Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

У березні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просила розірвати шлюб з відповідачем [PERSON], який зареєстрований 28 квітня 2001 року Лиманською селищною радою Роздільнянського району Одеської області, на підставі актового запису №10. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, внаслідок відсутності взаєморозуміння, взаємоповаги, різних поглядів на життя, тому між ними припинилися шлюбні стосунки та вони перестали вести спільне господарство. Посилаючись на дані обставини позивач просила шлюб з відповідачем розірвати, так як їх спільне проживання в шлюбі не можливе і вона не бажає підтримувати подружні відносини. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Суду пояснила, шо вона у 2009 році вже зверталася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], але примирилася. Однак, спільне життя з відповідачем у подальшому не склалося, нічого у сімейному житті не змінилося на краще, та вона категорично наполягала на розірванні шлюбу. Просила суд не надавати строк на примирення, бо прийшла до остаточного висновку, про неможливість спільного проживання з відповідачем. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, бо вони безпідставні. Суду пояснив, що він на протязі майже вісімнадцяти років вкладає чималі кошти у господарство, купує речі для дому, дає гроші дітям, то вважає, що можна зберегти сім'ю. Просив суд відмовити у задоволенні позову. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року N 11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ст. 112 ч.2 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й дружини та збереження шлюбу суперечать інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 28 квітня 2001 року Лиманською селищною радою Роздільнянського району Одеської області, на підставі актового запису № 10, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER](а.с.12). Від спільного життя мають неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], актовий запису № 55( а.с.13 ), сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], актовий запису № 8( а.с.16 ) та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], актовий запису № 2( а.с.17 ) Сторони припинили подружні відносини, проживають окремо. Причиною розпаду сім`ї є те, що спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок відсутності взаєморозуміння, взаємоповаги, різних поглядів на життя, тому між ними припинилися шлюбні стосунки та сторони перестали вести спільне господарство. Позивач на розірвання шлюбу наполягає, відновлювати подружні відносини не має наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не має потреби, оскільки вважає, що їхня сім`я розпалася остаточно. Відповідач не надав жодного доказу про покращення сімейних стосунків на теперішній час. При таких обставинах суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка і жінки й роблять їх спільне життя надалі неможливим, тому, що збереження родини суперечило б інтересам позивача та неповнолітніх дітей. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне з'ясувати прізвище подружжя після розірвання шлюбу. Позивач просить надалі іменуватися цим прізвищем. Враховуючи те, що сторони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] існує лише формально, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати в сумі 704,80грн. покладаються на позивача. На підставі ст.ст. 24,ч.3ст.105,110,112,113,115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved