Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

У вересні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк» про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 7 червня 2006 року між позивачем та АКБ «УкрСиббанк» укладено кредитний договір у валюті США, за яким визначено графік погашення кредиту. Вважає, що відповідачем безпідставно отримано від позивача кошти з 19 жовтня 2012 року у розмірі 29 771 грн. 30 коп., так як відповідачем при отриманні коштів на погашення кредитної заборгованості у гривні повинен враховуватись курс долара США, який діяв на час укладення кредитного договору, тобто 1 долар США = 5,05 грн. Через безпідставне утримання коштів, позивач просила стягнути з відповідача на її користь у розмірі 56 572 грн. 28 коп. з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат, а також стягнути судові витрати. У судовому засіданні представником позивача уточнено позовні вимоги, відповідно до яких просив: визнати право позивача на погашення заборгованості первісному кредитору ПАТ «УкрСиббанк», визнати не належними вимоги ПАТ «Дельта Банк» про стягнення грошових коштів з позивача за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитом між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 8 грудня 2011 року, а також стягнути з відповідача на користь позивача 56 572 грн. 28 коп. з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат, а також стягнути судові витрати (а.с. 180-183). Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала письмові заперечення (а.с. 35-37). Зазначила, що 8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого до відповідача перейшло від ПАТ «УкрСиббанк» права вимоги за кредитним договором 7 червня 2006 року. Про заміну кредитора позивач повідомлялась належним чином. Кредитним договором визначено погашення кредиту у валюті США, а не гривні, у зв'язку з чим, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 7 червня 2016 року між позивачем [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») було укладено кредитний договір № 1702-08 ПОУ П, відповідно до якого банк надав позивачу кредитні кошти у розмірі 35 000 доларів США, а позивач зобов'язувалася повернути кредитні кошти у строки, визначені кредитним договором, сплатити проценти за користування ними та виконати інші обов'язки, передбачені кредитним договором (а.с. 160-166а). 8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., реєстраційний №2949, 2950, згідно з яким до ПАТ «Дельта Банк» перейшли права вимоги, зокрема за кредитним договором № 1702-08 ПОУ П та забезпечувальними договорами (а.с. 39-74). Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. 19 січня 2012 року ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» на виконання вимог чинного законодавства України та п. 4.6 Договору купівлі-продажу направили на адресу позивача повідомлення про відступлення, що підтверджується повідомленням про відступлення повідомленням рекомендованих відправлень (а.с. 78-79). Тому, доводи позивача про відсутність доказів належного повідомлення останнього про набуття ним права вимоги від АКІБ «УкрСиббанк» є безпідставними та необґрунтованими. Також посилання представника позивача на те, що умовами кредитного договору № 1702-08 ПОУ П визначено погашення позивачем кредитної заборгованості у гривневому еквіваленті сумі 35 000 доларів США з розрахунку 5,05 грн. за 1 доларів США є безпідставними, оскільки умовами укладеного АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] кредитного договору таке не передбачено. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, період сплати тіла, процентів, інших платежів, розмір щомісячного платежу, що і було передбачено сторонами при укладенні кредитного договору - отримання кредиту, його погашення, сплати відсотків в доларах США. А тому, видача кредиту, внесення щомісячних платежів на погашення заборгованості за кредитом, процентів, інших обов'язкових платежів в валюті зобов'язання - долар США є правомірним. Щодо доводів позивача про те, що у кредитному договорі відсутнє валютне обумовлення «про коливання валютного курсу Національного банку України долара США до гривні на момент погашення кредиту за відповідним графіком», а кошти, отримані відповідачем у гривневому еквіваленті від позивача повинні зараховуватись на погашення кредиту з розрахунку 5,05 грн. за 1 доларів США, то суд визнає їх також безпідставними, виходячи з такого. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. При цьому суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач». Разом з тим, вказана постанова прийнята після укладення кредитного договору від 7 червня 2006 року. Посилання позивача на те, що на момент укладення договору іноземний курс долара США становив 1 долар США = 5,05 грн., а станом на 07.09.2015 1 долар США = 21,94 грн., а тому відповідач повинен розрахувати курс за графіком погашення кредиту для останнього за курсом, що діяв на дату укладення кредитного договору, є необґрунтованими, оскільки відповідно до Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України за № 496 від 12.11.2003 р., офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долара США, встановлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату. Тому, при укладенні кредитного договору в іноземній валюті та беручи на себе обов'язки щодо погашення цього кредиту саме в доларах США, позивач повинен був усвідомлювати, що курс іноземної валюти до гривні не є незмінним та те, що зміна цього курсу можливо настане, а тому повинен передбачити всі ризики за цим договором. При цьому, позивачем не доведено, що сторони під час укладення договору про надання кредиту були впевнені в тому, що така зміна обставин не настане. Виходячи зі змісту ст. 1046, 1054 ЦК України відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику. Посилання позивача на те, що відповідачем змінено самостійно відсоткову ставку нічим у судовому засіданні не підтверджено. Суду надано лише довіку, яка є Додатком № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеному ПАТ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк» (а.с. 74). Крім того, умовами самого кредитного договору (п. 1.31) передбачено можливість змінювати відсоткову ставку кредитором (на той час ПАТ «УкрСиббанк»). Тому, вбачається, що вказана відсоткова ставка була збільшена ПАТ «УкрСиббанк». Відповідно до пункту 8.2. кредитного договору підписанням даного договору позичальник повністю розуміє всі умови договору, свої права та обов'язки за цим договором і погоджується з ними. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання відповідно до ст. 625 ЦК України. Тобто, позивач зобов'язаний виконувати умови кредитного договору відповідно до його умов та законодавства. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання права позивача на погашення заборгованості первісному кредитору ПАТ «УкрСиббанк», визнання не належними вимоги ПАТ «Дельта Банк» про стягнення грошових коштів з позивача за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитом між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» від 8 грудня 2011 року, а також стягнення з відповідача на її користь 56 572 грн. 28 коп. з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат. Згідно зі ст. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір відповідачем не відшкодовується. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed