Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 20931,69 грн. В обґрунтування позову зазначається, що 27 квітня 2016 року між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір про надання споживчого кредиту. 20 березня 2018 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги. Відповідно до реєстру прав вимог до договору відступлення прав вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з повернен-ня кредиту виникла заборгованість у розмірі 20931,69 грн., що складається з: 17250,68 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 0,92 грн. - заборгованість по процентах, 3680,09 грн. - за-боргованість по комісії, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, на підставі ч. 1 ст. 274 ЦПК України, із викликом сторін у судове засідання. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав клопотання, відповідно до змісту якого розгляд справи просить проводити за відсутністю представника позивача, вимоги позову підтримує, наполягає на їх задоволенні. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання двічі поспіль не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив, не направив відзив на позовну заяву. На адресу суду повернулися конверти з су-довими повістками та рекомендованими повідомленнями із позначкою «за закінченням тер-міну зберігання» . Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебу-вання особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідо-мила суду іншої адреси. Ч. 11 ст. 128 ЦПК України проголошує, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розмі-щене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду спра-ви. Згідно з ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місце-знаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної елек-тронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові ад-ресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою біль-ше не проживає або не знаходиться. За таких обставин, суд вважає відповідача належним чином повідомленим та можливим розглянути справу на підставі наявних доказів, заочно, відповідно до статті 280 ЦПК Украї-ни. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають час-тковому задоволенню, виходячи з наступного. 27 квітня 2016 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено договір спо-живчого кредиту № [NUMBER] , згідно якого останній отримав кредит у розмірі 26760, 00 грн. (а.с. 5). 20 березня 2019 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з по-вернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «ОТП Банк» відступив ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право ви-моги за кредитним договором № 2012353795, укладеним 27 квітня 2016 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] ( а.с. 16-19). Відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним догово-ром, у зв`язку з чим виникла заборгованість, розмір якої підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с. 14). Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений ін-шою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного креди-тора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо ін-ше не встановлено договором або законом. За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`я-зується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За таких обставин суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 17251,60 грн., що складається з: 17250,68 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 0,92 грн. - заборгованість по процентах. Суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з по-вернення боргів» в частині стягнення заборгованості по комісії задоволенню не підлягають, виходячи з такого. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами На-ціонального банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно із п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національ-ного банку України від 10.05.2007 року № 168 банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ве-дення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кре-дитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкли-кання згоди на укладення кредитного договору тощо). Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016 року № 6-1746цс16: «Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за до-говором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і вико-нання такого договору. Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредит-ному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним». За таких обставин суд приходить до висновку про безпідставність вимог ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» щодо стягнення заборгова-ності по комісії у розмірі 3680,09 грн.. і відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій час-тині. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial