Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

У березні 2014 року товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» звернулося до суду з позовом, у якому просило, у рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 2608/0208/77-002 від 29 лютого 2008 року, укладеним між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», яке виступає правонаступником акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк», та [PERSON], в сумі 208 794,71 доларів США, що еквівалентно 1 866 207,11 грн. за курсом НБУ станом на 24 лютого 2014 року, звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 29 лютого 2008 року, укладеним між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», яке виступає правонаступником акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк», та [PERSON], а саме на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], площею 0,1187 га, цільове призначення: будівництво та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер - 3221286801:01:069:0002, вартістю 186 900 грн., шляхом визнання за позивачем права власності на зазначене майно. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 29 лютого 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», яке виступає правонаступником акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2608/0208/77-002, за умовами якого Банк надав [PERSON] кредит в сумі 110 000,00 доларів США, які відповідач зобов'язувалася повернути не пізніше 28 лютого 2028 року зі сплатою 13 % річних за користування кредитом. У рахунок забезпечення виконання зобов'язання за договором від 29 лютого 2008 року відповідач передала в іпотеку відкритому акціонерному товариству «Сведбанк», яке виступає правонаступником акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк», земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], площею 0,1187 га, кадастровий номер - 3221286801:01:069:0002, цільове призначення: будівництво та обслуговування житлового будинку, що згідно з п. 2 зазначеного іпотечного договору стане власністю іпотекодавця в майбутньому на підставі укладеного із [PERSON] договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29 лютого 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 4761. 02 лютого 2012 року право вимоги за вищевказаним кредитним договором ПАТ «Сведбанк» передало ТОВ «Вердикт Фінанс» на підставі договору факторингу № 11 від 02 лютого 2012 року. Крім того, 02 лютого 2012 року ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс» уклали договір про відступлення права за іпотечним договором від 29 лютого 2008 року [PERSON] порушила взяті на себе зобов'язання за кредитним договором № 2608/0208/77-002 від 29 лютого 2008 року, у зв'язку з чим станом на 24 лютого 2014 року у відповідача утворилася заборгованість перед Банком на загальну суму 208 794,71 доларів США, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. У судовому засіданні представник позивача Свинар М.Ю. позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлена, причини неявки суду невідомі. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних матеріалів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 лютого 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», яке виступає правонаступником акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2608/0208/77-002, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 110 000,00 доларів США, які відповідач зобов'язувалася повернути не пізніше 28 лютого 2028 року зі сплатою 13 % річних за користування кредитом (а.с. 7-15). З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором відповідач на підставі укладеного між відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та [PERSON] іпотечного договору від 29 лютого 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 4767, відповідач передала в іпотеку відкритому акціонерному товариству «Сведбанк» земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], площею 0,1187 га, кадастровий номер - 3221286801:01:069:0002, цільове призначення: будівництво та обслуговування житлового будинку (а.с. 17-20). На підставі договору факторингу № 11 від 02 лютого 2012 року ПАТ «Сведбанк» передало ТОВ «Вердикт Фінанс» право вимоги за вищевказаним кредитним договором, про що свідчить копія договору факторингу № 11 від 02 лютого 2012 року (а.с. 37-48). Крім того, 02 лютого 2012 року ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Вердикт Фінанс» уклали договір про відступлення права за іпотечним договором від 29 лютого 2008 року (а.с. 27-31). Порушуючи умови кредитного договору [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 24 лютого 2014 року у відповідача утворилася заборгованість перед Банком на загальну суму 208 794,71 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 1 866 207,11 грн., яка відповідно до розрахунку складається з заборгованості за кредитом в сумі 109 165 доларів США; заборгованості по відсоткам в розмірі 71 793,43 доларів США; та пені в сумі 27 836, 28 доларів США (а.с. 16). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статями 610, 612 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. На виконання положень ст. 35 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення, позивачем листом від 25 вересня 2013 року було повідомлено про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання, з вимогою виконати договірне зобов'язання чи передати предмет застави у власність ТОВ «Вердикт Фінанс» (а.с. 32- 36). Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити у повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставного майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимог, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до п. п. 11 іпотечного договору від 29 лютого 2008 року іпотекодержатель набуває право на звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобов'язання повністю або частково, у тому числі якщо іпотекодавець не поверне суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, на звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором. Звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду. Право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Оскільки при розгляді справи беззаперечно встановлено факт порушення відповідачем [PERSON] умов кредитного договору, позивач на підставі вищевикладених положень закону отримав право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ТОВ «Вердикт Фінанс» права власності на спірну земельну ділянку, адже право визначення порядку звернення стягнення у відповідності до п. 10.3 іпотечного договору належить іпотекодержателю. Враховуючи викладене, право власності [PERSON] на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS], площею 0,1187 га, кадастровий номер - 3221286801:01:069:0002, цільове призначення: будівництво та обслуговування житлового будинку, що є предметом застави, припиняється з підстав визнання за ПАТ «Дельта Банк» права власності на вказане нерухоме майно. У задоволенні вимог позивача в частині зобов'язання [PERSON] передати ТОВ «Вердикт Фінанс» всі необхідні документи, що характеризують об'єкт нерухомості та інші документи, передбачені постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22 червня 2011 року «Про затвердження порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» суд відмовляє, оскільки позивач не надав чіткого переліку документів, що підлягають витребуванню у відповідача. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, ч. ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1869,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial