Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

У вересні 2015 року до суду звернувся позивач з позовом до [PERSON] в якому ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 10 лютого 2012 року між ПАТ «[PERSON] Розвитку» та [PERSON] було укладено кредитний договір № IСKGМСUІ. 10364.005, згідно якого [PERSON] протягом 30 днів з моменту укладення договору встановлює кредитний ліміт у розмірі 500,00 грн. та нараховує проценти в розмірі 36 % річних за користування кредитом, крім пільгового періоду. Щомісячний мінімальний платіж складає 10% від суми заборгованості , підлягає сплаті позичальником щомісяця до 25 числа кожного місяця. Банк в повній мірі виконав умови Кредитного договору , встановивши 13 лютого 2012 року кредитний ліміт у розмірі 500,00 грн., однак відповідачем умови договору належним чином не виконано, у звязку з чим, станом на 21.08.2015 року за кредитним договором сформувалась заборгованість, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 2\~174,62грн.; прострочена заборгованість по тілу кредиту 900,48 грн.; поточна заборгованість по процентам 126,91 грн.; прострочена заборгованість по процентам 775,84 грн. Представник позивача надав суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю, проти розгляду справи на підставі ст. 224 ЦПК України не заперечує. Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за його відсутності суду не надав, тому суд розглядає справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так, відповідно до кредитного договору № IСKGМСUІ. 10364.005 від 10 лютого 2012 року (а.с. 6-7 ) відповідач [PERSON] отримав грошові кошти у в сумі 500,00 грн., процентна ставка за користування кредитом 36.00% річних. Однак, в порушення умов кредитного договору, [PERSON] не сплатив в повному обсязі суму кредиту та відсотки за його користування, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 21.08.2015 складається з наступного: заборгованість за кредитом 2\~174,62грн.; прострочена заборгованість по тілу кредиту 900,48 грн.; поточна заборгованість по процентам 126,91 грн.; прострочена заборгованість по процентам 775,84 грн. У зв'язку з цим суд зазначає, що відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Крім цього, відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата комісії банку, пені, штрафу. Суд вважає позовні вимоги доведеними, та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання. На підставі постанови Правління Національного Банку України від 27.11.2014 року № 743 «Про віднесення ПАТ «ВБР» до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ВБР», згідно з яким з 28.11.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію в ПАТ «ВБР». Відповідно до приписів п.22 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняється, зокрема, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved