Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

у березні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з указаною позовною заявою про визнання прав на завершення приватизації та одержання свідоцтва про право власності на земельну ділянку. Зазначив, що [INFO] померла [PERSON], яка по день смерті проживала і була зареєстрована в [ADDRESS]. Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається, у тому числі, із земельної ділянки та із права на приватизацію земельної ділянки площею 0,30 га по [ADDRESS]. Спадкоємцем зазначеного спадкового майна по заповіту є позивач. Частину спадщини позивач оформив, проте, у ході оформлення спадкових прав було виявлено те, що [PERSON] розпочала приватизацію земельної ділянки під належним їй будинком, по [ADDRESS], про що свідчить рішення відповідача від 29.12.1997 року та довідка від 14.01.2014 року за № 62, але не закінчила приватизацію земельної ділянки, оскільки померла. На цій підставі нотаріус відмовив позивачу в оформленні спадщини на присадибну ділянку, про що винесено постанову. З урахуванням заяв про часткову зміну прохальної частини позову, посилаючись на норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року, а також на те, що [PERSON] за життя розпочала, проте не встигла закінчити приватизацію земельної ділянки по [ADDRESS], позивач просить визнати за ним право на завершення приватизації земельної ділянки орієнтовною площею 0,30 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться по [ADDRESS] з правом виготовлення документів (технічної документації) та отримання на своє ім'я свідоцтва (свідоцтв), що посвідчує право власності на дану земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] У судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали, посилаючись на ті самі обставини, що і у позовній заяві та у заявах про часткову зміну прохальної частини позову. Представник відповідача - Хоменківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області - сільський голова Попсуй Г.М. у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову [PERSON], зазначила, зокрема, що [PERSON] дійсно за життя розпочала приватизацію земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS]. При цьому, Хоменківська сільська рада ухвалила рішення про безоплатну передачу [PERSON] зазначеної земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства. Однак, [PERSON] не встигла завершити приватизацію земельної ділянки, оскільки померла. На думку представника відповідача, до складу спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] увійшло право останньої на приватизацію земельної ділянки. Представник третьої особи - Відділу Держземагенства у Шаргородському районі Вінницької області Вовк А.І. у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини. [INFO] у с. Хоменки Шаргородського району Вінницької області померла [PERSON], що вбачається зі свідоцтва про смерть [NUMBER] (а.с.10). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається, зокрема, з права на земельну частку (пай) та права власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що вбачається із сертифіката Серія ВН № 0470023 від 03.04.2000 року та свідоцтва Серія ВІ ХХVІ № 027770 від 18.09.2001 року (а.с.39,41) Окрім того, згідно рішення Хоменківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 29.12.1997 року [PERSON] набула право одержати безкоштовно у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства та будівництва площею 0,30 га (а.с.17). Згідно довідок Хоменківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 14.01.2014 року № 62 та від 05.03.2014 року № 399, на підставі рішення 10-ї сесії 22 скликання від 29.12.1997 року за [PERSON] рахується земельна ділянка площею 0,30 га, яка знаходиться в [ADDRESS] (а.с.15,16). Спадкоємцем зазначеного вище складу спадщини є позивач по заповіту від 26.05.2000 року, згідно з яким [PERSON] усе своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось і взагалі все те, що належатиме їй на день смерті, і на яке вона матиме право за законом заповідала [PERSON] (а.с.12). Згідно довідки Хоменківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області від 07.06.2012 року № 605, [PERSON] постійно на день смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS]. На час відкриття спадщини разом з спадкодавцем проживав [PERSON] (а.с.11). Як вбачається із копії спадкової справи до майна померлої [PERSON], позивач оформив у спадщину частину спадкового майна, а саме право на земельну частку пай та право на пайовий фонд (а.с.35-59). Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,30 га, розташовану на території Хоменківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області позивачу було відмовлено, про що нотаріусом винесено відповідну постанову за №410/02-31 від 25.02.2014 року (а.с.9). Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що підставою для відмови у видачі свідоцтва є ненадання позивачем правовстановлюючого документа на земельну ділянку. Встановленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із набуттям права на спадкове майно, які з огляду на те, що спадщина відкрилась та була прийнята до 01 січня 2004 року регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР). Зазначене відповідає пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року (далі - ЦК України) та узгоджується з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленою у пункті 1 інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Так, згідно частини першої статті 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (стаття 525 ЦК УРСР). Частиною першою статті 534 ЦК УРСР встановлено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, із урахуванням зазначених вище вимог ЦК УРСР, суд вважає, що позивач дійсно є спадкоємцем померлої [PERSON], оскільки остання склала на позивача заповіт. Окрім того, суд вважає доведеним факт прийняття позивачем спадщини після смерті [PERSON], позаяк на час відкриття спадщини позивач проживав разом із спадкодавцем. При цьому, на частину спадкового майна позивач одержав свідоцтво про право на спадщину. Водночас, оформити спадщину на земельну ділянку площею 0,30 га, розташовану на території Хоменківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області позивач не може, через відсутність у нього правовстановлюючого документа, це зумовлено тим, що [PERSON] за життя не закінчила розпочату приватизацію земельної ділянки. Згідно із абзацом 2 п 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до декрету КМУ 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року №139-V), є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що засвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абзац 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509 - VI). Відповідно до роз'яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування-права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця. Таким чином, якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Зазначений порядок встановлений законодавством у разі набуття права власності на земельні ділянки шляхом їх приватизації громадянами відповідно до ч. 3 ст. 116 ЗК. Отже, оскільки у даному випадку, спадкодавець розпочала процедуру приватизації про що свідчить відповідне рішення сесії сільської ради (а.с. 17), однак її не закінчила у зв'язку зі смертю, тому суд вважає, що спадкоємець має право на завершення розпочатої спадкодавцем приватизації земельної ділянки, орієнтовною площею 0,30 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться по [ADDRESS] з правом виготовлення документів (технічної документації) та отримання на своє ім'я свідоцтва (свідоцтв), що посвідчує право власності на дану земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом. Частиною першою статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України). Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, судовому захисту підлягає лише порушене, невизнане або ж оспорюване право, свобода чи інтерес. При цьому, позивач, з огляду на принцип змагальності сторін зобов'язаний довести належними та допустимими доказами факт порушення, невизнання або оспорювання свого права, свободи чи інтересу. Не доведення даного факту є підставою відмови у задоволенні позову. За частиною першою статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 статті 16 ЦК України). У пункті 3.5. інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, вказано, що право спадкоємця може бути захищено шляхом визнання за ним права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця. Суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами порушення його права, окрім того, на думку суду, спосіб захисту порушеного права, обраний позивачем, передбачений законом, а відтак, позов слід задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved