Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] та [PERSON], як власники квартири по вул. Нова, 9/53 в м. Ковелі, звернулися до суду із позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач [PERSON] є колишньою дружиною позивача [PERSON] та невісткою [PERSON] З червня 2015 року не проживає у спірному помешканні, однак залишається в ньому зареєстрованою, що створює перешкоди в отриманні субсидії на оплату комунальних платежів. В попередньому судовому засіданні позивачі заявлені вимоги підтримали, відповідач позов визнала і пояснила, що в позасудовому порядку сторони не можуть домовитись про спільний візит до міграційної служби для скасування реєстрації. Відповідно до вимог частини четвертої статті 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову відповідає вимогам законодавства та не порушує прав та інтересів інших осіб. Так, згідно свідоцтва про право власності на житло власниками квартири по вул. Нова, 9/53 в м. Ковелі є позивачі [PERSON] та [PERSON]. Відповідач [PERSON] зареєстрована в цьому помешканні з 25 грудня 2010 року, про що внесено відмітку у будинкову книгу. На час звернення до суду відповідач [PERSON] є колишнім членом сімї власника житла. Позивачі, як власники житла, ставлять питання про захист своїх прав та визнання відповідача такою, що втратив право користування спірною квартирою. Частинами 1, 4 ст. 156 Житлового кодексу України (далі ЖК) визначено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо під час їх вселення не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сімї власника будинку належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до частини 2, 3 ст. 64 ЖК до членів сімї належать дружина, їхні діти та батьки. Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України члени сімї власника житла , які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла (колишній член сімї) втрачає право користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 9 ЖК визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування житлом інакше як на підставах і в порядку, передбачених законом. Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що вникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» розяснив, що у справах цієї категорії необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В судовому засіданні відповідач визнала ту обставину, що обрала інше постійне місце проживання та з червня 2015 року не проживає у спірному помешканні. Таким чином, наведені обставини у їх сукупності дають суду підстави визнати відповідача такою, що втратила право користування цим житлом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України та з урахуванням клопотанням позивача судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved