Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

У березні 2020 року АТ «СК «Країна» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди. Свої вимоги мотивувало тим, що 22.09.2017 року між АТ «СК «Країна» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № УА/0162122, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Mitsubishi», реєстраційний номер [NUMBER] . 23.02.2018 року о 12 год. 45 хв. в м. Києві на вул. Ракетній, 24 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Mitsubishi», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням страхувальника та транспортного засобу «Renault» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 15.03.2018 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Страхувальник звернулась з заявою про виплату страхового відшкодування та надала всі відповідні документи, на підставі яких було складено страхові акти, згідно яких здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 16 675,20 грн. Посилаючись на викладені обставини, вважало, що у АТ «СК «Країна» наявне право зворотної вимоги до [PERSON] в розмірі, понесених витрат, тому у останнього виникло перед страховою компанією зобов`язання відшкодувати завдану шкоду в межах сплаченого страхового відшкодування, через що просило задовольнити вимоги. Ухвалою від 12.05.2020 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 16.09.2020 року (а.с. 33-34). Ухвалою від 16.09.2020 року розгляд справи відкладено на 24.02.2021 року (а.с. 39). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Позивач подав до заяву те, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 22.09.2017 року між АТ «СК «Країна» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № УА162122, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Mitsubishi», реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 9). 23.02.2018 року о 12 год. 45 хв. в м. Києві на вул. Ракетній, 24 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Mitsubishi», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням страхувальника та транспортного засобу «Renault» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 15.03.2018 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 14). У відповідності з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вина відповідача у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. 28.02.2018 року водій застрахованого автомобіля [PERSON] звернулась до позивача з повідомленням про настання страхового випадку, а 17.04.2018 року подала заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. 10, 11). Згідно страхового акта № 36/48825/2.1.5.1 від 22.06.2018 року АТ «СК «Країна» було прийнято рішення про визнання даної події страховим випадком та виплати страхового відшкодування у розмірі 16 675,20 грн., яке було сплачено відповідно до платіжного доручення № 6100 від 23.06.2018 року (а.с. 19, 20). Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За змістом ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченою відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про сирахування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Таким чином, в розумінні ст. ст. 993, 1187, 1194 ЦК України у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого позивачем страхового відшкодування страхувальнику. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки відповідачем не надано доказів добровільного виконання вимоги про відшкодування шкоди страховій компанії, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку, що позов обґрунтований, підтверджений доказами та підлягає до задоволення повністю. Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України в зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню і сума судового збору сплаченого позивачем при зверненні з позовом до суду в розмірі 2 102,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved