Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» (надалі - відповідач), у якому просив стягнути з відповідача на його користь 2 827,20 грн. - невиплаченої компенсації за роботу у неробочі дні 27 грудня 2008 року, 28 грудня 2008 року, 17 січня 2009 року, 18 січня 2009 року, 24 січня 2009 року, 25 січня 2009 року; 1 453,18 грн. - компенсації частини заробітної плати у зв'язку з несвоєчасною її виплатою за період з лютого 2009 року по лютий 2015 року від належної позивачеві оплати за роботу в неробочі дні 27 грудня 2008 року, 28 грудня 2008 року, 17 січня 2009 року, 18 січня 2009 року, 24 січня 2009 року, 25 січня 2009 року; середній заробіток за час затримки розрахунку станом на день винесення рішення. Пізніше уточнив позовні вимоги, а саме просив стягнути з відповідача на його користь компенсацію за роботу у вихідні дні у розмірі 3 448,26 грн., суму індексації компенсації за роботу у вихідні дні у розмірі 1 586,05 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 444 530,45 грн., а всього 449 564,76 грн. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що до 13 лютого 2009 року [PERSON] працювала у ПАТ КБ «Надра» на посаді начальника відділу навчання продажу банківських продуктів Центру професійного навчання Управління розвитку персоналом Департаменту розвитку персоналом. При звільненні відповідач не провів із позивачем розрахунок у повному обсязі, зокрема, не виплатив додаткову заробітну плату, а саме: компенсацію (оплату) за роботу у вихідні дні в грудні 2008 року та січні 2009 року, до виконання якої [PERSON] спеціально була залучена. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні у повному обсязі з тих підстав, що позивачем не надано доказів виконання розпоряджень № 549 та № 3, вибуття у відрядження та роботи у вихідні дні. Крім цього, оскільки з вимогою про оплату роботи у вихідні дні в грудня 2008 року, січні 2009 року, він звернувся тільки в 2015 році, взагалі відсутні підстави для такої виплати. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено у судовому засіданні і це вбачається із матеріалів справи, до 13 лютого 2009 року позивач працювала у ПАТ КБ «Надра» на посаді начальника відділу навчання продажу банківських продуктів Центру професійного навчання Управління розвитку персоналом Департаменту розвитку персоналом. Також судом встановлено, що розпорядженням Віце-президента банку № 549 від 25 грудня 2008 року «Про впровадження нового продукту та проведення семінарів для співробітників банку» передбачено впровадження нового продукту «Від тисячі до мільйону». В зв'язку з цим розпорядженням передбачено проведення спеціально в період з 27 по 30 грудня 2008 року семінарів по даному продукту для співробітників банку Департаментом управління персоналом та Департаментом змін та інновацій роздрібної мережі ПАТ КБ «Надра». При цьому п.1.1 Розпорядження зобов'язано начальників МРУ, директорів РУ прийняти співробітників Управління розвитку персоналу та Центру ефективності роботи ребрендових площадок продажу саме в період з 27 по 30 грудня 2008 року. Пунктом 1.2 Розпорядження спеціально зобов'язано направити співробітників на семінари з 27 по 29 грудня 2008 року згідно зі списками (додатки 2-33). В додатку № 33 до розпорядження № 549 від 25.12.2008 року позивача зазначено в якості особи, що у період з 27.12.2008 р. по 30.12.2008 р. направляється для проведення семінарів в Сумському Регіональному Управлінні ПАТ КБ «Надра». Також відповідно до письмового розпорядження N 3 від 06.01.2009 p. «Про впровадження нового продукту на площадках продажу» передбачено впровадження нового продукту «Від тисячі до мільйону один крок» в період з 12 по 28 січня 2009 року. Пунктом 1.1 Розпорядження передбачено обов'язок направити співробітників згідно додатку № 1, а п. 2.1 Розпорядження передбачено прийняти співробітників Управління розвитку персоналу та Центру ефективності роботи ребрендових площадок продажу. Позивач спеціально зазначається серед таких працівників в якості такої, що у період з 12.01.2009 р. по 28.01.2009р. направляється для проведення семінарів в Сумському Регіональному Управлінні ПАТ КБ «Надра». Спеціальне залучення позивача до виконання робіт, передбачених Розпорядженнями № 549 та № 3 у вказаний ними період та направлення позивача у відрядження для виконання таких робіт підтверджується Поточним звітом за операціями з належного [PERSON] поточного рахунку у ПАТ КБ «Надра» у період з 01 листопада 2008 року по 28 лютого 2009 року. Зі звіту по операціям по поточному (картковому) рахунку з 01.11.2008р. по 28.02.2009 р., який належить позивачу, встановлюється, що напередодні виконання заходів, виконання яких передбачалось Розпорядженням № 3 з 12.01.2009р. по 28.01.2009р., а саме 09.01.2009 р., відповідач зарахував на картковий рахунок позивача 7 914 грн. з призначенням «кошти на відрядження». З п.1.3.1 «Правил оформлення службових відряджень та обліку витрат на відрядження» в системі ВАТ КБ «Надра» слідує, що працівники Банку можуть направлятись у службові відрядження з наступною метою: а) для вирішення виробничих питань: перевірка роботи структурних підрозділів Банку; поїздка по виробничих питаннях; участь у нарадах, конференціях, отримання та надання інформаційно-консультативних послуг; б) з метою навчання у виробничих потребах; в) з інших питань, пов'язаних із діяльністю Банку. Пунктом 4.1.,4.3. Правил передбачено, що відрядженому працівникові перед виїздом у відрядження надається грошовий аванс у межах суми на оплату проїзду, наймання жилого приміщення добові. Аванс у готівковій або безготівковій формі (при використанні особистої пластикової картки) формі або витратний ліміт (при використанні корпоративної пластикової картки) виплачується або встановлюється, щонайменше, за один день до початку відрядження. За таких обставин, суд приходить до висновку, що зарахування відповідачем позивачу коштів на відрядження відповідає змісту розпоряджень №549 та №3 та перебуває в безпосередньому зв'язку з ними. Зважаючи на те, що напередодні заходів, передбачених розпорядженнями № 549 та № 3, відповідач зарахував на рахунок позивача грошові кошти на відрядження, вказує на те, що позивач направлявся та перебував у відрядженні згідно цих розпоряджень та на їх підставі, а також виконував передбачені ними заходи у зазначений період. Таким чином в період з 27 по 30 грудня 2008 та з 12 по 28 січня 2009р. залучався до роботи. При цьому 27,28 грудня 2008 року та 17,18,24,25 січня 2009 року були неробочими днями. Виконання позивачем робіт у зазначені вихідні дні не було відповідачем обліковане, внаслідок чого заробітна плата за роботу в такі дні, не була відповідачем нарахована та виплачена, чим порушено право позивача на оплату праці. Згідно ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці» власник або уповноважений ним орган зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Всупереч вимогам ч.2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці», відповідач не виконав обов'язку забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи. Колективним договором ВАТ КБ «Надра» від 31.07.2007 р. встановлено, що відповідно до п.3.1. для працівників Банку встановлено п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. При цьому п.4.7.передбачено, що адміністрація зобов'язується здійснювати оплату праці працівників за роботу у святкові та дні у подвійному розмір, про що зазначається у наказі або за бажанням працівника, що працював у вихідний чи неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку у визначений ним день. В пункті 5.1.2. визначено, що при відрядження працівників: якщо датою відрядження є вихідний день, то після повернення з відрядження надається інший день відпочинку; якщо працівник спеціально відряджається для роботи у вихідні або святкові й неробочі дні, то йому виплачується компенсація за роботу в ці дні в розмірі, визначеному чинним законодавством України. Відповідно пункту 5.1.10. при виконанні трудових обов'язків у вихідний день: таким працівникам за згодою Сторін надається інший день відпочинку або грошова компенсація у подвійному розмірі, про що обов'язково зазначається в наказі. Приписами ч.7 ст. 43 Конституції України встановлено право на своєчасне одержання винагороди захищається законом. Відповідно до ст. 72 КЗпП України робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі. При цьому оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами ст. 107 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно, оплата за роботу у неробочі дні входить до структури заробітної плати. Розмір оплати за роботу у неробочі дні визначений положенями КЗпП України та передбачає, що робота у святковий і неробочий день ч. 4 ст. 73 КЗпП України оплачується у подвійному розмірі. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структуру заробітної плати складає додаткова заробітна плата, і є винагородою за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. В судовому засіданні встановлено, що незважаючи на вимоги чинного законодавства відповідачем оплата роботи позивачці у вихідні дні в подвійному розмірі здійснена не була; інший день відпочинку їй також не надавався; також не було виплачено компенсацію при звільненні. У відповідності, до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Кількість робочих днів за останні два повних робочих місяці перед звільненням становить: 23 (грудень 2008 року) + 20 (січень 2009 року) = 45 / = 21,5. Середній заробіток становить: 5 879,73 грн. (грудень 2008 року) + 6 476,54 грн. (січень 2009 року) = 12 356,27 грн. / 2 = 6 178,13 грн. Середньоденна заробітна плата становить: 6 178,13 грн. / 21,5 = 287,35 грн. За таких обставин, 6 робочих днів * 287,35 грн. = 1 724,13 грн. * 2 = 3 448,26 грн., що є сумою компенсації за роботу у вихідні дні. Відповідно до ч. 6 ст. 95 КЗпП України заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Положеннями ст. 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» - індексація грошових доходів населення - встановлений законами та нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру Згідно до ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. В свою чергу статтею 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Судом встановлено порушення з боку відповідача права позивача на оплату праці, а саме на отримання компенсації за роботу у вихідні дні. Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за роботу у вихідні дні з урахуванням індексу інфляції в розмірі 3 448,26 грн. х 56,1% (сукупний індекс інфляції за період з березня 2009 року по березень 2015 року), що становить 1 586,05 грн. При цьому суд враховує правовий висновок Верховного Суду України в Постанові від 25.01.2014р. по справі № 643цс14, згідно якого несвоєчасно виплачена працівнику сума заробітної плати за роботу у вихідні дні підлягає індексації. Згідно ст.47 КЗпПУ власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Приписами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Позивач була звільнена з роботи 13.02.2009р. згідно п.11. наказу № №74-п від 13.02.2009р. Оплата за роботу у вихідні дні відноситься до належних працівнику грошових сум, які, згідно ст.ст.47,116 КЗпПУ, мали бути виплачені позивачу при звільненні 13.02.2009р. Частиною першою статті 117 КЗпПУ встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Невиплата відповідачем позивачу оплати праці за роботу у вихідні дні здійснена з вини відповідача, який не виконував вимоги ст.30 Закону України «Про оплату праці», що потягнуло за собою порушення права позивача на оплату праці. Відповідно до п.п. 20, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст 117 КЗпПУ стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги, що відповідачем на день звільнення позивача не було виплачено компенсацію за роботу у вихідні дні, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки у виплаті означеної компенсації. Середньоденна заробітна плата становить: 5 065,41 грн. / 21,5 = 287,35 грн. Кількість робочих днів з 13 лютого 2009 року по 31 березня 2015 року становить 1 547 робочих днів. За таких обставин, 1 547 * 2 287,35 грн. = 444 530,45 грн. Таким чином, суд вважає за можливе стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки у виплаті грошової компенсації за роботу у вихідні дні, з дня звільнення позивача по день постановлення рішення суду в сумі 444 530,45 грн. За встановлених в судовому засіданні обставин, суд приходить до висновку про задоволення вимог [PERSON] в повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved