Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

У березні 2019 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду із позовною заявою до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено, що 19 грудня 2016 року [PERSON] звернулась до ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» для отримання кредиту, у зв`язку з чим підписала Заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг та Заяву № 8771561426 від 19.12.2016 р. на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР», підписанням якої підтвердила, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦФР» та відповідачем. Також відповідач отримала примірник кредитного договору та погодилась отримати шляхом роздрукування з веб-сайту кредитодавця умови отримання кредитів від ТОВ «ФК «ЦФР». В результаті підписання вказаних документів відповідач отримала від ТОВ «ФК «ЦФР» кредит у розмірі 28 678, 67 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 32,28% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 19.12.2018 року. ТОВ «ФК «ЦФР» свої зобов`язання за кредитним договором та угодою виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит в розмірі, встановленому Договором. Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконувала, внаслідок чого у неї обліковується заборгованість перед ТОВ «ФК «ЦФР» у розмірі 47 386, 55 грн., яка складається із заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 25 547, 79 грн., заборгованості за відсотками 2807, 92 грн., суми заборгованості за платою за управління кредитом у розмірі 10 093, 58 грн., суми заборгованості за пенею у розмірі 8 937, 26 грн. 30.07.2018 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір відступлення права вимоги № 20180730, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає), а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі божників - Додаток № 1 до договору відступлення права вимоги № 20180730, серед яких й право вимоги до боржника - [PERSON] . Отже, до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до відповідача в сумі 47 386, 55 грн. З наведених підстав позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 47 386, 55 грн. та судовий збір у розмірі 1 921, 00 грн. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2019 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Рішенням Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 11 грудня 2019 року суддю Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] було відсторонено від здійснення правосуддя у зв`язку із притягненням до дисциплінарної відповідальності у вигляді подання про звільнення з посади. Протоколом повторного автоматизованого розподілу справа передана судді [PERSON] Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2020 року справа прийнята в провадження судді [PERSON] Рішенням Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 29 липня 2020 року за № 2299/3дп/15-20, суддю Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] відсторонено від здійснення правосуддя у зв`язку із внесенням подання про звільнення судді з посади. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.12.2020 року справа передана судді Кондрашову І.А . Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 грудня 2020 року справа прийнята в провадження судді Кондрашова І.А., ухвалено продовжувати розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Представник позивача надав заяву, відповідно до якої просив провести розгляд справи без його участі, Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї зі сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Судом було встановлено зареєстроване місце проживання відповідача. На її адресу судом було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі, копію позову разом з доданими матеріалами, а також запропоновано відповідачу подати заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження та відзив на позовну заяву. Проте будь-яких заяв, клопотань, відзиву від [PERSON] не надходило. Отже, оскільки до суду не надійшло клопотання відповідача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін та проведенням судового засідання, суд, враховуючи ціну позову, категорію та складність справи, характер і обсяг доказів, дійшов висновку про розгляд спору за наявними у справі матеріалами (доказами), без проведення судового засідання. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 19.12.2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом приєднання до Умов та правил отримання кредитів та інших послуг в ТОВ «ФК «ЦФР». Відповідно до кредитного договору відповідач отримала кредит у розмірі 28 678, 67 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 32,28% на рік на суму залишку заборгованості, строком на 24 місяці, з кінцевим терміном повернення до 19.12.2018 року. Первісний кредитор - ТОВ «ФК ЦФР» свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит в порядку та розмірі, встановленому договором. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість перед первісним кредитором. Так, згідно розрахунку заборгованості, що наданий позивачем, заборгованість відповідача за кредитним договором складає 47 386, 55 грн., з яких тіло кредиту - 25 547, 79 грн., заборгованість за відсотками - 2807, 92 грн., плата за управління кредитом - 10 093, 58 грн., пеня 8 937, 26 грн. В подальшому первісний кредитор - ТОВ «ФК ЦФР» відступив новому кредитору - ТОВ «ФК «ЄАПБ» право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором на суму заборгованості у розмірі 47 386, 55 грн., що підтверджено договором відступлення права вимоги № 20180730 від 30.07.2018 року та витягом з Реєстру боржників. Частинами 1, 3 ст.512 ЦК передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. Таким чином, до нового кредитора - ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до відповідача на суму кредитної заборгованості у розмірі 47 386, 55 грн. Відповідно змісту ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Поняття кредитного договору визначено у ст. 1054 ЦК України. Так, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. В силу ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодовець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. З аналізу наведених слідує, що позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю позику (кредит) в порядку, на умовах та в строк, що передбачені кредитним договором, і сплатити проценти за користування кредитними коштами. Як вбачається із заяви-анкети від 19.12.2016 р. (а.с.7) остання містить лише графік погашення заборгованості та посилання на умови отримання кредитів, які розміщені в тому числі, на офіційному сайті позивача. Проте анкета-заява не містить розміру кредиту, інших істотних умов кредитування, зокрема, розміру та порядку нарахування процентів, неустойки (пені) за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором тощо. Посилання на Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК ЦФР» суд не може взяти до уваги, оскільки навіть в самій анкеті-заяві вказано, що відповідач повинна регулярно ознайомлюватись з цими умовами та відслідковувати зміни, а отже такі умови є мінливими та не можуть бути складовою кредитного договору, що укладений між ТОВ «ФК ЦФР» та відповідачем. Таким чином, ані сама заява-анкета, ані інші матеріали справи, не містять доказів того, які саме Умови отримання кредитів та інших послуг розуміла відповідач та погодилась із ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг в ТОВ «ФК ЦФР», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати заборгованості за простроченим тілом кредиту, неустойку (пеня), у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування. Відповідно до норми ч. 1 ст. 654 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Критерієм виділення з усіх цивільно-правових договорів договору приєднання є не природа зобов`язань, що виникли, як це має місце при диференціації договірних зобов`язань і не характер діяльності однієї із сторін (публічний договір), а спосіб укладення договору, а саме шляхом приєднання однієї зі сторін до умов договору, які визначені другою стороною в формулярах або інших стандартних формах, які мають конкретизований, сталий зміст, тобто не змінюються протягом тривалого часу. На переконання суду, застосування до виниклих правовідносин правил, передбачених ч.ч. 1-2 ст. 634 ЦК України, відповідно до яких сторона в спрощеному порядку може укласти кредитний договір шляхом приєднання до Умов отримання кредитів та інших послуг в ТОВ «ФК ЦФР» є неможливим, оскільки Умови отримання кредитів та інших послуг могли неодноразово змінюватися самим ТОВ «ФК ЦФР» у період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту відступлення права вимоги. За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови отримання кредитів та інших послуг, відсутність в анкеті - заяві домовленості сторін про сплату, процентів, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані позивачем копія анкети -заяви від 19.12.2016 р., копія Умов отримання кредитів та інших послуг в ТОВ «ФК ЦФР», Умови, що містяться на сайті ТОВ «ФК ЦФР», не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із Відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у Постанові від 12 лютого 2020 року по справі № 382/327/18-ц, у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом встановлено, що відповідач не виконувала належним чином умови кредитного договору в частині своєчасної сплати кредитних коштів, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість за тілом кредиту у розмірі 25 547, 79 грн. Ураховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку не повернуті новому кредитору, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач має право вимагати захисту своїх прав через суд, шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язки із повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. На підставі цього, суд вважає, що з відповідача [PERSON] підлягає стягненню прострочена заборгованість за тілом кредиту (основної суми боргу) у розмірі 25 547, 79 грн. Щодо вимог про стягнення процентів, слід відзначити таке. Згідно ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається, що відповідач була повідомлена про розмір процентної ставки по кредиту, а саме в заяві на отримання кредиту від 19.12.2016 р. (а.с.6). Право кредитора нараховувати відсотки виникає з моменту надання кредитних коштів, а також порушення обов`язків щодо внесення чергового платежу за кредитом, та припиняється з моменту закінчення строку кредитування чи пред`явлення вимоги до позичальника. Як вбачається із розрахунку заборгованості, нарахування відсотків здійснювалось за період з 19.12.2016 року по 30.04.2018 року, а отже в межах строку кредитування, тому суд вважає, що відсотки в розмірі 2807, 92 грн. підлягають стягненню з відповідача. Що стосується плати за управління кредитом, то таку умову кредитного договору суд визнає несправедливою і такою, що не пов`язана безпосередньо із споживчим кредитуванням. До того ж позивачем не доведено, в чому полягає процес управління кредитом, яких ресурсів це потребує та чим це передбачено. Оскільки Умови отримання кредитів та інших послуг в ТОВ «ФК ЦФР», Умови, що містяться на сайті ТОВ «ФК ЦФР», не є складовою кредитного договору, то стягнення заборгованості за управління кредитом є безпідставним. Верховний суд у Постанові № 695/3474/17 від 27.12.2018 дійшов висновку, що банк, встановивши у кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування (управління) кредиту, не зазначив, за які саме послуги, що надаються позивачу, сплачується комісія. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію фактично за обслуговування кредиту банком, що є незаконним, не відповідає вимогам справедливості та суперечить положенням частини першої ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів». Таким чином, на думку суду, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за управління кредитом у розмірі 10 093, 58 грн., задоволенню не підлягають. Щодо нарахування пені, суд вказує, що згідно вимог ст. 549, 550, 551 ЦК України, пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (ст.610, п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнути неустойку (зокрема, пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка згідно із ч. 1 ст.260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, установленими статтями 253-255 цього Кодексу, від дня порушення грошового зобов`язання. За загальним правилом, відлік позовної давності починається коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свої прав, і у неї виникає право на звернення до суду. Як видно із розрахунку заборгованості, початок прострочення заборгованості припадає на 04.05.2017 р., тобто нарахування пені повинно було відбутись до 04.05.2018 року. Між тим, позивач нараховував пеню до 31.03.2018 року, а отже в межах строку спеціальної позовної давності, тому заборгованість з пені у розмірі 8 937, 26 грн. нарахована правомірно та підлягає стягненню з відповідача. Суд також бере до уваги той факт, що в заяві про видачу кредиту вказаний розмір та період нарахування пені у разі порушення кредитного зобов`язання, що свідчить про те, що при підписанні заяви про видачу кредиту відповідача було повідомлено про розмір пені та порядку її нарахування. Отже, з відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» належить стягнути основну суму боргу в розмірі 25 547, 79 грн., заборгованість по процентам у розмірі 2 807, 92 грн., заборгованість з пені у розмірі 8 937, 26 грн. В решті вимог суд відмовляє. В силу положень ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути суму судового збору в розмірі 1511, 63 грн. пропорційно сумі задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 253-267, 526, 530, 536, 654, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial