Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

у вересні 2018 року [PERSON] звернулась до суду із позовом, у якому просила стягнути з ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» на її користь страхове відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/2091464 у розмірі 100 000,00 грн.; пеню у розмірі 9 928,76 грн.; 3% річних за прострочення повернення грошових коштів у розмірі 863,00 грн., а також судові витрати у справі. Позовні вимоги мотивувала тим, що 28.12.2017 року о 12 год. 40 хв. на трасі Київ-Одеса 426 км+200 м з вини [PERSON] , що встановлено постановою Іванівського районного суду Одеської області від 07.02.2018 року у справі № 499/2/18 та цивільно-правова відповідальність якого була застрахована ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/2091464, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої транспортні засоби учасників пригоди, зокрема, її автомобіль «Ніссан Мікро» н.з. [NUMBER] , зазнали механічних пошкоджень. Вказала, що на виконання вимог ст. ст. 33, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 29.12.2017 року повідомила страхову компанію про дорожньо-транспортну пригоду, а 23.02.2018 року подала заяву про виплату страхового відшкодування. Разом з тим, як того вимагає ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова компанія протягом 10 робочих днів з моменту отримання повідомлення про пригоду не направила свого представника для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Тому, вона вимушена була для визначення розміру збитку самостійно обрати експерта. Згідно звіту № 49/02-18 про визначення вартості матеріального збитку, складеного ТОВ «Клевер Експерт» на виконання укладеного між ними договору № 49/02-18 від 02.02.2018 року, вартість автомобіля становить 155 532,96 грн., вартість відновлювального ремонту - 217 813,29 грн., за даних умов вартість матеріального збитку дорівнює ринковій вартості - 155 532,96 грн. Згідно звіту № 49/02-18/1 від 09.02.2018 року, складеного ТОВ «Клевер Експерт», вартість її пошкодженого транспортного засобу після ДТП склала 50 000,00 грн. Зазначила, що оригінали вказаних документів були долучені до її заяви від 23.02.2018 року про виплату страхового відшкодування. Однак, з порушенням вимог ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», листом від 01.06.2018 року ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» повідомило про відмову у виплаті страхового відшкодування з посиланням на порушення нею вимог п. 37. 1.3 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме: невиконання нею своїх обов`язків, визначених законом, що призвело до неможливості страховика встановити розміру заподіяної шкоди. Проте, вважала, що нею вчинено всі необхідні дії, визначені законом, відмова є неправомірною, тому її права є порушеними, через що звертається до суду із вказаним позовом. Ухвалою від 17.09.2018 року відкрито провадження у справі (а.с. 47-48). Ухвалою від 18.01.2019 року справу прийнято до провадження суддею Хоменко В.С. та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на 21.02.2019 року (а.с. 108-109). Ухвалою від 21.02.2019 року призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання з повідомленням учасників справи на 25.04.2019 року (а.с. 115-116). 25.04.2019 року справа не розглядалась, розгляд призначено на 19.07.2019 року (а.с. 119). Ухвалою від 19.07.2019 року підготовче провадження у справі закрито, призначено судовий розгляд на 15.10.2019 року (а.с. 127). 15.10.2019 року справа не розглядалась, розгляд призначено на 27.01.2020 року (а.с. 129). 27.01.2020 року у справі оголошено перерву до 23.04.2020 року (а.с. 146-147). 23.04.2020 року справа не розглядалась, розгляд призначено на 30.06.2020 року (а.с. 194). Ухвалою від 30.06.2020 року призначено автотоварознавчу експертизу, провадження у справі зупинено (а.с. 199-201). Ухвалою від 23.11.2020 року поновлено провадження у справі та призначено судовий розгляд на 12.04.2021 року (а.с. 221, 223). 25.10.2018 року ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» подало відзив на позов, в якому просило відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Вказало, що страховою компанією було вчинено всіх необхідних дій у спосіб та порядку, встановлених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в той час як позивач останніх не дотрималась. Вказало, що перевірка діяльності компанії була здійснена НКДРСНФП,і в ході вказаного позапланового заходу порушення не встановлені. Тому, відмова у виплаті страхового відшкодування є правомірною (а.с. 3-91). 05.11.2018 року позивач подала відповідь на відзив, в якій підтримала заявлений позов, посилаючись на недоведеність тверджень відповідача (а.с. 94-95). В судовому засіданні представник позивача - Ковалевська Д.С. обґрунтування позову та його вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача - Кузьменков М.М. в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити, виходячи з обставин, викладених у відзиві. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] [PERSON] є власником автомобіля «Nissan» модель «Micra» д.н.з. [NUMBER] (а.с. 8). Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що 28.12.2017 року о 12 год. 40 хв. на трасі Київ-Одеса 426 км+200 м з вини [PERSON] , що встановлено постановою Іванівського районного суду Одеської області від 07.02.2018 року у справі № 499/2/18 та цивільно-правова відповідальність якого була застрахована ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/2091464 від 09.11.2017 року з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 100 000,00 грн., франшиза - 1 000,00 грн., сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої транспортні засоби учасників пригоди, зокрема, її автомобіль «Ніссан Мікро» н.з. [NUMBER] , зазнали механічних пошкоджень (а.с. 10-11, 12, 53). Як вбачається з матеріалів справи, вказана постанова Іванівського районного суду Одеської області від 07.02.2018 року у справі № 499/2/18 набрала законної сили в установленому порядку. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, дорожньо-транспортна пригода сталась з вини [PERSON] і на підставі ч. 6 ст. 82 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню. 23.02.2018 року позивач звернулась до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» із заявою від 22.02.2018 року про виплату страхового відшкодування, до якої долучила оригінал постанови на 1-му арк.; звіт № 49/02-18 на 26 арк., звіт 49/02-18/1 на 23 арк. (а.с. 13). Листом № 18/86/01-42 від 01.06.2018 року ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» повідомило [PERSON] про прийняття страховою компанією рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування з посиланням на порушення нею вимог п. 37. 1.3 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме: невиконання нею своїх обов`язків, визначених законом, що призвело до неможливості страховика встановити розміру заподіяної шкоди (а.с. 44). Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них п. 9 ч. 1 вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV. Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (ст. ст. 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Відповідно до положень п. п. 1.4. та 1.7. ст. 1 Закону № 1961-IV забезпеченим транспортним засобом, є транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована, а саме страхувальником та іншими особами, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Відповідно до п. 1.7, 1.8 цього Закону страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована; страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18, від 03.10.2018 року у справі № 760/15471/15-ц , провадження № 14-316цс18). Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до п. 35.1 ст. 35 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Пунктом 35.2. зазначеної статті передбачено, що до заяви додаються: документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником. Відповідно до вимог п. 36.2 Закону страховик протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Відповідно до вимог ч. 1 п. 36.2 ст. 36 Закону страховик не пізніше 90 днів з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування, у випадку прийнятого позитивного рішення, повинен сплатити таке відшкодування. Відповідно до вимог п. 36.4. ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування). Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем, позивачем на виконання вищевказаних вимог закону було вчинено відповідні дії. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, відповідач з порушенням визначених Законом строків повідомив позивача про відмову у виплаті і страхового відшкодування з посиланням на порушення нею вимог п. 37.1.3 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме: невиконання нею своїх обов`язків, визначених законом, що призвело до неможливості страховика встановити розміру заподіяної шкоди. Так, п. 37.1.3 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає підставу для відмови у виплаті страхового відшкодування невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причин та обставин її настання або розмір заподіяної шкоди. Разом з тим, таких обставин судом не встановлено. Як не заперечується відповідачем та встановлено матеріалами справи 28.12.2017 року страхову компанію повідомлено про ДТП (а.с. 54-55). 23.02.2018 року позивач звернулась до ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» із заявою від 22.02.2018 року про виплату страхового відшкодування, до якої долучила оригінал постанови на 1-му арк.; звіт № 49/02-18 на 26 арк., звіт 49/02-18/1 на 23 арк. (а.с. 13). Обґрунтовуючи відмову в виплаті страхового відшкодування, страхова компанія посилається на листи про надання автомобіля для огляду на ім`я [PERSON] від 02.01.2018 року та від 11.01.2018 року, а також лист-повідомлення про ненадання транспортного засобу для огляду від 11.01.2018 року за підписом [PERSON] , які долучила до відзиву (а.с. 56-58). Проте, останні судом оцінюються критично, через що не можуть бути покладені в основу судового рішення До вказаного висновку суд надходить виходячи з того, що матеріали справи не містять доказів направлення листів на адресу позивача, а тому не спростовують тверджень останньої про невиконання страховою компанією обов`язків, визначених законом. Ще більше відхиляється лист-повідомлення зі підписом гр. [PERSON] за невизначеності його статусу та підтвердженням дійсності його перебування за адресою, про яку він зазначає у листі-повідомленні, та дати та часу такого перебування. Через вказане, у суду відсутні підстави для висновку про обізнаність позивача про вказані листи, а тому, як наслідок, про їх невиконання позивачем. Тому, посилання відповідача на вказану обставину суд вважає необґрунтованою, не приймає до уваги і погоджується з позицією позивача про необхідність відмови у прийнятті їх до уваги. Вказаного не спростовує і лист-повідомлення гр. [PERSON] , яку суд відхиляє і також оцінює критично з огляду на його невідповідність іншим встановленим обставинам, зокрема, датованістю його листа та листа страхової компанії одним числом - 11.01.2018 року, відсутністю дати виїзду на огляд ТЗ та підтвердженням дійсності здійснення такого виїзду, на чому наголошував позивач та не спростував відповідач доказами в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України. Також, не приймається до уваги посилання відповідача на перевірку діяльності компанії, здійснену НКДРСНФП, і в ході вказаного позапланового заходу порушення не встановлені, з огляду на те, що як вбачається з акту від 03.08.2018 року, останній не містить відомостей, що стосуються предмету доказування у даній справі. З огляду на викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази, суд вважає, що відмова у виплаті позивачу страхового відшкодування є неправомірною, і зі страхової компанії підлягає стягненню сума страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика. Згідно ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно висновку експерта № 13-3/593 від 06.11.2020 року, складеного КНДІСЕ на виконання ухвали суду від 30.06.2020 року, ринкова вартість автомобіля «Nissan» модель «Micra» д.н.з. [NUMBER] станом на 28.12.2017 року становила 157 450,30 грн. Вартість відновлювального ремонту вартість автомобіля «Nissan» модель «Micra» д.н.з. [NUMBER] станом на 28.12.2017 року становила 196 343,60 грн. Вартість відновлювального ремонту вартість автомобіля «Nissan» модель «Micra» д.н.з. [NUMBER] з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу станом на 28.12.2017 року становила 73 844,90 грн. Ринкова вартість автомобіля «Nissan» модель «Micra» д.н.з. [NUMBER] станом на 28.12.2017 року становила 83 605,40 грн. (а.с. 204-218). Отже, судом встановлено та не заперечно сторонами, що автомобіль ««Nissan» модель «Micra» д.н.з. [NUMBER] внаслідок ДТП, що мала місце 28.12.2017 року, є фізично знищеним. З огляду на зазначене, суд надходить до висновку про стягнення зі страхової компанії різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 73 844,90 грн., через що позов у цій частині підлягає частковому задоволенню. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору страхову суму. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07.06.2017 року у справі № 6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01.06.2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 526, ч. 2 ст. 625 ЦК України). Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Крім того, у п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно зі ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. З урахуванням викладеного вбачається, що ПрАТ «СК «ЮНІВЕС» належним чином своїх зобов`язань за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не виконала, тому суд надходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог [PERSON] про стягнення пені та трьох процентів річних, проте, вказана вимога підлягає задоволенню в межах суми страхового відшкодування у розмірі 73 844,90 грн. Надаючи оцінку наданому позивачем розрахунку заборгованості, суд враховує, що у 23.02.2017 року позивач звернулась до відповідача із необхідними документами про виплату страхового відшкодування. Враховуючи положення п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого граничний строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплати складає 90 днів, взявши до уваги визначені позивачем вимоги до страховика, погоджується з тим, що починаючи з 91 дня після звернення з необхідними документами про виплату страхового відшкодування у страховика виникло прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно, суд погоджується з початком розрахункового періоду, наданим позивачем для обрахунку часу прострочення, починаючи з 24.05.2018 року і до дати отримання ухвалення судом рішення, і надходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 7 333,82 грн. та 3% річних в розмірі 637,00 грн. При цьому суд враховує, що відповідач не подавав заперечень щодо його обґрунтованості таких вимог позивача та розміру, який заявлявся позивачем. Відповідно до правил ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 107,93 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial