Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

У березні 2020 року представник позивачів [PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] та [PERSON] з позовом до Прокуратури Дніпропетровської області, Державної Казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди спричиненої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності і незаконного утримання під вартою, незаконного засудження, незаконних обшуків, незаконної конфіскації майна та катування, та просив суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Державної Казначейської служби України причинену моральну шкоду [PERSON] та [PERSON] у розмірі три мільйони гривень кожному. В обґрунтування заявлених позивних вимог представник позивачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] зазначив, що 25.05.2004 року [PERSON] та 07.06.2004 [PERSON] були незаконно затримані слідчим ОВС СУ УМВС України в Дніпропетровській області, за підозрою у вчиненні кримінального злочину передбачених ч.3 ст.289 та ч.2 ст.186 КК України. В період досудового розслідування вказаної кримінальної справи відносно підозрюваних застосовувались питки, катування різного виду тортури, а саме працівники міліції обмотували голову курткою і били головою об підлогу, натягали на голову поліетиленовий пакет, надягали кайданки за спиною та вивертали руки, на вуха одягали металеву клему та по ній пускали струм. Вказані знущання підтверджені висновком експерта та проведені експертизи [PERSON] . Вказаній дій вчинялися працівниками міліції для отримання показань від підозрюваних про вчинення злочинів, які ними не вчинялись. Представник позивача зазначив, що 24 жовтня 2004 року старший слідчий відділу внутрішніх справ СУ УМВС України в Дніпропетровській області полковник поліції Павлів В.М., розглянувши матеріали кримінальної справи № 63021245 виніс постанову про притягнення в якості обвинувачених [PERSON] та [PERSON] за ч.3 ст.289, ч.2 ст. 186 КК України, вказані дії призвели до обмеження конституційних прав на вільне пересування, вільне користування майном яке їм належало, спричинили довгострокові моральні та фізичні страждання. 15 червня 2006 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська було незаконно винесено вирок про визнання [PERSON] та [PERSON] винними у вчинені злочинів, передбачених ч.3 ст.289, ч.2 ст.186 КК України та призначене покарання [PERSON] у вигляді 7 років 7 місяців позбавлення волі та [PERSON] у вигляді 7 років 6 місяців позбавленні волі з конфіскацією майна. Дніпровським апеляційним судом вказаний вирок залишено без змін. 04 жовтня 2017 року Верховний Суд України скасував вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2006 року та направив справу до суду першої інстанції. 08.09.2008 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] та [PERSON] було направлено на додаткове розслідування до прокуратури Дніпропетровської області, а [PERSON] та [PERSON] були звільнені з під варти і їм був обраний запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, який фактично діяв по 31 грудня 2019 року, так як слідчими діями запобіжний захід не скасований. 12.09.2018 року прокуратурою Дніпропетровської області кримінальну справу №63021245 за обвинуваченням [PERSON] та [PERSON] було направлено до ГУ МВС України в Дніпропетровській області для проведення досудового розслідування. В 2009 році слідчим по справі було надано доручення оперативним працівникам встановити невідомих осіб, які вчинили злочин, що був інкримінований [PERSON] та [PERSON] . З 2009 року кримінальна справа з неприйнятим кінцевим процесуальним рішенням відносно [PERSON] та [PERSON] було здана до архіву де і знаходилась до 2018 року, з даного часу жодних слідчих дій працівниками правоохоронних органів проведено не було. Представник позивача вказує, що [PERSON] отримавши довідку про судимість, побачив, що в ній відображено, що він засуджений Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, вирок якого скасовано Верховним Судом України та справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, тобто він під слідством. За для захисту законних прав та інтересів [PERSON] , 08.08.2018 року звернувся до Начальника СУ НП в Дніпропетровській області з клопотанням про закриття кримінального провадження, однак відповіді на своє клопотання він не отримав, тому ним було подано скаргу на бездіяльність начальника слідчого управління НП в Дніпропетровській області. Однак, Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було відмовлено в задоволенні скарги, оскільки під час розгляду стало відомо, що матеріали кримінальної справи знаходяться в провадженні Саксаганського ВП ГУНП в Дніпропетровській області. 04.01.2019 року було подано клопотання про закриття кримінального провадження до Саксаганського ВП ГУНП в Дніпропетровській області та 08.01.2019 року було отримано відповідь на вказане клопотання, в якому повідомлено, що розглянути вказане клопотання вони не мають можливості, оскільки кримінальне провадження відносно [PERSON] відсутнє. 15.01.2019 року до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було подано скаргу на дії та бездіяльність працівників правоохоронних органів. 01.12.2019 року під час розгляду вказаної скарги, слідчим було надано до суду витяг про внесення відомостей до ЄРДР від 01.02.2019 року на підставі заяви [PERSON] , в зв`язку з чим, суд вказав, що скарга подана передчасно, адже відомості до ЄРДР внесені тільки в день розгляду, в зв`язку з чим працівники поліції не мали часу винести належне процесуальне рішення. 19.02.2019 року слідчому СВ Саксаганського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Дубовик А.М. було подано письмове клопотання про закриття кримінального провадження №12019040750000220, однак 22.02.2019 року було отримано постанову про відмову в закритті кримінального провадження, в зв`язку з відсутністю в матеріалах кримінального провадження даних про те, що адвокат Мотрук В.І. є захисником [PERSON] . В зв`язку з чим, представником позивачів було подано скаргу до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу про скасування вказаної постанови слідчого. 28.03.2019 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу скаргу було задоволено та постанову слідчого скасовано, проте, незважаючи на скасування постанови слідчим винесено 17.04.2019 року постанову про відмову в прийнятті законного процесуального рішення відносно [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди завданої незаконним діями та бездіяльністю Прокуратури Дніпропетровської області та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, а також були подані чергові скарги вже до офісу Генеральної прокуратури України та МВС України, в результаті чого 28.12.2019 року було винесено постанову про закриття кримінального провадження відносно [PERSON] та [PERSON] . Представник позивачів зазначив, що у зв`язку з незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду [PERSON] незаконно знаходився під вартою 4 роки 1 місяць і 8 днів і фактично під підпискою про невиїзд 11 років 5 місяців 25 днів, [PERSON] знаходився під вартою 4 роки один місяць і на підписці про невиїзд 11 років 5 місяців 25 днів. Загальний період знаходження під слідством в [PERSON] становить 15 років і 7 місяців, [PERSON] 15 років 6 місяців і 25 днів. Вказані незаконні дії на думку представника позивачів, завдали [PERSON] та [PERSON] значних моральних довгострокових страждань так і значну моральну шкоду, обсяг якої безмежний, яку кожен окремо оцінює в 3 мільйони гривень з розрахунку мінімальної заробітної плати за кожен місяць знаходження під підпискою про невиїзд, 5 кратний розмір мінімальної заробітної плати на день подачі позову згідно судової практики за кожен місяць знаходження в місцях позбавлення волі, а також за побої, катування та знущання. Представник позивача зазначив, що характер довгострокового правопорушення відносно [PERSON] та [PERSON] незаконне притягнення в якості обвинувачених, арешт, утримання під вартою, тортури та катування, підписки про невиїзд, проведення незаконних обшуків, становлять підвищену суспільну небезпеку, які викликали глибокі моральні довгострокові страждання, через усвідомлення, що вони є безвинними жертвами державних органів. Ухвалою суду від 21 квітня 2020 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. (а.с.75) 03.07.2020 року на адресу від представника Відповідача 1 - Прокуратури Дніпропетровської області прокурора відділу прокуратури області Спиридонової Є., яка діє на підставі довіреності, надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначила, що в задоволенні позову слід відмовити, в обґрунтування чого зазначила, що відповідно до п.3 ст. 206 КПК України (в редакції 1960 року, що діяв станом на 23.10.2008, на момент винесення постанов про зупинення досудового слідства) досудове слідство в кримінальній справі зупиняється у випадках, коли не встановлено особу, яка вчинила злочин, по кримінальній справі №63021245 з 23.10.2008 року не було встановлено осіб, які вчинили злочин. Разом з цим, в порядку передбаченому Положенням про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженим Наказом Генеральної прокуратури України 06.04.2016 року №139 заступником начальника СВ Саксаганського ВП КВП ГУНІІ в Дніпропетровській області Овадюком О.А. 28.12.2019 у кримінальному провадженні№12019040750000220, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.4 ст.289 КК України в системі ЄРДР вкладка «Правопорушник» внесені відомості щодо пред`явлення обвинувачення28.05.2004 року - [PERSON] , [INFO] та10.06.2004 року - [PERSON] , [INFO] .При цьому, з дня вчинення злочину минуло більше 18 років. Відповідно до ст.28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки, процесуальним керівником в день пред`явлення обвинувачення, а саме 28.12.2019 року, було прийнято рішення про закриття кримінального провадження відносно [PERSON] та [PERSON] , на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, тобто в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Отже, знаходження під слідством тривало з моменту пред`явлення обвинувачення - 28.05.2004 до 23.10.2008 (винесення постанови про зупинення досудового слідства на підставі п. 3 ст.206 КПК України до встановлення особи, яка вчинила злочин) та 1 день - 28.12.2019. На даний час досудове розслідування по даному кримінальному провадженню триває. Крім того, представник Відповідача-1 в відзиві зазначила, що оскарження позивачем до суду прийнятих процесуальних рішень органом досудового розслідування (прокурором) під час кримінального провадження в порядку вимог КПК України є механізмом реалізації його права на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства.При цьому така реалізація позивачами своїх процесуальних прав на оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового слідства, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а сам факт закриття кримінального провадження відносно особи, не свідчить про протиправність дій (бездіяльності) органів досудового розслідування та завдання такими діями позивачам моральної шкоди, а відтак - про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди. Посилаючись на вимоги ст.1176 ЦК України, представник Відповідача-1 зазначила, що визначені цією нормою Цивільного кодексу України, підстави для відшкодування шкоди, у позові [PERSON] та [PERSON] відсутні, крім того відсутні підстави і для відшкодування шкоди відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», оскільки, досудове розслідування у кримінальному провадженні №12019040750000220 триває, остаточне процесуальне рішення не прийнято.Відсутні будь-які докази обмежень/порушень прав позивачів, які виникли у них у зв`язку з досудовим розслідування саме кримінальної справи № 63021245, а не справ, за які вони були засуджені; взагалі відсутні будь-які докази негативного впливу проведення досудового розслідування кримінального провадження №12019040750000220, за таких обставин, на думку представника відповідача, предметно-доказова база зазначених позиції позовної заяви [PERSON] та [PERSON] повністю відсутня. Також, представник Відповідача-1 у відзиві вказує на те, що в позові не зазначено, з яких саме міркувань виходили позивачі, визначаючи відшкодування моральної шкоди в розмірі 6 млн. грн., та якими належними, допустимими та достовірними доказами це підтверджується. Ухвалою суду від 29 липня 2020 року було закрито підготовче провадження та призначено вказану справу до судового розгляду. (а.с.111) Присутній у судовому засіданні 18 листопада 2020 року представник позивачів [PERSON] позовну заяву підтримав у повному обсязі та посилаючись на обґрунтування зазначені у позові, просив суд його задовольнити. Представник відповідача Прокуратура Дніпропетровської області у судовому засіданні присутній не був, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення, причини неявки суду не повідомив. Присутній у судовому засіданні представник Відповідача-2 - Державної Казначейської служби України Янчук І.С., заперечував проти задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на те, що Державна Казначейська служба не може встановити, якими діями, а саме чиїми діями, була завдана шкода позивачам, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджують завдання такої шкоди. Крім того, представник Відповідача-2 звернувся до суду з клопотанням в якому просив суд закрити провадження по вказаній справі, в обґрунтування чого зазначив, що правові підстави вказаного позову є повністю тотожними з позовом [PERSON] до Прокуратури Дніпропетровської області, Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями та бездіяльністю Прокуратури Дніпропетровської області та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, який також перебуває в провадженні Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (справа №210/5096/19). Окрім того зазначив, що згідно з частиною п`ятою статті 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Прийняття судом двох окремих рішень по вищезгаданим судовим справам щодо стягнення на корись позивача моральної шкоди, буде вважатись подвійним стягненням з одних і тих же підстав. Представник позивачів - адвокат Мотрук В.І. заперечував стосовно клопотання про закриття кримінального провадження, та зазначив, що дійсно в провадженні судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Сільченко В.Є. перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до Прокуратури Дніпропетровської області, Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями та бездіяльністю Прокуратури Дніпропетровської області та Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, однак вважає, що позиція представника Державної Казначейської служби України стосовно того, що вказані позови тотожні, є помилковою, оскільки позов [PERSON] до Прокуратури Дніпропетровської області, Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України, був поданий стосовно не законних дій органу прокуратури та поліції щодо не прийняття кінцевого рішення по кримінальній справі відносно [PERSON] та [PERSON] . Представник позивачів, також зазначив, що після звернення [PERSON] до суду з вказаним позовом, лише 28.12.2019 року було винесено постанову про закриття вказаного кримінального провадження, що стало підставою для звернення позивачів з позовом про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності і незаконного утримання під вартою, незаконного засудження, незаконних обшуків, незаконної конфіскації майна та катування. Вислухавши доводи та заперечення сторін, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до Постанови старшого слідчого з ОАС СУ УМВС України в Дніпропетровський області Павлів В.М. від 26 травня 2004 року, в рамках кримінальної справи №63041721 призначено судово-медичну експертизу. Підставою призначення вказаної експертизи слідчим стало звернення захисника [PERSON] - Коби О.В. , оскільки [PERSON] повідомив, що в ході допиту останнього, його побили співробітники міліції, наносили удари по ребрам, голові, обличчю. На вирішення експертів поставлені наступні питання: чи наявні на тілі, обличчі [PERSON] тілесні пошкодження, якщо так, то механізм їх утворення?; чи могли вони виникнути від нанесення ударів руками, ногами?; тяжкість виявлених тілесних ушкоджень?; давність та локалізація їх утворення?. (а.с.33) Відповідно до висновку судово-медичного експерта Дніпропетровського обласного бюро СМЕ Разумова І.Ю. від 27 травня 2004 року № 2554-е, зазначено, що на основі судово-медичної експертизи громадянина [PERSON] , 1969 року народження, враховуючи відомі обставини справи, та у відповідності з висунутими перед експертизою питаннями, судмедексперт [PERSON] прийшла до висновку, що у нього виявлені ушкодження у вигляді: саднин на обличчі, на кінцівках; крововиливи у ротовій порожнині, на язиці, синця на 1-му пальцю лівої кисті спричинено від дії тупих твердих предметів, або при падінні та вдарі о такі, конкретно встановити характер травмуючого предмету неможливо, оскільки відсутні будь-які характерні ознаки травмую чого предмету; саднини на обох пром`янисто - зап`ястних суглобах могли утворитись від дії тупого твердого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею, можливі від дії кайданів. За своїм характером ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень. Термін утворення ушкоджень біля 2-4 діб на момент огляду. (а.с.34-36) Постановою старшого слідчого з ОАС СУ УМВС України в Дніпропетровський області Павлів В.М. від 26 жовтня 2004 року [PERSON] пред`явлено обвинувачення за ч.3 ст.289, ч.4 ст.187, ч.3 ст.357 КК України. (а.с.11-32) 15 червня 2006 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська було винесено вирок про визнання [PERSON] та [PERSON] винними у вчинені злочинів, передбачених ч.3 ст.289, ч.2 ст.186 КК України та призначене покарання [PERSON] у вигляді 7 років 7 місяців позбавлення волі та [PERSON] у вигляді 7 років 6 місяців позбавленні волі з конфіскацією майна. (а.с.37-51) 04 жовтня 2017 року ухвалою Верховного Суд України скасовано вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2006 року та направлено справу до суду першої інстанції. (а.с. 52-57) Згідно довідки Міністерства внутрішніх справ України Департаменту інформаційних технологій № 0487962, [PERSON] станом на 02.07.2018 року у розшуку не перебуває. Разом з тим є особою, яку 14.09.2000 року Суворовським районним судом м. Херсону засуджено за ч.1 ст.222 КК України ( у редакції 1960) до 2 років позбавленні волі, на підставі ст. 45 КК України ( у редакції 1960) від відбування покарання звільнено з випробувальним терміном 2 роки, штраф у розмірі 200 грн. 15.06.2006 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська засуджено за ч.3 ст.289, ч.2 ст.186, ст.70, ст.71 КК України (2001) до 7 років 7 місяців позбавленні волі з конфіскацією майна. Вирок набрав законної сили 14.11.2006 року. Ухвалою від 04.10.2007 року Верховного Суду України вирок від 15.06.2006 року і ухвала від 14.11.2006 року відмінено і направлено на новий судовий розгляд. Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.07.2008 року на підставі ст.281 КПК України міру запобіжного заходу змінено на підписку про невиїзд, кримінальну справу повернуто на додаткове розслідування. Інші відомості до МВС не надходили. (а.с.58-59) Постановою прокурора Криворізької місцевої прокуратури № 3 Прудніковим Р.А. від 28.12.2019 року закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019040750000220, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.289 КК України відносно [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, тобто в зв`язку з відсутністю в діяннях особи складу кримінального правопорушення. З наявних матеріалів справи, зокрема, з постанови прокурора Криворізької місцевої прокуратури №3 Пруднікова Р.А. від 28.12.2019 року про закриття кримінального провадження №12019040750000220, встановлено наступне. 01.03.2002 року СВ Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровський області порушено кримінальну справу № 63021245 за ч.З ст.289 КК України (в подальшому справа об`єднана з іншими справами, 63021245- основний номер).09.03.2004 року кримінальна справа прийнята до провадження слідчого з ОАС СУ УМВС України в Дніпропетровський області Павлів В.М. Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.04.2004 задоволено клопотання прокурора Руденко О.Г., виділено з кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] та [PERSON] за ч.3 ст.289, ч.4 ст.187, ч.3 ст.357 КК України та направлено в цій частині матеріали кримінальної справи на додаткове розслідування прокурору Дніпропетровської області, епізоди обвинувачення по заволодінню:25.03.2001 автомобілем «Мерседес-Бенц», держ.номер [NUMBER] , який належить [PERSON] , його майном та документами;14.05.2001 автомобілем «Мерседес-Бенц» Е-320, держ.номер [NUMBER] , який належить [PERSON] , майна [PERSON] , документів [PERSON] та [PERSON] ;05.11.2001 автомобілем «БМВ Х-5», держ.номер [NUMBER] , належного [PERSON] , майном [PERSON] та [PERSON] , документів [PERSON] ;12.02.2002 автомобілем «Тойота- Лексус РХ-300», держ.номер [NUMBER] , її документами та майном;22.02.2002 автомобілем «БМВ Х-5», держ.номер [NUMBER] , належного [PERSON] , її документами та майном. 25.05.2004 року [PERSON] затриманий в порядку ст.115 КПК України,28.05.2004 року [PERSON] обраний запобіжний захід - тримання під вартою. 10.06.2004 року [PERSON] пред`явлено обвинувачення за ч.3 ст.289, ч.5 ст.186, ч.3 ст.357 Кк України. 26.10.2004 року [PERSON] пред`явлено обвинувачення за ч. 3 ст.289, ч.5 ст. 186, ч.3 ст.357 КК України. Обвинувальний висновок 21.12.2004 складений слідчим з ОАС СУ УМВС України в Дніпропетровський області Павлів В.М. та затверджений заступником прокурора області Виковим В.М.21.12.2004 року кримінальна справа відносно [PERSON] і [PERSON] направлена для розгляду до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська. 12.04.2006 року помічником прокурора Бабушкінського району м. Дніпропетровська Руденко О.Г. винесена постанова про зміну обвинувачення в суді на ч.3 ст.289, ч.2 ст. 186 КК України (епізоди відносно потерпілого [PERSON] , події травня 2001 року у м. Кривий Ріг). 15.06.2006 року [PERSON] та [PERSON] засуджені Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч.3 ст.289, ч.2 ст.186 КК України (за фактом незаконного заволодіння автомобілем Тойота-Лексус, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого [PERSON] , вчинене за попередньою змовою групою осіб; та відкритого викрадення майна із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, вчинене за попередньою змовою групою осіб; обидва злочини за одним і тим же фактом, події від 18.05.2001). Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.11.2006 вирок залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду України від 26.07.2007 вирок скасовано через неповноту проведення досудового слідства та кримінальна справа повернута на новий судовий розгляд до місцевого суду у іншому складі суддів. 03.07.2008 року постановою Бабушкінського районного суду кримінальна справа повернута для проведення додаткового розслідування в зв`язку з неповнотою слідства за ч.3 ст.289 КК України по епізоду заволодіння автомобілем Тойота-Лексус потерпілого [PERSON] . Того ж дня [PERSON] та [PERSON] звільнені з-під варти. 10.09.2008 року кримінальна справа надійшла до прокуратури Дніпропетровської області. 12.09.2008 року справа за ч.3 ст.289, ч.4 ст.187, ч.3 ст.357 КК України направлена заступнику прокурора області Котенок ОТІ., заступнику начальника УМВС України в області Фокіну В.О. для організації розслідування. В подальшому справа розслідувалась за ч.3 ст.289, ч.2 ст.186 КК України. 23.10.2008 року старшим слідчим СУ ГКМВС України в Дніпропетровській області Сперанським І.І. винесено постанову про зупинення досудового слідства на підставі п.3 ст.206 КПК України до встановлення особи, яка вчинила злочин. 31.08.2009 року слідчим СВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Єфіменко Е.О. поновлена кримінальна справа №63021245 та прийнята до свого провадження. 03.12.2009 року слідчим СВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Єфіменко Е.О. винесена постанова про передачу кримінальної справи по підслідності до СВ Саксаганського РВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, 09.12.2009 року слідчим СВ Саксаганського РВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Талайло В.П. кримінальна справа прийнята до свого провадження. 29.12.2009 року слідчим СВ Саксаганського РВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Талайло В.П. винесено постанову про зупинення досудового слідства на підставі п.3 ст.206 КПК України по кримінальній справі до встановлення особи, яка вчинила злочин. 04.11.2010 року слідчим СВ Саксаганського РВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Дробишевим С.В. поновлена кримінальна справа № 63021245 та прийнята до свого провадження. 27.11.2010 року слідчим СВ Саксаганського РВ Криворізького МУ ГУМВС України в Дніпропетровській області Дробишевим С.В. винесено постанову про зупинення досудового слідства на підставі п.3 ст.206 КПК України по кримінальній справі до встановлення особи, яка вчинила злочин. 01.02.2019 року СВ Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №12019040750000220, за ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України. 07.11.2019 року СВ Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №12019040750001998, за ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України. 07.11.2019 року процесуальним керівником прийнято рішення про об`єднання матеріалів кримінального провадження, №12019040750000220 основний номер. 28.12.2019 року заступником начальника СВ Саксаганського ВП КВП ГУНІІ в Дніпропетровській області Овадюком О.А. у кримінальному провадженні№12019040750000220, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.4 ст.289 КК України в системі ЄРДР вкладка «Правопорушник» внесені відомості щодо пред`явлення обвинувачення28.05.2004 року - [PERSON] , [INFO] та10.06.2004 року - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до Постанови прокурора Криворізької місцевої прокуратури №3 Пруднікова Р.А. від 28.12.2019 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019040750000220, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.289 КК України відносно [PERSON] , [INFO] , закрите, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, тобто в зв`язку з відсутністю в діянні особи складу кримінального правопорушення. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019040750000220, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.289 КК України відносно [PERSON] , [INFO] , закрите, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, тобто в зв`язку з відсутністю в діянні особи складу кримінального правопорушення. (а.с.60-62) Відповідно до ст.55 Конституції України права і сподоби людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно із ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України). Щодо клопотання представника відповідача про закриття кримінального провадження, суд зазначає, що відповідно до п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. Підстава позову - це фактичні обставини (юридичні факти), на яких ґрунтується вимога позивача, та з наявністю або відсутністю яких закон пов`язує виникнення чи припинення матеріально-правових відносин між сторонами. Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення. З тексту позовної заяви вбачається, що підставою даного позову слугували обставини, які виникли після звернення до суду [PERSON] з позовом до Прокуратури Дніпропетровської області, Головного управління Національної поліції у Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України був поданий стосовно не законних дій органу прокуратури, оскільки саме після звернення до суду з вказаним позовом 28.12.2019 року було винесено постанову про закриття кримінального провадження. З огляду на те, що фактичні обставини, на яких ґрунтувалися вимоги [PERSON] та [PERSON] та фактичні обставини в даній справі є різними, а тому, відсутні підстави для закриття провадження у справі, відповідно до п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України. Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди. Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Чинним законодавством України визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Згідно з пунктом 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 3 цього Закону у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 частини першої статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади). Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Пункт 2 частини другої статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засуджені незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосувань запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративно; стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відповідно до частин другої, третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідувань, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставі: справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральна шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розмір). менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування пі. слідством чи судом. Тобто вказаним Законом передбачено, що розрахунковою величиною для визначення розміру відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом є мінімальний розмір заробітної плати. Викладене дає підстави для висновку про те, що у випадках, коли меж відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантовано державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо не самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цього органу. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкістю вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престиж; ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Вказані правові висновки наведені у Постанові Великої Палати Верховного Суду в 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № І4-342цс18). Щодо списання з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди. Статтею 43 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) установлено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Згідно з пунктами 1, 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України. Державна казначейська служба України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для реалізації державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Основними завданнями Державної казначейської служби України є; 1) внесення пропозицій щодо формування державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів; 2) реалізація державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Державна казначейська служба України відповідно до покладених на неї завдань: здійснює через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, операцій з коштами бюджетів, спільних із міжнародними фінансовими організаціями проектів; здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (пункт 4 Положення про Державну казначейську службу України). Згідно з пунктом 8 частини першої статті 7, частини другої статті 23 Бюджетного Кодексу України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Статтею 25 Бюджетного Кодексу України установлено, що Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Списання грошових коштів проводиться держказначейством з відповідного казначейського рахунку. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України. Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органи (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 ( у редакції від 30 січня 2013 року) (далі - Порядок). Відповідно до пунктів 35, 38 цього Порядку, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконним рішеннями, діями чи бездіяльністю органу що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті зазначену мету. За приписами статті 176 ЦК України, юридичні особи, створені державою, відповідають за зобов`язання держави. Державна казначейська служба України не є відповідальною у справі, а представляє інтереси держави і шкода, завдана органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовується державою стягненням коштів з Державно бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку, Державного бюджету України, через Державну казначейську службу України. Покладаючи відшкодування завданої позивачці моральної шкоди на державу зобов`язує Державну казначейську службу України як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати ці кошти з відповідного казначейського рахунку, що відповідає визначеній законодавством процедурі. Під час розгляду справи було встановлено, що позивачі відноситься до кола осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди у відповідності до положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки відносно них закрито кримінальне провадження. У даному випадку, як слідує з матеріалів справи, позивачі [PERSON] та [PERSON] були незаконно притягнуті до кримінальної відповідальності, вирок суду був скасований Верховним Судом України, а в подальшому повернутий на дооформлення до прокуратури, після чого, винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діяннях особи складу кримінального правопорушення. Окрім того, до позивачів були застосовані запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою більше 4 років, а згодом змінено на підписку про невиїзд, які фактично тривали більше 11 років. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Вирішуючи питання про можливість відшкодування моральної шкоди на користь позивача, суд враховує, що він дійсно довгий час перебував під слідством та судом, міг мати душевні переживання у зв`язку з цим, міг втратити нормальні життєві зв`язки у суспільстві, а отже йому слід присудити відповідне відшкодування. Визначаючи конкретний розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом суд виходить з того, що позивачі підозрювалися у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, позивач [PERSON] перебував під слідством та судом 15 років 7 місяців, а [PERSON] перебував під слідством та судом 15 років 6 місяців і 25 днів, результатом чого стало винесення постанови про закриття кримінального провадження, протягом тривалого періоду позивачі були вимушені регулярно приймати участі у слідчих діях та судових засіданнях, тривалий час позивачі були незаконно позбавлені волі, а саме перебували під вартою більше 4 років, що вимагало від них додаткових зусиль необхідних для організації життя, сам факт знаходження під кримінальним переслідуванням мав для них стресові наслідки, вони були змушені захищатись від пред`явленого обвинувачення, що призводило до цілком природних хвилювань, що негативно вплинуло на звичний уклад життя, тобто зумовило моральні страждання і переживання. Проводячи розрахунок належного відшкодування, суд бере за основу період часу, починаючи з моменту пред`явлення позивачам, а саме [PERSON] обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.3 ст.289, ч.5 ст.186, ч.3 ст.357 КК України 10.06.2004 року та пред`явлення [PERSON] обвинувачення ч.3 ст.289, ч.4 ст.187, ч.3 ст.357 КК України 26.10.2004 року та дати винесення постанови прокурором Криворізької місцевої прокуратури №3 Прудніковим Р.А. про закриття кримінального провадження відносно вказаних осіб від 28.12.2019 року. Всього під слідством та судом позивач [PERSON] перебував 15 років 7 місяців, а позивач [PERSON] 15 років 6 місяців і 25 днів. Таким чином, суд на підставі оцінених доказів, поданих сторонами, приходить до переконання, що позивачі [PERSON] та [PERSON] вірно здійснили обрахунки строків їх незаконного перебування під слідством і судом, що є підставою для відшкодування на їх користь моральної шкоди. Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд виходить з наступного. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Як вже зазначалось, згідно ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати. У пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18). У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію про те, що при визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, проте суд також має оцінити надані позивачем докази, визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Аналогічний висновок викладено також у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19). Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» №294-IХ, у 2020 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня 2020 року установлена у розмірі 4723 гривень, з 1 вересня 2020 року - 5000 гривень. Таким чином, враховуючи положення частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити із розміру мінімальної заробітної плати у сумі 5000 грн. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує характер, глибину отриманих позивачами душевних страждань з приводу притягнення їх до кримінальної відповідальності, обрання відносно позивачів запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, та згодом підписки про невиїзд, тривалість негативних наслідків, та змін у звичному укладі життя позивачів, а також катування під час слідства. Суд, виходячи з засад розумності і справедливості вважає, що на користь позивачів [PERSON] та [PERSON] має бути стягнуто 2 500 000,00 грн., кожному, в рахунок відшкодування моральної шкоди. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору, суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial