Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

У березні 2017 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернувся [PERSON] (далі [PERSON]В.) в інтересах [PERSON] (далі [PERSON]К.) із позовною заявою до [PERSON] (далі [PERSON]Б.), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] (далі [PERSON]Г.) про визнання нотаріального посвідчувального надпису дійсним, яку у відповідності до вимог 11-1 ЦПК України було розподілено для розгляду судді Ходаківському М.П. Представник позивача у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено підпис [PERSON], зроблений у його заяві про надання згоди на дарування його дружиною [PERSON] їхній дочці [PERSON] квартири № 6 в будинку № 3 на ж/м Тополя-3 у місті Дніпропетровську. Цим же приватним нотаріусом 01 грудня 2001 року було посвідчено сам договір дарування, укладений між дарувальником [PERSON] та обдарованою [PERSON] 31 жовтня 2011 року [PERSON] народила сина [PERSON], а 01 жовтня 2013 року вона померла. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, про прийняття якої заявив батько померлої [PERSON], який у квітні 2015 року почав стверджувати, що жодних заяв про згоду на відчуження його дружиною вказаної квартири не підписував. У звязку із зазначеним представник позивача просила визнати дійсним посвідчувальний надпис про посвідчення приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] підпису [PERSON] під його заявою про згоду на дарування його дружиною [PERSON] їх доньці [PERSON] квартири № 6 в будинку № 3 на ж/м Тополя-3 в місті Дніпропетровську, долученої зазначеним нотаріусом до договору від 01 грудня 2001 року про дарування вказаної квартири обдарованій [PERSON], яка померла 01 жовтня 2013 року. Представник позивача у судовому засіданні позовні підтримала, наполягала на їх задоволенні у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки не повідомила. Третя особа у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлялася належним чином, про причини не явки суд не повідомила. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. За твердженнями сторони позивача приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено підпис [PERSON], зроблений у його заяві про надання згоди на дарування його дружиною [PERSON] їхній дочці [PERSON] квартири № 6 в будинку № 3 на ж/м Тополя-3 у місті Дніпропетровську. Як зазначає представник позивача, цим же приватним нотаріусом 01 грудня 2001 року було посвідчено сам договір дарування, укладений між дарувальником [PERSON] та обдарованою [PERSON] Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ст. 57, 58, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України на законодавчому рівні закріплені способи захисту цивільних прав та інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Положеннями ст. 15 ЦК України визначено, що судовому захисту підлягає лише порушене, оспорюване або невизнане право. У даному випадку предметом спору є визнання дійсним посвідчувального надпису нотаріуса, але такий спосіб захисту цивільних справ не передбачений цивільним законодавством України; відомостей про те та доказів того, що відповідні дії та надписи нотаріуса оскаржуються будь-якою особою, не визнаються тощо суду також надано не було. Суд також відзначає, що у нього відсутні повноваження на визнання дійсною нотаріальної дії, оскільки така дія була вчинена і це самим позивачем не оспорюється. Та обставина, що учасник спірних правовідносин вказує на недостовірність такої нотаріальної дії як посвідчення підпису сторони правочину не може слугувати підставою для визнання її в судовому порядку дійсною, а її дійсність та правомірність повинні доводитися при розгляді провадження щодо оскарження такої дії. З огляду на зазначене у задоволенні позовних вимог [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] про визнання нотаріального посвідчувального надпису дійсним слід відмовити у повному обсязі. Ураховуючи результат розгляду даної цивільної справи, а також те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» судові витрати необхідно віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed