Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

У вересні 2016 року до суду надійшла вказана позовна Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа». Представник позивача вказував, що згідно особового рахунку № 5112-2 відповідач починаючи з 01.11.2008 року по 01.06.2016 рік має заборгованість за опалення та підігрів води в розмірі 16 234,96 грн. Посилаючись на порушення відповідачем зобовязань по сплаті коштів за отримані ним послуги, позивач просив стягнути з нього на свою користь 16 234,96 грн. за опалення та підігрів води, а також 1 378 грн. судового збору. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов та просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні пославшись на пропуск позивачем строків позовної давності просив відмовити в задоволенні позову, пояснивши, що особовий рахунок відкрито на його батька [PERSON], який рініше був власником квартири, потім власником квартири стала його матір [PERSON], однак на даний час квартира [ADDRESS] перейшла йому від матері за договором дарування. Крім того, відповідач підтвердив, що він єдиний хто зареєстрований та проживає за вказаною адресою, договір з позивачем він не укладав, тому відсутні підстави для задоволення позову. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. В Комунальному підприємстві Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» відкрито особовий рахунок № 75112-2 за адресою: [ADDRESS], на імя [PERSON]. Представник позивача в судовому засіданні зазначила, що особовий рахунок відкрито на колишнього власника квартири, однак їм відомо, що комунальними послугами користується саме відповідач, який не бажає укладати з ними договір, а тому змінити власника особового рахунку на його імя вони не можуть. Згідно довідки про місце проживання та склад сім'ї від 05.12.2016 року № 25 Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, за адресою: [ADDRESS] проживає [PERSON], дата реєстрації місця проживання - 19.02.2002 року. 09.12.2015 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області скасовано судовий наказ Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.02.2014 року про стягнення з [PERSON] на користь КП Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг. Крім того, 17.05.2016 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області задоволено заяву [PERSON] та скасовано судовий наказ Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.04.2016 року про стягнення з [PERSON] на користь КП БМР «Білоцерківтепломережа» заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та підігріву води. З наданого позивачем розрахунку вбачається про наявність заборгованості по оплаті житлово-комунальних послуг з 2008 року, при цьому з червня 2012 року кошти за отримані послуги у добровільному порядку не сплачувались. Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 18 Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України від 21.07.2005 року № 630, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно вимог Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні» та «Про місцеві державні адміністрації» регулювання цін і тарифів за виконання робіт та надання житлово-комунальних послуг з урахуванням їхньої якості, режиму надання належить до повноважень місцевих державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування, які мають право ухвалювати рішення про запровадження тарифів на послуги теплопостачання. Стаття 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч. 1 ст. 61 ЦПК). Відповідачем в судовому засіданні заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Таким чином, оскільки судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів можна реалізувати у позовному провадженні та шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг позовної давності. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13.01.2016 року у справі № 6-931цс15, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК України). Враховуючи вищевикладене та оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем позов підлягає задоволенню частково та з відповідача слід стягнути заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та підігріву води за період з 24.02.2011 року, тобто за три роки до винесення судового наказу від 24.02.2014 року та по 01.06.2016 року. Таким чином, відповідно до наданого позивачем розрахунку, який не було спростовано відповідачем, розмір заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та підігріву води становить 13 554 грн. 20 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. По даній справі позивачем пред'явлено майнові вимоги на загальну суму 16 234,96 грн. та сплачено судовий збір в розмірі 1 378 грн. Таким чином, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1 150 грн. 49 коп., тобто 83,49% від заявленої ціни позову. На підставі викладеного,

Outcome: partial