Таким чином, він підлягає визнанню таким, що втратив право користування житлом. Вимога про виселення задоволенню не підлягає через недоведеність, оскільки самі представник позивачки підтвердили, що фактично відповідач даною квартирою не користується. Заперечення представника відповідача не мають правового значення щодо даних правовідносин. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідач на користь позивачки слід стягнути судовий збір.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

У березні 2016 р. [PERSON] і [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON], яким просили визнати дійсним договір, укладений на товарній біржі, за яким позивачі купили квартиру [ADDRESS]. Позов обґрунтований тим, що всі умови договору виконані. В судовому засіданні позивачі [PERSON] і [PERSON] позовні вимоги підтримали. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Суд заслухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання про необхідність позов задовольнити. Відповідно до копії договору купівлі-продажу № 551, за яким [PERSON], [PERSON] купили в рівних частках у [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Договір нотаріально не посвідчувався, але сторонами фактично виконаний і право власності [PERSON], [PERSON] на дану квартиру зареєстровано БТІ 22 травня 1998 р. згідно реєстраційного напису до договору купівлі-продажу № 16363/а.с. 3/. Згідно копії паспортів та довідки ОСББ «Маяк», позивачі зареєстровані у зазначеній квартирі з 1998 року (а.с. 4). Відповідно до ст. 47, 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу нерухомості, що не посвідчений нотаріально, може бути визнаний судом дійсним, якщо однією стороною він виконаний повністю або частково, а друга сторона ухиляється від його нотаріального оформлення. З наведених обставин вбачається, що договір виконано повністю, претензій одна до одної з приводу його виконання сторони не мають, а тому, позов можливо задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

У березні 2016 р. [PERSON].М. звернулася до суду з позовною заявою, якою просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], просила дошлюбне прізвище не відновлювати. В судовому засіданні позивачка позов підтримала. Відповідач погодився з позовом. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов слід задовольнити. Встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 11 липня 1998 р. відділом реєстрації одружень м. Миколаєва, актовий запис №451. Подружні відносини припинені. Мають сина [PERSON], [INFO]. Із обставин, встановлених судом вбачається, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Відтак, згідно ст. 112 СК України позов слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

У березні 2016 р. Банк звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вищезазначеними вимогами, якими просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 45 586,00 грн. і понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, в матеріалах справи надав заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримку позовних вимог, погодження на заочний розгляд справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. 18 лютого 2015 року між ПАТ «Альфа-Банк» і [PERSON] укладений кредитний договір № 500971898 за умовами якого Банк надав відповідачці в кредит кошти в сумі 46635,06 грн. з процентною ставкою за користування кредитом 15,99 % строком до 19 лютого 2010 року (п.п. 2.1., 2.2., 2.3). Як передбачено ч. 2 ст.1050 ЦК, якщо договором установлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати належних йому процентів. Відповідно до довідки банку про заборгованість, станом на 16 лютого 2016 р. загальна сума заборгованості [PERSON] по кредиту становить 45586,00 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту 42889,13 грн., по відсоткам 514,35 грн., комісії 1182,52 грн., штраф 1000 грн. Враховуючи наведене, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем зобовязань за кредитним договором, правомірність і правильність нарахування банком предявлених грошових вимог, а тому, відповідно до ст. ст. 525-526, 530, 551, 554, 611, 615, 625, 1046-1050, 1054, 1055 ЦК України вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню на суму 45586,00 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути 1378,00 грн. судового збору, оплаченого при подачі позову до суду.

Outcome: approved