Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

У березні 2017 року позивачка [PERSON] в особі представника позивача за довіреністю [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] державної реєстрації речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Полтавської міської ради про зняття арешту з майна. Ухвалою суду від 22 березня 2017 року позов [PERSON] залишено без руху, надано позивачці термін для усунення недоліків. Згідно ухвали суду від 28 березня 2017 року продовжено процесуальний строк позивачці для усунення недоліків. Ухвалою суду від 28 квітня 2017 року замінено неналежного відповідача [PERSON] державної реєстрації речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Полтавської міської ради на належного відповідача [PERSON], залучивши в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] державної реєстрації речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Полтавської міської ради. В судовому засіданні позивачка [PERSON]. та її представник за довіреністю - [PERSON] позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. В судове засідання відповідачка [PERSON] не зявилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча завчасно та належним чином була повідомлена про день та час слухання справи. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] державної реєстрації речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Полтавської міської ради в судове засідання, не зявились, хоча про день та час слухання справи були повідомлені належним чином. Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справ. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи. Суд, вислухавши позивачку, представника позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Статтею 11 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що 14 серпня 2012 року, згідно договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2675, позивачка - [PERSON] придбала нерухоме майно квартиру № 17 (сімнадцять), що знаходиться за адресою: місто Полтава, вулиця Сакко, будинок № 15а. Продавцями квартири були гр. [PERSON], [INFO], податковий номер [NUMBER] та гр. [PERSON], [INFO], податковий номер [NUMBER], які на момент укладання даного правочину мешкали за адресою: м. Полтава, пр-т. Миру[ADDRESS] ( а.с.6). При цьому, судом встановлено та було підтверджено в судовому засіданні стороною позивачки про те, що перед укладенням договору, нотаріусом було перевірено відсутність обтяжень даної квартири, на підтвердження чого надано копії витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 37364254 від 14.08.2012 року,витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави № 37364282 від 14.08.2012 року та копії витягу з Державного реєстру іпотек № 37364296 від 14.08.2012 року, які були сформовані нотаріусом на момент укладення договору купівлі-продажу квартири і підтверджуються відсутність інформації в зазначених реєстрах . В момент укладання договору купівлі-продажу відомості про укладений правочин було внесено нотаріусом до державного реєстру правочинів за № 5149593, про що було сформовано відповідний витяг № 11700301 від 14.08.2012 року ( а.с.7). З матеріалів справи вбачається, що 22.08.2012 року Приватним підприємством Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» була проведена державна реєстрація права власності, відповідно до якої, [PERSON] набула в приватну власність квартиру за адресою: [ADDRESS]. Реєстраційний номер даного обєкта 37281648, номер запису: 20081 в книзі 149 ( а.с.8). Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. В статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В судовому засіданні позивачка вказувала про те, що з моменту набуття у власність вказаної квартири, вона належним чином нею користувалася, ніяких перешкод в користуванні її приватною власністю останній ніхто не чинив. В звязку з тим, що на даний час у позивачки виникла необхідність продати дане нерухоме майно, але виявилося, що реалізувати законне право позивачка, як власник, на відчуження належного їй майна не має можливості, оскільки, згідно інформаційної довідки № 79037193 від 27.01.2017 року у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна міститься запис від 20.08.2012 року за № 12892608, внесений реєстратором Першою полтавською державною нотаріальною конторою про обтяження арештом квартири [ADDRESS] за попереднім власником [PERSON], обтяжувач Ленінський районний суд м. Полтави, підстава обтяження ухвала Ленінського районного суду м. Полтави по справ № 1616/3317/2012 від 07.08.2012 року ( а.с.11-12) В судовому засіданні сторона позивачки вказувала про те, що з метою зняття арешту з належної позивачці квартири, 31.01.2017 року остання зверталася з відповідною заявою до Першої Полтавської нотаріальної контори, на яку 03.02.2017 року вона отримала відповідь за № 191/0/16, з якої вбачається, що на сьогоднішній день відомості до Державного реєстру прав на нерухоме майно про звільнення майна з-під арешту вносить не державна нотаріальна контора, а державний реєстратор Полтавської міської ради. Так, позивачка звернулась до [PERSON] державної реєстрації речових прав на нерухоме майно виконавчого комітету Полтавської міської ради з заявою, на підставі якої державним реєстратором було сформовано інформаційну довідку № 81004417 від 22.02.2017 року, відповідно до якої в реєстрі прав власності на нерухоме майно вказані відомості про обєкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер майна 37281648, який з 22.08.2012 року належить на праві приватної власності [PERSON], однак, в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна мається запис про обтяження даної квартири арештом, зареєстрований 20.08.2012 року за попереднім власником [PERSON] ( а.с.16). Так, судом встановлено, що на момент укладення правочину, обтяжень за нині належною позивачці квартирою зареєстровано не було, але при цьому, відповідачка [PERSON] могла і повинна була знати про розгляд у суді справи щодо її зобовязань, однак не повідомила дану інформацію при укладені договору купівлі-продажу, підтвердженням чого є також п. 5 договору купівлі-продажу від 14.08.2012 року, в якому зазначено, що: «ПРОДАВЦІ свідчать, що згадана квартира до цього часу нікому не продана, не подарована, іншим способом не відчужена, під заставою, в тому числі податковою, забороною (арештом) не перебуває, в оренду третім особам не передана, судового спору щодо неї, а також прав у третіх осіб як у межах, так і за межами України немає, як внесок до статутного капіталу юридичних осіб не внесена». Таким чином, судом встановлено, що на даний час право позивачки, як законного власника нерухомого майна, безпідставно порушено відповідачем, в звязку з накладенням арешту на нерухоме майно належну позивачці квартиру, тому позивачка була змушена звернутися до суду за захистом свого права власника, гарантованого Конституціїєю України. Поряд з цим, судом встановлено, що на 28.03.2017 року виконавчий документ з виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави № 1616/3317/2012 від 17.08.2012 року, яким було накладено арешт на квартиру [ADDRESS], до Подільського відділу державної виконавчої служби м. Полтави не предявлявся та не перебував на виконанні, про що свідчить лист від 28.03.2017 року № 6610. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, з наведених вище обставин та норм закону, які регулюють дані правовідносини, суд приходить до висновку, про те, що заборона у вигляді арешту на нерухоме майно квартиру № 17 у м. Полтава по Сакко, 15а має бути скасованим, в звязку з порушенням права [PERSON] щодо володінння, користування та розпорядженням майном, яке належить їй на законних підставах. Таким чином, з огляду на вище викладене вбачається, що дії відповідача є неправомірними та такими, що носять штучний характер, що в першу чергу порушують право власності позивачки на нерухоме майно. У відповідності до встановлених судом обставин та фактів та зважаючи на норми закону, які регулюють дані правовідносини, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved