Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В обґрунтування позову зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу від 19.01.2021 вона є власником квартири [ADDRESS] . Вказує, що відповідач [PERSON] зареєстрований, проте не проживає в зазначеній квартирі понад один рік без поважних причин (з 01.08.2016), не здійснює платежів за надання комунальних послуг, в утриманні житла участі не бере, особистих його речей у квартирі немає і квартирою він не цікавиться. Утримання квартири протягом багатьох років здійснювалося колишнім власником, а наразі здійснюється позивачем. Перешкоди у користуванні житловим приміщенням відповідачеві позивачем та членами її сім`ї не чиняться. Окрім того, указувала, що відповідач вчиняв дії, що були спрямовані на руйнування житлового приміщення, а саме вчинив умисну пожежу, що могло спричинити руйнування квартири та завдати шкоди здоров`ю і життю позивача та її родини. Посилаючись на те, що вона не підтримує зв`язок з відповідачем, а реєстрація останнього порушує її право на вільне користування і розпорядження майном, позивач просила суд з підстав, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: квартира [ADDRESS] . У судовому засіданні представник позивача адвокат Боголюбська А.-М. О. просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, не заперечувала проти заочного розгляду справи та ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Оскільки відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву не подав, а також ураховуючи, що представник позивача не заперечувала щодо заочного розгляду справи, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2021 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, постановлено провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом установлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 19.01.2021, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марчук М. С., зареєстрованого в реєстрі за № 14, належить квартира [ADDRESS] . Право власності позивача на вказану квартиру підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19 січня 2021 року, індексний номер 240989924. Із наданих у судовому засіданні представником позивача пояснень судом установлено, що відповідач [PERSON] є братом позивача [PERSON] . Згідно відомостей, наданих Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради № Д3-16330-ф/л, у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані такі особи: [PERSON] , дата народження [INFO] , дата реєстрації особи [INFO] ; [PERSON] , дата народження [INFO] , дата реєстрації [INFO] ; [PERSON] , дата народження [INFO] , дата реєстрації особи [INFO] ; [PERSON] , дата народження особи [INFO] , дата реєстрації особи [INFO] ; [PERSON] , дата народження особи [INFO] , дата реєстрації особи [INFO] ; [PERSON] , дата народження особи [INFO] , дата реєстрації особи [INFO] ; [PERSON] , дата народження особи [INFO] , дата реєстрації особи [INFO] . Відповідно до листа Одеського міського управління Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області від 17.07.2020 № 2063 підтверджено факти пожежі, що сталися 09.08.2016 в житловій квартирі [ADDRESS] . Актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 04 березня 2021 року, складеним [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та засвідченим начальником дільниці № 1 Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський» Ткачем Н. В., установлено, що за адресою [ADDRESS] , починаючи з 01 серпня 2016 року по дату підписання даного акта фактично не проживає [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; при огляді приміщення за адресою [ADDRESS] на дату підписання даного акта не були виявлені особисті речі [PERSON] ; по відношенню до [PERSON] перешкод у користуванні приміщенням за адресою [ADDRESS] зафіксовано не було. Окрім того, до позовної заяви позивачем долучено копії квитанцій про сплату за надані житлово-комунальні послуги, отримувач КП «ЖКС «Фонтанський», платники: [PERSON] та [PERSON] . Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення. Вичерпного переліку поважності причин не проживання у житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 405 ЦК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. У ході розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] є братом позивача [PERSON] . Відповідач зареєстрований у квартирі [ADDRESS] з 07.03.2008, що підтверджується відомостями, наданими Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради № Д3-16330-ф/л, власником якої з 19.01.2021 є позивач. Звертаючись до суду з указаним позовом позивач зазначила, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 19.01.2021, вона є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач у квартирі зареєстрований з березня 2008 року, але не проживає у ній тривалий час, відтак на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою. Проте, слід зазначити, що позивач [PERSON] є власником квартири з 19 січня 2021 року, а з позовними вимогами до відповідача у цій справі про визнання його таким, що втратив право користування житлом з підстав, передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України, як особу, яка понад один рік без поважних причин не проживає у квартирі, що належить позивачу, звернулася до суду у березні 2021 року, тобто, до спливу строку, передбаченого ч. 2 ст. 405 ЦК України, на яку вона посилається. Таким чином, ураховуючи, що з часу, коли позивач стала власником квартири 19 січня 2021 року, та на момент звернення позивача до суду з цим позовом 15 березня 2021 року не минув строк, передбачений ч. 2 ст. 405 ЦК України для звернення позивача з цими позовними вимогами, позов є передчасним. За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені [PERSON] слід залишити за нею.

Outcome: dismissed