Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

у вересні 2012 року позивач звернувся із позовом до суду та просить стягнути із відповідача на свою користь в рахунок відшкодування майнової шкоди у розмірі 673304, 68 грн. Позов позивачем мотивований тим, що під час розгляду кримінальної справи № 1622/3828/2012 встановлено, що [PERSON], перебуваючи на посаді економіста відділення № 26 ПАТ «Полтава [PERSON]», протягом 2008 -2012 років, умисно, з іншими працівниками відділення банку шляхом службового підроблення офіційних банківських документів заволоділа грошовими коштами ПАТ «Полтава [PERSON]» в особливо великих розмірах на загальну суму 673304, 68 грн., чим спричинила матеріальні збитки на вказану суму. При цьому, постановою Октябрського районного суду м.Полтави до [PERSON] застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом до одужання, а отже вона повинна нести цивільно правову відповідальність за спричинену шкоду внаслідок вчинення злочину. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив суд його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача [PERSON] заперечив проти задоволення та пояснив, що [PERSON] вироком суду не визнавалася винною у вчиненні кримінальних правопорушень як службове підроблення офіційних банківських документів та заволодіння грошовими коштами ПАТ «Полтава [PERSON]», на даний час звільнена із посади економіста відділення № 26 за згодою сторін. При цьому, рішенням Октябрського районного суду заявлена до неї сума коштів у позовних вимогах вже стягнута із [PERSON], інші співучасники злочинної діяльності цивільно правової відповідальності не понесли. При цьому позивач не заявляв позовних вимог щодо солідарного порядку відшкодування спричиненої матеріальної шкоди. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного висновку: сторонами не заперечується, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах із ПАТ «Полтава [PERSON]», працюючи на посаді економіста відділення № 26, розташованого за адресою: м.Полтава, вул. Калініна, 45А в м.Полтава. Наказом № 223 від 07.03.2006 року [PERSON] прийнята на посаду економіста операціоніста відділення № 26 АБ «Полтава [PERSON]» в м.Полтава з випробувальним терміном два місяці. Посадовою інструкцією економіста відділення № 26 визначено правовий статус, функціональні обовязки, права й відповідальність економіста відділення та вона є документом, яким він керується в своїй роботі. Відповідно до п. 4.1 посадової інструкції економіст несе персональну відповідальність за: -якісне та своєчасне виконання робіт згідно посадових обовязків у відповідності з чинним законодавством та внутрішньобанківськими нормативними документами; -додержання вимог законодавчих актів України, нормативних актів НБУ, постанов Правління банку, наказів голови Правління банку та його заступників, керуючої відділенням; -порушення чинного законодавства і вимог Національного банку України; ведення бухгалтерського обліку кредитних справ; -недотримання затвердженої методики видачі кредитів; -бездіяльність і невжиття заходів щодо правильності роботи операціоніста в підсистемі емітент еквайер; -за достовірність звітності, що надається до Головного офісу АТ «Полтава банк», а також за інформацію, що надається на розгляд керуючому відділення; -своєчасне виправлення помилок при виконанні своїх прямих службових обовязків; -розголошення комерційної таємниці, до якої він має доступ під час роботи в банку; -відсутності належного режиму таємності роботи з документами, що містять комерційну таємницю, а також банківську таємницю; -порушення правил внутрішнього трудового розпорядку; -порушення у дотриманні інструкцій з охорони праці, протипожежної охорони, виробничої санітарії; Постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 27.06.2012 року, прийнятої за наслідками розгляду кримінальної справи № 1622/3828/2012, порушеної стосовно [PERSON] за ознаками злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст.366 КК України, застосовано до останньої примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом до одужання. Згідно із вказаною постановою [PERSON] обвинувачувалася в тому, що вона, перебуваючи на посаді економіста відділення № 26 ПАТ «Полтава [PERSON]», як службова особа протягом 2008 2011 років умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб з іншими працівниками цього відділення, матеріали справи щодо яких виділені в окреме провадження, зловживаючи своїм службовим становищем, шляхом службового підроблення офіційних банківських документів, у тому числі заяв на видачу і переказ готівки та відміни здійснення проводок, заволоділа грошовими коштами ПАТ «Полтава [PERSON]» в особливо великих розмірах на загальну суму 673304, 68 грн., а саме: 1)19.02.2009 року депозитним вкладом [PERSON] у сумі 7420 доларів США відповідно курсу НБУ 57134 грн.); 2)04.02.2010 року депозитним вкладом [PERSON] у сумі 6600 доларів США відповідно курсу НБУ 52807, 92 грн.); 3)04.03.2010 року депозитним вкладом [PERSON] у сумі 2241, 5 доларів США відповідно курсу НБУ 17896, 13 грн.); 4)23.02.2009 року депозитним вкладом [PERSON] у сумі 1300 грн.; 5)із 26.02.2009 року по 19.03.2009 року депозитним вкладом [PERSON] у сумі 10000 грн.; 6)30.03.2009 року депозитним вкладом [PERSON] у сумі 21170,30 грн.; 7)14.04.2009 року депозитним вкладом [PERSON] у сумі 837грн; 8)15.04.2009 року депозитним вкладом [PERSON] у сумі 12100 грн.; 9)12.08.2009 року депозитним вкладом [PERSON] у сумі 65 грн.; 10)16.04.2009 року депозитним вкладом [PERSON] у сумі 15326, 39 грн.; 11)15.03.2010 року депозитним вкладом [PERSON] у сумі 1281, 65 грн.; 12)із 23.04.2009 року по 05.05.2009 року депозитним вкладом [PERSON] у сумі 15000 грн.; 13)у травні 2009 року депозитним вкладом [PERSON] у сумі 6500 грн.; 14)22.0.2009 року депозитним вкладом [PERSON] у сумі 5077, 39 грн.; 15)03.08.2009 року депозитним вкладом [PERSON] у сумі 2000 доларів США відповідно курсу НБУ 15398,20 грн.); 16)22.09.2009 року депозитним вкладом [PERSON] у сумі 20000 грн.; 17)24.09.2009 року депозитним вкладом [PERSON] у сумі 6899,70 доларів США.; 18)07.04.2010 року депозитним вкладом [PERSON] у сумі 7757, 77 грн.; 19)09.04.2010 року депозитним вкладом [PERSON] у сумі 10000 грн.; 20)19.04.2010 року депозитним вкладом [PERSON] у сумі 12410 грн.; 21)[PERSON] 12.05.2010 року по 20.05.2010 року депозитним вкладом [PERSON] у сумі 20000 грн.; 22)[PERSON] 21.05.2010 року по 21.07.2010 року депозитним вкладом [PERSON] у сумі 13323, 83 грн.; 23)19.02.2009 року депозитним вкладом [PERSON] у сумі 7420 доларів США відповідно курсу НБУ 57134 грн.); 24)28.05.2010 року депозитним вкладом [PERSON] у сумі 18756, 70 грн.; 25)14.06.2010 року депозитним вкладом [PERSON] у сумі 10000 грн.; 26)[PERSON] 09.08.2010 року по 10.08.2011 року депозитним вкладом [PERSON] у сумі 20000 грн.; 27)09.08.2010 року депозитним вкладом [PERSON] в сумі 30018,61 грн.; 28)[PERSON] 10.09.2010 року по 13.09.2010 року депозитним вкладом [PERSON] у сумі 6880, 88 грн.; 29)11.10.2010 року депозитним вкладом [PERSON] у сумі 5514, 94 грн.; 30)27.10.2010 року депозитним вкладом [PERSON] у сумі 9256, 49 грн.; 31)02.11.2010 року депозитним вкладом [PERSON] у сумі 9000 грн.; 32)02.11.2010 року депозитним вкладом [PERSON] у сумі 12450 грн.; 33)08.11.2010 року депозитним вкладом [PERSON] у сумі 6000 грн.; 34)09.11.2010 року депозитним вкладом [PERSON] у сумі 9000 грн.; 35)29.11.2010 року депозитним вкладом [PERSON] у сумі 10000 грн.; 36)07.12.2010 року депозитним вкладом [PERSON] у сумі 20226, 85 грн.; 37)24.01.2011 року депозитним вкладом [PERSON] у сумі 11159,31 грн.; 38)03.02.2011 року депозитним вкладом [PERSON] у сумі 18000 грн.; 39)із 14.02.2011 року по 16.02.2011 року депозитним вкладом [PERSON] у сумі 60000 грн.; 40)із 18.02.2011 року по 21.02.2011 року депозитним вкладом [PERSON] у сумі 10000 грн.; 41)із 25.02.2011 по 02.03.2011 року депозитним вкладом [PERSON] у сумі 15000 грн. Отримані грошові кошти [PERSON] та інші співучасники розподілили між собою в залежності від відведених їм функцій. Постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 27.09.2012 року змінено стосовно [PERSON] примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом до надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку до одужання. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 13.07.2013 року продовжено [PERSON] амбулаторну психіатричну допомогу в примусовому порядку. Вироком Октябрського районного суду м.Полтава від 06.02.2015 року [PERSON] визнано винною у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права займати посади, повязані із виконанням організаційно розпорядчих та адміністративно господарських обовязків строком на 3 роки. Звільнено [PERSON] від відбування призначеного основного покарання та додаткового покарання на підставі п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році». Цивільний позов ПАТ «Полтава [PERSON]» до [PERSON] задоволено частково. Стягнуто із [PERSON] на користь ПАТ «Полтава [PERSON]» 639947, 50 грн. завданої матеріальної шкоди. В іншій частині, в задоволенні позовних вимог ПАТ «Полтава [PERSON]» до [PERSON] відмовлено. Із мотивувальної частини даного вироку слідує, що цивільний позов ПАТ «Полтава [PERSON]» про стягнення з [PERSON] завданої злочином шкоди на суму 1149076, 86 грн. підлягає частковому задоволенню, оскільки, як вбачається із самого позову (т.25 а.с. 131-132, т.40 а.с. 128, т.47 а.с. 44-50, 69-70) та матеріалів кримінальної справи, банком фактично виплачено грошові кошти потерпілим на суму 639947, 50 грн. (т.46 а.с.68-250, т.47 а.с. 1-20). А тому позовні вимоги ПАТ «Полтава [PERSON]» про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди підлягають задоволенню саме в цій частині. Окрім цього, постановою Октябрського районного суду м.Полтави від 06.02.2015 року звільнено [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 5 ст.27, ч. 1 ст.366 КК України, у звязку із закінченням строків давності. (Том 3 а.с.128 157). Відповідно даних трудової книжки серії АХ № 283920 на імя [PERSON] 04.03.2011 року, на підставі наказу № 342 від 22.02.2011 року остання звільнена з посади економіста відділення № 26 ПАТ «Полтава [PERSON]» на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, за угодою сторін. Загальні правила щодо матеріальної відповідальності працівників визначаються главою IX КЗпП України, Положенням про матеріальну відповідальність робочих і службовців за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації, затвердженим Указом Президії Верховної Ради СРСР від 13.07.1976 року (далі Положення). Зазначені норми матеріального права визначають як підстави й умови покладення матеріальної відповідальності на працівників (стаття 130 КЗпП України, розділ І Положення), так і розмір такої матеріальної відповідальності (статті 132-135 КЗпП України, розділи І- IV Положення). Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. Згідно з п.3 ч.1 ст.134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і в порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Крім того, за положеннями статі 137 КЗпП суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисною метою (частина друга статті 173 КЗпП України). В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.05.2016 року колегія суддів вказала на необхідність встановлення всіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме: чи укладено між сторонами трудовий договір, яка підстава покладення на працівника відповідальності за майнову шкоду, чи спричинена шкода діями працівника, в якому обсязі майнової шкоди несе відповідальність працівник за встановлених фактичних обставин, яка ступінь вини працівника за заподіяну шкоду (за виключенням прямої дійсної шкоди), за яких обставин заподіяна шкода чи спричинена шкода з корисних мотивів та чи є підстави для зменшення розміру покриття шкоди залежно від майнового стану працівника. Так, судом вивчено матеріали кримінального провадження № 113230930 , зокрема т.25 а.с. 131-132, т.40 а.с. 128, т.47 а.с. 44-50, 69-70, т.46 а.с.68-250, т.47 а.с. 1-20, на які містяться посилання у вироці Октябрського районного суду м.Полтава від 06.02.2015 року відносно [PERSON]. Із даних вироку та матеріалів кримінального провадження № 113230930 встановлено, що цивільний позов ПАТ «Полтава [PERSON]» про стягнення з [PERSON] завданої злочином шкоди на суму 1 149 076, 86 грн. підлягав частковому задоволенню, так як банком було фактично виплачено грошові кошти потерпілим на суму 639947, 50 грн. А тому позовні вимоги ПАТ «Полтава [PERSON]» про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди підлягали задоволенню саме в цій частині. Так, банком фактично виплачено грошові кошти наступним особам: [PERSON] - 7417, 22 доларів США (Том № 46 а.с.206 кр.пр.), [PERSON] - 41216, 76 грн. (Том № 46 а.с.215), [PERSON] - 34800,53 грн. (Том № 46 а.с.203 кр.пр.), [PERSON] - 19856, 60 грн. (Том № 46 а.с.211 кр.пр.), [PERSON] - 4858, 52 грн. (Том № 46 а.с.195 кр.пр.), [PERSON] - 6016,67 грн. (Том № 46 а.с.204 кр.пр.), [PERSON] - 21744 грн. (Том № 46 а.с.218), [PERSON] - 1216, 22 грн. (Том № 46 а.с. 196), [PERSON] - 7437, 34 грн. (Том № 46 а.с.202 кр.пр.), [PERSON] - 14602 грн. (Том № 46 а.с.221 кр.пр.), [PERSON] - 10000 грн. (Том № 46 а.с. 194), [PERSON] 17787 грн. (Том № 46 ас.193), [PERSON] - 34800 грн. (тому № 46 а.с.191 кр.пр.), [PERSON] - 11159, 31 грн. (Том № 46 а.с.222), [PERSON] - 66015, 58 грн. Таким чином, на час розгляду даної цивільної справи у суді вже постановлено рішення про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Полтава [PERSON]» грошових коштів в розмірі, які були фактично виплачені вказаним вище потерпілим, а тому з цих підстав заявлені позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] грошових коштів на користь відповідача, які стосуються тих же потерпілих задоволені бути не можуть. Із постанови Октябрського районного суду м.Полтави від 06.02.2015 року, якою звільнено [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строків давності, слідує, що: -12.05.2010 року [PERSON], будучи касиром операціоністом відділення № 26 АБ «Полтава банк» із особою, матеріали справи відносно якої виділено в окреме провадження, шляхом зловживання нею своїм службовим становищем, умисно, вчинила пособництво у службовому підробленні службовим становищем, а саме умисно вчинила пособництво у службовому підробленні при укладенні договору банківського вкладу із [PERSON] При таких же обставинах, 09.08.2010 року було укладено договори банківського вкладу із [PERSON] -24.01.2011 року [PERSON], будучи касиром операціоністом відділення № 26 АБ «Полтава банк» із особою, матеріали справи відносно якої виділено в окреме провадження, шляхом зловживання нею своїм службовим становищем, умисно, вчинила пособництво у службовому підробленні службовим становищем, а саме умисно вчинила пособництво у службовому підробленні при укладенні договору банківського вкладу 25.01.2011 року із [PERSON] -у період часу з 23.04.2009 року по 05.05.2009 [PERSON], будучи касиром операціоністом відділення № 26 АБ «Полтава банк» із особою, матеріали справи відносно якої виділено в окреме провадження, шляхом зловживання нею своїм службовим становищем, умисно, вчинила пособництво у службовому підробленні службовим становищем, а саме умисно вчинила пособництво у службовому підробленні при укладенні договору банківського вкладу 18.04.2008 із [PERSON] -30.03.2009 року [PERSON], будучи касиром операціоністом відділення № 26 АБ «Полтава банк» із особою, матеріали справи відносно якої виділено в окреме провадження, шляхом зловживання нею своїм службовим становищем, умисно, вчинила пособництво у службовому підробленні службовим становищем, а саме умисно вчинила пособництво у службовому підробленні при укладенні договору банківського вкладу 11.03.2009 року із [PERSON], 14.04.2009 року з [PERSON] Таким чином, судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] були визнані винними у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст.366 КК України, а саме у службовому підробленні при укладенні договорів банківських вкладів з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Окрім цього, будучи касирами операціоністами відділення № 26 АБ «Полтава банк», вчинили таке пособництво із особою, матеріали справи відносно якої виділено в окреме провадження, шляхом зловживання нею своїм службовим становищем. У даній постанові не вказано, що особою, матеріали справи відносно якої виділено в окреме провадження є саме [PERSON] В ході розгляду справи питання щодо відшкодування спричиненої шкоди [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не вирішувалося. Таким чином, судом встановлено, що при прийнятті на роботу та виконанні обовязків економіста відділення № 26 сторони не обумовлювали підстави покладення на працівника [PERSON] відповідальності за майнову шкоду та обсяг майнової шкоди, яку повинна б була нести працівник за встановлених фактичних обставин. Окрім цього, із фактичних обставин справи вбачається, що в даний час із [PERSON] рішенням суду вже стягнуто на користь відповідача розмір шкоди, повязаної із неправомірним укладенням банківських вкладів із [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Інші особи, як [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звільнені від кримінальної відповідальності у звязку із закінченням строків давності та їх вина доведена, однак питання щодо відшкодування спричиненої шкоди останніми не вирішувалося та позовні вимоги до них з цього приводу відповідачем не заявлялися. З урахуванням викладеного, суд позбавлений можливості встановити ступінь вини працівника за заподіяну шкоду. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. У п.4 постанови Верховного Суду України від 29.12.2992 року № 14 «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» розяснено, що під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обовязків, грошові виплати. Крім того, у п.9 цієї ж постанови розяснено, що до позовних заяв про матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної діями працівників, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку (п.3 ст.134 КЗпП) повинні додаватися докази, які підтверджують, що вчинення працівником таких діянь встановлено у порядку кримінального судочинства. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів спричинення позивачу матеріальної шкоди від дій [PERSON] на суму 673304, 68 грн., оскільки стосовно останньої вирок, який би підтверджував її винні дії відсутній. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається к на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні представник позивача не довів підстав для стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди, спричиненої злочином у розмірі у розмірі 673304 грн., а тому позов до задоволення не підлягає. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то судові витрати стягненню із відповідача на користь позивача не підлягають.

Outcome: dismissed