Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 08.07.2005р. між сторонами був укладений шлюб однак з відповідачем сімейне життя не склалось, оскільки вони втратили почуття любові та поваги один до одного, у них різні погляди на життя. Від даного у сторін народилися діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. На даний час сторони разом не проживають, до суду надано позовну заяву про розірвання шлюбу. Неповнолітні діти проживають разом з позивачем, перебуває на її утриманні. У позасудовому порядку сторони не досягли згоди щодо розміру аліментів на утриманні дітей. Вказала, що на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною та отримує державну допомогу по догляду за нею. Інших джерел доходу не має, в зв'язку з чим вона перебуває у скрутному матеріальному становищі. Враховуючи наведене, позивачка просила суд постановити рішення, яким розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини доходу відповідача до досягнення дітьми повноліття та аліменти на її утримання у розмірі 500,00гривень, щомісячно до досягнення дитиною трьох років. Позивач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений судом належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився про час, день та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку, причини своєї неявки суду не повідомив, суд вважає за можливе розглядати справу без участі відповідача. Оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.ст. 181, 182 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, і не можуть бути меншими, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що сторони з 08.07.2005 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується даними свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 9). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]( а.с. 6-8). Позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. Відповідач з позивачкою та синами проживає. Стан здоров'я відповідача задовільний. За таких обставин суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів відповідача, від дня пред'явлення позову до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Також встановлено, що сторони припинили подружні стосунки, спільне господарство не ведуть та не спілкуються. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Крім того, відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частиною 4 ст.84 цього Кодексу встановлено, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частин 1 та 2 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. За змістом ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підставі вищенаведеного суд вважає, що відповідач може надавати матеріальну допомогу дружині, з якою проживають його сини. Оскільки відповідач працює та має постійний дохід суд вважає за можливе стягнути з нього на користь позивачки аліменти на її утримання у розмірі 500,00гривень, щомісячно, від дня пред'явлення позову і до досягнення сином [PERSON] трьох років. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved