Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

У березні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому просить встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] із [PERSON] з жовтня 2000 року до моменту фактичної реєстрації шлюбу 22.07.2006 року та визнати право спільної сумісної власності подружжя щодо [PERSON] та [PERSON] на 1/3 частину житлового будинку та надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] , в т.ч. визнати право [PERSON] у спільному майні подружжя на 1/6 частину житлового будинку та надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 07 квітня 2020 року було відкрито загальне провадження у справі. 24 червня 2020 року до суду надійшла уточнена позовна заява позивача разом із клопотанням про долучення до участі у справі співвідповідачів, у якому статус осіб, зазначених у позовній заяві третіми особами - Акціонерного товариства «УкрСиббанк», Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадиров Владислав Володимирович), Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», позивач вирішив змінити на статус відповідачів у справі. У цій уточненій позовній заяві позивач просила встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] , із [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] , з жовтня 2000 року до моменту фактичної реєстрації шлюбу 22.07.2006 року, та визнати право спільної сумісної власності подружжя щодо [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] , на 1/3 частину житлового будинку та надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] , в т.ч. визнати право [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] у спільному майні подружжя на 1/6 частину житлового будинку та надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що вона фактично проживає з відповідачем [PERSON] однією сім`єю без шлюбу у період з жовтня 2000 року до 22 липня 2006 року. Увесь цей час до моменту офіційної реєстрації шлюбу 22.07.2006р. і позивач, і [PERSON] проживали однією сім`єю у громадянському шлюбі, вели спільне господарство, але не знаходили часу і не вважали на той час необхідним реєструвати шлюб. Шлюб між позивачем та [PERSON] був зареєстрований безпосередньо перед народженням дитини 22.07.2006р. відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції міста Харкова, про що зроблено відповідний актовий запис № 260. Одразу після реєстрації шлюбу у позивача та [PERSON] народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Позивач і [PERSON] спорів щодо сумісно нажитого майна подружжя на даний час не мають і планують надалі проживати у шлюбі однією сім`єю та вести спільне господарство. Але необхідність вирішення питання про встановлення факту спільного проживання позивача і [PERSON] однією сім`єю без шлюбу у період з жовтня 2000 року по 22.07.2006р. та визнання права спільної сумісної власності подружжя на нерухоме майно: на житловий будинок та надвірні будівлі за адресою: [ADDRESS] , виникла в зв`язку зі спором, який виник між позивачем та відповідачами внаслідок укладення договору договору іпотеки від 19.02.2008р. на житловий будинок та надвірні будівлі за адресою: [ADDRESS] . Договір іпотеки від 19.02.2008р. був укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , з однієї сторони, та ПАТ «УкрСиббанк» (зараз АТ «УкрСиббанк»), з іншої сторони без згоди позивача, яка на момент укладення договору іпотеки від 19.02.2008р. вже перебувала із [PERSON] в офіційному зареєстрованому шлюбі і була проти укладення цього договору іпотеки. Право вимоги за договором іпотеки від 19.02.2008р. було спочатку у АТ «УкрСиббанк», потім у АТ «Дельта Банк», а потім перейшло до ТОВ «Укрдебт Плюс». Позивач до недавнього часу навіть і не знала про існування цього договору іпотеки, так як її чоловік [PERSON] нічого про його укладення їй не розповідав. Про існування цього договору іпотеки позивач дізналась тільки нещодавно, коли почали дзвонити представники ТОВ «Укрдебт Плюс» та погрожувати зверненням стягнення на предмет іпотеки. Тоді [PERSON] і зізнався позивачу в укладенні у 2008 році договору іпотеки на житловий будинок без її згоди. Договором іпотеки від 19.02.2008р. було накладено обтяження у вигляді іпотеки, арешт та заборона відчуження на нерухоме майно - на житловий будинок та надвірні будівлі за адресою: [ADDRESS] . Сам житловий будинок та надвірні будівлі за адресою: [ADDRESS] був придбаний [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] за договором купівлі-продажу від 18.09.2003р.За вищезазначеним договором купівлі-продажу від 18.09.2003р. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є власниками нерухомого майна за вище зазначеною адресою у 1/3 кожний. Чоловік позивача, [PERSON] , також є власником 1/3 частини житлового будинку та надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] . Власником 1/3 частини вищезазначеного нерухомого майна [PERSON] став до моменту офіційної реєстрації шлюбу з позивачем, але у той час, коли вони із Позивачем вже проживали однією сім`єю та вели спільне господарство. Відповідно, 1/3 частини житлового будинку та надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності подружжя - [PERSON] і [PERSON] , і вирішувати питання щодо розпорядження цим майном вони повинні спільно. Крім того, позивач також приймала особисту фінансову участь у купівлі нерухомого майна за вищезазначеною адресою, разом із чоловіком приблизно у рівних долях надавала грошові кошти на 1/3 частину вартості житлового будинку. Ухвалою від 09.12.20р. закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та представник позивача просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явились, написали заяви, у яких просили позов розглядати без їх участі, позовні вимоги визнали у повному обсязі та письмово підтвердили, вони підтвердили, що дійсно позивач брала фінансову участь у у купівлі нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , особисто надавала грошові кошти на його купівлю. Також вони письмово підтвердили і факт того, що дійсно позивач проживала і наданий час проживає разом із [PERSON] однією сім`єю ще з жовтня 2000 року, що з цього часу у них спільний бюджет і спільне господарство. Відповідачі Акціонерне товариство «УкрСиббанк», Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадиров Владислав Володимирович) в судове засідання не з`явились, ніяких заяв, клопотань чи письмових пояснень не надали. Про дату та час судового розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбедт Плюс» у судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, у задоволенні позову просив відмовити. До суду були надані письмові та усні пояснення представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрбедт Плюс» у яких він посилався на те, що жодних доказів дійсного спільного проживання позивача з [PERSON] у наданих матеріалах немає, так само як немає і доказів фінансової участі позивача у купівлі нерухомого майна, обтяженого іпотекою. Вважав, що наявні у матеріалах справи докази та показання свідків максимум, що доводять, - це те, що позивач разом із [PERSON] була знайома до моменту офіційної реєстрації шлюбу і що у них були романтичні стосунки, але факту того, що вони проживали разом і що мали спільний бюджет у матеріалах справи немає. Представник відповідача ТОВ «Укрдебт Плюс» пояснив, що дана позовна заява подана позивачем виключно з метою уникнення відповідальності від накладення стягнення на предмет іпотеки та уникнення зобов`язання оплачувати заборгованість за кредитним договором. Також представник відповідача ТОВ «Укрдебт Плюс» пояснив, що позивач знала вже дуже давно про укладення договору іпотеки і тільки зараз чомусь вирішила його оскаржити, що ще раз доводить несумлінність її поведінки. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази приходить до наступного. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставусвоїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може гуртуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду . Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість , достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово висловлював свої правові позиції щодо ознак, якими може підтверджуватись факт спільного проживання чоловіка з жінкою без реєстрації шлюбу та факт їх спільної участі у фінансових витратах та купівлі майна. І у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. по справі № 554/8023/15-ц, провадження № 14-130цс19, Верховного Суду від 22.11.2018р. по справі № 755/3111/16-ц, провадження № 61-18336св18, Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018р. по справі № 644/6274/16-ц, провадження № 14-283 цс 18, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог за справами, де аналогічні позовні вимоги були задоволені, і у постановах Верховного Суду від 06.04.2020р. у справі № 738/1452/17, Верховного Суду від 14.02.2018р. у справі № 129/2115/15-ц, Верховного Суду від 28.08.2019р. у справі № 588/350/15-ц, на які посилається відповідач як на підставу для відмови у позовних вимогах за аналогічними справами, суд перш за все виходив із того, чи достатньо у матеріалах справи доказів того, що дійсно позивач із відповідачем проживали разом і брали участь разом у якихось фінансових витратах. У всіх цих справах обставини були різні і обсяг поданих доказів сторонами теж. Тому приймати рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позовних вимог у даній справі потрібно перш за все на підставі оцінки наданих позивачем до справи доказів того, що вона дійсно проживала з відповідачем [PERSON] однією сім`єю без шлюбу з жовтня 2000 р., що вони вели спільне господарство, мали спільні витрати і покупки і що вона безпосередньо брала участь у купівлі нерухомого майна, обтяженого іпотекою. Всі ці докази потрібно оцінювати у їх сукупності, і письмові докази, і показання свідків. На доказ свого спільного проживання з [PERSON] до моменту офіційної реєстрації шлюбу однією сім`єю, ведення спільного господарства з ним та майнової участі у спільних покупках, в т.ч. і у купівлі нерухомості, обтяженої іпотекою, позивач додала такі досліджені судом докази: - копією свідоцтва про народження дитини, батьками якої є позивач і [PERSON] - [PERSON] , [INFO] . Дитина народилась незадовго до після офіційної реєстрації шлюбу між Позивачем і Відповідачем 1, яка відбулась 22.07.2006р. Це зі слів позивача свідчить про те, що позивач з [PERSON] до моменту реєстрації шлюбу вже були сім`єю; - фотографії спільного проживання та відпочинку позивача з [PERSON] ; - копію Міжнародного ветеринарного паспорту на собаку по імені Рицца , який був виготовлений ще 07.06.2003р., до моменту офіційної реєстрації шлюбу та купівлі нерухомості, обтяженої іпотекою. Власником собаки у паспорті зазначена позивач [PERSON] . Ця собака зображена і на спільних фотографіях позивача з Відповідачем; - копію запиту старшого слідчого Київського РВ ХМУ МВС України в Харківській області до лікарні від 11.02.2002р., копія медичної довідки про обстеження [PERSON] , копію судово-медичної експертизи, які є зі слів позивача доказами неприємної події, яка сталася з позивачем і відповідачем [PERSON] ще до моменту офіційної реєстрації шлюбу та купівлі нерухомого майна, обтяженого іпотекою, коли були нанесені тілесні ушкодження [PERSON] , в результаті чого правоохоронними органами проводилось розслідування, позивач з її слів була присутня під час всіх цих подій і потім навідувалась до [PERSON] , коли він лежав у лікарні; - копію накладної від 12.12.2003р. про придбання під час спільного проживання позивачем із [PERSON] телевізору, відеомагнітофону та іншої додаткової апаратури на суму 2147,30 грн., копію документів на відеоплеєр, придбаний 12.12.2003р., фотографію телевізора, який був придбаний 12.12.2003р.; - копію документів на газову плиту, придбану під час спільного проживання позивача із [PERSON] - її опис, гарантійний лист із штампом про оплату від 28.12.2002р., свідоцтво ВАТ «Харківгаз» про її підключення 26.12.2002р., фотографію газової плити, яка була придбана у грудні 2002р.; - поздоровну листівку [PERSON] на день його 27-річчя [INFO]., написану від імені позивача та її доньки від першого шлюбу [PERSON] , копію листівки з віршем-поздоровленням [PERSON] від імені доньки Позивача від першого шлюбу [PERSON] , яка була написана [PERSON] ще у 2000 році; - копію доручення від 20.09.2003р. на керування та розпорядження автомобілем ВАЗ 21063, виписаного і на позивача [PERSON] , та на [PERSON] . Доручення було видане громадянином [PERSON] . Під час дослідження доказів суд звернув увагу на те, що доручення на керування та розпорядження автомобілем, виписане на її ім`я та на ім`я [PERSON] одночасно, було виписане майже одночасно з укладенням договору купівлі-продажу нерухомого майна, обтяженого іпотекою (договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений 18.09.2003р., а довіреність складена 20.09.2003р.). За поясненнями представника позивача це доводить факт того, що вона вже на момент купівлі нерухомого майна, обтяженого іпотекою, була цивільною дружиною [PERSON] , брала з ним участь у спільних покупках, вела спільне господарство. Суд також звернув увагу на те, що у копії запиту старшого слідчого Київського РВ ХМУ МВС України в Харківській області до лікарні від 11.02.2002р. зазначена адреса фактичного проживання [PERSON] на той час: [ADDRESS] . Ця ж сама адреса зазначена і на документах на купівлю та встановлення газової плити, які встановлювались на ім`я позивача [PERSON] . Ці докази підтверджують слова позивача та показання свідків про те, що позивач з [PERSON] проживали у квартирі позивача. Факт народження спільної дитини позивача з [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , одразу після їх офіційної реєстрації шлюбу також доводить у сукупності з іншими доказами факт існування сім`ї позивача з відповідачем [PERSON] до моменту офіційної реєстрації шлюбу. Судом за клопотанням представника позивача також були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] для допиту в суд не з`явився і під час судового розгляду справи 15.04.2021р. представник позивача заявила, що не наполягає на його допиті. Всі допитані свідки пояснили, що знають позивача та [PERSON] , так само як і інших відповідачів у справі - [PERSON] та [PERSON] , ще дуже давно. [PERSON] повідомила, що знає їх ще з далеких часів і що у 2000 році вже познайомилась з позивачем, яку відповідач [PERSON] привів до матері [PERSON] знайомитись як свою дружину. Свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили, що знають позивача та [PERSON] , так само як і інших відповідачів у справі - [PERSON] та [PERSON] приблизно з того моменту, як вони вирішували купувати нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] а потім купили його, вони є сусідами з цим будинком. Всі свідки підтвердили, що позивач з відповідачем [PERSON] з того часу, як вони були знайомі з ними, вели себе як чоловік і дружина, вели спільне господарство, обговорювали між собою якісь спільні проблеми і покупки. Всі, підтвердили, що у них була спільна собака Рицца , копія паспорту на яку є в матеріалах справи, яка була придбана ще до моменту купівлі нерухомості. Також свідок [PERSON] підтвердила, що бачила за місцем проживання позивача і [PERSON] і газову плиту, і телевізор, які є спільними покупками позивача і [PERSON] та документи на які були долучені до матеріалів справи. Свідки підтвердили, що у процесі вибору, огляду та купівлі будинку разом із іншими учасниками брала активну участь і позивач у справі, яка вела себе як член їх сім`ї. Враховуючи аналіз всіх вищезазначених доказів у їх сукупності суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження факту проживання її однією сім`єю з відповідачем [PERSON] ше до моменту офіційної реєстрації шлюбу, факту ведення спільних витрат та спільного господарства з [PERSON] у цей час та факту її майнової участі у купівлі нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Суд не погоджується з твердженнями представника відповідача про те, що всі вищезазначені обставини, які просить визнати позивач у своїй позовній заяві, підтверджуються виключно показаннями упереджених свідків та фотографіями спільного відпочинку позивача з відповідачем [PERSON] і іншими доказами, що нічого не доводять. До матеріалів справи додані квитанції та накладні про спільні покупки позивача з [PERSON] , те, що вони спільні, доводиться аналізом зазначених адрес на документах у справі та їх порівнянні з іншими документами та свідченнями свідків. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтвердили фінансову участь [PERSON] у купівлі нерухомості, обтяженої іпотекою. Свідки підтвердили безпосередню участь [PERSON] у огляді та купівлі даної нерухомості. Виходячи з розумного аналізу всіх вищезазначених доказів, суд приходить до висновку, що є всі підстави вважати, що позивач у справі також могла виділяти якісь грошові кошти на купівлю нерухомого майна, обтяженого іпотекою. Виходячи зі свідчень позивача, підтверджених показаннями свідків, вона зараз і на момент купівлі нерухомого майна працювала і цілком могла назбирати якісь грошові кошти, щоб внести частину кошті на купівлю нерухомості. При цьому щодо визначення частини у праві власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] , власником якого у певній частині є підстави вважати і позивача, суд повідомляє наступне: У договорі купівлі-продажу нерухомого майна зазначено, що власниками будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , кожний у 1/3 частині. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у своїх поясненнях пояснили, що позивач надавала грошові кошти на купівлю нерухомості на половину частки, яку вони придбавали з [PERSON] , тобто на половину 1/3 частини, а саме: на 1/6 частину нерухомості. Теж саме підтвердила і позивач у своїх поясненнях суду на судовому засідання 15.04.2021р., коли сказала, що на купівлі нерухомості давала 3000,00 доларів США за курсом на той час, коли вартість будинку за даними договору купівлі-продажу складала близько 16000,00 доларів США. При цьому у своїх позовних вимогах позивач не заявляла вимоги про виділ її частки у праві спільної сумісної власності подружжя в натурі. Виходячи з того, що за даними договору купівлі-продажу від 18.09.2003р. право власності 1/3 частину житлового будинку та надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] , має [PERSON] , і саме цю частку сплачував [PERSON] та позивач разом за спільні сумісні кошти, право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на дану частину нерухомого майна визнати є всі підстави. При цьому без вирішення питання про виділ частки [PERSON] у цьому праві спільної сумісної власності подружжя на нерухоме майно на 1/6 частину житлового будинку та надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] , не є можливим. Тому у цій частині позовних вимог суд не знаходить підстав для їх задоволення. Так як позивач із [PERSON] продовжують проживати подружнім життям і спорів щодо поділу майна між ними немає, вважається, що вони володіють спільним майном спільно, без виділення окремих часток кожного. Згідно з положеннями ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з положеннями ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з положеннями ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 67 СК України дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном. Згідно з положеннями ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з положеннями ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Суд погоджується з твердженнями відповідача ТОВ «Укрдебт Плюс» про те, що до правовідносин, що виникли до 01.01.2004р., застосовувався Кодекс про шлюб та сім`ю України (далі КпШС України), однак не погоджується з висновками відповідача про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог з цієї підстави, так я КпШС України також, як і СК України, були передбачені всі підстави для визнання майна спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, КпШС України розповсюджується тільки на правовідносини, що виникли до 01.01.2004р., на всі інші правовідносини з цієї дати розповсюджується все СК України. Нерухоме майно, обтяжене іпотекою, було придбане 18.09.2003р., ще коли діяв КпШС України, незадовго до набрання чинності СК України. Згідно з положеннями ст. 25 КпШС України (Виникнення спільної сумісної власності подружжя на роздільне майно, що їм належало) якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Як було встановлено під час судового розгляду справи та на підставі аналізу наданих доказів, позивач сама надавала грошові кошти на купівлю обтяженого іпотекою нерухомого майна. Вартість нерухомого майна з моменту його придбання істотно збільшилась. Істотне збільшення вартості нерухомого майна у цей період підтверджується доказами оцінки його вартості у різні періоди часу, які є в матеріалах справи. Оцінка вищезазначеного нерухомого майна проводилась останнього разу при укладенні договору іпотеки від 19.02.2008р., копія якого додана до позовної заяви. У п. 1.2 цього Договору іпотеки зазначено, що ринкова вартість Предмету іпотеки, за домовленістю сторін та згідно звіту ТОВ «Північно-Східна консалтингова група» становить 345000,00 грн. Крім цієї оцінки, яка проводилась при укладенні договору іпотеки, оцінка нерухомого майна проводилась ще і при укладенні договору купівлі-продажу житлового будинку та надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] від 18.09.2003р., копія якого також додана до цієї позовної заяви. У п.2 цього договору зазначено, що продаж цей за домовленістю сторін вчиняється за 85600,00 грн., а у п. 3 цього договору зазначено, що загальна вартість цього житлового будинку в цілому з надвірними будівлями, згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, видане КП «ХМБТІ» № 1371118 від 01.09.2003р. становить 25048,00 грн. Вже на підставі порівняння відомостей про ці 2 оцінки нерухомого майна можна зробити висновок, що вже на момент укладення договору іпотеки від 19.02.2008р., який був укладений після офіційної реєстрації шлюбу позивача з [PERSON] , об`єкт нерухомого майна зріс у вартості приблизно у 3 рази. На даний час оцінка нерухомого майна не проводилась, однак є всі підстави вважати, що його вартість ще більше збільшилась. Поки що суд може керуватись лише вищезазначеними двома даними у двох різних договорах про оцінку нерухомого майна, і вже цього достатньо для вирішення справи. Крім того, більша частина збільшення вартості нерухомого майна, крім 3,5 місяців, припадає на той період, коли вже вступив в силу СК України (01.01.2004р.). Докази сумісного проживання позивача з [PERSON] як до 01.01.2004р., так і після 01.01.2004р. Просто виходячи з аналізу норм СК України, після 01.01.2004р. спільне проживання однією сім`єю автоматично призводить до спільної власності на майно, яке було придбане чоловіком і жінкою під час такого проживання. До 01.01.2004р. таке спільне проживання також було можливим, однак автоматично не призводило до спільності власності майна чоловіка і жінки. Спільність чи роздільність такої власності визначалась виходячи з вкладу кожного з проживаючих однією сім`єю та виходячи із збільшення вартості майна. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. по справі № 554/8023/15-ц, провадження № 14-130цс19 була залишена без задоволення касаційна скарга сторони у спорі, в незміненій частині рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 05 липня 2017 року та постанову Апеляційного суду Полтавської області від 29 березня 2018 року залишено без змін. У цій справі був встановлений факт спільного проживання та задоволені деякі позовні вимоги щодо визнання права власності на майно. У даній справі Верховний Суд серед іншого висловив в т.ч. і правову позицію про те, що під час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу придбано спірний транспортний засіб, а тому він є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Постановою Верховного Суду від 22.11.2018р. по справі № 755/3111/16-ц, провадження № 61-18336св18 касаційну скаргу Київської міської ради було залишено без задоволення. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 14 грудня 2016 року про задоволення позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю залишено без змін. У цій справі Верховний Суд серед іншого висловив в т.ч. і правову позицію про те, що задовольняючи вимоги заявника, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] підтверджується належними доказами, а саме показами свідків, договором на встановлення домофону та виготовлення ключів, договором на виготовлення пластикових вікон, товарними чеками і квитанціями по оплаті наданих за договорами послуг. Крім цього, судами встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбу не проживали, похованням [PERSON] займався заявник. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018р. по справі № 644/6274/16-ц, провадження № 14-283 цс 18 касаційну скаргу Міністерства оборони України було залишено без задоволення. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 9 червня 2017 року й ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 23 серпня 2017 року про встановлення факту про визнання позивача членом сім`ї було залишено без змін. Верховним Судом постійно підтверджується презумпція спільної власності майна подружжя. Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 3.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. У даній справі, як зазначалося вище, достатньо доказів для підтвердження ведення спільного господарства позивача з [PERSON] , наявності у них спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у інших витратах, тому є всі підстави для визнання встановленим факту проживання позивача з [PERSON] однією сім`єю та визнання право власності позивача з [PERSON] на 1/3 частину придбаного нерухомого майна під час цього спільного проживання на праві спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, з огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог позивача. Судові витрати підлягають стягненню з відповідачі згідно до положень ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial