Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-18 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернувся до суду в порядку вимог ст.ст. 511, 636, 1194 ЦК України з позовом до [PERSON] про стягнення завданих під час дорожньо-транспортної події збитків в розмірі 55\~467 грн. 54 коп. та вартість витрат на проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 400 грн. Також просив стягнути з відповідача понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 558 грн. 67 коп. В обґрунтування позову зазначав, що 25.06.2016 року о 08 год. 30 хвилин, на автодорозі Київ-Харків- Довжанський, на території Чугуївського району Харківської області [PERSON] , керуючи автомобілем Renault Scenic державний номер [NUMBER] , допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 21093 державний номер [NUMBER] під його ( [PERSON] ) керуванням відповідно до п.2.1 Правил дорожнього руху України. Вина відповідача [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП) встановлена постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 25.07.2016 року. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 153 від 12.09.2016 року вартість відновлюваних робіт автомобіля ВАЗ 21093 державний номер [NUMBER] складає 40321 грн.10 коп. Окрім того вартість матеріальних збитків, нанесених йому як володільцю цього автомобіля складає 26\~464 грн.60 коп., тобто загальною вартістю збитків в розмірі 66\~785 грн. 70 коп. Оскільки страховик відповідача [PERSON] - Приватне акціонерне товариство (ПраТ) «Страхова компанія «ЮНІВЕС» перерахувала частину завданих збитків в розмірі 11\~318 грн.16 коп., позивач вважає, що відповідач повинен сплатити на його користь завдані збитки в розмірі 55\~467 грн.54 коп. та вартість автотоварознавчої експертизи в сумі 400 грн. Зазначає, що звернення з таким позовом саме до відповідача є його правом, а в разі задоволення позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідач [PERSON] проти позову заперечує, вважаючи позовні вимоги необґрунтованими, а розмір збитків внаслідок ДТП- завищеними, оскільки звіт експертного автотоварознавчого дослідження № 153 від 12.09.2016 року щодо вартості відновлюваних робіт автомобіля ВАЗ 21093 державний номер [NUMBER] по суті не є висновком експерта, а тому є неналежним доказом. У зв`язку із чим просив призначити у справі судову автотоварознавчу експертизу вказаного автомобіля щодо визначення дійсного розміру матеріальної шкоди, спричиненою володільцеві автомобіля. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 28 лютого 2017 року клопотання відповідача задоволено та призначено судову автотоварознавчу експертизу автомобіля ВАЗ 21093 державний номер [NUMBER] для визначення дійсного розміру матеріальної шкоди, спричиненою володільцеві автомобіля, проведення якої доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз ім.. засл.проф. М.с. Бокаріуса, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. 27.08.2018 року до суду надійшов висновок судової автотоварознавчої експертизи № 3092 від 24.07.2018 року, у зв`язку із чим ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 13 вересня 2018 року поновлено провадження у справі. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані ними докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.06.2016 року о 08 год. 30 хвилин сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме на автодорозі Київ-Харків- Довжанський на території Чугуївського району Харківської області [PERSON] , керуючи автомобілем Renault Scenic державний номер [NUMBER] , допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 21093 державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Чугуївського міського суду Харківської області від 25.07.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого\~ст.124 КУпАП, та встановлено, що в результаті порушення водієм [PERSON] . п.10.1 Правил дорожнього руху України відбулось зіткнення з автомобілем ВАЗ 21093 державний номер [NUMBER] (а.с.9). Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/ 7487063, укладеного 19 січня 2016 року між ПрАТ «СТ «ЮНІВЕС» і [PERSON] , цивільна відповідальність водія автомобіля Renault Scenic державний номер [NUMBER] на момент ДТП була застрахована (а.с.47). [PERSON] відповідно до ст. 33 Закону України України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 05.07.2016 року повідомив ПрАТ «СТ «ЮНІВЕС» про обставини вищезазначеної ДТП (а.с.7). Згідно звіту № 220816-2 від 22 серпня 2016 року про оцінку вартості матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобіля ВАЗ 21093 державний номер [NUMBER] , складеного суб`єктом оціночної діяльності СПД [PERSON] розмір матеріального збитку, спричиненого володільцю вказаного автомобілю, складає 12\~298, 35 грн. У зв`язку із чим відповідно до страхових актів № ГО-2807-2/ХВ (по полісу №АЕ/ 7487063 від 19 січня 2016 року) від 30 серпня 2016 року та від 31 серпня 2016 року володільцю автомобіля ВАЗ 21093 державний номер [NUMBER] ПрАТ «СТ «ЮНІВЕС» було перераховано страхове відшкодування в розмірі 11\~298,35 грн. (а.с.102-138, 20). Відповідно до\~ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за полісом обов`язкового\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів №АЕ/\~7487063\~від 19\~січня 2016\~року за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Між тим, ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» сплачено [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 11\~298,35 грн., хоча ліміт відповідальності страховика - страхова сума- визначений у розмірі 50000 грн. Дії страхової компанії щодо визначення розміру страхового відшкодування та його виплати [PERSON] не оскаржені. З позовом до страхової компанії позивач не звертався, страхове відшкодування отримав, що свідчить про його згоду з оціненим розміром відшкодування. \~ \~ Відповідно до наданої позивачем копії висновку № 153 експертного товарознавчого дослідження від 12 вересня 2016 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] вартість відновлюваних робіт автомобіля ВАЗ 21093 державний номер [NUMBER] складає 40321 грн.10 коп.; вартість матеріальних збитків, спричинених володільцю цього автомобіля складає 26\~464 грн.60 коп. ( а.с.10-13). У зв`язку із чим позивач [PERSON] вважає, що різниця між фактичними витратами на відновлення транспортного засобу та розміром страхового відшкодування становить 55\~467,54 грн. Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи № 3092 від 24.07.2018 року, проведеної експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім.. засл.проф. М.с. Бокаріуса, вартість відновлюваних робіт автомобіля ВАЗ 21093 державний номер [NUMBER] та розмір матеріальних збитків, спричинених володільцю цього автомобіля на час ДТП складає: по першому варіанту 20058,19 грн., а по другому варіанту - 17660, 05 грн. Відповідно до частини третьої\~статті 988 ЦК України\~страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі\~статтею 1194 ЦК України\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим\~Законом\~порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. \~ \~ \~Відтак відшкодування\~шкоди власником\~транспортного засобу\~або винуватцем\~ДТП,\~відповідальність яких\~застрахована за\~договором обов`язкового\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів,\~можливе за\~умови,якщо\~згідно з\~цим договором\~або Законом\~України «Про\~обов`язкове страхування\~цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обовязку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Такий правовий висновок зроблений у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі 755/18006/15-ц, який відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України суд враховує при застосуванні норм права в спірних правовідносинах. Отже, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене\~статтями 993 ЦК України\~та 27\~Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного докажу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до вимог \~статті 141\~ЦПК України відсутні підстави для розподілу судових витрат, оскільки у задоволенні позову відмовлено.

Outcome: dismissed