Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

ТОВ «Фінанс Консалтинг захід» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовує наступним. 22.09.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11395948000, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в іноземній валюті в сумі 34 849,00 дол. США, а [PERSON] зобов`язалася повернути наданий кредит в повному обсязі не пізніше 22.09.2015 року . 26.08.2014 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області ухвалене судове рішення у справі № 308/6024/14 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості, яким стягнуто солідарно з відповідачів на користь банку борг у розмірі 180 842,24 грн. Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 15.10.2015 року постановлено ухвалу про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 308/6024/14-ц, якою стягувача ПАТ «УкрСиббанк» замінено на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 01.08.2017 року постановлено ухвалу про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 308/6024/14-ц, якою стягувача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» замінено на ТОВ «Фінанс Консалтинг захід». Позивач вказує на те, що рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26.08.2014 року відповідачами не виконано. Відтак наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржників від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до постанови Приватного виконавця Крегул І.І. рішення не виконано, а заборгованість в сумі 180 842,24 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1808, 42 грн. не погашена, тому позивач несе матеріальні витрати кредитора від знецінення грошвих коштів внаслідок інфляційних процесів та має право на отримання компенсації(плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами. Відтак позивач вказує, що з відповідачів підлягає стягнення 3% річних за період з 11.09.2014 - 10.08.2018 роки, що становить 21 240 грн. та інфляційні нарахування у розмірі 201 224.43 грн. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «Фінанс Консалтинг захід»222 464, 43 грн. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 14.09.2018 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засіданні представник позивача не з`явився, хоч був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи. Зі змісту позовної заяви вбачається, що такий просить суд розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, хоч були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, про причину неявки суд не повідомили. Від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] до суду надійшли заяви про розгляд справи без його участі, проти позовних вимог заперечив та просив відмовити в їх задоволенні. Свою правову позицію обґрунтовує тим, що згідно положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим представник відповідача стверджує, що на даний час відповідачі не мають перед позивачем простроченого боргу, а відтак застосування ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин неможливе. Так, сторона відповідача підтверджує, що 12.12. 2014 року Ужгородським міськрайонним судом видано виконавчий лист на примусове виконання рішення суду від 26.08.2014 року у справі № 308/6024/14-ц, а в подальшому ухвалами суду замінено стягувача з ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Фінанс консалтинг захід». 31.10.2017 року стягувач звернувся до суду із заявою про поновлення пропущеного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання з тих підстав, що у зв`язку зі зміною кількох кредиторів у нього виникло право на пред`явлення виконавчого листа до виконання тільки з 26.05.2017 року, тобто після спливу строку його пред`явлення, який закінчився 11.09.2015 року. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 22.11. 2017 року заяву стягувача задоволено, у зв`язку чим приватним нотаріусом були відкриті виконавчі провадження. Однак постановою Закарпатського апеляційного суду від 29.11. 2018 року вказану ухвалу суду скасовано та відмовлено в задоволенні заяви стягувача про поновлення строку. Оскільки приписами Закону України «Про виконавче провадження» прямо не передбачена можливість повернення виконавчого документа чи закінчення виконавчого провадження у випадку скасування судового рішення про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання після його прийняття, відповідачі звернулися до суду із заявами про визнання виконавчих листів у даній справі такими, що не підлягають виконанню. Ухвалами Ужгородського міськрайонного суду від 19.02.2019 року виконавчі листа у справі № 308/6024/14-ц визнано такими, що не підлягають виконанню. Вказані ухвали були скасовані постановами Закарпатського апеляційного суду від 25.06.2019 року, якими прийнято рішення про відмову у задоволенні заяв про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню. Разом з тим постановою Верховного суду від 16.09.2020 року скасовано постанови апеляційної інстанції та залишено в силі ухвали першої інстанції. Відтак представник відповідача вважає, що у відповідачів у даний час відсутнє будь-яке грошове зобов`язання з виконання судового рішення про стягнення грошових коштів в погашення заборгованості за кредитним договором, оскільки позивач діяв недобросовісно та несвоєчасно пред`явив до виконання виконавчі листи, внаслідок чого розмір нарахованих ним річних процентів та інфляційних втрат значно зріс та перевищив розмір основного боргу. Оскільки позивач вважає свої права порушеними з 11 вересня 2014 року, відтак з 12.09.2014 року у позивача виникло право на пред`явлення цього позову, натомість тільки через чотири роки позивач звернувся до суду з даним позовом, пропустивши при цьому строки позовної давності. Відтак представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог, а у випадку визнання вимог обґрунтованими, врахувати заяву про застосування у даній справі позовної давності, строк якої сплив, що у відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України є самостійною підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у ній матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд встановив наступні обставини. 22.09.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11395948000, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в іноземній валюті в сумі 34 849,00 дол. США, а [PERSON] зобов`язалася повернути наданий кредит в повному обсязі. 26.08.2014 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області ухвалене судове рішення у справі № 308/6024/14 за позовом ПАТ «УкрСиббанк», яким стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту в сумі 15923,07 доларів США що за курсом НБУ станом на 28.04.2014 року становить 180842,24 грн. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.10.2015 року у справі № 308/6024/14-ц стягувача ПАТ «УкрСиббанк» замінено на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», а в подальшому ухвалою від 01.08.2017 року стягувача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» замінено на ТОВ «Фінанс Консалтинг захід». Позивач вказує на те, що рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26.08.2014 року відповідачами станом на дату звернення до суду з даним позовом не виконано, а тому наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржників від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. З цих підстав позивач ставить питання про стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «Фінанс Консалтинг захід»сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме 3% річних за період з 11.09.2014 - 10.08.2018 роки, що становить 21 240 грн. та інфляційні нарахування у розмірі 201 224.43 грн. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечив проти задоволення позовних вимог обґрунтовуючи свою правову позицію тим, що у відповідачів [PERSON] та [PERSON] у даний час відсутнє будь-яке грошове зобов`язання з виконання судового рішення про стягнення грошових коштів в погашення заборгованості за кредитним договором, оскільки позивач діяв недобросовісно та несвоєчасно пред`явив до виконання виконавчі листи, внаслідок чого розмір нарахованих ним річних процентів та інфляційних втрат значно зріс та перевищив розмір основного боргу. Також акцентує увагу на тому, що оскільки позивач вважає свої права порушеними з 11 вересня 2014 року, відтак з 12.09.2014 року у позивача виникло право на пред`явлення цього позову, натомість тільки через чотири роки позивач звернувся до суду з даним позовом, пропустивши при цьому строки позовної давності. Відтак представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог, застосувавши у даній справі позовну давність, строк якої сплив. З наданих сторонами письмових доказів, а саме постанови Верховного суду від 16.09.2020 року вбачається, що 12 грудня 2014 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області видано виконавчий лист на примусове виконання рішення від 26 серпня 2014 року у праві №308/6024/14-ц про стягнення з [PERSON] , [PERSON] у солідарному порядку на користь ПАТ «УкрСиббанк» грошових коштів. 31 жовтня 2017 року стягувач звернувся до суду із заявою про поновлення пропущеного строку пред`явлення вказаного вище виконавчого листа до виконання з тих підстав, що у зв`язку із зміною кількох кредиторів у нього виникло право на пред`явлення виконавчого листа до виконання тільки з 26 травня 2017 року, тобто після спливу строку для його пред`явлення, який закінчився 11 вересня 2015 року. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 листопада 2017 року вказану заяву стягувача задоволено в повному обсязі, у зв`язку з чим приватним виконавцем виборчого округу Закарпатської області Крегулом І.І. відкрито виконавче провадження №56008860. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 29 листопада 2018 року у справі №308/6024/14-ц було скасовано ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 листопада 2017 року про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, а у задоволенні заяви стягувача про поновлення цього строку відмовлено в повному обсязі. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно частини першої статті 267 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Відповідно до статті 625 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що: (1) натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном; (2) конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; (3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Таким чином в даному випадку звернувшись до суду з вимогою про дострокове стягнення кредитних коштів з [PERSON] та [PERSON] банк змінив встановлений сторонами строк його дії ( 22.09.2015 рік), а рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 26.08.2014 року було засвідчено такі зміни. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу у межах позовної давності (стаття 256 ЦК України). Сторона відповідача просить застосувати позовну давність до вимог позивача про стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «Фінанс Консалтинг захід»сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме 3% річних за період з 11.09.2014 - 10.08.2018 роки, що становить 21 240 грн. та інфляційні нарахування у розмірі 201 224.43 грн. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Початковим моментом періоду прострочення виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26.08.2014 року є дата набрання цим рішенням законної сили ( 11.09.2014 рік), а із даним позовом ТОВ «Фінанс Консалтинг захід» звернувся 14.08.2018 року( через чотири роки після ухвалення судового рішення), тобто - поза межами заявленого строку позовної давності, питання щодо поновлення пропущеного строку не порушував. Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, однак у межах загальної позовної давності, тобто за три останні роки до дня подання позову. Відповідно до ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Законодавець не наводить прикладів підстав через які суд може визнати поважними причини пропущення строку позовної давності, таким чином суд самостійно оцінює кожні обставини на предмет поважності. Слід підкреслити, що статтею 268 ЦК України передбачені вимоги, на які позовна давність не поширюється, однак вказаний перелік не є вичерпним Законом можуть бути встановлені також інші вимоги. Дане правило стосується і спеціальних строків позовної давності, оскільки окремими нормативними актами щодо деяких правовідносин визначені інші строки позовної давності. Матеріали справи не містять обставин, які б свідчили про зупинення, перерив або про наявність підстав для поновлення строку позовної давності, клопотань щодо поновлення строку звернення до суду позивач також суду не заявляв. За таких обставин вимоги про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги стягнення 3% річних за період з 11.09.2014 - 10.08.2018 роки, що становить 21 240 грн. та інфляційні нарахування у розмірі 201 224.43 грн. заявлені позивачем з пропуском строку позовної давності. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Отже, враховуючи вищевикладене, наявність клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, суд вважає за розумне застосувати в даному випадку строк позовної давності, оскільки позивач не прохав суд поновити строк позовної давності та не навів поважних причин пропуску строку позовної давності, а отже з урахуванням викладеного, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог. Питання щодо стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed