Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду із вказаною позовною заявою в якій просить суд: зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди АФГ «Світанок» у володінні та користуванні земельною ділянкою в контурі [NUMBER], яка належить відповідачу на підставі державного акту та перебуває в оренді позивача; зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди володінню та користуванню орендованою земельною ділянкою АФГ «Світанок» шляхом заборони будь-яким особам, крім АФГ «Світанок» та його найманим працівникам, заходити на цю земельну ділянку, здійснювати технологічні операції щодо обробки ґрунту та сільськогосподарських культур на весь час дії договору оренди землі. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що між сторонами укладено договір оренди земельної ділянки від 17.09.2008 року строком на 10 років, однак відповідач чинить перешкоди у користуванні нею, і зі згоди останнього земельну ділянку обробляє інша особа, яка не має не то відповідних підстав. В 2015 році між сторонами укладено мирову угоду згідно якої відповідач повинен здійснити всі необхідні дії щодо розірвання договору, яких виконано не було, тому вказаний вище договір оренди залишається в силі. Усні перемовини з відповідачем ні до чого не призвели, що стало причиною звернення до суду. У жовтні 2016 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до АФГ «Світанок» в якому позивач, після уточнень, просить суд зобов'язати АФГ «Світанок» повернути належну йому земельну ділянку площею 6,89 га, що розташована на території Давидово-Брідської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, вказавши в обґрунтування те, що відповідно до умов мирової угоди визнаної ухвалою суду від 18.11.2015 року договір оренди вказаної земельної ділянки від 17.09.2008 року розірваний, однак в порушення вимог закону АФГ «Світанок», втративши у зв'язку з цим право користування земельною ділянкою, останню не повертає, акт прийому-передачі земельної ділянки наданий [PERSON] не підписує. В судовому засіданні представник АФГ «Світанок» Бондаренко Т.В. позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити на підставах викладених у ньому, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Пояснила, що між сторонами було укладено мирову угоду відповідно до умов якої сторони домовились розірвати Договір оренди, відповідач мав визначити земельну ділянку в натурі і лише після цього вони мали підписати Акти приймання - передачі. Відповідач здійснив виділ земельної ділянки в натурі лише на час розгляду справи, а отже у них спір щодо повернення земельної ділянки було вичерпано, так як вони перейшли до другого етапу виконання мирової угоди. Тим фактом, що спірною земельною ділянко користується інша особа з дозволу її власника, а також тим, що відповідач відмовляється виділити земельну ділянку в натурі тривалий час, останній чинить перешкоди у користуванні нею. В судовому засіданні відповідач [PERSON] просив відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити. В обґрунтування своєї позиції навів доводи викладені у письмових запереченнях. Позовні вимоги за зустрічним позовом просив задовольнити також пославшись на те, що факт розірвання договору оренди земельної ділянки зобов'язує орендаря повернути земельну ділянку власнику. Останній від цього відмовляється безпідставно, оскільки орендар при укладенні Договору оренди та Акту приймання передачі у 2009 році знав де знаходиться спірна земельна ділянка. Крім того, позивачу в судовому засіданні було надано новий акт прийому-передачі межових знаків на зберігання, згідно якого було повторно визначено координати межових знаків та передано останні на зберігання відповідачу. Чинити перешкоди позивачу, який позбувся права користування земельною ділянкою, власник не може, адже останній повинен земельну ділянку повернути власнику і не має право нею користуватись. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши, оцінивши та проаналізувавши матеріали і докази по справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що між АФГ «Світанок» та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки від 17.09.2008 року (далі Договір), згідно умов якого останній надав, а АФГ «Світанок» прийняв у строкове платне користування земельну ділянку площею 6,89 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Давидово-Брідської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, строком на 10 років. Згідно Акту приймання - передачі земельної ділянки від 29.01.2009 року АФГ «Світанок» на умовах оренди прийняла, а [PERSON] передав земельну ділянку, загальною площею 6,89 га розташовану на території Давидово-Брідської сільської ради Великоолександрівського району Херсонської області, згідно з план-схемою ділянки. Спірних питань у сторін не було. Згідно п. 38 Договору передбачена можливість розірвання договору за взаємною згодою сторін, що відповідає ч.3 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» (далі Закону), ч.1 ст. 651 ЦК України. 18.11.2015 року Великоолександрівським районним судом Херсонської області постановлено ухвалу про закриття провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до АФГ «Світанок» про розірвання договору оренди земельної ділянки, якою визнано мирову угоду згідно умов якої сторони погодились розірвати договір оренди земельної ділянки від 17.09.2008 року. Вказана ухвала суду стала підставою для внесення до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно відмітки про припинення іншого речового права (оренди строком 10 років) на земельну ділянку 6,8872 га (кадастровий номер: [NUMBER]). Отже вищенаведене свідчить про те, що між сторонами розірвано Договір оренди земельної ділянки від 17.09.2008 року, оскільки ними дотримано умови щодо форми розірвання договору та його державної реєстрації. Так, ст. 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Згідно ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ч.1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно ч.2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Таким чином, зважаючи на те, що між сторонами у письмовій формі, втіленій в мировій угоді, яка ухвалою суду визнана, було досягнуто згоди щодо розірвання Договору та здійснено його державну реєстрацію суд приходить до висновку про розірвання Договору, а відтак припинення права користування спірною земельною ділянкою АФГ «Світанок» з 23.05.2016 року. Будь-яких додаткових дій з якими закон пов'язує момент розірвання договору нормами цивільного законодавства не передбачено. Складення та підписання Акту приймання - передачі земельної ділянки на підтвердження факту повернення земельної ділянки у зв'язку з розірванням договору оренди є наступною дією після розірвання вказаного договору та обов'язком орендаря щодо повернення земельної ділянки у зв'язку в втратою ним права користування земельною ділянкою, який має бути виконаний у відповідності до вимог ст. 34 Закону України «Про оренду землі» з дотриманням умов повернення земельної ділянки визначених у пунктах 21 - 27 Договору. За умови розірвання між сторонами договору оренди земельної ділянки, інших підстав, які надають позивачу право користуватись спірною земельною ділянкою з 23.05.2016 року суду не наведено. Твердження представника позивача про те, що [PERSON] не мав права входити в правочин щодо передачі належної йому земельної ділянки для володіння і користування іншим особам, так як таке право ним передано позивачу за Актом приймання-передачі земельної ділянки від 29.01.2009 року на підставі Договору, не може свідчити про не розірвання договору, оскільки, як зазначено вище, законодавець не пов'язує факт підписання Акту приймання-передачі (щодо повернення) земельної ділянки орендарем власнику із моментом розірвання договору оренди земельної ділянки. З цього приводу ст. 34 Закону України «Про оренду землі» визначає, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов'язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов'язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки. З пояснень сторін вбачається, що позивач спірною земельною ділянкою не користується, а відповідач після розірвання договору оренди земельної ділянки з позивачем уклав новий договір оренди з третьою особою, яка не може користуватись орендованою земельною ділянкою у зв'язку з неповерненням її у встановленому законом порядку позивачем. В порушення умови мирової угоди та встановленого порядку представник позивача відмовляється підписати Акт приймання-передачі земельної ділянки для юридичного підтвердження її повернення власнику, обґрунтовуючи свою відмову тим, що вказана земельна ділянка не визначена в натурі, що за визнаною мировою угодою мав зробити відповідач, а отже позивач не знає меж земельної ділянки, яка підлягає поверненню. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Твердження представника позивача щодо необізнаності про реальні межі земельної ділянки спростовуються встановленими судом обставинами. Так, сам факт пред'явлення позову про усунення перешкод в користуванні земельної ділянки свідчить про те, що особа обізнана щодо реальних її меж. В судовому засіданні також був досліджений оригінал Акту про перенесення в натуру меж земельної ділянки та передачу на зберігання межових знаків від 27.12.2001 року (далі - Акт), яким підтверджується встановлення та закріплення на місцевості меж земельних ділянок [NUMBER] та [NUMBER] переданих у приватну власність [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 7,47 га, в тому числі: ріллі богарної 6,89 га, пасовищ природних 0,58 га. Претензій при встановленні зовнішніх меж не заявлено. Межі погоджені і не викликають спірних питань. Поворотні точки зовнішньої межі закріплені межовими знаками довгострокового зберігання в кількості 17 штук, які пред'явлені землевласнику і передаються йому на зберігання. В Договорі зазначений контур ділянки [NUMBER], тобто такий самий, який визначений в Акті та відмічений межовими знаками. В Державному акті на право приватної власності на землю серія [NUMBER] від 29.12.2001 року мається план зовнішніх меж земельної ділянки із відміченими межовими знаками, який виданий на підставі вказаного Акту. Крім того, представником відповідача в судовому засіданні наданий Акт прийому-передачі межових знаків на зберігання від 20.03.2017 року, який за поясненнями представника відповідача був складений за для доведення перед позивачем факту наявності на даний час вказаних в Акті межових знаків і згідно якого вбачається наявність на місцевості вказаних в Акті і Державному акті межових знаків, місце розташування яких відповідає зазначеному станом на кінець 2001 року. Представник позивача погодилась із вказаним їх розташуванням, однак вказала на недопустимість Акту приймання-передачі межових знаків на зберігання від 20.03.2017 року з огляду на те, що в ньому від імені [PERSON] проставлений підпис [PERSON], тобто її чоловіка, що представник відповідача не заперечив пославшись на наявність відповідної довіреності, яку суду не надав, тобто вказаний акт складений без присутності усіх заінтересованих осіб. Також даний акт не був погоджений ще з одним суміжним власником земельної ділянки від точки Г до А. Зі змісту Акту приймання-передачі межових знаків на зберігання від 20.03.2017 року вбачається, що [PERSON], як землевпоряднику, передаються на зберігання пред'явлені межові знаки. Зазначений акт суперечить змісту Акту про перенесення в натуру меж земельної ділянки та передачу на зберігання межових знаків від 27.12.2001 року, оскільки згідно останнього, як зазначено вище, [PERSON] отримав на відповідальне зберігання зазначені межові знаки ще 27.01.2001 року, а отже здійснення повторної передачі не вимагається. З урахуванням викладеного, суд не приймає Акт приймання-передачі межових знаків на зберігання від 20.03.2017 року до уваги як неналежний доказ. Однак, суд приймає до уваги складену схему прив'язки межових знаків до об'єктів і контурів місцевості за підписом інженера-землевпорядника, який її склав, згідно якої інженером визначено координати поворотних точок станом на час розгляду справи, які відповідають координатам визначеним в Державному акті і які в судовому засіданні були визнані представником позивача. Спростовуються твердження представника позивача щодо відсутності у АФГ «Світанок» відомостей про реальні межі переданої в оренду земельної ділянки також тим, що при державній реєстрації Договору оренди земельної ділянки від 17.09.2008 року та прийнятті у зв'язку з цим земельної ділянки згідно Акту приймання-передачі земельної ділянки від 29.01.2009 року у голови АФГ «Світанок», не було ніяких питань і непорозумінь з цього приводу, як і весь час користування земельною ділянкою. При цьому, суд бере до уваги пояснення представника позивача, яка неодноразово вказувала на те, що за для повернення власнику земельної ділянки відповідач, згідно умов мирової угоди, зобов'язаний був визначити земельну ділянку в натурі пояснивши наявність такої умови в мировій угоді тим, що орендарю не було відомо межі орендованої земельної ділянки, що в свою чергу було спростовано в судовому засіданні на підставі вище приведених доказів. Тобто у АФГ «Світанок» не було жодних перешкод для повернення, впродовж 30 днів після розірвання Договору, спірної земельної ділянки, як про це зазначено в абз. 3 резолютивної частини ухвали Великоолександрівського районного суду Херсонської області про закриття провадження у справі та визнання мирової угоди від 18.11.2015 року. Наявність в зазначеній ухвалі умови про реєстрацію дострокового припинення Договору та визначення її в натурі із подальшим наданням Акту прийому-передачі земельної ділянки викладений в абз. 6 резолютивної частини ухвали суду, який при цьому суперечить умовам зазначеним в абз. 3 резолютивної частини ухвали та вимогам ст. 34 Закону України «Про оренду землі», яка не передбачає будь-яких додаткових умов повернення земельної ділянки, свідчить про незаконність вимог АФГ «Світанок» щодо повторного визначення земельної ділянки в натурі як умови для її повернення власнику. Отже, судом встановлено, що орендар АФГ «Світанок», який втратив право користування спірною земельною ділянкою 23.05.2016 року, безпідставно, всупереч вимог ст. 34 Закону України «Про оренду землі» та умов Договору оренди земельної ділянки від 17.09.2008 року, маючи змогу визначитись з реальними межами земельної ділянки, безпідставно продовжує незаконно її утримувати, про що свідчить не підписання Акту приймання - передачі земельної ділянки про її повернення, що в свою чергу порушує право власника вільно нею користуватись. За таких обставин, [PERSON] має право на захист свого права власності шляхом покладення на АФГ «Світанок» обов'язку повернути належну [PERSON] земельну ділянку із дотримання встановленого законом та Договором порядку, тобто зустрічний позов підлягає задоволенню. Вищевикладене також свідчить про те, що первісний позов задоволенню не підлягає, оскільки позивач втратив право користування спірною земельною ділянкою за власною згодою, а відтак у нього відсутні підстави вимагати у відповідача усунути перешкоди в користуванні нею. Зважаючи на відмову в задоволенні первісного позову судові витрати понесені АФГ «Світанок» згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України відшкодуванню не підлягають, а судові витрати понесені [PERSON], у зв'язку з задоволенням зустрічного позову підлягають стягненню з на його користь з АФГ «Світанок».

Outcome: approved