Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про звернення стягнення шляхом надання дозволу на укладення договору купівлі продажу. Посилаючись на те, що між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] 28.02.2008 року було укладено договір № 11306943000 про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, відповідно до якого банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 20 990,00 доларів США. В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором відповідач надав в приватне обтяження АКІБ «УкрСиббанк» автотранспортний засіб марки MAZDA 3 HB AT TOURING, 2008 року, який належить на праві власності відповідачу. В результаті укладення 21.09.2015 року між ПАТ 2Укрсиббанк» та ТОВ ФК «Довіра та гарантія» договору факторингу № 26, останній набув право нового кредитора до відповідача за кредитним договором № 11306943000. Також, відповідно до Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін), первісним кредитором здійснено зміну заставодержателя з ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», на підставі чого останній набув права заставодержателя відносно автотранспортного засобу, що виступило гарантом виконання зобов'язань, а саме: автомобіль марки MAZDA 3 HB AT TOURING, 2008 року. Однак відповідач належним чином свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість, чим порушив права відповідача. В судове засідання сторони не з'явилися про місце і час розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутність та просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач про причини неявки суд не повідомив. Суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутність сторін, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 28.02.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] 28.02.2008 року було укладено договір № 11306943000 про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, відповідно до якого банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 20 990,00 доларів США (а.с. 5-20). Відповідно до п.2.1 вищевказаного договору № 11306943000, в якості забезпечення виконання зобов'язань відповідач надав в приватне обтяження АКІБ «УкрСиббанк» автотранспортний засіб марки MAZDA 3 HB AT TOURING, 2008 року, який належить на праві власності відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] виданого 27.02.2008 року УДАІ ГУ МВС України в м. Києві ( а.с. 23). 21.09.2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» було укладено договір факторингу № 26, відповідно до якого останній набув право нового кредитора [PERSON] за кредитним договором № 11306943000 від 28.02.2008 року (а.с. 25-32). Також, відповідно до Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін), первісним кредитором здійснено зміну заставодержателя з ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», на підставі чого останній набув права заставодержателя відносно автотранспортного засобу, що виступило гарантом виконання зобов'язань, а саме: автомобіль марки MAZDA 3 HB AT TOURING, 2008 року, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 24). Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо обтяжувач відступив іншій особі права за правочином, на підставі якого виникло обтяження, ця особа набуває всі відступлені права стосовно предмета обтяження, включаючи пріоритет за умови, що відомості про заміну обтяжувача були внесені до Державного реєстру протягом п'яти днів із дня відступлення прав. Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути змінений внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Таким чином, згідно з вимогами чинним законодавством, заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін або вказівку закону (відступлення права вимоги) є частковим правонаступництвом (сингулярне правонаступництво), оскільки не передбачає переходу всієї сукупності прав та обов'язків до правонаступника (що має місце у випадку смерті фізичної особи або припинення юридичної особи), однак є різновидом правонаступництва. Зазначена правова позиція, про те, що відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва, було висловлена Верховним Судом України в Постанові від 20.11.2013р. по справі № 6-122ц13. Згідно із ст. 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Звернення стягнення на предмет застави відповідно до ст. 590 ЦК України, ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 25 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпечувального обтяженням зобов'язання. Відповідно до ст. 27 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до п. 8.1. Кредитного договору, у випадках невиконання, або неналежного виконання Позичальником зобов'язань за Кредитним договором Банк здійснює звернення стягнення на Предмет застави . Відповідно до п. 8.2. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється на підставі рішення суду. Таким чином, вищезазначені норми цивільного законодавства України та кредитний договорі, договір застави надають право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувала/заставодержателя в рахунок виконання забезпечувального обтяженням зобов'язання. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження (ст. 24 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»). Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про заставу», за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно ч. 1,2 ст. 14 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. В порушення взятих на себе за кредитним договором зобов'язань та вимог ст. ст. 526, 530 ЦК України у відповідача виникла заборгованість перед банком, яка складає 20 021 (двадцять тисяч двадцять один) долар США 03 центи, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ становить 433 235,07 грн. (а.с.33). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що належне виконання позичальником грошового зобов'язання за кредитним договором було забезпечено заставою. В силу ст. 589 ч.ч.1,2 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату відсотків, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Разом з тим, як регламентує ст. 590 ч.ч.1,2 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи викладене, суд вбачає обґрунтованим звернути стягнення на предмет застави шляхом укладення договору купівлі - продажу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача також необхідно стягнути судовий збір на користь позивача.

Outcome: approved