Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

У березні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №1/403 від 27.07.2001, укладений між нею, [PERSON] та відповідачем, посвідчений Універсальною біржею «Рона». В обґрунтування позовних вимог вказала, що 27.07.2001 між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було укладено договір №1/403 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] . Договір було укладено на Універсальній біржі «Рона» та зареєстровано 14.08.2001 в БТІ за №16680. Всі умови договору сторони виконали, окрім нотаріального посвідчення. На теперішній час позивач має намір розпорядитися власним майном, однак цьому перешкоджає відсутність нотаріального посвідчення договору, який підлягає визнанню дійсним тільки у судовому порядку. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.04.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило. Відповідач відзив та треті особи пояснення на позовну заяву до суду не подали. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою останнього відомого місця проживання та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади. У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 27.07.2001 [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] уклали договір №1/403 купівлі-продажу, відповідно до якого останні придбали квартиру [ADDRESS] . Договір оформлено на Універсальній біржі «Рона» та зареєстровано в Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 14.08.2001 за реєстровим № 16680. З довідки Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 20.03.2020 вбачається, що станом на 28.12.2012 право власності на квартиру [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №1/403 від 27.07.2001 та зареєстровано в КП ММБТІ 14.08.2001. Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач має намір розпорядитися своїм правом власності на нерухоме майно, але цьому перешкоджає відсутність нотаріального посвідчення договору. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено 27.07.2001, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР) статтею 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Частиною другої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. З огляду на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири сторони ухилилися від його нотаріального посвідчення, що на теперішній час перешкоджає позивачу реалізувати свої речові права відносно нерухомого майна, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн., витрати на оплату якого понесені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved