Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

У вересні 2015 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь 27180 грн. матеріальних збитків та 2500 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначила, що 20.08.2015 звернулась до відповідача з проханням виконати роботу - хімчистка одягу (плаття), для чого сторони уклали договір від 20.08.2015 № 8824. Відповідно до умов договору позивач оплатила вартість роботи у розмірі 254,30 грн. При поверненні плаття з хімчистки [PERSON] виявила, що воно повністю втратило колір, все в розводах та плямах, тобто не підлягає подальшому користуванню. 03.09.2015 позивач звернулась до відповідача із заявою про повернення коштів у розмірі 1200 доларів США, що в еквіваленті становить 27180 грн., та залишила плаття до повернення коштів за нього. 10.09.2015 відповідач надав їй відповідь, в якій повідомив про те, що повернення коштів не відбудеться та плаття необхідно забрати. Не погоджуючись з такими діями відповідача [PERSON] звернулась до суду із даним позовом. Окрім того, зазначила, що вказаними діями відповідач спричинив їй моральну шкоду, яку вона оцінює в 2500 грн. В судовому засіданні позивач свій позов підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що з метою отримання послуг з хімчистки позивач уклала із відповідачем замовлення - договір від 20.08.2015 № 8824, термін виконання якого 23.08.2015 о 19-00 год. Відповідно до копії фіскального чеку позивачем були оплачені послуги за договором в розмірі 254,30 грн. 03.09.2015 позивач звернулась до відповідача із заявою про повернення грошових коштів у розмірі 1200 доларів США, у зв'язку із зіпсуванням її плаття внаслідок проведеної відповідачем хімчистки згідно фіскального чеку № 19165 від 20.08.2015. Листом від 10.09.2015 вих. № 118 відповідач повідомив [PERSON] про те, що сукня почищена відповідно до стандартів чищення та рекомендацій виробника та відмовив у виплаті рекламації; в квитанції, в примітках вказані всі зауваження стосовно даної позиції, а саме: втрата нового вигляду, прання на відповідальність клієнта, забруднення тканини, линька, жовті плями та розводи, під чим стоїть підпис позивача. Також відповідач зазначив, що згідно ГСТУ 201-03-96 хімчистка не несе відповідальності за можливий прояв прихованих дефектів, що виникли при виготовлені виробу або в процесі носки виробу і виявлених після чищення. Згідно роз'яснень викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» згідно з п. 9 ст. 15 Закону виконавець зобов'язаний відшкодувати збитки, що виникли у зв'язку із втратою, псуванням чи пошкодженням речі, прийнятої ним від споживача для виконання робіт або надання послуг, не пізніше як у місячний строк. Під збитками відповідно до ч. 2 ст. 203 ЦК слід розуміти витрати, зроблені кредитором (споживачем), втрати або пошкодження його майна, а також не одержані ним доходи, які він одержав би, якби зобов'язання було виконане боржником (продавцем, виконавцем, виготівником). Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до п. 2.4.Інструкції щодо надання послуг з хімічної чистки та фарбування (перефарбування) виробів, затвердженої наказом Українського союзу об'єднань, підприємств і організацій побутового обслуговування населення, вартість прийнятих виробів установлюється за погодженням із замовником або на підставі підтвердних документів і зазначається разом із відсотком зносу в договорі (квитанції). При оформленні замовлення замовник своїм підписом підтверджує згоду щодо вартості виробу, відсотку зносу, виду обробки, наявних дефектів, а також ознайомлення його про можливість проявлення прихованих дефектів та усадки виробу після обробки. Так, в ході судового розгляду встановлено, що при оформленні замовлення позивач своїм підписом у замовленні - договорі від 20.08.2015 № 8824 засвідчила, що з умовами типового договору по хімічній чистці, пранню виробів, вказаних в «інформації для клієнтів» ознайомлена і погоджується; з визначенням дефектів та оцінкою виробу у 500 грн. погоджується; також позивач погодилась зі ступенем зносу виробу у 50 %. При цьому будь-яких доказів на підтвердження вартості виробу у розмірі 1500 доларів США позивачем надано не було та про це не зазначалось. Також в судовому засіданні позивач не надала суду доказів, які б підтверджували факт спричинення їй відповідачем матеріальних збитків в результаті неправильно проведеної хімчистки та псування плаття. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про відсутність вини зі сторони відповідача у спричиненні позивачу матеріальної шкоди та недоведеності останньою її наявності у визначеному нею розмірі. Вирішуючи спір в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 2500грн. суд виходить із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 1167 ЦК України. Згідно ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4). Пунктом 4 вказаної Постанови Пленуму визначено, що відповідно до ст.137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. У п. 5 Постанови Пленуму зазначено, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Оскільки в ході судового розгляду позивачем не доведено факт спричинення їй моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру внаслідок протиправних діянь зі сторони відповідача, то суд приходить до висновку також про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. На підставі ст. ст. 3, 4, 10, 11, 45, 46, 60, 61, 169, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

Outcome: dismissed