Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-14 00:00:00

У березні 2019 року до суду звернувся орган опіки та піклування Кременчуцької райдержадміністрації з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - [PERSON] про позбавлення батьківських прав та накладення заборони на відчуження житла. Вказували, що 20.03.2018 року рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області вирішено відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] від батьків [PERSON] , [PERSON] , без позбавлення батьківських прав. 05.05.2018 року розпорядженням голови Кременчуцької райдержадміністрації № 189 створено прийомну сім`ю [PERSON] та [PERSON] та влаштовано до неї дитину, позбавлену батьківського піклування - [PERSON] . Згідно характеристики виконавчого комітету Піщанської сільської ради [PERSON] та [PERSON] характеризуються негативно, житлово-побутові умови не покращились, в будинку антисанітарія, не працюють, зловживають спиртними напоями. Орган опіки та піклування Кременчуцької районної державної адміністрації розглянувши та дослідивши зібрані матеріали, враховуючи думку членів комісії з питань захисту прав дитини при Кременчуцькій райдержадміністрації прийшов до висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . На підставі вищевикладеного просять позбавити батьківських прав [PERSON] , [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] ; накласти заборону на відчуження житла, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , де зареєстрований малолітній [PERSON] . Представник позивача - органу опіки та піклування Кременчуцької районної державної адміністрації у судове засідання не з`явився, просить розглянути справу за їх відсутності, позов підтримує, просить задовольнити про що надав письмову заяву. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про час та місце розгляду справи засобами рекомендованого поштового зв`язку. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У відповідності до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Як роз`яснено у п. 15 Постанови Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» за № 3 від 30 березня 2007 року (з наступними змінами та доповненнями) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Крім того, у п. 16 цієї постанови вказано, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення;не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом достовірно встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 20.03.2018 року вирішено відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] від батьків [PERSON] , [PERSON] , без позбавлення батьківських прав. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини, з кожного, з усіх видів їх заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь опікуна або установи, де буде утримуватися дитина, починаючи з 09 лютого 2018 року до його повноліття. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. з кожного. Згідно характеристики виконавчого комітету Піщанської сільської ради від 05.02.2019 року [PERSON] та [PERSON] характеризуються негативно, житлово-побутові умови не покращились, в будинку антисанітарія, не працюють, зловживають спиртними напоями. Фактори сім`ї та середовища не сприяють вирішенню проблеми, контакти у родині слабкі, стосунки переважно конфліктні. Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Кременчуцької районної державної адміністрації від 01.03.2019 року № 110/1-53 орган опіки вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Проаналізувавши всі надані докази по справі у їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, інтересів дитини, суд дійшов висновку, що позбавлення [PERSON] , [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина буде відповідати меті такого заходу: захисту інтересів дитини. Відповідачі само усунулись від виховання та утримання сина, піклування про його фізичний і духовний розвиток, що протирічить принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам статей 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідачі не подали належних і допустимих доказів на спростування встановлених судом обставин, позову в цілому чи у певній його частині. Крім цього, відповідно до ст.32 Закону України «Про забезпечення організаційно- правових умов соціального захисту дітей, позбавлених батьківського піклування» та ст.ст. 17,25 Закону України «Про охорону дитинства», суд у разі позбавлення батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріальну контору за місцем знаходження майна та житла. Таким чином, оскільки є законні підстави для накладення заборони на відчуження нерухомого майна, суд вважає, що позовні вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позов задоволено повністю, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 768,40 грн. з кожного за дві позовні вимоги немайнового характеру.

Outcome: approved