Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

У вересні 2014 року позивачка [PERSON], громадянка США [INFO], звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що [INFO] року помер її батько [PERSON], громадянин США [INFO]. Посилалась на те, що 09 жовтня 2010 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів усе своє майно (нерухоме та рухоме), яка належатиме йому на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б не складалось, а також все те, на що він за законом буде мати право, їй, [PERSON]. Заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного округу Київської області Попругою Аллою Миколаївною та зареєстрований у спадковому реєстрі за № 50077679, в реєстрі нотаріальних дій за № 1342. 07 лютого 2012 року [PERSON] склав новий заповіт, яким заповів усе своє майно (нерухоме та рухоме), яка належатиме йому на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б не складалось, а також все те, на що він за законом буде мати право, своїй сестрі - відповідачу, [PERSON], громадянці Ізраїлю [INFO]. Заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного округу Київської області Попругою Аллою Миколаївною та зареєстрований у спадковому реєстрі за № 52386880, в реєстрі нотаріальних дій за № 21. Останній зазначений заповіт позивачка вважає недійсним з підстав, зазначених у ч. 1 ст. 225 ЦК України, оскільки на день його посвідчення на користь відповідача померлий страждав на метастатичний рак підшлункової залози, що супроводжувалося значними больовими відчуттями, у зв'язку з чим померлому призначалися сильнодіючі знеболюючі препарати наркотичного походження, померлий страждав на психічні розлади, що підтверджується медичною документацією та листами призначення лікарських препаратів. Позивачка наголошувала на тому, що протягом усього перебігу захворювання аж до моменту смерті, померлий [PERSON] перебував під постійним наглядом своєї дружини, [PERSON], у місці свого постійного проживання за адресою: [ADDRESS], а перед самою смертю - під спеціальним наглядом лікарів у м. Моррістаун, округ Морріс, Нью-Джерсі, США. Посилалася також на те, що у період з 28 грудня 2011 року по 05 січня 2012 року померлий перебував у спеціальному лікувальному закладі, де під час оглядів у нього були підтверджені проблеми з психічним здоров'ям, що вимагали регулярного медичного спостереження, зокрема неспокійна поведінка, параноя, напади агресії та депресії, зорові, слухові, тактильні та нюхові галюцинації. Виходячи з викладеного та посилаючись на ч. 1 ст. 225 ЦК України, [PERSON] просила визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений 07 лютого 2012 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного округу Київської області Попругою Аллою Миколаївною та зареєстрований у спадковому реєстрі за № 52386880, в реєстрі нотаріальних дій за № 21. 28 січня 2016 року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог було залучено дружину померлого [PERSON], [PERSON], громадянку США [INFO]. До початку розгляду справи по суті суду стало відомо, що відповідач, [PERSON], померла [INFO] року. Так, телеграма про виклик відповідача у судове засідання, призначене на 28 січня 2016 року, повернулася до суду як невручена із позначенням, що адресат помер (т. 3, а.с. 111). 28 січня 2016 року судом було направлено запит до Відділу РАЦС Шевченківського РУЮ м. Києва щодо надання копії актового запису про смерть [PERSON]. До відповіді Відділу реєстрації смерті у м. Києві від 08 лютого 2016 року № 323/03.3-19 було долучено копію актового запису про смерть [PERSON], згідно якого вона померла [INFO] року. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 201 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка було стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво. У зв'язку із зазначеним, ухвалою Києво-Святошинського районного суду від 17 лютого 2016 року провадження по справі було зупинено до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини після померлої [INFO] року [PERSON]. Ухвалою від 13 червня 2016 року провадження поновлено. Листом від 30 серпня 2016 року судом було затребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юрченка Василя Васильовича та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Богданової Вікторії Миколаївни копії спадкових справ щодо спадщини [PERSON]. З наданої нотаріусом Юрченком В.В. копії спадкової справи № 1/2016 від 03 червня 2016 з додатком у вигляді спадкової справи № 7/2016 від 10 червня 2016 року, яка була заведена нотаріусом Богдановою В.М. та в подальшому передана Юрченку В.В., вбачається, що з заявами про прийняття спадщини зверталися [PERSON] - позивач у даній справі та племінниця померлої, а також [PERSON] - донька померлої, що підтверджується її свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11 серпня 2007 року (т. 3, а.с. 154). З матеріалів спадкових справ вбачається, що померла [PERSON] заповітів не складала, у зв'язку з чим спадкування відбувається за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. 07 вересня 2016 року до суду надійшла заява [PERSON] про залучення її до участі у справі як правонаступника відповідача, у зв'язку з його смертю. Згідно ч. 1 ст. 37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду від 07 вересня 2016 року до участі у справі в якості відповідача, згідно ст. 37 ЦПК України, було залучено доньку померлої відповідачки [PERSON] - [PERSON], як єдиного спадкоємця першої черги за законом.В судове засідання сторони не з'явились. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява від 06 березня 2017 року, в якій вона просила здійснювати розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Від представника третьої особи без самостійних вимог [PERSON] надійшла заява від 06 березня 2017 року, в якій він просив здійснювати розгляд справи без участі третьої особи, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у справі свого представника у судове засідання не направила, про дату, час та місце розгляду справи, згідно ч. 5 ст. 76 ЦПК України, повідомлялася через представника, [PERSON], який діє на підставі довіреності від 15 липня 2016 року (т. 3, а.с. 151-152). У судові засідання відповідач та її представник жодного разу не з'являлися, хоча належним чином повідомлялися про їх дату, час та місце. Згідно заяви відповідача від 07 вересня 2016 року, її представник проживає за адресою: 02121, [ADDRESS] (т. 3, а.с. 147-149). Остання судова повістка від 15 лютого 2017 року, надіслана за цією адресою, повернулася до суду у зв'язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, вважається, що судова повістка була вручена відповідачу належним чином. Враховуючи згоду представників позивача та третьої особи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Перевіривши матеріали справи та наявні у ній докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] повинні бути повністю задоволені з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року помер батько позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 29 червня 2012 року, виданим у м. Фрихолд штату Нью-Джерсі (т. 1, а.с. 18-19). Позивачка є донькою померлого [PERSON], що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серіі [NUMBER] від 10 лютого 1995 року (т. 1, а.с. 153). У свою чергу, третя особа, [PERSON], є дружиною померлого, що підтверджується повторним свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] ввід 10 лютого 1995 року (т. 1, а.с. 154). Листом від 09 жовтня 2014 року судом було витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юрченка В.В. копію спадкової справи [PERSON] № 1/2012, заведеної 06 липня 2012 року. З матеріалів спадкової справи вбачається, що з заявами про прийняття спадщини померлого [PERSON] до нотаріуса Юрченка В.В. зверталися донька померлого, [PERSON] (заява від 06 липня 2012 року, т. 1, а.с. 125), дружина померлого, [PERSON] (заява від 06 липня 2012 року, т. 1, а.с. 126) та сестра померлого, [PERSON] (заява від 21 серпня 2012 року, т. 1, а.с. 172). За своє життя померлий двічі складав заповіт на своє майно. На підставі заповіту, посвідченого 09 жовтня 2010 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного округу Київської області Попругою Аллою Миколаївною та зареєстрованим у спадковому реєстрі за № 50077679 (в реєстрі нотаріальних дій № 1342), [PERSON] заповів усе своє майно (нерухоме та рухоме), яка належатиме йому на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б не складалось, а також все те, на що він за законом буде мати право, позивачу, [PERSON] (т. 1, а.с. 20). 07 лютого 2012 року [PERSON] знову склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного округу Київської області Попругою Аллою Миколаївною та зареєстрований у спадковому реєстрі за № 52386880 (в реєстрі нотаріальних дій № 21), яким заповів усе своє майно (нерухоме та рухоме), яка належатиме йому на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б не складалось, а також все те, на що він за законом буде мати право, [PERSON], громадянці Ізраїлю [INFO] (т. 1, а.с. 183). Згідно звіту Медичного центру «Сентрастейт», м. Фрихолд, штат Нью-Джерсі, США від 06 жовтня 2011 року, у померлого був рак підшлункової залози - пухлиноподібне утворення у підшлунковій залозі, яке було виявлене під час медичного обстеження 12 січня 2011 року (т. 1, а.с. 37-40). З копій консультаційних висновків від 07 листопада 2011 року вбачається, що померлий проходив лікування в лікарні м. Моррістаун, округ Морріс, Нью-Джерсі, США та знаходився під наглядом лікарів онкологічного відділення. Крім раку підшлункової залози хворів на цукровий діабет. Проходив лікування фентанілом, правастатином, торцева, лопрессором, левеміром та деякими іншими лікарськими засобами хіміотерапії. Для знеболювання вживав морфій (т. 1, а.с. 41-46). З листів призначення лікарських препаратів на січень 2012 року вбачається, що померлий [PERSON] серед інших препаратів регулярно приймав морфін, в тому числі подовженої дії (т. 1, а.с. 61-72). З інструкції щодо прийому лікарських засобів при виписці померлого зі стаціонару вбачається, що йому було рекомендовано приймати дронабінол по 2,5 мг двічі на день (т. 1, а.с. 77). Згідно виписки про психічне здоров'я [PERSON] від 28 грудня 2011 року, цього дня о 18:00 годині його було поміщено до ізолятора. Поведінка спокійна, зміст думок - параноя, зорові, слухові, тактильні, нюхові галюцинації (т. 1, а.с. 84-85). Згідно виписки про зміни у психічному здоров'ї від 05 січня 2012 року, поведінка [PERSON] злегка схвильована, настрій тривожний, мовлення чітке ускладнене. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду від 19 грудня 2014 року у справі було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої було поставлено питання, чи міг [PERSON] повною мірою усвідомлювати і розуміти значення своїх дій та керувати ними у момент підписання заповіту від 07 лютого 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного округу Київської області Попругою Аллою Миколаївною та зареєстрованого у спадковому реєстрі за № 50077679. Проведення експертизи доручено експертам Першої Київської обласної психоневрологічної лікарні. Відповідно до висновку комісійної посмертної судово-психіатричної експертизи № 24-ц від 19 серпня 2015 року, [PERSON] страждав із січня 2011 року на рак підшлункової залози, який супроводжувався у нього з осені 2011 року вираженим больовим синдромом. У нього наростала кахексія внаслідок ракової інтоксикації. При обстеженнях у нього виявляли мислення, яке було розцінене як маячне, агресивну поведінку, неадекватність та ознаки психічної хвороби. Також відмічалися надмірна тривога, страх та злість, порушена здатність до оціночних суджень. Дії померлого перед смертю є нелогічними та розцінюються як факт збереження у нього маячних розладів: він не повертається до сім'ї, будучи фізично виснаженим він відправляється у важку подорож до України, аби скласти заповіт, що він легко міг зробити вдома. Померлий приймав наркотичні речовини: оксікодон, дронабінол, буст (канабіс), морфін пролонгованої дії, трамадол. Тобто він перебував у стані хронічної наркотичної інтоксикації (т. 3, а.с. [?]). Комісія прийшла до висновку, що [PERSON] під час підписання заповіту 07 лютого 2012 року, страждав на психічний розлад у вигляді хронічного маячного розладу, що був ускладнений хронічною наркотичною інтоксикацією. За своїм психічним станом у момент підписання заповіту від 07 лютого 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного округу Київської області Попругою Аллою Миколаївною та зареєстрованого у спадковому реєстрі за № 50077679, [PERSON] не міг розуміти характер та значення своїх дій та керувати ними (т. 3, а.с. [?]). Частиною 1 ст. 225 ЦК України визначено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч. 1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. З частини 1 ст. 202 ЦК України вбачається, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У відповідності до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ч. 2-4 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Підставою для визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України № 6-1531цс16 від 28 вересня 2016 року, № 6-9цс12 від 29 лютого 2012 року, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для усіх судів України. Досліджені у судовому засіданні докази (копії консультаційних висновків, листів призначення лікарських препаратів, інструкцій щодо прийому лікарських засобів, виписок про психічне здоров'я [PERSON]) та безпосередньо висновок посмертної експертизи № 24-ц від 19 серпня 2015 року дають підстави стверджувати, що у момент складання оспорюваного заповіту від 07 лютого 2012 року [PERSON] не міг розуміти характер та значення своїх дій та керувати ними. Таким чином, експертизою зроблено висновок про абсолютну неспроможність [PERSON] розуміти характер та значення своїх дій та керувати ними на момент складання оспорюваного заповіту, тому суд приходить до висновку про наявність підстав задоволення позову. Суд вважає зазначений висновок експертів об'єктивним, оскільки він зроблений при детальному вивченні медичної документації [PERSON]. Будь-яких доказів, які б спростовували факт абсолютної неспроможності [PERSON] розуміти значення своїх дій та керувати ними в момент складання заповіту від 07 лютого 2012 року матеріали справи не містять. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 16, 202, 225,1257 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved