Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

У березні 2015 року до суду надійшла позовна заява ПАТ «Родовід Банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 17.09.2008 р. між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (правонаступник - Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк», надалі - Банк) та [PERSON] (надалі - Позичальник) укладено Кредитний договір № 92/АК-0021.08.2 (надалі-Кредитний договір), зі змінами та доповненнями, внесеними на підставі Додаткової угоди від 01 листопада 2008 року. Відповідно до умов вказаного Кредитного договору та Додаткової угоди Банк надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 89 679 (вісімдесят дев'ять тисяч шістсот сімдесят дев'ять) грн. зі сплатою 15 % річних та строком повернення до 17 вересня 2015 року включно. Для забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між Банком та [PERSON] (далі - Поручитель) 17 вересня 2008 року укладено Договір поруки, відповідно до умов якого Поручитель зобов'язалася солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань [PERSON] за Кредитним договором № 92/АК-0021.08.2 від 17.09.2008 року, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії, що укладені між Банком та Позичальником. Відповідно до умов кредитного договору [PERSON] зобов'язався повернути кредит у визначені умовами договору строки, сплатити відсотки за користування кредитом. Однак, у період дії вказаного Кредитного договору [PERSON] допущено прострочення по сплаті чергових платежів по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом, що призвело до виникнення простроченої заборгованості, яка станом на 13 грудня 2013 року з урахуванням загальної суми простроченої заборгованості за кредитом, загальної суми пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості, загальної суми інфляційних втрат та 3 % річних становить 610 630 (шістсот десять тисяч шістсот тридцять) грн. 14 коп. У зв'язку із неналежним виконанням відповідачами умов Кредитного договору позивач змушений звернутися до суду із даним позовом, в якому просить суд стягнути із відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 610 630 (шістсот тридцять) грн. 14 коп., яка складається із: загальної суми простроченої заборгованості за кредитом - 80 700,50 грн., загальної суми пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості - 526 539,18 грн., загальної суми 3 % річних від суми простроченої кредитної заборгованості - 2 713,42 грн., та суми інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості - 677,05 грн. У ході розгляду справи позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої останній просить суд стягнути солідарно із відповідачів заборгованість за Кредитним договором № 92/АК-0021.08.2 від 17.09.2008 року, яка станом на 08 вересня 2015 рік становить 1 395 825 (один мільйон триста дев'яносто п'ять тисяч вісімсот двадцять п'ять) грн. 33 коп., та складається із: загальної суми простроченої заборгованості за кредитом - 102 821,24 грн., загальної суми пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості - 1 238 784,31 грн., загальної суми 3 % річних від суми простроченої кредитної заборгованості - 6 827,24 грн., та суми інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості - 47 392,54 грн. 10 вересня 2015 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшов зустрічний позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», [PERSON] про визнання Договору поруки припиненим. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 вересня 2015 року вищевказану зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду та об'єднано в одне провадження з первісними позовними вимогами Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування зустрічної позовної заяви [PERSON] посилається на те, що 17 вересня 2008 року між ПАТ «Родовід Банк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 92/АК-00021.08.2 за яким Банк відкрив [PERSON] кредитну лінію на загальну суму 89 679,00 грн. на термін по 17.09.2015 р. З метою забезпечення виконання Позичальником зобов'язань по Кредитному договору між Банком та [PERSON] укладено Договір поруки від 17 вересня 2008 року. Згодом, як зазначає [PERSON], їй стало відомо, що до суду подано позов щодо стягнення солідарно із неї та [PERSON] заборгованості за Кредитним договором № 92/АК-00021.08.2 від 17.09.2008 року у розмірі 610 630,14 грн. [PERSON] вважає, що позовні вимоги, пред'явлені до неї Банком є необґрунтовані, оскільки 01 листопада 2008 року між Банком та [PERSON] підписано Додаткову угоду до Кредитного договору № 92/АК-00021.08.2 від 17.09.2008 року, відповідно до умов якої змінено відсоткову ставку із 13 % на 15 % річних. Однак, змінюючи відсоткову ставку Банком не враховано положення Цивільного кодексу України, що регулюють правові відносини, які виникають на підставі Договору поруки, зокрема, ст. 559 ЦК України, де зазначено, що порука припиняється з припиненням нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. [PERSON] вважає, що так як вона не надавала згоду на підвищення такої процентної ставки за кредитним договором, більше того, її, як Поручителя, не повідомили про підписання такої Додаткової угоди, то Договір поруки, підписаний між нею та Банком, має бути припиненим. У судовому засіданні представник позивача первісний позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити, надала пояснення відповідні до фабули первісного позову. Проти задоволення зустрічного позову заперечувала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялися належним чином. У судовому засіданні, яке відбулося 22 жовтня 2015 року представник [PERSON] - [PERSON] проти задоволення первісного позову заперечила у повному обсязі, зустрічний позов - підтримала. Також, до початку судового засідання [PERSON] подала клопотання про застосування строків позовної давності до нарахованої пені, яку також просила зменшити у відповідність до ст. 551 ЦК України. Крім того, просила застосувати строки позовної давності до нарахованих 3 % річних та інфляційних втрат. У судовому засіданні представник [PERSON] - [PERSON] проти задоволення первісного позову заперечила у повному обсязі, зустрічний позов підтримала у повному обсязі та надала відповідні до його фабули пояснення. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 17 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (правонаступник - Публічним акціонерним товариством «Родовід Банк») та [PERSON] укладено Кредитний договір № 92/АК-00021.08.2, відповідно до п. 1.1. якого Банк відкрив Позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 89 679 (вісімдесят дев'ять тисяч шістсот сімдесят дев'ять) грн. терміном по 17 вересня 2015 року включно. Згідно із п. 1.5. Кредитного договору процентна ставка за кредитами за цим Договором встановлюється в розмірі 13 % річних. Відповідно до Додаткової угоди до Кредитного договору № 92/АК-00021.08.2 від 17.09.2008 року, підписаної 01 листопада 2008 року між ПАТ «Родовід Банк» та [PERSON], п. 1.5. Кредитного договору викладено у новій редакції: «1.5. Процентна ставка за кредитами за цим Договором встановлюється в розмірі 15 % річних». Як вбачається із п. 3.1. Кредитного договору Позичальник зобов'язався щомісяця до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 1 067,61 грн. та нараховані проценти. За порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, Позичальник зобов'язався сплачувати Банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 1,6 % від суми простроченої заборгованості (п. 3.6. Кредитного договору). Розрахунок процентів за кредитами здійснюється на фактичну суму заборгованості за кредитами, починаючи з дня їх надання Позичальнику (п. 4.1. Кредитного договору). Пунктом 5.2. Кредитного договору передбачено, що у разі недотримання Позичальником умов цього Договору Банк має право вимагати, в односторонньому порядку дострокового його розірвання, повернення одержаних кредитів, сплати нарахованих за ним процентів і т.і. 17 вересня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Родовід Банк» та [PERSON] укладено Договір поруки № 92/АК-00021.08.2-3/П, відповідно до п. 1.1. якого Поручитель зобов'язалася солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 92/АК-00021.08.2 від 17.09.2008 р., а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії, що укладені між Банком та Позичальником. Відповідно до п. 1.3. Договору поруки Поручитель бере на себе зобов'язання відповідати перед Банком в тому ж обсязі на тих же умовах та в ті ж строки, що і Позичальник. Із розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що станом на 08.09.2015 рік борг [PERSON] за Кредитним договором № 92/АК-00021.08.2 від 17.09.2008 р. складає 1 395 825 (один мільйон триста дев'яносто п'ять тисяч вісімсот двадцять п'ять) грн. 33 коп., та складається із: -загальної суми простроченої заборгованості за кредитом - 102 821,24 грн.; -загальної суми пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості - 1 238 784,31 грн.; -загальної суми 3 % річних від суми простроченої кредитної заборгованості - 6 827,24 грн.; -суми інфляційних втрат від суми простроченої заборгованості - 47 392,54 грн. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як передбачено ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики. При цьому ст. 1050 ЦК України визначає наслідки порушення договору позичальником: «якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням ), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому». З огляду на викладені обставини позовні вимоги про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за Кредитним договором підлягають задоволенню, так як матеріалами справи підтверджено наявність заборгованості у відповідачів перед позивачем, а також підтверджено обов'язок сплатити дану заборгованість. При цьому, врахувавши клопотання сторони відповідача щодо застосування строків позовної давності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення солідарно із відповідачів пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості у розмірі 1 238 784,31 грн. підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За таких обставин, суд вважає за необхідне застосувати до позовних вимог щодо стягнення із відповідачів пені наслідків спливу строку позовної давності тривалістю в один рік, і відповідно до розрахунку заборгованості розмір такої пені за період із 19.03.2014 р. по 19.03.2015 р. становить 410 590,67 грн. Згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, відповідно до положень статті 551 ЦК України, суд приходить до висновку про зменшення пені, так як вона значно перевищує розмір збитків, тому із відповідачів підлягає стягненню на користь позивача пеня у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн. Статтею 625 ЦК України передбачається, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просить стягнути із відповідачів інфляційні втрати у розмірі 47 392,54 грн. та три проценти річних у розмірі 6 827,24 грн. Разом з тим, представник відповідача до початку судового засідання надала заяву про застосування строків позовної давності щодо нарахування інфляційних та 3% річних. Заслухавши думку учасників процесу, надавши об'єктивну оцінку зібраним доказам по справі та проаналізувавши чинне законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що така заява є обґрунтованою, тому в цій частині позовні вимоги слід задовольнити частково. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно положень ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, враховуючи, що позивач звернувся з позовом до суду в березні 2015 року, періодом нарахування 3% річних за несвоєчасне повернення грошових коштів в межах строків позовної давності є термін з 19.03.2012 р. по 19.03.2015 року та становить 5 694,42 грн., а періодом інфляційних втрат є термін з 08.09.2012 р. по 08.09.2015 р. та становить 46 481 грн. З огляду на вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісних позовних вимог, а саме, стягненню із відповідачів на користь позивача підлягає: 102 821,24 грн. - загальна сума простроченої заборгованості, 100 000 грн. - загальна сума пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості, 5 694,42 грн. - загальна сума 3 % річних, 46 481 грн. - розмір інфляційних втрат. Зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Посилання [PERSON] на те, що вона не надавала згоди на підвищення процентної ставки є безпідставними, так як згідно із п. 1.1. Договору поруки, укладеного 17 вересня 2008 року між нею та Банком, [PERSON] зобов'язалася солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 92/АК-00021.08.2 від 17.09.2008 р., а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії, що укладені між Банком та Позичальником. Таким чином, доводи зустрічної позовної заяви про те, що поручитель не надавала згоду на зміну умов договору спростовуються умовами договору та зводяться до трактування відповідачем таких умов на свою користь. Крім того, доводи зустрічної позовної заяви про припинення поруки у зв'язку із обставинами, визначеними ч. 4 ст. 559 ЦК України також є безпідставними, виходячи із наступного. Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до п. 4.1 Договору поруки від 17 вересня 2008 року, цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного погашення Позичальником та/або Поручителем заборгованості за Кредитним договором. Як передбачено п. 4.3. Договору поруки Договір припиняється припиненням дії Кредитного договору, а також у випадку передбачених Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України. З огляду на викладені обставини, суд вважає, що обчислення шестимісячного строку з моменту погашення чергового платежу за основним зобов'язанням не може застосовуватися до даних правовідносин між сторонами, оскільки зобов'язання з повного погашення кредиту в строк до 17 вересня 2015 року за умовами кредитного договору включно встановлено як основне. Отже, шестимісячний строк для пред'явлення вимоги до поручителя повинен обраховуватися з дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким є визначений Кредитним договором строк - 17 вересня 2015 рік. Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, та

Outcome: partial