Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання права власності за набувальною давністю на нежитлове приміщення ( гараж) [ADDRESS] В обґрунтування заявленої вимоги зазначила, що до жовтня 2008 року вона перебувала у зареєстровану шлюбі з [PERSON], який помер [INFO]. На момент смерті чоловіка вони проживали однією сім»єю у квартирі [ADDRESS], яка ними була приватизована 28.10.2008 р. Починаючи з 1986 року, вона разом з чоловіком користувалася гаражем [ADDRESS] у наступний спосіб : експлуатували його для стоянки та зберігання їхнього автомобіля ; неодноразово ремонтували покрівлю та фасад гаражу, замінили двері. Володіння гаражем відбувалось відкрито, добросовісно, безперервно. Після смерті чоловіка, починаючи з [INFO]. та по теперішній час, вона, як спадкоємець померлого чоловіка, продовжує у той самий спосіб користуватися гаражем. Їй відомо про те, що на даний час органи місцевого самоврядування мають намір у судовому порядку вирішити питання щодо передачі спірного гаражу, як безхазяйного майна, до комунальної власності. Заперечуючи проти такого рішення, вважає, що добросовісне володіння вказаним об»єктом нерухомого майна понад 30 років, надає їй право на визнання саме за нею права власності на нього. Як на правові підстави заявлених вимог посилається на ст. 344 ЦК України. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22 березня 2017 року ( головуючий суддя Жукова О.Є.) позов залишено без руху, з наданням позивачеві строку для усунення недоліків позовної заяви ( а.с.4). 28 березня 2017 року суддею Жуковою О.Є. по цій справі заявлено самовідвід ( а.с.9-10). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 березня 2017 року самовідвід судді Жукової О.Є. задоволено, справу передано канцелярії для проведення повторного авто розподілу справи у відповідності до вимог ст. 11-1 ЦПК України ( а.с.11). Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 28.03.2017 р. головуючим суддею визначено [PERSON] ( а.с.12). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2017 року позов залишено без руху, з наданням позивачеві строку для усунення недоліків позовної заяви ( а.с.13-14). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.04.2017 р. позов [PERSON] повернуто позивачеві ( а.с. 19-20). Не погоджуючись із зазначеною ухвалою судді, позивачка звернулася з апеляційною скаргою до суду відповідної інстанції. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 29 травня 2017 року ухвалу судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.04.2017 р. скасовано, питання про відкриття провадження у цій справі передано на новий розгляд до суду першої інстанції ( а.с. 45-46). 11 квітня 2017 року від позивачки до суду надійшла уточнена позовна заява, яка за формою та змістом фактично є ідентичною первісній ( а.с. 55-56). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2017 року провадження у цій справі відкрито. 24 липня 2017 року позивачка вдруге уточнила позовну заяву, при цьому, не змінюючи коло осіб - учасників процесу, предмету та підстав позову, доповнила його посиланнями на ст. 143 Конституції України, ст. 12 Закону України « Про місцеве самоврядування» від 21.05.1997 р. № 280/07-ВР, п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» ( а.с.77-78). 24 липня 2017 року від відповідача до суду надійшли письмові заперечення проти позову, в обґрунтування яких зазначено наступне. Спірне нерухоме майно - гараж №3 по вулиці Поштовій ( колишня - вул. Горького), буд. № 45 а в м. Запоріжжі має статус безхазяйної речі. У 2015 році була розпочата передбачена чинним законодавством процедура набуття права власності на безхазяйну річ - спірний гараж. Позивачка безпідставно та незаконно не надавала доступу до спірного гаражу, у зв»язку з чим протягом року ускладнювалась підготовка відповідного позову до суду. Виходячи із змісту позову, відповідачу є незрозумілим, за захистом якого саме порушеного права звертається позивачка до суду та у який спосіб та коли саме територіальною громадою міста Запоріжжя були порушені її права. В задоволенні позову просить відмовити ( а.с. 79-80). В судовому засіданні 28 серпня 2017 року представником відповідача заявлено клопотання про залучення до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - районну адміністрацію Запорізької міської ради по Олександрівському району ( а.с.92). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28 серпня 201217 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача залучено районну адміністрацію Запорізької міської ради по Олександрівському району ( а.с.93-94). 22 листопада 2017 року від представника відповідача до суду надійшли письмові заперечення проти позову ( а.с.107-108), в яких зазначено, що третя особа підтримує позицію відповідача щодо заперечень проти позову з наступних підстав. В 2015 році позивачка зверталась до виконавчого комітету Запорізької міської ради з заявою про переукладання договору оренди від 31.12.1999 р. на спірний гараж , укладений мій її чоловіком - [PERSON] та КП « ВРЕЖО №2». Листом від 5.11.2015 р. за № А-0490-11 її було повідомлено про те, що районною адміністрацією розпочата процедура вирішення питання щодо набуття права власності на безхазяйну річ, а саме гаражу по [ADDRESS]. В листі також було повідомлено, що питання передачі в оренду гаража по вказаній адресі може бути розглянуто після набуття права комунальної власності на зазначений гараж. Станом на дату розгляду справи по суті, з часу взяття на облік безхазяйної нерухомої речі ( 3.06.2015р ) минуло 2 роки 5 місяців. Протягом року, з моменту взяття спірної нерухомої речі на облік до Запорізької міської ради, власник або інша особа, яка має право вимагати повернення такої речі, або ж заявити про свої права на вказану річ не звертались. Як на думку третьої особи, відносини набувальної давності в конкретній ситуації відсутні через відсутність всіх необхідних для цього ознак, передбачених статтею 344 ЦК України, на яку позивачка посилається як на правову підставу заявленої вимоги. На підставі викладеного, вважає, що позовна вимога [PERSON] задоволенню не підлягає ( а.с. 107-108). 22 листопада 2017 р. від представника залученої третьої особи - районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району до суду надійшли письмові заперечення проти позову, з яких вбачається аналогічна запереченням відповідача позиція ( а.с. 110-112). В суді позивачка та її представник, кожен в окремості, позовну вимогу підтримали з підстав , викладених по тексту, як основного, так і уточненого, позовів, додатково зазначивши наступне. По-перше, посилання представника відповідача та третьої особи на існування договору оренди спірного гаражу від 31.12.1999 р. є безпідставним, оскільки не підтверджується відповідним доказом. По-друге, звернення районної адміністрації до державного реєстратора з приводу взяття на облік безхазяйної речі не тягне за собою автоматичне виникнення у відповідача будь-яких майнових прав на спірний гараж. По-третє, факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права ( викрадення, шахрайство), на що звертається увага в листі ВСУ від 01.07.2013 р. « Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ». В суді представник, як відповідача, так і третьої особи, обставини та підстави, викладені в письмових запереченнях, підтримала та просила в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши доводи позивача, представників сторін, третьої особи, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] з 20.09.1973 р. по жовтень 2008 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 20.09.1973 р., серії [NUMBER] ( а.с. 60). На момент смерті чоловіка позивачка разом з ним проживала однією сім»єю у квартирі [ADDRESS], котра була ними приватизована у 2008 році, що підтверджується свідоцтвом на право на житло № 403 від 20.10.2008 р., виданого Жовтневою районною адміністрацією Запорізької міської ради 28.10.2008 р. та зареєстрованого в ОП ЗМБТІ 16.12.2008 р. в книзі : 191, номер запису : 35268, реєстраційний № 25815819 ( а.с.62). Після смерті [PERSON] його дружина [PERSON].26.10.2009 р. прийняла спадщину у вигляді 1/6 частини вищезазначеної квартири, яку зареєструвала в ОП ЗМБТІ 06.01.23010 р., що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.10.2009 р. та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ( а.с. 67, 67 зв.). В 2014 р. [PERSON] звернулася до Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради із зверненням з питання передачі їй в оренду гаражу по [ADDRESS] В процесі розгляду цього звернення Департаментом було встановлено, що по вул.. [ADDRESS] а розташований гараж, який до планів технічної документації двору по [ADDRESS] виконаного в 1997 році, не внесено Інформація стосовно включення в облік основних засобів будівлі гаражу в КП « ВРЕЖО №2» відсутня. У зв»язку з встановленими обставинами Департамент листом № 5217/01/01007 від 07.11.2014 р. звернувся до районної адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району з проханням надати інформацію відносно належності гаражу по [ADDRESS] ( а.с.114). Проведеною перевіркою встановлено, що на земельній ділянці між житловим будинком по [ADDRESS] та будинком по [ADDRESS] виявлено безхазяйне майно, яке уявляє собою одноповерхову капітальну будівлю та складається з трьох окремих приміщень для зберігання автомобілів. На підставі встановлених обставин Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради листом № 977/01-01/07/1216 від 05.03.2015 р. звернувся до першого заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради з проханням доручити районній адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району здійснити заходи щодо взяття на облік приміщень [ADDRESS] та звернутися з позовом до суду про визнання зазначених приміщень об»єктами права комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя. Після отримання рішення суду звернутися до виконавчого комітету міської ради з питання передачі об»єктів в господарське відання відповідному суб»єкту права комунальної власності ( а.с.115). Відповідно до доручення першого заступника міського голови Свіркіна Д.О. на підставі підпункту 4.2.32 Положення про районну адміністрацію Запорізької міської ради по Жовтневому, Заводському, Комунарському, Ленінському, Орджонікідзевському,Хортицькому, Шевченківському району ( із змінами згідно рішення ЗМР від 31.01.2014 р. № 32), згідно якого на районні адміністрації покладено вирішення питання щодо набуття права власності на безхазяйну річ, розташовану на території відповідної районної адміністрації Запорізької міської ради відповідно до ст. 335 ЦК України, районною адміністрацією здійснені заходи, передбачені ст. 335 ЦК України. Так, 6 червня 2015 року районною адміністрацією міської ради по Жовтневому району одержаний в реєстраційній службі Запорізького міського управління юстиції Запорізької області витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, а саме гаража [ADDRESS]. ( а.с. 118) У газеті « Запорізька січ» від 13.06.2015 р. № 103 ( 5829) розміщено оголошення про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, а саме : гаража [ADDRESS] В суді встановлено, що протягом року з моменту взяття речі на облік , з 03.06.2015 р. по 03.06.2016 р. до районної адміністрації або до Запорізької міської ради власник або інша особа, яка має право вимагати повернення такої речі, або ж заявити про свої права на вказану річ не зверталися. Відповідно до наведеного, після закінчення визначеного ст. 335 ЦК України строку - 1 рік, що обчислюється з моменту взяття такої речі на облік, виникли правові підстави для звернення до суду з заявою про передачу безхазяйної нерухомої речі у власність територіальної громади м. Запоріжжя. Листом № 2108/02-06/01 від 09.02.2017 р. районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району повідомила [PERSON] про проведення процедури визнання гаража [ADDRESS] безхазяйним майном та запропонувала у строк до 16.02.2017 р. звільнити приміщення зазначеного гаражу від сторонніх речей та передати ключі від гаражу ( а.с.116) Докази на підтвердження вищевикладеної обставини спростовують твердження позивачки про те, що саме із матеріалів цієї справи вона дізналась про проведення районною адміністрацією заходів щодо визнання спірного гаражу безхазяйним. Станом на день розгляду цієї справи [PERSON] законні вимоги органу місцевого самоврядування не виконала , чим фактично перешкоджає у реалізації останнім права на звернення до суду з відповідним позовом. Вищенаведені обставини є встановленими, оскільки підтверджуються вищезазначеними доказами та не заперечуються стороною позивача. Між тим, позивачка, посилаючись на положення ст. 344 ЦК України, просить визнати за нею право власності на спірний гараж за набувальною давністю, оскільки вона ним володіє, користується ( зберігала автомобіль, зберігає речі, необхідні їй та членам її сім»ї у побуті). Зазначає, що гаражем [ADDRESS] користувалися вона та її чоловік, починаючи з 1986 року. За час користування гаражем неодноразово ремонтували його покрівлю, фасад, замінили двері. Вони володіли гаражем відкрито, добросовісно, безперервно. Виходячи із змісту ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно ( набувальна даваність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Зазначена норма права визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю : добросовісність, відкритість, безперервність. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб»єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов»язків. При вирішенні спорів про набувальну давність, як роз»яснив Пленум Вищого спеціалізованого Суду України в Узагальненні судової практики « Про застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» від 21.12.2012., суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна ( речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач , як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. При вирішенні спорів, пов»язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати, в тому числі, що задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов : добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Наявність заперечень з боку відповідача проти позову та встановлені в суді обставини, які підтверджені вищепереліченими належними та допустимими доказами, свідчить про те, що володіння гаражем не є безспірним, про що [PERSON] була проінформована належним чином у лютому 2017 року ( а.с. 116-117). Набувальна давність застосовується до випадків безтитульного володіння чужим майном. Набуття права власності на майно за набувальною давністю неможливе, коли існує титульне володіння, тобто особа володіє майном на певній правовій підставі, навіть оформленої не повністю правильно або за положенням вже не діючого законодавства. Як зазначалось вище , ще у 2014 році [PERSON] зверталась з питанням щодо переукладення договору оренди на приміщення гаражу по [ADDRESS] укладеного між [PERSON] ( чоловіком позивачки) та КП « ВРЕЖО №2» до органу, який як думку заявника, мав право укладати такі договори, що свідчить про відсутність у позивачки на той час ( 3 роки тому) наміру визнання за нею права власності на спірний об»єкт нерухомості. Як зазначила в суді позивачка, вона разом з чоловіком, починаючи з 1986 року , користується спірним гаражем, вносить за користування ним певну оплату. На підтвердження викладеної обставини позивачка надала суду копії платіжних документів : від 20.05.2010 р., 25.08.10 р, 7.10.2010 р., 12.11.2010р., 20.12.2010 р., 08.08.2011 р., 10.05.2011 р., 7.10.2011 р. 9.07.2012 р., 8.10.2012 р., 10.12.2012 р. ( а.с. 86-90). Оглядом цих документів встановлено наступне. З платіжних документів за травень, серпень, жовтень, листопад та грудень 2010 року вбачається, що оплата була внесена, не позивачкою, а ПП [PERSON] за оренду нежитлового приміщення за адресою [ADDRESS] , згідно договору 21/2 від 31.12.1999 р. « Оренда нежитлового приміщення». Платіжні документи за травень, серпень, жовтень 2011 р. мають аналогічні реквізити, призначення платежу та платника. Платіжні документи за жовтень та грудень 2012 року мають аналогічні реквізити, призначення платежу, проте платник - [PERSON] В судовому засіданні позивачка зазначила, що їй не відомо про укладання у 1999 році договору оренди спірного гаражу, документи на підтвердження укладання цього правочину у неї відсутні. Проте, призначення вказаних платежів і подальші дії позивачки щодо звернення до компетентних органів із заявою про переукладення договору оренди на приміщення гаражу по [ADDRESS], укладеного між [PERSON] ( чоловіком позивачки) та КП « ВРЕЖО №2», свідчать про титульне володіння спірним нерухомим майном. Надалі, виходячи із змісту ст. 344 ЦК України особа для набуття права власності на нерухому річ повинна, в тому числі безперервно володіти нею протягом десяти років. Позивачкою не надано суду доказів на підтвердження того, що саме вона , починаючи з 1986 року і по день звернення до суду з цим позовом безперервно володіє спірним гаражем. Допитані в суді свідки [PERSON], [PERSON], кожен в окремості, в суді пояснили, що були свідками користування чоловіком позивачки - [PERSON] з 1986 р. по жовтень 2008 рік гаражем за адресою [ADDRESS] в м. Запоріжжі. Отже, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, позивачкою не доведено ту обставину, що вона, починаючи з 1986 року безперервно володіє спірним майном. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність таких ознак володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю, як добросовісність , безтитульність, безперервність володіння , що , в свою чергу виключає можливість визнання права власності за особою за правилами ст. 344 ЦК України.

Outcome: dismissed