Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

У вересні 2018 р. до суду звернулась позивачка із позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з 03.02.2015 р. по 05.02.2016 р. працювала за сумісництвом у відповідача на посаді головного спеціаліста - економіста. При звільненні відповідач не виплатив належну їй заробітну плату. 24.06.2016 р. позивачка уклала шлюб, та змінила прізвище із «[PERSON]» на «[PERSON]». Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02.10.2017 р. з відповідача стягнуто на користь позивачки за період з 05.02.2016 р. по 12.04.2017 р. заборгованість у розмірі 69692,53 грн., а рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05.06.2018 р. з відповідача стягнуто на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 13.04.2017 р. по 15.01.018 р. у розмірі 40072,23 грн. Оскільки відповідач так і не виконав зазначені рішення суду, позивачка просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 16.01.2018 р. по 21.09.2018 р. у розмірі 36857,88 грн. В судове засідання позивачка не з'явилась, будучи належним чином повідомлена про розгляд справи проте до суду надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, з заявами та клопотаннями про неможливість розгляду справи у його відсутність до суду не звертався. Відповідно до положень ст.280 ЦПК України судом визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка з 03.02.2015 р. працювала за сумісництвом на посаді головного спеціаліста-економіста в ДП «Дирекція з будівництва та управління національного проекту «Повітряний експрес» та інших інфраструктурних об'єктів Київського регіону». 05.02.2016 р. її було звільнено з займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. А згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Однак, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України відповідачем не було проведено з позивачкою розрахунку. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02.10.2017 р., з ДП «Дирекція з будівництва та управління національного проекту «Повітряний експрес» та інших інфраструктурних об'єктів Київського регіону» на користь [PERSON] стягнуто заробітну плату та середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі при звільненні за період з 08.02.2016 року по 12.04.2017 року у розмірі 69 692,53 грн. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05.06.2018 р. з ДП «Дирекція з будівництва та управління національного проекту «Повітряний експрес» та інших інфраструктурних об'єктів Київського регіону» на користь [PERSON] стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі при звільненні за період з 13.04.2017 р. по 15.01.2018 р. в розмірі 40072,23 грн. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. На даний час, відповідачем не поведено розрахунку при звільненні, як і не виконані рішення суду від 02.10.2017 р. та 05.06.2018 р., відтак середній заробіток, який підлягає стягненню, розраховується за період з 16.01.2018 р. по 21.09.2018 р., тобто за 172 робочих дні. При цьому, середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Так, середньоденний заробіток позивача за два місяці перед звільненням складає 214,29 грн., що встановлено рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 02.10.2017 р., а відтак у відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. За період з 16.02.2018 р. по 21.09.2018 р. кількість робочих днів становить 172, тобто середній заробіток розрахований, у відповідності до Порядку, за цей час становить 36857,88 грн. (214,29 х 172). Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що вимоги позивачки обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 36857 грн. 88 коп. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.01.2018року по 21.09.2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Частиною 2 ст. 4 Закону встановлено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Виходячи з даної норми закону, суми задоволених позовних вимог, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 704 грн. 80 коп. судового збору.

Outcome: approved