Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 14 грудня 2012 року між ним (позивачем) та відповідачкою [PERSON] було укладено два договори позики, за якими позивач за одним із договорів надав у борг відповідачці грошові кошти в розмірі 67 141 грн., що за курсом НБУ на день укладення договору складало 8400 доларів США, та за іншим - 319 720 грн., що складало 40 000 доларів США. Відповідно до умов даних договорів вони є безпроцентними, остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 14 листопада 2014 року і грошові кошти за цими договорами мають бути повернуті в грошовому еквіваленті за курсом НБУ на день повернення цих коштів. Оскільки відповідачка у добровільному порядку отримані в борг кошти у визначений договорами термін йому /позивачу/ не повернула, то просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за вказаними договорами в сумах, еквівалентних 8400 доларів США та 40 000 доларів США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі. В судовому засіданні позивач та його представники [PERSON] і [PERSON] позов підтримали та викладене підтвердили. Представник відповідачки [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, щодо його задоволення заперечував, посилаючись на ненадання суду оригіналів договорів позики, на які посилається позивач в обгрунтування своїх позовних вимог, а також на безпідставність вимог щодо стягнення суми боргу в еквіваленті до долару США на час ухвалення рішення в справі та часткову сплату боргу. Вислухавши пояснення позивача, його представників, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що 14 грудня 2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір позики, за яким позивач надав у борг відповідачці грошові кошти в розмірі 319 720 грн., що на день передачі грошей відповідало еквіваленту суми 40 000 доларів США за курсом Національного Банку України (а.с.170). Відповідно до п.2 даного договору сторони за цим договором домовились про те, що договір позики є безпроцентним та остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 14 червня 2013 року включно. Також позивач та відповідачка домовились, що грошові кошти відповідно до договору позики мають бути повернуті позичальником позикодавцю в грошовому еквіваленті за курсом НБУ на день повернення цих коштів. Дані обставини також встановлені рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 грудня 2016 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа - приватне підприємство «Мале Підприємство «Вікторія» про розтлумачення пункту договорів позики та визнання договорів позики частково недійсними, яке набрало чинності 23 березня 2017 року, та визнаються сторонами. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні . Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1,2 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що сторони у вказаному зобов'язанні за договором позики визначили грошовий еквівалент в іноземній валюті, і сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що відповідає вимогам ч.2 ст.533 ЦК України. Враховуючи викладене, оскільки відповідачка в добровільному порядку ухиляється від сплати боргу, доказів часткового повернення коштів, на що посилається представник відповідачки, суду не надано, то суд вважає за необхідне, задовольняючи в цій частині позов, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 14 грудня 2012 року у розмірі 1 073 408 грн. (40000 доларів США х 26,8352 грн. - курс НБУ долара США станом на 28 листопада 2017 року). При цьому суд не приймає до уваги посилання представника відповідачки на те, що розмір коштів, які підлягають поверненню позивачу, має визначатися за курсом долара США до національної валюти на день повернення цих коштів, зазначений у договорі, а саме, станом на 14 листопада 2014 року, так як борг до цього часу не повернуто. Оскільки суду не надано належних та допустимих доказів надання позивачем відповідачці позики в сумі, еквівалентній 8 400 доларів США, за договором позики від 14 грудня 2012 року, то в іншій частині в позові необхідно відмовити. При цьому суд не приймає до уваги надану позивачем на підтвердження даних обставин ксерокопію договору позики від 14 грудня 2012 року (а.с.6), так як оригінал вказаного договору суду не надано, а також не приймає до уваги копію договору позики від 14 червня 2013 року (а.с.169), який є, як пояснив позивач в судовому засіданні, переукладеним договором позики від 14 грудня 2012 року, оскільки вимоги заявлені щодо стягнення боргу за договором від 14 грудня 2012 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки необхідно стягнути на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 6890 грн. (1378 грн. х 5).

Outcome: partial