Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернувся з уточненим в процесі розгляду позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої в результаті залиття нежитлового приміщення, обґрунтувавши свої позовні вимоги тим, що ТОВ «Науково-технічний центр «Енерготехінвест» на праві власності належать нежитлові приміщення 2-го поверху №8-1, 8-1а, 8-1б, 8-2, 8-3, 8-5, 8-5а, 8-6, 8-9, 8-12-:8-18 загальною площею 153,7 кв.м, що розташовані у будинку [ADDRESS] Зазначав, що 15 вересня 2015 року відбулось залиття зазначеного нежитлового приміщення власником квартири №11, яка розташована на 3 поверсі вищезазначеного будинку, яким є відповідач по справі. Відповідно до акту від 15.09.2015 року, який був підписаний членами комісії ділянки №64 Київського району КП «Жилкомсервіс», було встановлено, що залиття відбулось внаслідок того, що власником квартири №11 ведуться роботи з облаштування автономного опалення, в результаті яких виконаний демонтаж трубопроводу системи центрального опалення, в результаті яких виконаний демонтаж трубопроводу системи центрального опалення жилого будинку в квартирі. Вказав, що цим же актом були встановлені наслідки залиття, в результаті чого позивачу було завдано збитки, вартість яких була визначена уповноваженою будівельною організацією ТОВ «Інтерстрой ХХІ» у розмірі 147724,0 грн. Оскільки відповідач відмовляється відшкодовувати у добровільному порядку спричинену ним шкоду, тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у сумі 147724,0 грн., а також понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 2215 грн. 86 коп. В судове засідання представник позивача Бірючинський Е.О., який діє на підставі довіреності від 28.02.2017 року надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. В судове засідання відповідач та її представник за довіреністю не з'явилися, про місце і час розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представник [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, просив суд прийняти законне рішення з урахуванням того, що на час звернення позивач не був власником нежитлового приміщення 2-го поверху №8-1, 8-1а, 8-1б, 8-2, 8-3, 8-5, 8-5а, 8-6, 8-9, 8-12-:8-18 загальною площею 153,7 кв.м, що розташовані у будинку [ADDRESS] тобто не є належним позивачем. Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог ( ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Зазначені позивачем у позовній заяві вимоги перш за все повинні підтверджуватись наявністю права власності позивача на майно, щодо якого необхідно відновити порушені права, оскільки відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України саме власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном та за змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, перевіряючи вказану обставину судом було встановлено, що за договором купівлі-продажу від 26.09.2016 року [PERSON] передала у власність [PERSON] нежитлове приміщення 2-го поверху №8-1, 8-1а, 8-1б, 8-2, 8-3, 8-5, 8-5а, 8-6, 8-9, 8-12-:8-18 загальною площею 153,7 кв.м, що розташовані у будинку [ADDRESS] (а.с.101-104), яке їй належало на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. 30.08.2016 року за р. № 1888, тобто вже на час звернення до суду позивач не був власником цього нежитлового приміщення. Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що право позивача на час розгляду справи в суді не порушено, позовні вимоги позивача є необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed