Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-09 00:00:00

У вересні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 19 квітня 2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,20% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив підписом у заяві свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір. Підписання вказаного договору є згодою [PERSON] прийняти будь-який розмір кредитного ліміту, встановленого банком та повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому кредитним договором. Станом на 31 липня 2017 року загальна заборгованість [PERSON] за кредитним договором складає 39289,71 грн. На час звернення до суду відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає. Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 39289,71 грн. та судові витрати у розмірі 1600,00 грн. Заочним рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 19 квітня 2010 року в розмірі 36942 (тридцять шість тисяч дев'ятсот сорок дві) гривні 58 копійок та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1504 (одна тисяча п'ятсот чотири) гривень 32 копійки. Ухвалою суду від 25 червня 2018 року заочне рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2017 року за результатами розгляду цивільної справи за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано. Призначено справу до нового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник відповідача - адвокат [PERSON] 02 серпня 2018 року надала відзив на позовну заяву, в якому просила у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити повністю у зв'язку зі спливом строків позовної давності, а також клопотання про застосування строку позовної давності. В обґрунтування клопотання зазначила, що відповідно до умов кредитного договору [PERSON] повинна була повернути кредит частинами - щомісячними черговими платежами, останній платіж нею було здійснено 31 травня 2014 року, черговий платіж повинен був бути здійснений 26 червня 2014 року. Банк звернувся до суду з позовом у вересні 2014 року, а тому строк позовної давності (як загальної, так і спеціальної), визначений статтями 257, 258 ЦК України, банк пропустив. Представник позивача Гаренко Н.В. 09 серпня 2018 року надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що строк позовної давності необхідно відраховувати не з дати несплати чергового платежу, і не з дати закінчення строку дії договору, а від дати спливу останнього дня місяця дії картки, якою згідно з довідкою про видачу кредитних карт, виданих за договором б/н від 19 квітня 2010 року для картки № [NUMBER], виданої [PERSON], є останній день травня 2017 року. Тобто, банком не пропущено ні загальну, ні спеціальну позовну давність. Дослідивши матеріали справи та наведені у позовній заяві доводи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 19 квітня 2010 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір (а.с.8). За договором ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язався надати відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом, які нараховуються на залишок заборгованості. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 19 квітня 2010 року разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року, та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, за комісією, а також інші витрати згідно умов (а.с. 9-32). [PERSON] взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого позивачем відповідно до умов кредитного договору станом на 31 липня 2017 року нарахована заборгованість на загальну суму 39289,71 грн., яка включає: - 2438,63 грн. - тіло кредиту; - 31003,95 грн. - відсотки за користування кредитом; - 3500 грн. - пеня за прострочене зобов'язання; - 500,00 грн. - штраф (фіксована складова); - 1847,13 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджено розрахунком заборгованості (а.с.6-7). Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобов'язання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов'язання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Таким чином, судом встановлено, і не заперечується відповідачем, що за договором б/н від 19 квітня 2010 року мається прострочення виконання грошового зобов'язання, а отже, повинні бути нараховані відсотки за користування кредитом та неустойка. Відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, Розділ 2.1.1 «Кредитні карти» для надання послуг Банк надає Клієнту карту, її вид визначений в Пам'ятці Клієнта/Довідці про умови кредитування та Заяві, підписанням якої Клієнт та Банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датой укладання договору є дата отримання карти, зазначена в заяві (п.2.1.1.2.1). Карта діє до останнього дня місяця, вказаного на лицьовій стороні карти, включно. По закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком її дії) (пункти 2.1.1.2.11, 2.1.1.2.12). У разі порушення держателем чи довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного договору банк має право призупинити здійснення розрахунків по картці (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення вказаних порушень, а також вимагати дострокове виконання боргових зобов'язань та інших зобов'язань в цілому чи у визначеній банком частці у випадку невиконання держателем та/або довіреною особою держателя своїх боргових зобов'язань чи інших зобов'язань по даному договору. Банк має право припинити договір в односторонньому порядку (пункти 2.1.1.4.2, 2.1.14.4). Відповідно до вказаного розділу Умов та Правил надання банківських послуг у випадку порушення клієнтом зобов'язань з погашення заборгованості перед банком протягом 90 днів з моменту виникнення таких порушень банк має право змінити умови кредиту, встановивши строк повернення кредиту 91-й день з моменту порушення зобов'язань клієнта по погашенню кредита і вимагати від клієнта повернення кредита, сплати винагороди, комісії і відсотків за його використання, виконання їнших зобов'язань по кредиту в повному обсязі. При цьому згідно ст.ст.212, 611, 651 ЦК України по зобов'язаннях, строк виконання яких не настав, вважається, що строк настав в 91-й день з моменту настання порушення зобов'язань клієнта по погашенню заборгованості по кредиту. На цю дату клієнт зобов'язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду та відсотки за фактичний строк його використання, в повному обсязі виконати інші зобов'язання по договору (пункт 2.1.1.4.6). Статтями 256 та 257 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Позивач в Умовах та Правилах банківських послуг визначив для себе право вимоги - 91-й день з моменту порушення зобов'язань клієнта по погашенню кредита, про що чітко зазначено в пункті 2.1.1.4.6 вказаних Умов та Правил, і [PERSON], підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у приватБанку від 19 квітня 2010 року, погодилася даною умовою. Отже, посилання позивача на кінцевий строк дії картки як на початок відрахування строку позовної давності не відповідає, як положенням Умов та Правил надання банківських послуг, так і нормам цивільного законодавства. Як вбачається з рохрахунку заборгованості, наданому позивачем, останній платіж по кредитному договору [PERSON] здійснила 25 червня 2014 року. Прострочена заборгованість за кредитом нарахована 31 липня 2014 року (а.с.6-7). Отже, датою порушення зобов'язань клієнта по погашенню заборгованості по кредиту вважається 31 липня 2014 року, і право вимоги у позивача виникло на 91-й день після вказаної дати, тобто з 28 жовтня 2014 року. Позивач звернувся до суду із позовом 12 вересня 2017 року, тобто до спливу трирічного строку позовної давності. Кредитний договір б/нвід 19 квітня 2014 року не містить умов щодо збільшення строку позовної давності, тому суд застосовує загальну позовну давність у три роки. Таким чином, вимоги позивача до [PERSON] щодо сплати заборгованості за основним зобов'язанням (тіло кредиту та відсотки за користування кредитом) є правомірними та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, у зв'язку зі спливом спеціальної позовної давності, яка встановлена відповідно до ст.258 ЦК України в один рік для вимог про стягнення неустойки, вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів (фіксована частина та процентна складова) задоволенню не підлягають. Згідно з положеннями ч.3 та ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Отже, оскільки відповідач ставить питання про застування строків позовної давності, тому суд вважає за необхідне задовольнити вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] в частині стягнення заборгованості за кредитом - 2438,63 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 31003,95 грн., як такі, з якими позивач звернувся до суду в межах строку загальної позовної давності, та відмовити у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за пенею та комісією - 3500 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 1847,13 грн. у зв'язку зі спливом строку позовної давності. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з платіжного доручення про сплату судового збору, розмір судових витрат, понесених відповідачем, складає 1600 гривень, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути суму судових витрат по сплаті судового збору, пропорційну до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 33442,58 грн. *100% : 39289,71 грн. ціни позову), тобто 85,12% від суми сплаченого судового збору, що складає 1361,92 грн. (85,12% * 1600 грн.:100%). На підставі статей 11, 258, 267, 526, 530, 549, 610-612, 625, 629, 1054 ЦК України,

Outcome: partial