Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

У березні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з березня 2010 року він постійно проживав в будинку [ADDRESS] , який на праві власності належить його бувшій невістці - відповідачці по справі [PERSON] . Так, з дозволу відповідачки він (позивач) за кошти, отримані від продажу власного будинку в с.В.Снітинка Фастівського району Київської області, на території її (відповідачки) двору побудував невеликий будиночок, провів до нього необхідні комунікації від будинку відповідачки, поставив огорожу між їх будинками та проживає в цьому будинку. Відповідачка після розлучення з його сином стала перешкоджати йому (позивачу) користуватись вказаним житлом, з метою виселення відключила електропостачання його будинку, в своєму будинку поселила квартирантів. Так як він (позивач) зареєстрований в будинку відповідачки, але не має можливості користуватись належним йому житлом, то просив усунути перешкоди в користуванні даним житловим будинком шляхом вселення його (позивача) в цей будинок та надання ключів від вхідних дверей будинку. Ухвалою суду від 10 квітня 2020 року було відкрите провадження в даній справі. 12 травня 2020 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] та просила визнати його таким, що втратив право користування вищезазначеним будинком, оскільки він ( [PERSON] ) з 2010 року по даний час в належному їй будинку не проживає, з дозволу її бувшого чоловіка та сина позивача, без будь-яких погоджень, поставив на її земельній ділянці вагончик та тимчасово жив там, обіцяючи переставити вагончик на земельну ділянку, яку йому мали надати. Ухвалою суду від 12 травня 2020 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням прийнято до сумісного розгляду з позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом, об`єднавши дані справи в одне провадження. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] свій позов підтримали та викладене підтвердили, зустрічний позов не визнали, щодо його задоволення заперечували. Представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнала, щодо його задоволення заперечувала, зустрічний позов підтримала та просила його задовольнити. Вислухавши пояснення позивача [PERSON] та його представника [PERSON] , представника відповідачки [PERSON] , покази свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов [PERSON] не підлягає до задоволення, а зустрічний позов [PERSON] необхідно задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі договорів купівлі-продажу від 8 липня 2006 року [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,1278 га за тією ж адресою (а.с.27-34). В даному будинку з 23 березня 2010 року зареєстрований також бувший свекор відповідачки [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи (а.с.5,38-41) та визнається сторонами. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.8,35), показів свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та що визнається сторонами, [PERSON] в кінці 2010 року на території будинковолодіння відповідачки поставив металеву конструкцію типу «вагончик» розміром 5 х 6 м, від будинку провів до неї комунікації та з того часу проживав в цьому приміщенні. Згідно положень ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 9, 156 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Верховний Суд України в Постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16 зазначив, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, оскільки, як встановлено зібраними по справі доказами, [PERSON] був вселений в будинок відповідачки як член її сім`ї, однак, добровільно виселився з цього будинку та з 2010 року проживав у облаштованому ним на земельній ділянці відповідачки приміщенні типу «вагончик», яке не може вважатись житловим приміщенням, так як не було належним чином здане в експлуатацію, побудоване самовільно, на не відведеній для цього земельній ділянці, близько десяти років не проживає у належному [PERSON] будинку, у добровільному порядку з реєстрації не знімається, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позов [PERSON] , визнати [PERSON] таким, що втратив право користування зазначеним будинком. Так як позивача визнано втратившим право користування спірним будинком, то підстав для його вселення в будинок не вбачається, а тому суд визнає за необхідне в позові йому відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з [PERSON] необхідно стягнути на користь [PERSON] на відшкодування витрат по сплаті судового збору 840,80 грн.

Outcome: approved