Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

У березні 2017 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом, в о обґрунтування якого посилалась на те, що з 12.02.1981 року по 17.01.2001 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] під час якого, 17.08.1989 року, вони спільно придбали житловий будинок літ. А загальною площею 103, 00 кв.м. в тому числі житловою 53,30 кв.м. з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, а саме гараж літ. Б, ворота №1 за адресою м. Чернівці, вул. Кобилиці, 87. 03.02.2005 року [PERSON] помер та після його смерті відкрилась спадщина на належну йому частку у спільному майні подружжя. З заявою про прийняття спадщини до органів нотаріату звернулась вона та син покійного [PERSON], який невдовзі помер та після його смерті спадщину ніхто не прийняв. У звязку з відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій щодо видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], а також у звязку з тим, що на момент смерті [PERSON] їх частки у спільному майні не були визначеними, вона звернулась з відповідним позовом до суду та рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01.06.2016 року за нею визнано право власності на ? частку житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою м.Чернівці, вул. Кобилиці, 87 та складається з житлового будинку літ. А, загальною площею 103,00 кв.м. в тому числі житловою площею 53,30 кв.м., гараж літ. Б, ворота №1. На даний момент, частка спірного майна, яка належала покійному [PERSON] ніким не успадкована та вона на протязі більш ніж 10 років постійно і безперервно користується вказаним майном, сплачує комунальні послуги, несе витрати по його утриманню, а тому вважає, що набула право власності на ? частку вказаного житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за набувальною давністю. На підставі вище викладеного, просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на ? частку житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими спорудами, що знаходиться за адресою м. Чернівці, вул. Кобилиці, 87 та складається із житлового будинку літ. А, загальною площею 103,00 кв.м., в тому числі житловою площею 53,30 кв.м., гаражу літ. Б, воріт №1. В судове засідання позивач не зявилась, про причини своєї неявки суд не повідомила. Від її представника через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявилась, направила до суду заяву в якій просила справу слухати у її відсутності, вирішення спору залишила на розсуд суду. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 17.08.1989 року, [PERSON] та [PERSON] в рівних частках придбали житловий будинок з належними до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами по вул. Л.Кобилиці, 87 в м.Чернівці (а/с 5-6). Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, за [PERSON] на підставі вказаного договору, зареєстровано право власності на ? частину житлового будинку загальною площею 103,00 кв.м. в тому числі житловою 58,3 кв.м. з належними до нього господарськими спорудами гараж і ворота по вул. Л.Кобилиці, 87 в м.Чернівці (а/с 7) Також, з матеріалів справи вбачається, що 12.02.1981 року між позивачем та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який розірвано 17.01.2001 року (а/с 8,11). Отже, 1/2 частка вказаного вище житлового будинку з належними до нього господарськими спорудами була придбана позивачем під час шлюбу з [PERSON], який помер 03.02.2005 року. Згідно ст. 58 Конституції України, \~закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. У відповідності до вимог ст.ст. 22, 25, 27-1 КпШС (від 20.06.1969 року), чинного на момент набуття у власність [PERSON] зазначеного будинку, спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним контрактом) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна й робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, вклади до кредитних установ; паєнагромадження в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; страхова сума, страхове відшкодування, сплачені за рахунок спільних коштів подружжя, страхові платежі, які були повернені при достроковому розірванні договору страхування або які міг би одержати один із подружжя в разі дострокового розірвання такого договору на час фактичного припинення шлюбу; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами. Таким чином, вказана вище частина житлового будинку по вул. Кобилиці, 87 в м.Чернівці належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] як подружжю, відповідно до норм законодавства, чинного на момент набуття у власність вказаного майна та доказів протилежного матеріали справи не містять. Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 01.06.2016 року визнано за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], право власності на 1/4 частку житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою м.Чернівці, вул. Кобилиці, 87 та складається з житлового будинку літ. А, загальною площею 103,00 кв.м. в тому числі житловою площею 53,30 кв.м., гараж літ. Б, ворота №1.; право спільної сумісної\~ власності [PERSON] та [PERSON] на 1/2 житлового будинку з належними до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою м. Чернівці, вул. Кобилиці, 87 припинено (а/с 11-12). Вказаним рішенням суду встановлено, що після смерті [PERSON] порушено спадкову справу за претензією кредитора ПАТ КБ «ПриватБанк», інші особи з заявами про прийняття спадщини до органів нотаріату не звертались. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів наявності спадкоємців майна [PERSON], які прийняли спадщину після його смерті, до складу якої входила належна йому частку у вказаному вище будинковолодінні. Згідно ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. У відповідності до розяснень, які містяться в п. 9, 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч. 3 ст. 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК). Враховуючи положення п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК\~про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. Таким чином, зі змісту ст. 344 ЦК України\~випливає, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. З матеріалів справи вбачається, що позивач користується спірною часткою вказаного вище житлового будинку, яка належала покійному [PERSON] нерухомим майном постійно, відкрито та безперервно, вважаючи, що це майно було власністю її колишнього чоловіка (а/с 10, 16). Таким чином, відкритість, добросовісність та безперервність володіння [PERSON] спірним майном підтверджується наведеними вище доказами у їх сукупності. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved