Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

У березні 2019 року до суду звернувся [PERSON] (надалі за текстом - позивач) з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 25.10.2018 року в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода (надалі за текстом - ДТП) за участю автомобіля «Volkswagen», держ. номер [NUMBER] , під керуванням відповідача, та автомобіля «Opel», держ. номер [NUMBER] , який належить позивачу. Постановою Подільського районного суду м. Києва відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами на момент ДТП не була застрахована, позивач просить стягнути з нього матеріальну шкоду, завдану ДТП, в розмірі 33 474,66 гривень, 2 000 гривень витрат на послуги оцінювача та судовий збір. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 25.03.2019 р. відкрито провадження у справі, призначено судове засідання, встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу від 03.09.2019 року цивільну справу було передано для розгляду судді Подільського районного суду м. Києва Гребенюку В.В. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи до суду не надавав, відзив не подавав, а відтак, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і відповідні їм правовідносини. 25.10.2018 року в м. Києві відбулася ДТП за участю автомобіля «Volkswagen», держ. номер [NUMBER] , під керуванням відповідача, та автомобіля «Opel», держ. номер [NUMBER] , який належить позивачу. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 12.12.2018 р. у справі № 758/14334/18 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме, що відповідач 25 жовтня 2018 року, керуючи автомобілем Volkswagen», держ. номер [NUMBER] , не вибрав безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Opel», держ. номер [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів (а.с. 3). Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Opel», держ. номер [NUMBER] , складає 33 474,66 гривень, що підтверджується Звітом про визначення вартості матеріального збитку від 05.12.2018 року № 7127 (а.с. 7-17). Крім того, позивач за проведення експертної оцінки сплатив 2 000 гривень, що підтверджується договором № 7127 від 26.11.2018 року (а.с. 4), рахунком-фактурою № 7127 від 05.12.2018 року (а.с. 5), квитанцією від 11.12.2018 року (а.с 6). Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі. До збитків відносяться витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної, небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 5 даної статті особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Суду не надано доказів, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована. Відповідно до принципу диспозитивності, передбаченого ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ураховуючи зазначене, оцінивши докази, надані на підтвердження позицій позивача на предмет їх належності, допустимості і достовірності, а також взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved