Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ТОВ «Рекламне агентство «Краш» про скасування наказу про звільнення, зміну формулювання причин звільнення та зобов'язання вчинити певні дії. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Починаючи з квітня 2002 року, позивач працював на підприємстві відповідача на різних посадах, 26 січня 2012 року він повідомив керівництво ТОВ «Рекламне агентство «Краш» про своє бажання звільнитися за власним бажанням з посади заступника директора, у зв'язку з невиплатою заробітної плати. 11 грудня 2013 року позивач направив на адресу відповідача лист з проханням направити йому належним чином оформлену трудову книжку, оригінали дипломів про освіту, копію наказу про звільнення за власним бажанням та довідку про роботу в товаристві із зазначенням посади та розміру заробітної плати. 19 грудня 2013 року позивач повторно направив на адресу відповідача лист аналогічного змісту. Враховуючи те, що обидва листи залишені відповідачем без відповіді, позивач вимушений був звернутися до Державної інспекції України з питань праці із заявою про недодержання відповідачем вимог законодавства про працю. За результатами позапланової перевірки позивачу стало відомо, що він був звільнений з займаної посади за прогул без поважних причин, у зв'язку з відсутністю на роботі з 04 по 25 січня 2012 року. Позивач стверджує, що протягом вказаного періоду перебував на робочому місці. Крім того, до нього не зверталися представники відповідача з проханням надати пояснення щодо відсутності на робочому місці. За січень 2012 року позивачу була нарахована заробітна плата. Позивач вважає, що він був незаконно звільнений з роботи за прогули, оскільки керівництво товариства підробило внутрішню документацію, достовірні докази відсутності позивача на робочому місці у відповідача відсутні. Крім того, як вказує позивач, працівник має право у визначеним ним строк розірвати трудовий договір, якщо власник не виконує законодавство про працю. До початку розгляду справи по суті позивач змінив предмет позову, просив суд скасувати наказ ТОВ «Рекламне агентство «Краш» від 26 січня № 3 про звільнення позивача з посади заступника директора на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, змінити формулювання причин звільнення, визнати підставою звільнення позивача із займаної посади пункт 1 статті 38 КЗпП України, за власним бажанням; зобов'язати відповідача видати позивачу належним чином оформлену трудову книжку, оригінали диплому про вищу освіту від 27 червня 1987 року [NUMBER] та диплому про середньо-спеціальну освіту від 28 лютого 1978 року [NUMBER], довідку про роботу позивача в товаристві із зазначенням посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Представник позивача у судовому засіданні 11 липня 2014 року під час промови у судових дебатах заявила про залишення без розгляду позову в частині вимоги про зобов'язання відповідача надати позивачу довідку про роботу [PERSON] на ТОВ «Рекламне агентство «Краш» із зазначенням посади, часу роботи і розміру заробітної плати, в іншій частині позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити позов. Зазначила, що позивач з 04 січня 2012 року по 25 січня 2012 року перебував на робочому місці, до нього ніхто не звертався з приводу надання пояснень про поважність причин його відсутності на робочому місці, документи про освіту позивач зберігав на підприємстві в сейфі. Протягом вказаного період позивач на лікарняному не перебував. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що звільнення позивача з роботи було проведено законно, із дотриманням вимог законодавства про працю. При цьому, позивачу було запропоновано владнати спір мирним шляхом, однак [PERSON] відмовився. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Позивач [PERSON] працював в ТОВ «Рекламне агентство «Краш», починаючи з 01 квітня 2002 року, що підтверджується копією особової картки працівника, наданої відповідачем. (а.с. 37-38) За наказом директора ТОВ «Рекламне агентство «Краш» від 26 січня 2012 року № 3 позивача звільнено з посади заступника директора по виробничій частині за прогули без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Підставою для прийняття такого наказу стали акти про відсутність позивача на роботі з 04 по 25 січня 2012 року, акт про відмову позивача надати письмові пояснення про причини відсутності на роботі від 26 січня 2012 року. У відповідності до положень ст. 23 Кодексу законів про працю України трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк. За приписами статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Відповідно до ст. 39 КЗпП України строковий трудовий договір (пункти 2 і 3 статті 23) підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за договором, порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору та у випадках, передбачених частиною першою статті 38 цього Кодексу. Положеннями статті 40 КЗпП України встановлені підстави для розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Так, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Правовий аналіз вищенаведених норм закону дозволяє дійти висновку, що працівник має право звільнитися з роботи за власним бажанням, строк попередження у такому разі становить два тижні. Звільнення за ст. 38 КЗпП України може бути визнано правильним, якщо воно відповідає волевиявленню працівника і проведене в останній день строку попередження. Строк попередження може бути скорочений на вимогу працівника у разі неможливості ним продовжувати роботи з причин, зазначених у ч. 1 ст. 38 КЗпП України, або у разі невиконання власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору. За правилами ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Матеріалами справи підтверджено, що 26 січня 2012 року на ім'я директора ТОВ «Рекламне агентство «Краш» позивачем подано заяву, в якій [PERSON] ставить до відома керівництво товариства, що підстави для подальшого виконання ним своїх трудових обов'язків заступника директора відсутні, оскільки йому не в повній мірі була виплачена заробітна плата за грудень 2011 року та січень 2012 року. За таких обставин, позивач у своїй заяві запропонував товариству негайно повернути йому трудову книжку та оригінали дипломів про освіту. З іншими заявами позивач до роботодавця не звертався, після 26 січня 2012 року на робочому місці не з'являвся, такі обставини буди встановлені судом під час розгляду справи та не заперечувалися сторонами. У період з 04 січня 2012 року по 25 січня 2012 року позивач був відсутній на роботі впродовж всього робочого дня, що підтверджується актами про відсутність на роботі, складеними за підписами заступника директора, головного бухгалтера та інших працівників товариства. (а.с. 38-52) 26 січня 2012 року позивачу заступником директора Руденко Ю.А. було запропоновано надати письмові пояснення про причини відсутності на роботі в період з 04 по 24 січня 2012 року, однак позивач відмовився надавати пояснення, документів, які б свідчили про поважність причин відсутності на робочому місці позивачем також не було надано. Крім того, того ж дня позивач отримав копію наказу про звільнення від 26 січня 2012 року № 3, ознайомився з ним, однак відмовився засвідчити такі факти власним підписом. Також 26 січня 2012 року головним бухгалтером ТОВ «Рекламне агентство «Краш» Джемою В.В. було запропоновано позивачу отримати трудову книжку, під час підготовки до внесення запису про звільнення в трудову книжку [PERSON] взяв трудову книжку без дозволу головного бухгалтера, перешкодив внесенню до неї запису про звільнення за прогул без поважних причин та відмовився вчинити підписи в книзі обліку руху трудових книжок та особистій картці про її отримання. Усі перелічені вище обставини підтверджені відповідними актами, складеними 26 січня 2012 року заступником директора товариства, головним бухгалтером, бухгалтером, секретарем та рекламістом. Отже, позивача було звільнено із займаної посади за прогул без поважних причин, прогул стався у період з 04 по 25 січня 2012 року, у цей час [PERSON] у відпустці або на лікарняному не перебував. Відповідачем надані належні письмові докази відсутності позивача на робочому місці протягом вказаного періоду та намагання дотриматися вимог закону в частині видачі працівнику належно оформленої трудової книжки та копії наказу про звільнення. Разом з тим, позивачем не доведено порушення його прав та інтересів при звільненні з роботи зі сторони роботодавця. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що увесь цей час перебував на робочому місці та виконував трудові обов'язки, одночасно вказує, що 26 січня 2012 року у нього ніхто не вимагав пояснень з приводу поважності причин його відсутності на робочому місці. На переконання суду, такі пояснення позивача є суперечливими та не відповідають доказам, зібраним судом під час розгляду справи. Крім того, суд звертає увагу, що з заявою про звільнення за власним бажанням позивач до директора товариства не звертався. Зі змісту заяви позивача, адресованої директору товариства, не вбачається, що позивач просить звільнити його за власним бажанням з певної дати. (а.с. 7) До того ж, позивачем не надані докази неможливості продовжувати роботу та недотримання відповідачем законодавства про працю, які за положеннями ст. ст. 38, 39 КЗпП України, є підставою для розірвання трудового договору з працівником у строк, про який просить працівник. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що звільнення позивача із займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України відповідно до наказу директора ТОВ «Рекламне агентство «Краш» від 26 січня 2012 року № 3 є законним, обставин, які б свідчили про порушення прав позивача судом не встановлено. До того ж, відсутні підстави для зобов'язання відповідача видати належно оформлену трудову книжку, оскільки таку позивачем було отримано, що підтверджується матеріалами справи. Щодо зобов'язання відповідача надати позивачу оригінали дипломів про вищу та середньо-спеціальну освіту судом встановлено, що такі документи зберігалися позивачем на його робочому місці в сейфі, доказів передачі оригіналів дипломів на користь товариства позивачем не надано, а тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині. 11 та 19 грудня 2013 року, тобто майже через два роки після звільнення, позивач направив на адресу відповідача листи, в яких просив товариство направити на його адресу трудову книжку, документи про освіту та копію наказу про звільнення за власним бажанням. За результатами проведеної перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю Територіальна державна інспекція з питань праці у м. Києві в листі від 11 лютого 2014 року повідомила позивача про те, що його було звільнено 26 січня 2012 року за прогул без поважних причин, порушень посадовими особами ТОВ «Рекламне агентство «Краш» вимог трудового законодавства не встановлено. Позивач звернувся до суду з позовом 11 березня 2014 року. Згідно зі ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. (ст. 234 КЗпП України) Як вбачається з тексту позовної заяви та встановлено судом під час розгляду справи, позивач до березня 2014 року не звертався за захистом своїх прав до суду, оскільки у нього не було потреби в отриманні документів, які він просить надати відповідача. Натомість, позивач не просить суд поновити строк звернення до суду за вирішенням трудового спору. Оскільки 26 січня 2012 року позивач, отримавши копію наказу про звільнення та трудову книжку, відмовився засвідчити це власним підписом, про що складено відповідний акт, суд доходить висновку, що позивач повинен був дізнатися про порушення свого права 26 січня 2012 року. Докази на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду у матеріалах справи відсутні. Відтак, суд доходить висновку, що [PERSON] пропустив строк звернення до суду за вирішенням трудового спору, який поновленню не підлягає. У разі пропуску місячного строку звернення до суду у справах про звільнення в позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд має з'ясувати на лише причини пропуску строку, а й усі обставини справи, права та обов'язки сторін. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову та вирішує відмовити у задоволенні позову [PERSON] про скасування наказу про звільнення, зміну формулювання причин звільнення та зобов'язання вчинити певні дії.

Outcome: dismissed