Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернулася з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 04 серпня 2014 року померла їхня мати [PERSON], 15 березня 2015 року помер наш батько [PERSON], які на день смерті проживали за адресою: [INFO]. Заповіту батьки не залишили. Після смерті матері [PERSON] залишилось три спадкоємці за законом: -чоловік, їх батько [PERSON]; -її син [PERSON]; - її син [PERSON]. Після померлої 04 серпня 2014 року [PERSON] відкрилось право на спадщину, яка складалось із: -1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною в надвірних будівель, що знаходиться в селі Петропавлівська Борщагівка Києво- Святошинського району Київської області, вулиця Матросова, будинок № 16; -1/4 частини земельної ділянки площею 0,1448 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво- Святошинський район, село Петропавлівська Борщагівка, вулиця Матросова, будинок № 16. Спадщину після померлої 04 серпня 2014 року [PERSON] вони, [PERSON] та [PERSON], і їх батько [PERSON] прийняли шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час його смерті. Частка кожного із нас, отримана в порядку спадкування дорівнювала 1/12 частині майна померлої 04 серпня 2014 року [PERSON]. Крім того їх батько [PERSON] отримав право на ? частину майна, яке належало до спільного сумісного майна подружжя, що дорівнювало ? частині. Загальна його частка становила 1/3 частину майна. 15березня 2015 року помер їхній батько [PERSON]. Після померлого 15 березня 2015 року їхнього батька [PERSON] залишилось два спадкоємці за законом [PERSON] та [PERSON]. Спадщину після померлого 15 березня 2015 року батька [PERSON] вони, [PERSON] та [PERSON], прийняли відповідно шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час його смерті. Частка кожного із нас, отримана в порядку спадкування, дорівнювала 1/3 частині майна померлого 15 березня 2015 року батька [PERSON]. 21 березня 2016 року вони, [PERSON] та [PERSON], звернулись до [PERSON], приватного нотаріуса Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області, із заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на частини вказаного житлового будинку та земельної ділянки в порядку після померлої 04 серпня 2014 року [PERSON] та після померлого 15 березня 2015 року батька [PERSON]. [PERSON], приватним нотаріусом Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області, 21 березня 2016 року нам [PERSON] та [PERSON], видані свідоцтва про право на спадщину за законом від про право кожного із нас на 1/12 частку житлового будинку з відповідною частиною в надвірних будівель, що знаходиться в селі Петропавлівська Борщагівка Києво- Святошинського району Київської області, вулиця Матросова, будинок № 16, належну померлій 04 серпня 2014 року [PERSON] та на 1/6 частку житлового будинку з відповідною частиною в надвірних будівель, 1/16 частку вказаного житлового будинку з відповідною частиною в надвірних будівель, належну померлому 15 березня 2015 року [PERSON]. [PERSON], приватним нотаріусом Києво - Святошинського районного нотаріального округу Київської області 21 березня 2016 року за нами, [PERSON] та [PERSON], зареєстровано по 1/4 частині вказаного будинку врахуванням належних нам по договору від 21 квітня 2003 року по 1/2 частині, вони мають у власності по 1/2 частині вказаного будинку кожний. Постановою [PERSON], приватного нотаріуса Києво Святошинського районного нотаріального округу Київської області, 21 березня 2016 року їм, [PERSON] та [PERSON], відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/12 частку земельної ділянки площею 0,1448 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво- Святошинський район, село Петропавлівська Борщагівка, вулиця Матросова, будинок № 16, належну померлій 04 серпня 2014 року [PERSON] та на 1/6 частку вказаної земельної ділянки належну померлому 15 березня 2015 року [PERSON]. Причиною відмови було те, що він до документів спадкової справи наданий лише договір купівлі-продажу земельної ділянки від 21 квітня 2003 року, який не був зареєстрований в установленому порядку, а саме не було отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку. Вважають, що вони як спадкоємці майна померлих батьків та власники всього будинку в рівних частках та мають право отримати у власність вказану земельну ділянку в рівних частках кожний. Просили суд визнати за [PERSON], право власності на ? (одну другу) частину земельної ділянки площею 0,1448 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Петропавлівська Борщагівка, вулиця Матросова, будинок № 16 шістнадцять). Визнати за [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], право власності на ? (одну другу) частину земельної ділянки площею 0,1448 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Петропавлівська Борщагівка, вулиця Матросова, будинок № 16 шістнадцять). В судове засідання сторони не з»явились, про день, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, до суду направили заяви про слухання справи у їх відсутності, в яких просили заяву задовольнити. У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, перевіривши матеріали справи, та зібранні в ній докази, знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Ч. 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України передбачає, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Ст. 131 Земельного кодексу України 2001 року передбачає, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу. В п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» детально / розяснено, що «право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Постановою судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року (справа № 6-2цс 15) встановлене наступне. На відміну від норми статті 30 ЗК Української PCP (1991 року), яка в імперативній формі передбачала автоматичний перехід права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду, частина перша статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час укладення сторонами договору купівлі-продажу частини жилого будинку - 22 березня 2003 року) визначила, що при переході права власності на будівлю і споруду до набувача нерухомого майна право власності на земельну ділянку, на якій розташовані будівля або споруда, може переходити на підставі цивільно- правових угод між власниками земельної ділянки і набувачем будівель або споруд (договори купівлі-продажу, дарування, міни тощо). Перехід права користування земельної ділянки при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, також визначається на підставі договору (частина друга статті 120 ЗК України). Разом з тим, при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об'єкт нерухомості, як і у справі, яка переглядається, слід враховувати наступне. Частина четверта статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачала, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. Ч. 1 ст. 360-7 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих же норм права у подібних правовідносинах, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України. Як вбачається із матеріалів справи 04 серпня 2014 року померла [PERSON], 15 березня 2015 року помер [PERSON], які на день смерті проживали за адресою: [INFO]. Заповіту батьки не залишили. Після смерті матері [PERSON] залишилось три спадкоємці за законом: -чоловік, їх батько [PERSON]; -її син [PERSON]; - її син [PERSON]. Після померлої 04 серпня 2014 року [PERSON] відкрилось право на спадщину, яка складалось із: -1/4 частини житлового будинку з відповідною частиною в надвірних будівель, що знаходиться в селі Петропавлівська Борщагівка Києво- Святошинського району Київської області, вулиця Матросова, будинок № 16; -1/4 частини земельної ділянки площею 0,1448 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво- Святошинський район, село Петропавлівська Борщагівка, вулиця Матросова, будинок № 16. Спадщину після померлої 04 серпня 2014 року [PERSON] вони, [PERSON] та [PERSON], і їх батько [PERSON] прийняли шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час його смерті. Вказані вище обставини підтверджуються матеріалами спадкових справ щодо майна померлих: [PERSON], яка померла 04 серпня 2014 року та [PERSON], який помер 15 березня 2011 року. Вищевказану земельну ділянку ним та його померлою дружиною було отримано відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 квітня 2003 року, але за життя померлою не було отримано державний акт на право приватної власності на землю. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved