Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

У вересні 2015 позивач - [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем - [PERSON], посилаючись на те, що з 2013 року стосунки між подружжям суттєво погіршились через те, що відповідач перестав приймати участь у вихованні та утриманні дітей та цікавитись проблемами сім'ї, у зв'язку з чим, позивач та відповідач протягом майже двох років не проживають однією сім'єю та не ведуть спільне господарство. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 4 600 грн. У поданій через канцелярію суду заяві позивач підтримала позовні вимоги, просила суд задовольнити їх в повному обсязі та розглянути справу без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, жодних клопотань від нього до суду не надходило. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 22 листопада 1996 року, про що Відділом державної реєстрації актів громадянського стану Харківського району м. Києва зроблено актовий запис № 478 від 22.11.1996р. [INFO] року у подружжя народилась донька [PERSON], а [INFO] року - син [PERSON]. У позовній заяві позивач посилається на те, що починаючи з 2013 року стосунки з відповідачем погіршились через те, що відповідач перестав приймати участь у вихованні та утриманні дітей, цікавитись проблемами сім'ї, проявляти турботу до неї та дітей та не забезпечував сім'ю матеріально. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У відповідності з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Після розірвання шлюбу, прізвище позивача «[PERSON]»; прізвище відповідача «[PERSON]». Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що батьком [PERSON] та [PERSON] є відповідач - [PERSON], а матір'ю - позивачка. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У позовній заяві позивачка зазначає, що відповідач не має офіційного місця роботи, постійних та регулярних доходів. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Позивачка пред'являючи позов до відповідача про стягнення аліментів на утримання дітей, посилалась на те, що відповідач перестав надавати допомогу на утримання дітей. З урахуванням того, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, а також враховуючи те, що обоє батьків повинні піклуватися про утримання та фізичний і духовний розвиток дитини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню. Згідно із п. 1) ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487, 20 грн. за розгляд судом позовної вимоги про стягнення аліментів та судовий збір у розмірі 487, 20 грн. на користь позивачки, який був сплачений нею при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved