Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернувся в суд до відповідачів з позовом про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 26 серпня 1998 року між ним та відповідачами було укладено договір № 2295-Л купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS], який був укладений на Універсальній Товарно- сировинній Біржі, записаний в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 2295-Л від 26.08.1998 року та зареєстрований 03.09.1998 року в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 11024. Працівники біржі завірили, що подальшого нотаріального посвідчення договір не потребує. Оскільки він не має можливості розпорядитися купленою ним на законних підставах у свій час квартирою, тому що не дотримане діюче на даний момент законодавство- договір не посвідчений нотаріально- він змушений звернутися до суду. Зазначений договір купівлі-продажу виконаний обома сторонами. Посилаючись на наведене, просив позов задовольнити. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали, не заперечували проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги визнав. Представник третьої особи- Універсальна Товарно- сировинна Біржа- в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 26 серпня 1998 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені свого на той час неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], було укладено договір № 2295-Л купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS], на Універсальній Товарно- сировинній Біржі, записаний в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за №2295-Л від 26.08.1998 року та зареєстрований 03.09.1998 року в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 11024. Договір виконаний сторонами в повному обсязі: позивач уплатив продавцям вартість квартири, вселився в жиле приміщення, зареєструвався там та користується нею, а відповідачі отримали оплату договірної вартості квартири, звільнили її від побутового майна та здійснили виселення з неї. Згідно з вимогами ст.227 ЦК УРСР в редакції ГК 1963 р., що діяв на момент укладення договору, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин, недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ст.47 ЦК УРСР (в ред.1963р.) недодержання у випадках, зазначених в законі, нотаріальної форми угоди, тягне за собою її недійсність. Ст.128 ЦК УРСР передбачає, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі. Відповідно до ст.657 ЦК України в редакції ЦК 2003 р. договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, жилого будинку (квартири) чи іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Із пунктів 3,4 ст.334 ЦК України вбачається, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Оскільки відносини виникли до набрання чинності ЦК України 2003 р., то відповідно до п.п.1,4 заключних та перехідних положень ЦК України 2003р. необхідно керуватися нормами ЦК УРСР 1963 р. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved