Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить суд витребувати транспортний засіб марки Lexus GX 470, д.н.з. [NUMBER], № шасі [NUMBER] із незаконного володіння [PERSON], вирішити питання про стягнення судового збору та витрат на розміщення оголошення в пресі. В обґрунтування позовних вимог позивач з урахуванням пояснень свого представника в судовому засіданні посилається на те, що він є власником вищезазначеного автомобіля. В 2011 році він на підставі генеральної довіреності передав даний автомобіль з умовою подальшого оформлення договору купівлі-продажу [PERSON], за що останній передав йому частину від обумовленої за продаж машини суму. Проте 16.09.2011 даний автомобіль під керуванням [PERSON] було зупинено співробітниками міліції, які виявили під час його огляду, що номер двигуна знищений механічним способом, а на його місце нанесено номер [NUMBER]. В подальшому було з`ясовано, що це зробив в кінці листопада 2009 року механік [PERSON], який займався ремонтом автомобіля позивача, якого було притягнуто до кримінальної відповідальності. [PERSON] відмовився від придбання даного автомобіля за вище встановлених обставин та позивач повернув ту частину грошей, яку отримував від нього в рахунок подальшого продажу машини. В свою чергу, працівники ДАІ 18.05.2012 зняли даний автомобіль з обліку та анулювали реєстрацію автомобіля у зв`язку із пошкодженням номера двигуна автомобіля. Позивач зазначає, що він за допомогою звернувся до свого знайомого [PERSON], якому 15.02.2014 року передав автомобіль, комплект ключів та технічний паспорт для реєстрації автомобіля в органах ДАІ. Натомість, станом на час розгляду справи автомобіль йому не повернуто, також не повернуто документи і ключі. На запитання [PERSON] де перебуває на даний час транспортний засіб, останній пояснив, що передав його [PERSON], оскільки той пообіцяв «вирішити» всі питання (а.с.3-5, 38-41) Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо відомостей про встановлення дійсних взаємовідносин сторін, двічі належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з`явився, а представник позивача наполягає на розгляді справи в порядку заочного провадження, суд приходить до висновку про можливість постановлення рішення на підставі ст. ст.224-226 ЦПК України. Заслухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України) Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, зокрема ч.3 ст.61 ЦПК України (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України) Так, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07 травня 2015 року, яке набрало законної сили 07 липня 2015 року, у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди, було встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто домовленість про продажу останнім вищезазначеного автомобіля, у зв`язку із чим [PERSON] передав [PERSON] аванс, а останній [PERSON] - цей автомобіль. 16.09.2011 [PERSON] під час експлуатації даного автомобіля зупинили співробітники ДАІ та вилучили автомобіль з причин невідповідності номеру двигуна (а.с.49-50) Також згідно ухвали Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05.11.2013 року в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР під №120112250140000502 від 04.06.2013, судом встановлено, що в кінці листопада 2009 року [PERSON] маючи намір на знищення та підробку ідентифікаційного номера двигуна вищезазначеного автомобіля за допомогою електроболгарки знищив першопочатковий номер двигуна автомобіля, набивши в тому місці [NUMBER], який в той час ремонтував і який належить [PERSON], про що (про підробку) останньому не повідомив (а.с.42) 16.09.2011 працівниками міліції було зупинено даний автомобіль під керуванням [PERSON], на що згідно з дорученням його уповноважив власник автомобіля [PERSON] При огляді автомобіля було встановлено, що номер двигуна знищений механічним способом. В подальшому це було підтверджено висновком експерта №7/1 від 16.03.2012, згідно якого на автомобілі Lexus GX 470, д.н.з. [NUMBER], № шасі [NUMBER] на рамі не змінювався, є первинним. Первинний номер двигуна змінено на [NUMBER]. Встановити первинний номер двигуна не вбачається за можливе. Дії [PERSON] було кваліфіковано за ст.290 КК України, а саме знищення та підроблення номера двигуна транспортного засобу, проте ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05.11.2013 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Допитаний в судовому засіданні [PERSON] пояснив, що дійсно до нього після вищезазначених судом подій звернувся позивач за допомогою у реєстрації належного йому автомобіля Лексус. Це його «старий» знайомий, тому звісно він погодився йому допомогти. Він добре знав про те, що в 2009 році під час ремонту автомобіля після аварії певною особою було зумисно змінено номер двигуна автомобіля і що про це позивач довідався під час розслідування кримінальної справи. Що внаслідок «зміни» номера двигуна співробітниками ДАІ було знято автомобіль з обліку та реєстрації. Для здійснення реєстрації автомобіля за позивачем він познайомився із [PERSON], який запевнив, що зможе «вирішити» будь-яке питання. Саме [PERSON] без відома позивача передав [PERSON] автомобіль, комплект ключів та технічний паспорт, про що останній надав йому власноручно розписку. Потім він «зник», оскільки на зв`язок не виходив, на телефонні дзвінки не відповідав. Передача автомобіля від [PERSON] [PERSON] відбувалася всупереч волі позивача, що засвідчує розписка від 04.03.2014 року, згідно якої [PERSON] взяв у [PERSON] вищезазначений автомобіль, який належить [PERSON] для юридичного супроводження авто, у зв`язку із анулюванням реєстрації і подальшої реалізації (а.с.20) Так, судовим розглядом встановлено, що згідно відповіді УДАІ ГУ МВС України в м. Києві від 13 серпня 2015 року станом на 13.08.2015 згідно автоматизованої системи НАІС ДДАІ 18.04.2006 було зареєстровано транспортний засіб Lexus GX 470, д.н.з. [NUMBER], № шасі [NUMBER] за гр. [PERSON], а 18.05.2012 даний автомобіль було знято з обліку у зв`язку із анулюванням реєстрації (а.с.6) Як вбачається з розширеної довідки дійсно власником даного автомобіля 18.04.2006 значиться [PERSON] (а.с.7-8). Матеріали справи не містять довіреностей чи інших документів, на підставі яких можна було б дійти висновку про те, що позивач уповноважував [PERSON] на будь-які дії з його автомобілем, в тому числі щодо його реєстрації в органах ДАІ. Згідно витягу з ЄРДР [PERSON] є потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР під №12015100010007104 від 21.07.2015 за фактом заволодіння [PERSON] шахрайським шляхом його майном 04.03.2014 року за попередньою правовою кваліфікацією за ч.1 ст.190 КК України (а.с.43) Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути це майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення ст.1212 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події, а також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння (п.2 ч.3 ст.1212 ЦК України) Таким чином, оцінюючи зібрані докази по справі в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки ті обставини, які викладені позивачем в обґрунтування своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи належними і допустимим доказами, які не спростовані. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 3654,00 грн. та 420,00 грн. за розміщення оголошення в пресі. На підставі викладеного та

Outcome: approved