Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство '' Райффайзен банк Аваль '' звернулося до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства '' Райффайзен банк Аваль'' заборгованість за кредитним договором № 354411/7955/0099-7 від 05.03.2007 року, станом на 25.07.2014 рік (за період з 05.03.2007 р. по 25.07.2014 р.) в сумі 108 965,76 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 1280652,45 гривень, яка складається із: заборгованості по кредиту - 33657,00 дол. США (395563,89 грн.); заборгованість по відсоткам - 15138,51 дол. США (177919,83 грн.); пені - 60170,25 дол. США (707168,73 грн.). Свої вимоги позивач мотивував тим, що 05.03.2007 року між відкритим акціонерним товариством '' Райффайзен Банк Аваль '', назву якого змінено на публічне акціонерне товариство '' Райффайзен Банк Аваль '', що підтверджується витягом із статуту та [PERSON] було укладено кредитний договір № 354411/7955/0099-7, згідно умов п. 1.1 якого банк надає останньому кредит у сумі 70000 дол. США (сімдесят тисяч доларів США 00 центів) строком по 04.03.2027 року включно та процентною ставкою за користування кредитними коштами, яка складає 13,25 % річних. Зазначив, що відповідач взятих на себе зобов'язань за кредитним договором не виконує, зокрема не здійснює належним чином погашення щомісячних платежів, визначених графіком погашення. Вказував, що відповідно п. 6.5 кредитного договору банк має право вимагати дострокового погашення позичальником кредитних коштів, нарахованих відповідно до умов кредитного договору процентів, сум неустойки, відшкодування збитків у випадках невиконання (неналежного виконання) позичальником умов кредитного договору. Також зазначає, що відповідно до п. 10.1 цього договору за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених кредитним договором, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пеня за несвоєчасне повернення кредитних коштів та за простроченими та несплаченими процентами становить 60170,25 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 25.07.2014 рік становить 707168,73 грн. 25.04.2014 року відповідачу було направлено вимогу про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором за вих. № 793, однак заборгованість погашено не було, що є підставою звернення позивача з даним позовом в судовому порядку. 21.10.2014 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання пункту кредитного договору недійсним, в якому просив визнати недійсним пункт 10.1 кредитного договору № 354411/7955/0099-7 від 05.03.2007 р., укладеного між ним та ВАТ '' Райффайзен Банк Аваль''. Свої вимоги мотивував тим, що у відповідності до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України '' Про захист прав споживачів '' платою за кредитним договором буде розмір процентної ставки за кредитом який споживач сплачує банку за користування кредитним коштами, тобто, розмір пені не повинен перевищувати половину розміру процентної ставки згідно договору. Зазначив, що враховуючи розмір нарахованих відповідачем процентів за користування кредитом та суму нарахованої пені, убачається перевищення розміру пені більш як на половину розміру процентної ставки, що свідчить про включення до кредитного договору умови, яка, на його думку, є за своєю правовою природою несправедливою і такою, що не відповідає нормам Закону України '' Про захист прав споживачів '', а тому просив зустрічний позов задовольнити. Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом Похітон О.О. в судовому засіданні первісний позов підтримав, проти задоволення зустрічного позову заперечував, просив в задоволенні зустрічного позову відмовити, з підстав, викладених в письмових запереченнях на зустрічну позовну заяву, долучених до матеріалів справи. Крім того, просив відмовити [PERSON] в задоволенні зустрічної позовної заяви в зв'язку з спливом строку позовної давності. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні не заперечує щодо наявності заборгованості по кредиту, але заперечує щодо її розміру, з підстав викладених у своїх письмових поясненнях долучених до матеріалів справи, зустрічний позов підтримав, з підстав викладених у зустрічній позовній заяві. У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд вважає що позовні вимоги ПАТ '' Райффайзен Банк Аваль '' за первісним позовом підлягають задоволенню частково, позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] підлягають задоволенню частково. Як вбачається з матеріалів справи 05 березня 2007 року між відкритим акціонерним товариством '' Райффайзен Банк Аваль '', назву якого змінено на публічне акціонерне товариство '' Райффайзен Банк Аваль '' та [PERSON] було укладено кредитний договір № 354411/7955/0099-7 Публічне акціонерне товариство ''Райффайзен Банк Аваль'' є правонаступником за всіма правами та обов'язками Відкритого акціонерного товариства ''Райффайзен Банк Аваль'', згідно протоколу Загальних зборів акціонерів № 3б-45 від 14 жовтня 2009 року Відповідно п. 1.1 кредитного договору банк надає позичальнику кредит у сумі 70000 дол. США (сімдесят тисяч доларів США 00 центів) строком по 04.03.2027 рік включно та процентною ставкою за користування кредитними коштами, яка складає 13,25 % річних. Відповідно п. 2.1 кредитного договору кредитні кошти призначені для використання на споживчі цілі. Відповідно п. 3.1 цього договору банк надає позичальнику кредит на умовах його строковості, забезпечення, повернення та плати за користування. Відповідно п. 6.5 кредитного договору банк має право вимагати дострокового погашення позичальником кредитних коштів, нарахованих відповідно до умов кредитного договору процентів, сум неустойки, відшкодування збитків у випадках невиконання (неналежного виконання) позичальником умов кредитного договору. Пунктом 10.1 цього договору передбачено, що за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених кредитним договором, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Згідно заяви про перерахування коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок та зведеного кредитового валютного мемоордера № 955/0099-7 від 06.03.2007 року [PERSON] отримав кредитні кошти на загальну суму 70000 доларів США, що свідчить про повне виконання ПАТ ''Райффайзен Банк Аваль'' п. 1.1 кредитного договору. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України) Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Якщо договір не містить умови про розмір процентів, він визначається обліковою ставкою банківського процента (ставкою рефінансування), встановленою Національним банком України. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення суми кредиту. Позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцеві відповідну суму коштів у строк та в порядку, встановленому договором. Якщо позичальник не виконав цього зобов'язання, він повинен сплатити пеню (у вигляді процентів) від дня, коли настав строк виконання, до дня повернення коштів кредитодавцеві, незалежно від сплати процентів за умовами договору. Згідно зі статтями 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. (ч.2 ст.615 Цивільного кодексу України) В статті 611 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). Таким чином, предметом спору за первісним позовом є стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ ''Райффайзен Банк Аваль'' сум заборгованості по кредиту, заборгованості по відсоткам та пені відповідно умов кредитного договору № 354411/7955/0099-7 від 05.03.2007 року, укладеного між ВАТ ''Райффайзен Банк Аваль'' та [PERSON] Разом з тим, предметом спору за зустрічним позовом є визнання недійсним пункту 10.1 кредитного договору № 354411/7955/0099-7 від 05.03.2007 року з підстав невідповідності умов даного пункту договору положенням статей 11, 18 Закону України '' Про захист прав споживачів'', по причині їх несправедливості, наслідком яких є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позичальника [PERSON], як споживача послуг банку, в межах спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з п. 10.1. кредитного договору за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, передбачених цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочки. Згідно з чч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки, відповідно до умов кредитного договору № 354411/7955/0099-7 від 05.03.2007 року, що укладений між сторонами, Банк надав кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України '' Про захист прав споживачів ''. Крім того, необхідність застосування цього Закону України до споживчого кредитування звернуто увагу у Рішенні Конституційного Суду України N 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року (справа про захист прав споживачів кредитних послуг). У цьому Рішенні Конституційного Суду України зазначено, що у справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, що нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 Кодексу). Отже, для споживача існує ризик помилково або навіть внаслідок введення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги . Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону України '' Про захист прав споживачів '' до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Згідно зі ст. 18 Закону України '' Про захист прав споживачів'', на яку посилається позивач [PERSON], обґрунтовуючи свої вимоги за зустрічним позовом, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України '' Про захист прав споживачів '' несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Наявність неустойки за своєю правовою природою свідчить про забезпечення виконання зобов'язання проте, це не означає, що Закон України '' Про захист прав споживачів '' не повинен застосовуватись до цих правовідносин. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Урегулювання сторонами договірних відносин на власний розсуд за наявності в законі імперативних приписів є протиправним. Даний висновок повністю відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 11 вересня 2013 року № 6-52цс13. Відповідно до ч.1 статті 215. ЦК України Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Аналізуючи долучений до матеріалів справи кредитний договір № 354411/7955/0099-7 від 05.03.2007, надавши оцінку наявним в справі доказам, приймаючи до уваги пояснення та заперечення сторін, часткове визнання [PERSON] позовних вимог банку,

Outcome: partial