Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

ТОВ «Учбово - видавничий центр «Школяр» звернулось в суд з позовом до [PERSON] про припинення дій, що порушують авторське право на твори, разове грошове стягнення (компенсацію) за кожне порушення авторського права на твір. Позов мотивовано тим, що у квітні 2020 р. позивачем було виявлено 5 (п`ять) підручників, які неправомірно розміщені у мережі Інтернет, а саме на вебсайті [INFO] і вебсайті [INFO]. На вебсайті [INFO] неправомірно використовуються 4 (чотири) витання Позивача: 1. Лобова О.В . Музичне мистецтво : підруч. для 2 кл. загальноосвіт. навч. закладів. - К. : Школяр, 2012. - 144 с. (далі - Твір 1). Виключні майнові права на використання твору 1 належать позивачу відповідно договору про передачу виключного права на використання твору від 23 січня 2012 р. №2. Авторські права на твір 1 зареєстровані в державній службі інтелектуальної власності. 2. Лобова О.В . Музичне мистецтво : підруч. для 4 кл. загальноосвіт. навч, закладів. - Київ : Школяр, 2015. - 176 с. (далі - Твір 2). Виключні майнові права на використання твору 2 належать позивачу відповідно договору про передачу виключного права на використання твору від 14 січня 2014 р. №01. Авторські права на твір 2 зареєстровані в державній службі інтелектуальної власності. 3. Лобова О.В . Уроки музичного мистецтва в 2 класі: Методичний посібник - К: Школяр, 2013. - 112 с. (далі - Твір 3). Виключні майнові права на використання твору 3 належать позивачу відповідно договору про передачу права на використання твору від 23 липня 2012 р. №8. 4. Андерсон О.А. , Вихренко М.А. , Чернівський АО . Біологія: підруч. для 9 класу загальноосвітн. навчал. закладів. К.: Школяр, 2017. -256 с. (далі - Твір 4). Майнові права на твір 4 належать позивачу відповідно договору про передачу (відчуження) майнових прав від 05 травня 2017 р. №3. Авторські права на твір 4 зареєстровані в державній службі інтелектуальної власності. Договір про передачу (відчуження) майнових прав від 05 травня 2017 р. №3 зареєстрований з державній службі інтелектуальної власності. На вебсайті [INFO] неправомірно використовується 1 (одне) видання Позивача: 1. Лобова О.В . Мистецтво: підручник для 1 класу закладів загальної середньої освіти. - К.: Школяр, 2018. - 144 с. (далі - Твір 5). Майнові права на твір 5 належать позивачу відповідно договору про передачу (відчуження) майнових прав від 20 березня 2018 р. №7. Авторські права на твір 5 зареєстровані в державній службі інтелектуальної власності. Договір про передачу (відчуження) майнових прав 20 березня 2018 р. №7 зареєстрований в державній службі інтелектуальної власності. Позивач стверджує, що Відповідач неправомірно використав твори 1-5 в мережі Інтернет, а саме на вебсайтах [INFO] і [INFO] без дозволу позивача та без виплати відповідної винагороди, оскільки відповідач розмістивши твори на вебсайтах, порушив наступні майнові права на використання твору. Електронними доказами, що підтверджують факт неправомірного використання творів 1-5 є: 1) вебсайти [INFO] , [INFO] ; 2) вебсторінки вебсайту [INFO] , з наданням доступу до творів в режимі гнлайн, а саме: до твору 1 на вебсторінці [INFO] ; до твору [ADDRESS] на вебсторінці [INFO] ; до твору [ADDRESS] на вебсторінці [INFO] ; до твору [ADDRESS] на вебсторінці [INFO] 3)вебсторінка [INFO] ; з наданням доступу до твору [ADDRESS] в режимі оффлайн; 4) вебсторінки [INFO] з наданням доступу до твору 5 в режимі онлайн; 5) відеозаписи процесу дослідження вебсайтів [INFO] , і [INFO] , які містять інформацію про неправомірне використання творів 1-5. Вебсайти і вебсторінки з контрафактними творами 1-5 збережені в Інтернет-архіві. У зв`язку з тим, що відповідач здійснив умисне попущення авторського права на твори 1- 5, то позивач вважає, що розмір компенсації, яку суд може стягнути в відповідача, рівний 499 484,79 (166 494,93 х 3) грн. Просять з аборонити [PERSON] ( [ADDRESS] ) використовувати на вебсайтах [INFO] і [INFO] твори: Лобова О.В , Музичне мистецтво : підруч. для 2 кл. загальноосвіт. навч. закладів. - К. : Школяр, 2012. Лобова О.В . Музичне мистецтво : підруч. для 4 кл. загальноосвіт. навч. закладів. -Київ : Школяр, 2015. Лобова О.В . Уроки музичного мистецтва в 2 класі: Методичний посібник - К.: Школяр , 2013. Андерсон О.А. , Вихренко М.А. , Чернівський А.О . Біологія: підруч. для 9 класу загальноосвітн. навчал. закладів. К.: Школяр, 2017. Лобова О.В . Мистецтво: підручник для 1 класу закладів загальної середньої освіти. - К.: Школяр, 2018. Стягнути з [PERSON] на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Учбово-видавничий центр «Школяр» (ЄДРПОУ 22968854) компенсацію за порушення права на використання творів у розмірі 499 000 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 16.11.2020р. відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 02.07.2021року ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання представник позивача не з`явився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнав, заперечував щодо їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно договору №2 від 23.01.2012р. про передачу виключного права на використанні твору Лобова О.В . Музичне мистецтво : підруч. для 2 кл. загальноосвіт. навч. закладів. - К. : Школяр, 2012. - 144 с. (далі - Твір 1), належить ТОВ «Учбово - видавничий центр «Школяр». Згідно договору №01 від 14.01.2014р. про передачу виключного права на використанні твору Лобова О.В . Музичне мистецтво : підруч. для 4 кл. загальноосвіт. навч, закладів. - Київ : Школяр, 2015. - 176 с. (далі - Твір 2), належить ТОВ «Учбово - видавничий центр «Школяр». Відповідно до договору №8 від 23.07.2012р. про передачу виключного права на використанні твору Лобова О.В . Уроки музичного мистецтва в 2 класі: Методичний посібник - К: Школяр, 2013. - 112 с. (далі - Твір 3), належить ТОВ «Учбово - видавничий центр «Школяр». Згідно договору №3 від 05.05.2017р. про передачу (відчуження)майнових прав на твір Андерсон О.А. , Вихренко М.А. , Чернівський АО . Біологія: підруч. для 9 класу загальноосвітн. навчал. закладів. К.: Школяр, 2017. -256 с. (далі - Твір 4), належить ТОВ «Учбово - видавничий центр «Школяр». Згідно договору №7 від 20.03.2018р. про передачу (відчуження)майнових прав на твір Лобова О.В . Мистецтво: підручник для 1 класу закладів загальної середньої освіти. - К.: Школяр, 2018. - 144 с. (далі - Твір 5), належить ТОВ «Учбово - видавничий центр «Школяр». У квітні 2020 р. позивачем було виявлено 5 (п`ять) підручників, які неправомірно розміщені у мережі Інтернет, а саме на вебсайті [INFO] і вебсайті [INFO] . У п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства про захист авторського права і суміжних прав» від 04.06.2010 №5 судам роз`яснено, що суду слід виходити з того, що майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи; шкоди, завданої суб`єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди. В зв`язку з наведеним можливо зробити висновок, що при розгляді справ даної категорії позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою і діями відповідача. Відповідно п. 3.8.2, 3.8.3 «Правил домену .ua» доменні імена в зоні .ua делегуються власнику свідоцтва України на знак для товарів і послуг або особі, якій передано право на використання цього знаку згідно ліцензійного договору. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про авторське право і суміжні права», власник веб-сайту - особа, яка є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання веб-сайту. За відсутності доказів іншого власником веб-сайту вважається реєстрант відповідного доменного імені, за яким здійснюється доступ до веб-сайту, і (або) отримувач послуг хостингу». Згідно листа фізичної особи - підприємця [PERSON] від 28.09.2020 р. № 20/20, який є постачальником послуг хостингу відповідачу власником вебсайтів [INFO] і вебсайті [INFO] є [PERSON] , оскільки він є володільцем облікового запису та встановлює порядок і умови використання вебсайтів. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжних прав» «постачальник послуг хостингу - особа, яка надає власникам веб-сайтів послуги і (або) ресурси для розміщення веб-сайтів або їх частин у мережі Інтернет та із забезпечення доступу до них через мережу Інтернет. Власник веб-сайту, який розміщує свій веб-сайт або його частину в мережі Інтернет на власних ресурсах і (або) самостійно забезпечує доступ до нього з використанням мережі Інтернет, одночасно є постачальником послуг хостингу». Контактна інформація про власника вебсай та [INFO], яка наводиться в листі ФОП [PERSON] , повністю збігається з інформацією про адміністратора вебсайту, яка наводиться на вебсторінці «Зворотній зв`язок»( [INFO] ) [ADDRESS] тел. [NUMBER] [INFO] [PERSON] - адміністратор. Контактна інформація про власника вебсайту [INFO] , яка наводиться в листі ООП [PERSON] , збігається з інформацією про адміністратора вебсайту, яка наводиться на вебсторінці « Зворотній зв`язок» ( [INFO] ) [INFO] [PERSON] - адміністратор. Відповідно до п. 31 Постанови ВСУ № 5 від 4 червня 2010 року «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» розміщення теоріє у мережі Інтернет у вигляді, доступному для публічного використання, є поданням творів до загального відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до творів з будь-якого місця і у будь-який час за їх власним вибором відповідно до пункту 9 частини третьої статті 15 Закону М 3792-ХІІ, -тобто таке розміщення є правомірнім лише з дозволу автора чи іншої особи, яка має авторське право. Згідно зі статтею 1 Закону № 3792-ХІІ відтворенням є виготовлення одного .7бо більше примірників твору, відеограми, фонограми в будь-якій матеріальній формі, а також їх запис для тимчасового чи постійного зберігання в електронній (у тому числі цифровій), оптичній або іншій формі, яку може зчитувати комп`ютер. Якщо у зв`язку з таким розміщенням у мережі Інтернет порушуються майнові права суб`єкта авторського права, визначені статтею 15 Закону № 3792-ХІІ, то це дає підстави для судового захисту авторського права (пункт «а» статті 50 Закону № 3792-ХІІ)». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» відтворення - виготовлення одного або більше примірників твору, відеограми, фонограми в будь-якій матеріальній формі, а також їх запис для тимчасового чи постійного зберігання в електронній (у тому числі цифровій), оптичній або іншій формі, яку може зчитувати комп`ютер. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» розповсюдження об`єктів авторського права і (або) суміжних прав - будь-яка дія, за допомогою якої об`єкти авторського права і (або) суміжних прав безпосередньо чи опосередковано пропонуються публіці, в тому числі доведення гріх об`єктів до відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до цих об`єктів з будь-якого місця і в будь-який час за власним вибором. Відповідно до ч. 1 ст. 100 ЦПК України: електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет)». Електронними доказами, що підтверджують факт неправомірного використання творів 1-5 є: 1) вебсайти [INFO], [INFO] ; 2) вебсторінки вебсайту [INFO] , з наданням доступу до творів в режимі гнлайн, а саме: до твору 1 на вебсторінці [INFO] ; до твору [ADDRESS] на вебсторінці [INFO] ; до твору [ADDRESS] на вебсторінці [INFO] ; до твору [ADDRESS] [INFO] )вебсторінка[INFO]; з наданням доступу до твору [ADDRESS] в режимі оффлайн; 4) вебсторінки [INFO] з наданням доступу до твору 5 в режимі онлайн; 5) відеозаписи процесу дослідження вебсайтів [INFO] , і [INFO] ,які містять інформацію про неправомірне використання творів 1-5. Вебсайти і вебсторінки з контрафактними творами 1-5 збережені в Інтернет-архіві. Відповідно до ст. 437 ЦК України авторське право виникає з моменту створення твору. Особа, яка має авторське право, для сповіщення про свої права може використовувати спеціальний знак, встановлений законом. Згідно зі ст. 440 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору: право перешкоджати неправомірному використанню і твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Майнові права на твір належать його авторові, якщо інше не встановлено договором чи законом. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про авторське право і суміжні права» до майнових прав автора належить виключне право на використання твору, а також виключне право надавати дозвіл на використання твору іншими особами. Згідно з ч. 1 ст. 32 ЗУ «Про авторське право і суміжні права» автору та іншій особі, яка має авторське право, належить виключне право надавати іншим особам дозвіл з використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами на підставі авторського договору. Використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору. Відповідно до ст. 441 ЦК України використанням твору є відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі, а також продаж. Використанням твору є також інші дії, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про авторське право і суміжні права» договори про передачу прав на використання творів укладаються письмовій формі. Згідно з ч. 1 ст. 32 вказаного Закону автору та іншій особі, яка має авторське право, належить виключне право надавати іншим особам дозвіл на використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами на підставі авторського договору. Використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків, передбачених статтями 21-25 цього Закону. Враховуючи наведене, відсутність у відповідача, як особи що використовує та здійснює багаторазове відтворення через мережу Інтернет підручників позивача, що є об`єктом його авторського права, суд дійшов висновку, що такі дії відповідача порушують його матеріальні авторські права. Відповідно до ст. 445 ЦК України автор має право на плату за використання свого твору, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншим законом. Згідно з ч. 2 ст. 33 ЗУ «Про авторське право і суміжні права» договір про передачу прав на використання творів вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов (строку дії договору, способу використання твору, території, на яку поширюється передане право, розміру і порядку виплати авторської винагороди, а також інших умов, щодо яких за вимогою однієї зі сторін повинно бути досягнено згоди). Авторська винагорода визначається у договорі у вигляді відсотків від доходу отриманого від використання твору, або у вигляді фіксованої суми чи іншим чином. При цьому ставки авторської винагороди не можуть бути нижчими за мінімальні ставки, встановлені Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. «а» ч. 1 ст. 50 ЗУ «Про авторське право і суміжні права» порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені ст. 14 і 35 цього Закону та їх майнові права, визначені ст. 15, 39, 40 і 41 цього Закону з урахуванням передбачених ст. 21- 25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав. Відповідно до ч. 1 ст. 52 ЗУ «Про авторське право і суміжні права» за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб`єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції. При порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених ст. 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об`єктів суміжних прав, використанні творів і об`єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створеній загрози неправомірного використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав суб`єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право: а) вимагати визнання та поновлення своїх прав, у тому числі забороняти дії. що порушують авторське право і (або) суміжні права чи створюють загрозу їх порушення: б) звертатися до суду з позовом про поновлення порушених прав та (або) припинення дій, що порушують авторське право та (або) суміжні права чи створюють загрозу їх порушення; в) подавати позови про відшкодування моральної (немайнової) шкоди: г) подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсації). Згідно з п. «а» та «г» ч. 2 ст. 52 ЗУ «Про авторське право і суміжні права» суд має право постановити рішення чи ухвалу про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої порушенням авторського права і (або) суміжних прав, з визначенням розміру відшкодування; виплату компенсації, що визначається судом як паушальна сума на базі таких елементів, як подвоєна, а у разі умисного порушення - як потроєна сума винагороди або комісійні платежі, які були б сплачені, якби порушник звернувся із заявою про надання дозволу на використання оспорюваного авторського права або суміжних прав замість відшкодування збитків або стягнення доходу. Пунктом 42 Постанови Верховного Суду України № 5 від 4 червня 2010 року «Про застосування судами у справах про захист авторського права і суміжних прав» зазначено, що відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 52 ЗУ «Про авторське право і суміжні права» суб`єкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість збитків або стягнення доходу. При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб`єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об`єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об`єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об`єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідно до п. 31 Постанови Верховного Суду України № 5 від 4 червня 2010 року «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» розміщення творів у мережі Інтернет у вигляді, доступному для публічного використання, є поданням творів до загального відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до творів з будь-якого місця і у будь-який час за їх власним вибором відповідно до пункту 9 частини третьої статті 15 Закону №3792-ХІІ, тобто таке розміщення є правомірним лише з дозволу автора чи іншої особи, яка має авторське право. Згідно зі статтею 1 Закону №3792-ХІІ відтворенням є виготовлення одного або більше примірників твору, відеограми, фонограми в будь-якій матеріальній формі, а також їх запис для тимчасового чи постійного зберігання в електронній (у тому числі цифровій), оптичній або іншій формі, яку може зчитувати комп`ютер. Відповідно до п.п. 51.2, 52.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року N 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із захистом прав інтелектуальної власності» компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб`єкта авторського права та/або суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права та/або суміжних прав, а розмір збитків суб`єкт такого права доводити не зобов`язаний. Водночас розмір доведених збитків має враховуватися господарським судом у визначенні розміру компенсації. Розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об`єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні. У визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивач належними засобами доказування довів факт порушення відповідачем майнових прав суб`єкта авторського права шляхом вчинення дій, які визнаються порушенням авторського права, але належним чином не обґрунтував співвідношення розміру визначеної ним компенсації за порушення авторського права з розміром завданої неправомірним використанням об`єкта авторського права шкоди, що може бути визначена з урахуванням розміру збитків потерпілої особи, розміру доходу, отриманого відповідачем внаслідок правопорушення, тощо. Як вбачається із договорів про виключення права на використання твору та договорів про передання (відчуження) майнових прав на твори 1-5 позивачем було сплачено виплату авторам - авторську винагороду в розмірі 166 494,93грн. Таким чином, оскільки судом було встановлено, що з боку відповідача було допущено порушення авторських прав позивача, шляхом розміщення, без згоди останнього, чотирьох видань на вебсайті [INFO] і одного видання на вебсайті [INFO], а тому позивач має право на отримання з порушника компенсації та визначає її як паушальна сума на базі таких елементів, як подвоєна, а тому суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 332 989,86грн. (166 494,93*2). Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 7096,85грн. Вимога позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 14000,00грн., задоволенню не підлягає, з наступних пісдтав. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 1-3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таку правову позицію щодо застосування норм права висловив Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 552/2145/16-ц. На підтвердження понесених витрат, представником позивача було надано договір про надання правових (юридичних, адвокатських) послуг № 0036 від 21.10.2020р. укладений між адвокатом Басараб Н.В. та ТОВ «Учбово - видавничий центр «Школяр» в особі директора Корбуш Ю.О. Однак, позивачем не надано суду доказів про оплату вказаних витрат, а саме не надано документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а тому в задоволені вимог позивача про стягнення з відповідача 14000,00грн. у відшкодування витрат на правову допомогу слід відмовити. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 422, 437, 440 ЦК України, ЗУ «Про авторське право і суміжні права»,

Outcome: partial