Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

У вересні 2016 року позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача, в якому просили визнати за ними право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0572 га, яка знаходиться в м. Новоград-Волинський Житомирської області, по вул. Павла Тичини, 32 (далі Земельна ділянка) в одній другій частці кожному. В обґрунтування своїх вимог зазначили, що після смерті батька [PERSON] відкрилась спадщина, що складається, окрім іншого майна, з Земельної ділянки. Як спадкоємці за законом, прийняли спадщину після смерті батька, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на Земельну ділянку, у звязку з відсутністю витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Сторони в судове засідання не прибули, надіслали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивачі позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі, а представник відповідача поклався на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 07.05.2014 року помер [PERSON] рідний батько позивачів. Після його смерті відкрилась спадщина, окрім іншого майна, на Земельну Ділянку, яка належала померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 22.06.1994 року, що підтверджується відповідною копією. Позивачі є спадкоємицями померлого [PERSON] за законом першої черги, після смерті якого спадщину прийняли, звернувшись 13.08.2016 року з заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину до нотаріуса. Спадкова справа № 212/2016 до майна померлого була заведена державним нотаріусом Новоград-Волинської державної нотаріальної контори [PERSON] на підставі вказаних вище заяв та видано свідоцтва про право на спадщину за законом на імя позивачів, на житловий будинок по 1/2 частці кожному, який розташований за тією ж адресою, що й Земельна ділянка. Інші особи з заявами про прийняття спадщини не звертались. Вказані обставини підтверджується листом нотаріуса від 28.09.2016 року. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.08.2015 року позивачам було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на Земельну ділянку, по 1/2 частці кожному, у звязку з відсутністю витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 328 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна, в тому числі за законом. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Основним юридичним документом на право власності на землю за життя спадкодавця був державний акт на право приватної власності на землю (ст. 126 ЗК України в редакції від 01.01.2004 року). З введенням в дію з 05.03.2009 року нової редакції ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав, яка, в свою чергу, проводиться за заявочним принципом. Виходячи зі змісту ч.1, 2 ст. 331, ч. 1 ст. 182 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон) право власності на нерухоме майно підлягає обовязковій державній реєстрації. У випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстровано одночасно із правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності. Як встановлено в судовому засіданні і слідує з матеріалів справи, за життя [PERSON], правомірно набув на Земельну Ділянку право власності, отримав Державний акт, який зареєстрував в Книзі записів (реєстрації) державних актів, відкрито користувався нею, однак не зареєстрував її належним чином, оскільки на момент виникнення у нього права власності на землю (1994 рік) чинне на той час законодавство, не передбачало реєстрацію земельних ділянок в Управлінні Держгеокадастру, кадастрові номери земельним ділянкам не присвоювались, а право власності набувалось на підставі Рішення центрального органу виконавчої влади, в даному випадку Рішення виконкому Новоград-Волинської міської Ради народних депутатів від 16.06.1994 року № 220. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Як вбачається з матеріалів справи, позивачі в 1/2 частці кожен вже набули право власності на житловий будинок, який розташований на Земельній ділянці з цільовим призначенням для обслуговування індивідуального житлового будинку і господарських будівель, право власності на яку вони просять визнати за ними. Так як до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, та, враховуючи неможливість оформлення позивачами своїх спадкових прав у нотаріальній конторі, суд приходить до висновку про можливість визнання за ними права власності в порядку спадкування за законом на Земельну Ділянку в 1/2 частці кожному, що залишилася після смерті їх батька [PERSON] Відтак, позовні вимоги позивачів є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved