Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

У березні 2021 року представник позивачів адвокат Левченко Геннадій Володимирович, діючи від імені та представляючи інтереси позивачів [PERSON] , [PERSON] , звернувся до суду з цим позовом. Позовні вимоги представник позивачів мотивував тим, що [INFO] помер батько позивачів [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на належні йому земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивачі є спадкоємцями першої черги за законом. Позивачі прийняли спадщину після смерті батька, отримали свідоцтва про право на спадщину на дві земельні ділянки по 1/2 частини кожен. Позивачі з`ясували, що відповідно до розпорядження Носівської РДА від 04 березня 2008 року № 52 [PERSON] передавалися у власність ще чотири земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,68 га ділянка № [NUMBER] , площею 0,48 га ділянка № [NUMBER] (сіножаті) та площею 0,94 га ділянка № [NUMBER] та площею 0,80 га ділянка № [NUMBER] (пасовища), що розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області. За життя [PERSON] не отримав правовстановлюючі документи на ці земельні ділянки та не зареєстрував за собою право власності на них. Нотаріус відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказані земельні ділянки. Тому представник позивачів просив суд визнати за кожним з позивачів у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] право на завершення приватизації по 1/2 частини земельних ділянок площами 0,68 га, 0,48 га, 0,94 га та 0,80 га, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва й розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області, та одержання документів, що посвідчують право власності на ці земельні ділянки, на ім`я позивачів [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 24 березня 2021 року відкрито провадження в цивільній справі, призначено підготовче судове засідання на 28 квітня 2021 року. Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 28 квітня 2021 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 22 червня 2021 року. У судове засідання позивачі та представник позивачів [PERSON] не з`явилися, до початку підготовчого судового засідання представник позивачів [PERSON] подав до суду заяву, у якій указав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без участі позивачів та представника позивачів. У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання подала до суду заяву, у якій зазначила, що міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти задоволення позову, просила розгляд справи проводити без участі представника міської ради. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд розглядає справу за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. У судовому засіданні встановлено, що розпорядженням Носівської районної державної адміністрації Чернігівської області № 52 від 4 березня 2008 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) по кормових угіддях колишнього КСП імені Фрунзе Носівської міської ради та передачу їх у власність громадян» було передано [PERSON] у приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельні ділянки площами 0,68 га (сіножать) № [NUMBER] та 0,94 га (пасовища) № [NUMBER] , а також земельні ділянки площами 0,48 га (сіножать) № [NUMBER] та 0,80 га (пасовища) № [NUMBER] , які розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області, що підтверджується копією відповідного розпорядження та копією списку громадян-власників сертифікатів на земельну частку (пай) колишнього КСП ім. Фрунзе Носівської міської ради Носівського району, яким передаються у власність земельні ділянки (паї) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 22-24). Відповідно до повідомлення відділу у Носівському районі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області № 31-25-0.32-119/112-21 від 04 березня 2021 року [PERSON] відповідно до вищезгаданого розпорядження передано у власність земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва № [NUMBER] площею 0,68 га (сіножаті) та № [NUMBER] площею 0,94 га (пасовища), № [NUMBER] площею 0,48 га (сіножаті) та № [NUMBER] площею 0,80 га (пасовища). На вказані земельні ділянки державні акти на право власності на земельну ділянку не зареєстровано (а. с. 21). Отже, [PERSON] відповідно до вимог чинного законодавства розпочато процес приватизації зазначених вище земельних ділянок, але за життя не отримано правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки та не зареєстровано право власності на них. Судом установлено, що [INFO] [PERSON] помер, про що відділом РАЦС Носівського РУЮ Чернігівської області складено актовий запис від 03 березня 2009 року за № 54, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 13). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 55). Отже, спадкування після його смерті здійснюється за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач [PERSON] є сином померлого, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 29). Позивач [PERSON] також є сином померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] (а. с. 11) та копією свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові із [PERSON] на [PERSON] (а. с. 12). Отже, позивачі є спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що до майна померлого [PERSON] Носівською районною державною нотаріальною конторою Чернігівської області заведено спадкову справу за № 232/2009. Із копії спадкової справи до майна померлого [PERSON] № 232/2009 (а. с. 46-51) убачається, що позивачі прийняли спадщину після смерті батька, подавши в установлений законом шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Спадкоємці отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частини земельної ділянки загальною площею 4,03 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Носівської міської ради Чернігівської області. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У судовому засіданні встановлено, що позивачі зверталися до Носівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за земельні ділянки площею 0,68 га № [NUMBER] , площею 0,94 га № [NUMBER] , площею 0,48 га № [NUMBER] та площею 0,80 га № [NUMBER] , що розташовані на території Носівської міської ради із земель колишнього КСП ім. Фрунзе. Однак, нотаріус відмовила позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на зазначені земельні ділянки, оскільки спадкоємцями не було надано оригіналів правовстановлюючих документів на вищевказані земельні ділянки, що підтверджується постановою державного нотаріуса Носівської районної ДНК про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 242/02-31 від 16 березня 2021 року (а. с. 25). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини відповідно до ст. 1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» роз`яснив, що в разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця. Право на завершення процедури приватизації та отримання земельних ділянок у власність, яке належало померлому [PERSON] на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок його смерті. Отже, це право переходить у спадок його спадкоємцям - синам [PERSON] та [PERSON] , які прийняли спадщину відповідно до вимог чинного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. А, отже, проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд робить висновок, що позовні вимоги позивачів є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду [PERSON] та [PERSON] сплатили судовий збір у сумі 908 грн. кожен, що підтверджується відповідними квитанціями (а. с. 5). Ураховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачам з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ними при поданні позову.

Outcome: approved