Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

У березні 2021 р. Київський міський центр зайнятості (далі по тексту - Київський МЦЗ, позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про стягнення коштів, сплачених в якості допомоги по безробіттю, в розмірі 100 924,21 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. 09.01.2020 р. [PERSON] звернувся до Дарницької районної філії Київського міського центру зайнятості (далі по тексту - Дарницька РФ КМЦЗ) із заявою про надання статусу безробітного. Відповідно до статті 43 Закону України «Про зайнятість населення» згідно з наказом № НТ200109 від 09.01.2020 відповідачу було надано статус безробітного. Наказом від 16.01.2020 № НТ200116 відповідачу призначено допомогу по безробіттю на період з 16.01.2020 по 09.01.2021. Наказом Дарницької РФ КМЦЗ № НТ210106 від 06.01.2021 відповідачу припинено виплату допомоги по безробіттю та припинено його реєстрацію як безробітного у зв`язку із встановленням факту подання зареєстрованим безробітним недостовірних даних та документів, на підставі яких прийнято рішення про надання йому статусу безробітного. З відповіді Головного управління Пенсійного фонду України на запит Дарницької РФ КМЦЗ стало відомо про порушення умов перебування відповідача на обліку як безробітного, а саме: перебування на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримання пенсії в разі втрати годувальника. Оскільки відповідачу було надано статус безробітного та призначено виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості, було прийнято рішення про повернення незаконно отриманих коштів в загальному розмірі 100 924,21 грн. 24.03.2021 суд відкрив провадження за даним позовом та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. За зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача направлялись ухвала про відкриття провадження та позовна заява з додатками, проте відомості про вручення відповідачу даних документів до суду не надійшли. Ураховуючи, що судом були вжиті усі можливі та розумні заходи щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, а з дати направлення відповідачу документів сплинули усі встановлені процесуальним законом терміни для розгляду цієї справи, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідно до положень частини 8 статті 178 ЦПК України. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 09.01.2020 [PERSON] звернувся до Дарницької РФ КМЦЗ із заявою, в якій просив зареєструвати його як безробітного відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» та призначити виплату допомоги по безробіттю у розмірі, передбаченому Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». У вказаній заяві [PERSON] зазначив, що пенсію на пільгових умовах та за вислугу років він не отримує, не є суб`єктом підприємницької діяльності, не отримує заробітку або інших передбачених законодавством доходів, компенсації, не є фермером чи членом фермерського господарства, не навчається на денній формі навчання (а.с. 7). Відповідач у заяві зазначив, що ознайомлений з правами та обов`язками безробітного та несе відповідальність за достовірність поданих даних та відомостей, на підставі яких приймається рішення про надання статусу безробітного та призначається матеріальне забезпечення на випадок безробіття. Наказами Дарницької РФ КМЦЗ від 09.01.2020 № НТ200109 та від 16.01.2020 № № НТ200116 [PERSON] надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю з 16.01.2020 (а.с. 10). 07.12.2020 Дарницька РФ КМЦЗ звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із запитом щодо перебування [PERSON] на пенсійному обліку, з відповіді на який стало відомо про те, що з 01.03.2017 відповідач отримує пенсію в разі втрати годувальника, призначену на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». За результатами отриманої інформації позивачем складено Акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 20 від 05.01.2021. Дійшовши висновку про те, що [PERSON] не належить до числа безробітних осіб і не має підстав на отримання допомоги по безробіттю та приховав факт отримання ним пенсії у разі втрати годувальника 06.01.2021 Дарницькою РФ КМЦЗ було видано наказ № НТ210106 про припинення виплати допомоги по безробіттю та припинення його реєстрації як безробітного. 12.01.2021 Дарницькою РФ КМЦЗ видано наказ № 3/263-02/20, відповідно до якого. допомога по безробіттю отримана [PERSON] незаконно та підлягає поверненню. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що за період з 09.01.2020 по 06.01.2021 [PERSON] отримав допомогу по безробіттю в загальному розмірі 100 924,21 грн. (а.с. 13). На обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що надання [PERSON] статусу безробітного та призначення йому допомоги по безробіттю було здійснено на підставі повідомлених ним неправдивих відомостей щодо відсутності передбачених законодавством доходів, зокрема, неотримання ним пенсії на пільгових умовах, що на думку позивача є підставою для стягнення отриманих сум. Правовою підставою заявлених позивачем вимог є положення норм глави 83 ЦК України та статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Так, відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Водночас стаття 1215 цього Кодексу встановлює випадки, коли отримане набувачем від іншої особи майно, яке зовні могло б бути розцінене як безпідставно набуте, насправді не є таким. Відповідно до вказаної норми закону не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. За нормою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (надалі - Закон № 1533-ІІІ) застраховані особи, зареєстровані у встановленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг, а сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Тлумачення наведених норм матеріального права свідчить про те, що зобов`язання з повернення отриманої допомоги по безробіттю виникають лише при наявності однієї з трьох умов, а саме: подання застрахованою особою недостовірних даних; недобросовісності з боку набувача; рахункової помилки з боку платника цієї допомоги. Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону № 1533-ІІІ загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. За приписами пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - Закон № 5067-VI) безробітний - це особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Стаття 4 цього Закону визначає критерії, за якими особа не відноситься до числа безробітних осіб та не має підстав на отримання допомоги по безробіттю. До таких осіб (зайнятого населення), зокрема, відносяться особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти та поєднують навчання з роботою, непрацюючі працездатні особи, які фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю, особою з інвалідністю I групи або за особою похилого віку, яка за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду або досягла 80-річного віку, та отримують допомогу, компенсацію та/або надбавку відповідно до законодавства; батьки - вихователі дитячих будинків сімейного типу, прийомні батьки, якщо вони отримують грошове забезпечення відповідно до законодавства; особа, яка проживає разом з особою з інвалідністю I чи II групи внаслідок психічного розладу, яка за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, та одержує грошову допомогу на догляд за нею відповідно до законодавства. Згідно з частиною 1 статті 43 Закону № 5067-VI статусу безробітного може, зокрема, набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи; Пенсійне забезпечення громадян в Україні здійснюється за нормами Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV). Відповідно до норм цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника. Згідно статті 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. При цьому дітям пенсії призначаються незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, також мають право на пенсію, якщо згодом втратили джерело засобів до існування. Законом № 1058-IVпередбачено також призначення пенсій за віком на пільгових умовах. Особливість цього виду пенсій полягає, зокрема, у зменшенні пенсійного віку та менших вимог до стажу, необхідного для призначення пенсії, в залежності від ступеня важкості та шкідливості умов праці. До пенсій на пільгових умовах відносяться пенсії, які призначаються особам, що працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України (стаття 114 Закону № 1058-IV). Даною нормою також передбачено призначення пенсій за вислугу років для окремих категорій працівників. Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб визначає Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Статтею 30 цього Закону передбачено, що право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні. Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби. Аналіз наведених норм пенсійного законодавства дає підстави для висновку, що пенсія в разі втрати годувальника не є пенсією на пільгових умовах, а відтак її отримання застрахованою особою не є обставиною, що впливає на умови виплати забезпечення на випадок безробіття. Отже ураховуючи, що отримуваний відповідачем дохід у вигляді пенсії в разі втрати годувальника не відноситься до передбачених законодавством доходів, наявність яких є перешкодою для призначення допомоги по безробіттю, відповідач не надавав позивачу недостовірних відомостей. Враховуючи відсутність недобросовісності з боку відповідача, правових підстав для стягнення з відповідача суми виплаченої допомоги по безробіттю суд не вбачає і відмовляє у позові у зв`язку з його необґрунтованістю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed