Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу посилаючись на те, що 11.09.2014 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики. Згідно нотаріально посвідченого договору, позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 160 000 грн. з умовою, що [PERSON] поверне вказані кошти до 11.09.2015 року. На виконання договору [PERSON] сплатив лише 24 000 грн., при цьому решти коштів у визначений термін не повернув. Оскільки на неодноразові прохання [PERSON] відповідач кошти не повертає, позивач просив про задоволення позовних вимог. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити позов з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання в черговий раз не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, доказів поважності причини неявки суду не надав. Згідно ст. 224 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача встановив наступне. Згідно нотаріально посвідченого договору позики від 11.09.2014 року за особистим підписом [PERSON] він отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 160 000 грн. з умовою повернення до 11.09.2015 року. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу тощо), або утриматися від виконання певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання зобов'язання. З огляду на ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона по справі зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлено та підтверджено позивачем, що частину коштів позики у розмірі 24 000 грн. [PERSON] повернуто, про що також свідчать розписки сторін на бланку угоди. При цьому, [PERSON] не надано жодного належного та допустимого доказу на спростування факту існуючого боргу перед [PERSON] у розмірі 136 000 грн. З огляду на зазначене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законні та обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому, згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума сплаченого судового збору, сплата якого підтверджується відповідною квитанцією та кошти оплати правової допомоги. На підставі викладеного,

Outcome: approved