Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

У березні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовною заявою до [PERSON] «про стягнення матеріального збитку», просив суд: - стягнути з [PERSON] матеріальний збиток, спричинений пошкодженням транспортного засобу в розмірі 244187 грн. 16 коп.; витрати на оплату експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 1000 грн.; витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 5100 грн.; витрати по сплаті судового збору в розмірі 2452 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 13.09.2016 року з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. Згідно звіту експерта автотоварознавця від 10.10.2016 року, вартість матеріального збитку, завданого [PERSON] складає 344187 грн. 16 коп. Цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника колісного автотранспортного засобу, була застрахована у ПрАТ «Провідна», якою виплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі 100000 грн. Вважає, що, оскільки, заподіяний відповідачем збиток був частково відшкодований позивачу страховиком в розмірі 100000 грн., то залишок матеріального збитку в розмірі 244187 грн. 16 коп., який складається з різниці між розміром матеріального збитку, заподіяного відповідачу, як власнику пошкодженого автомобіля, та розміром сплаченого страхового відшкодування, має бути стягнуто з відповідача. Крім того, просив суд стягнути на свою користь витрати на оплату експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 1000 грн., витрати на оплату послуг адвоката в розмірі 5100 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 2452 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на невірний розрахунок розміру шкоди, завданої автомобілю позивача. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Вислухав представників сторін, вивчив матеріали за позовною заявою, дослідив докази надані позивачем, суд приходить до наступного: 13.09.2016 року об 07.35 год., відповідач [PERSON] (прізвище змінено на [PERSON] згідно свідоцтва про шлюб, виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 1176 а. с. 63) В.В., керуючи автомобілем «Рено», д/н [NUMBER], на вул. Магнітогорська пр. Аношкіна в м. Камянське на перехресті рівнозначних доріг, рухаючись по другорядній дорозі, не надала дорогу автомобілю [PERSON] д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який наближався до перехрестя проїзних частин по головній дорозі, в результаті чого скоїла з ним зіткнення. Внаслідок ДТП транспортні засоби пошкоджені, чим спричинена матеріальна шкода. Постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26.09.20016 року відповідач притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у сумі 340 грн. (а. с .5). Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 13.09.2016 року, автомобіль позивача [PERSON] д/н [NUMBER], був пошкоджений та, відповідно до висновку № 4709/16/16 експертного дослідження з визначення вартості матеріального збитку, спричиненого володільцю КТЗ від 10.10.2016 року, розмір такого збитку становить 344187 грн. 16 коп. (а. с. 71 - 76). Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана; одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійсненні якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю з нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших обєктів виробничого, господарського чи іншого призначення які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному; прояву їх шкідливих властивостей. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу прав; власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищено небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерел (шофер, машиніст, оператор і т. ін.). Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до умов договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ 8306440 (а. с. 7), позивачу виплачено страхове відшкодування у розмірі 100000 грн. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Представник відповідача вказував, що висновок експерта не відповідає вимогам «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 року № 142/5/2092, посилаючись на відсутність фото таблиць, проведення розрахунку з не у відповідності до методики. Зазначена позиція представника відповідача в ході судового розгляду будь-яким розрахунком, та доказами не була підтверджена, а висновок експерта наданого позивачем не спростовано. Враховуючи, що для визначення розміру матеріальної шкоди, завданої автомобілю позивача, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, зі свого боку позивачем проведено експертне дослідження з цього питання та розмір заявленої шкоди підтверджується наданим позивачем висновком № 4709/16/16 від 10.10.2016 року, який в тому числі складений з дотриманням вимог передбачених «Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 року № 142/5/2092, (а.с. 71-125), яка надіслана була на адресу суду електронною поштою, що підтверджено в ході судового розгляду, та містить фото таблиці щодо фіксації обєкту дослідження, а тому відсутні підстави не прийняття такого доказу, який є допустимий. Крім того, судом враховано, що сторона відповідача була обізнано про своє право на проведення розрахунків та звернення до експертної установи або експерта, у разі непогодження з розрахунком позивача, щодо визначення фактично завданої шкоди внаслідок ДТП майну позивача, але як встановлено в ході судового розгляду, відповідач зазначеним правом не скористувався, заяв та клопотань не подав. З урахуванням вищевказаного, позовні вимоги щодо відшкодування завданої матеріальної шкоди, з боку позивача обґрунтовані, так як розмір невідшкодованої позивачу матеріальної шкоди, завданої ДТП, складає різницю між розміром матеріального збитку, заподіяного відповідачу, як власнику пошкодженого автомобіля, та розміром сплаченого страхового відшкодування, і має бути стягнений з відповідача, а саме: 244187 грн. 16 коп. Крім того, на оплату експертного автотоварознавчого дослідження від 10.10.2016 року позивачем сплачено 1000 грн., що підтверджується квитанцією про оплату наданих експертних послуг від 10.10.2016 року (а. с. 20). Вказана сума також підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON], згідно до вимог ст. 139, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Ч. 3 вказаної статті передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Між позивачем та адвокатом [PERSON], було укладено договір про надання правової допомоги від 23.02.2017 року (а. с. 25). Згідно квитанції від 23.02.2017 року, позивачем за надані юридичні послуги було сплачено 5100 грн. Розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає відшкодуванню складає 5100 гривень, клопотань та заяв щодо зменшення заявленої суми, з боку відповідача не подавалося, а тому заявлена сума приймається в розміру що заявлений позивачем та підтверджено доказами понесення цих витрат. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 2452 грн., що підтверджується квитанцією № ПН34596С1 від 23.02.2017 року (а. с. 3). Таким чином, понесені [PERSON] судові витрати у розмірі 2452 грн. підлягають стягненню з [PERSON] на користь позивача.

Outcome: approved