Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив суд з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог визнати протиправним наказ Національного Авіаційного Університету (далі - НАУ) від 20.08.2015 року №3, яким звільнено в тому числі позивача з роботи, скасувати останній, також поновити позивача на раніше займаній посаді першого проректора НАУ, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.08.2015 по час ухвалення рішення у справі, допустити рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць до негайного виконання. В обґрунтування своїх вимог позивач та його представник посилаються на те, що вищезазначеним наказом в тому числі позивача було звільнено із відповідної посади, що відбулося, на їх думку, із грубим порушенням норм діючого законодавства. Так, згідно мотивувальної частини оскаржуваного наказу в.о. ректора [PERSON] скасував наказ ректора НАУ від 22.04.2014 року з особового складу в частині прийняття позивача на посаду першого проректора НАУ, та наказав звільнити в тому числі позивача із посади першого проректора з 20.08.2015 року на підставі ст.ст.7, 21 КЗпПУ у зв`язку із порушенням встановлених правил прийняття на роботу. Позивач стверджує, що [PERSON] вийшов за межі своїх повноважень, передбачених Статутом НАУ, оскільки пунктом 5.2.2. останнього ректорові надано повноваження виключно на видачу наказів та розпоряджень, надання обов`язкових для виконання доручень, але аж ніяк не право скасовувати попередні накази ректора. Крім того, позивач вважає, що в самому тексті оскаржуваного наказу відсутнє посилання на спеціальну норму, яка була порушена, за переконанням НАУ, під час прийняття позивача на роботу. Також позивач вважає, що для того, щоб звільнити його з посади відповідач мав би отримати згоду Вченої ради НАУ та органів студентського самоврядування, що прямо передбачено в п.5.3.3. статуту НАУ, проте цієї процедури відповідачем дотримано не було. Щодо порушення порядку прийняття на роботу, то вважав ці твердження такими, що не відповідають фактичним обставинам справи (а.с.18-21) Представник відповідача категорично заперечував проти задоволення позову, зазначав, що підстав для визнання оскаржуваного наказу незаконним немає. Так, вважав неспроможними доводи позивача щодо того, що [PERSON] вийшов за межі передбачених в Статуті НАУ повноважень скасовуючи попередній наказ ректора про прийняття позивача на певну посаду, оскільки право видавати накази прямо кореспондує право такі накази скасовувати, виходячи із самого змісту обійманої посади - ректор університету. Щодо відсутності посилання в тексті оскаржуваного наказу на спеціальну норму, яка була порушена під час прийняття позивача на роботу, зауважив, що позивач неправильно розуміє природу тих правовідносин, які склалися між ним та НАУ в квітні 2014 року. Для прийняття на посаду першого проректора необхідна не тільки згода Вченої ради, якої не було отримано, але і її подання. Таким чином, виникає питання про порушення прийняття. Щодо тверджень представника позивача про відсутність посилання на спеціальну норму, пояснив, що нею є ст.21 КЗпПУ по відношенню до ст.7 КЗпПУ, тобто прийняття на роботу за відсутності подання Вченої ради НАУ, тобто прийняття на роботу не уповноваженою особою. В подальшому в судове засідання сторони не з`явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, відповідно до вимог ст.74 ЦПК України (а.с. 225-226, 230) Разом з тим, представник позивача направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, а також зазначив, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 237) Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України) При цьому, саме сторони згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України повинні довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог чи заперечень, окрім підстав звільнення від доказування, які прямо передбачені ЦПК України. Судовим розглядом встановлено та не заперечується сторонами, що позивач з 15.11.2002 року працював у Національному авіаційному університеті (а.с. 41) 26.04.2006 на підставі наказу № 316/к звільнений з роботи за власним бажанням на підставі п. 5 ст.. 36 КЗпПУ з посади проректора з корпоративного управління Національного авіаційного університету у зв`язку з обранням Народним депутатом Верховної Ради України (а.с. 41) 21.01.2008 позивача на підставі наказу № 62/к від 22.01.2008 року було призначено виконуючим обов`язки проректора з міжнародного співробітництва Національного авіаційного університету до затвердження на посаді на умовах контракту (а.с. 44) 04.07.2008 позивач на підставі наказу № 776/к від 04.07.2016 року був переведений на посаду першого проректора університету за строковим трудовим договором на умовах контракту (а.с. 44) 22.03.2010 позивач на підставі наказу № 162/к від 22.03.2010 року був звільнений з роботи на підставі п. 5 ст.36 КЗпПУ з посади першого проректора Національного авіаційного університету у зв?язку з обранням народним депутатом Верховної Ради України (а.с. 44) 23.04.2014 позивач на підставі наказу № 194/к від 22.04.2014 року був прийнятий на посаду першого проректора Національного авіаційного університету (а.с. 46) Вищенаведені відомості приведені в трудовій книжці позивача, копія якої міститься в матеріалах справи та в цій частині дані ніким не оспорюються. Також з матеріалів справи вбачається що одночасно із видачею вищезазначених наказів між сторонами укладалися строкові трудові договори (контракти). Так, - №233тд від 16.12.2002, згідно якого позивача призначено на посаду директора сервісного центру з 15.11.2002 року по 30.06.2004 року на підставі наказу №627/к від 10.12.2002 року (а.с.153-154), - №213/к від 17.06.2004, згідно якого позивача призначено на посаду проректора з питань корпоративного управління з 15.06.2004 року по 30.06.2005 року на підставі наказу №307/к від 15.06.2004 року (а.с.157-158), - №76к від 29.06.2005, згідно якого позивача призначено на посаду проректора з корпоративного управління з 01.07.2005 року по 30.06.2006 року на підставі наказу №368/к від 29.06.2005 року (а.с.160-161), - №27к від 11.02.2008, згідно якого позивача прийнято на роботу на посаду проректора з міжнародного співробітництва з 04.07.2008 року по 30.06.2011 року на підставі наказу №62/к від 22.01.2008 року (а.с.167-168), - №212к від 09.07.2008, згідно якого позивача прийнято на роботу на посаду першого проректора НАУ з 04.07.2008 року по 30.06.2012 року на підставі наказу №776/к від 04.07.2008 року (а.с.171-172), - №106к від 02.10.2009, згідно якого позивача прийнято на роботу на посаду першого проректора НАУ з 01.10.2009 року по 30.06.2015 року на підставі наказу №581/к від 02.10.2009 року (а.с.186-187) Щодо подій, які мали місце в квітні 2014 року, представник відповідача стверджує, що відбулося прийняття на роботу, на посаду, яке вимагає дотримання певної процедури, чого зроблено не було. Так, відповідно до ч.7 ст.27 Закону України «Про вищу освіту» вищий навчальний заклад діє на підставі власного статуту. Статут вищого навчального закладу повинен містити, зокрема, повноваження органів управління вищого навчального закладу, права та обов`язки керівника вищого навчального закладу. Частиною 1 статті 34 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що безпосереднє управління діяльністю вищого навчального закладу здійснює його керівник (ректор, президент, начальник, директор), права якого визначаються статутом. Відповідно до п.7 ч.3 ст.34 Закону України «Про вищу освіту» керівник вищого навчального закладу в межах наданих йому повноважень призначає на посаду та звільняє з посади працівників. Згідно ст.36 Закону України «Про вищу освіту» колегіальним органом управління вищого навчального закладу є Вчена рада, повноваження якої встановлюються статутом. Так, відповідно до п.5.1.1 Статут НАУ безпосереднє управління діяльністю НАУ здійснює ректор, який діє на засадах поєднання єдиноначальності та колективних рішень, напрацьованих радами, зборами, конференціями тощо в межах своєї компетенції згідно із Статутом та законодавством. Керівництво навчальною, навчально-методичною, науковою та адміністративно-господарською діяльністю університету здійснюють проректори Кількість посад проректорів у межах виділеного фонду оплати праці встановлює ректор з урахуванням пропозицій Вченої ради університету, за погодженням з міністерством освіти та науки України. Наймання на роботу і звільнення проректорів, керівників структурних підрозділів здійснюється за наказом ректора на умовах, передбачених законодавством та Статутом. Ректор в межах наданих йому повноважень згідно п.5.2.2 Статуту призначає за поданням Вченої ради НАУ першого проректора, проректорів, визначає їх службові обов`язки та звільняє їх з роботи. Таким чином, твердження представника відповідача про те, що виключно Вчена рада НАУ наділена повноваженнями вносити подання ректору НАУ щодо призначення на посади першого проректора ґрунтується на вищенаведених судом документах. Дійсно, виключно в разі дотримання цього порядку прийняття на роботу першого проректора буде відповідати нормам діючого законодавства та не суперечити Статут НАУ (Так само слід отримувати згоду Вченої ради НАУ і на звільнення, в тому числі, першого проректора) Проте, посилання представника відповідача, що в даному випадку можна вести мову про прийняття позивача на роботу в квітні 2014 року на посаду першого проректора за відсутності отримання згоди Вченої ради НАУ, тобто фактично про призначення на посаду позивача не уповноваженим органом всупереч ст.21 КЗпПУ, тобто лише на підставі наказу ректора, суд вважає помилковим зважаючи на наступне. Так, з трудової книжки вбачається, що 23.04.2014 року позивача на підставі наказу №194/к від 22.04.2014 року прийнято на посаду першого проректора університету (а.с.46) Згідно витягу з наказу ректора №194/к від 22.04.2014 року наказано прийнято позивача на посаду першого проректора університету з посадовим окладом 3 529 грн. на місяць - 24 т.р. та встановлено доплати в розмірі: 25 % від посадового окладу за науковий ступінь, 33 % - за вчене звання (а.с.38) Згідно витягу з протоколу № 4 засідання вченої ради Національного університету від 26.03.2014 року вчена рада ухвалила запропонувати кандидатуру позивача на посаду першого проректора та ввести його до складу вченої ради університету (а.с. 37) Вищенаведені відомості приведені в витягу, наданому позивачем, підтверджуються повним текстом протоколу № 4 засідання вченої ради Національного авіаційного університету від 26.03.2014 року, засвідченого (прошитого, пронумерованого, з проставлянням печатки) належним чином, та наданого в судовому засіданні безпосередньо представником відповідача (а.с. 126-139), та в цій частині дані, зокрема в судовому засіданні, ніким із сторін не оспорювались. Отже, під час судового розгляду не знайшли своє підтвердження доводи представника відповідача про те, що було порушено встановлені правила прийняття позивача на роботу. Щодо доводів представника позивача про відсутність повноважень у ректора НАУ скасовувати раніше видані накази, то вони не відповідають положенням Статуту НАУ, які наводилися судом вище, і такі доводи на висновки суду у справі не впливають. В той же час, аналіз вищенаведених положень Статуту свідчить про те, що для звільнення проректора необхідно отримати згоду Вченої ради НАУ, чого за встановлених судом обставин зроблено не було. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що звільнення позивача із займаної посади було незаконним в серпні 2015 року. Закон у відповідності до вимог ч. 1 ст. 235 КЗпП України не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій ст. 235 КЗпП України. Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Так, позивач підлягає поновленню на роботі саме з 20 серпня 2015 року на посаді першого проректора НАУ. Щодо самого оскаржуваного наказу та вимоги про його скасування судом. Так, суд, як і будь-який інший орган по розгляду трудових спорів, не має адміністративних повноважень, тому він не може скасовувати накази, оскільки чинним законодавством України, яким регулюються трудові правовідносини, чітко визначено, що видача та скасування наказів відноситься виключно до компетенції власника або уповноваженого ним органу. До повноважень суду належить лише перевірка законності наказу. Тобто законодавством наділено працівника правом звернення до суду з позовом про визнання недійсним (незаконним) стягнення, оголошеного працівникові. Таким чином, суд відмовляє позивачу в задоволенні вимог про скасування оскаржуваного наказу. Згідно наказу від 05.11.2015 року №967/к виданого в.о. ректора НАУ [PERSON] останній прийняв рішення «відмінити» оскаржуваний наказ від 20.08.2015 року та поновити, зокрема, позивача на посаді першого проректора та відновити дію контракту з 06.11.2015 року. Згідно записів в трудовій книжці позивача від 06.11.2015 року, внесених заступником начальника ВКД кадрової служби [PERSON], запис в трудовій книжці №32, якому відповідає «звільнення позивача з роботи у зв`язку із порушенням встановлених правил прийняття на роботу за ст.ст.7, 21 КЗпПУ, зробленим зав.сектора з кадрів ВКД [PERSON]» є недійсним, поновлено позивача на посаді першого проректора з 06.11.2015 року (а.с.243-244) Будь-яких інших доказів на підтвердження того, що позивача після цього було звільнено суду не надано, таких відомостей не містить і наявна в матеріалах справи копія трудової книжки. Представник відповідача зазначав, щодо змісту правовідносин між сторонами, то він вважає, що позивач є звільненим з 20.08.2015 року. Незважаючи на наказ №962/к від 06.11.2015 року за підписом в.о. ректора НАУ [PERSON], яким прийнято рішення про скасування повністю всіх наказів від 05.11.2015 року, підписаних [PERSON] від імені НАУ, без повноважень, у зв`язку із звільненням останнього від виконання обов`язків ректора НАУ, підстав стверджувати про те, що цим наказом відбулося звільнення позивача у суду немає, оскільки в ньому самому жодні посилання про це відсутні, відтак суд вважає періодом для обчислення заборгованості по середньому заробітку за час вимушеного прогулу 20.08.2015 року по 05.11.2015 року включно із 10.03.2016 по день ухвалення даного рішення з огляду на наступне. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09 березня 2016 року у справі №760/21431/15-ц вимоги [PERSON] задоволені та визнано незаконним наказ №962/к від 06.11.2015 року, поновлено на посаді першого проректора НАУ з 06.11.2015 року, стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.11.2015 року по 09.03.2016 року, рішення допущено до негайного виконання в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць, вирішено питання про судові витрати. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 01.07.2016 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09.03.2016 року залишено без змін (а.с. 238-242) На даний час позивача на роботі не поновлено, заробітна плата не виплачується. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок) і обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці, що передують події, з якою пов`язана виплата. Згідно довідки НАУ від 27.11.2015 року №661/1578 про середню заробітну плату позивача, заробітна плата останнього за червень та липень 2015 року складає відповідно 36 364,59 грн. та 37 135,68 грн., що дорівнює 73 500,27 грн. (а.с.102) Пунктом 5 розділу ІV Порядку передбачено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Кількість робочих днів за червень і липень 2015 року - 20 і 23 відповідно. Відтак, середньоденна заробітна обчислюється судом наступним чином 73 500,27:43 і складає 1 709,31 грн. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). Кількість днів затримки з 20.08.2015 року по 05.11.2015 року - 54 дні (робочих), з 10.03.2016 року по 26.08.2016 року - 116 днів (робочих), загальна кількість 170 днів, таким чином стягненню підлягає 290 582,70 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, в порядку розподілу судових витрат, з відповідача належить стягнути в дохід держави і судовий збір за вимоги майнового характеру в сумі 2 905,83 грн. та за вимоги немайнового характеру в сумі 487,20 грн. (п.10 ППВССУ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах») В силу п.п.2, 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України та ч.5 ст.235 КЗпП України рішення в частині поновлення на роботі та в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку в розмірі 29 058,27 грн. слід допустити до негайного виконання. На підставі викладеного та

Outcome: partial