Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» (далі - ПАТ КБ «Приват Банк») звернулось до суду з позовом до [PERSON]., [PERSON]. про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № CVNMGA00000030 від 27.03.2007 року відповідач [PERSON]. отримав кредит в розмірі 8800,00 дол. США на термін до 24 березня 2017 року, взявши на себе зобов'язання у визначені договором строки повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Зокрема, умовами укладеного між банком та позичальником договору визначено, що погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, [PERSON]. зобов'язаний надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією а також інші витрати згідно кредитного договору. Крім того, згідно умов договору, у випадку порушення зобов'язань, [PERSON]. сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Підписуючи даний договір, відповідач засвідчив факт ознайомлення з умовами договору й відповідно погодився з ними. Посилаючись на те, що банк свої зобов'язання перед позичальником виконав в повному обсязі, а відповідач взятих на себе за кредитним договором зобов'язань не виконав, що призвело до того, що станом на 26 січня 2015 року утворилась заборгованість перед банком в сумі 5786,34 дол. США, яка складається у тому числі: з заборгованості за кредитом - 4038,99 дол. США, заборгованості по процентам за користування кредитом - 920,33 дол. США, заборгованості по сплаті комісії за користування кредитом - 192,00 дол. США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 344,42 дол. США, штраф (фіксована частина) - 15,81 дол. США та штраф (процентна складова) - 274,79 дол. США. Також вказує, що у забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № CVNMGA00000030 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON]. укладено договір поруки, за умовами якого визначено, що поручитель несе солідарний обов'язок відповідати за зобов'язаннями боржника. З метою досудового врегулювання спору, банком на адресу відповідачів було направлено письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань, однак відповідачами вона залишена без уваги та сума боргу за договором не сплачена. Посилаючись на вищевказане, банк просив позов задовольнити та стягнути солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором № CVNMGA00000030 від 27.03.2007 року в сумі 5786,34 дол. США, що відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.01.2015 року складає 91482,03 грн., а також стягнути на користь ПАТ КБ «Приват Банк» судові витрати. Представник ПАТ КБ «Приват Банк» в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у відсутності представника банку, а також зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином за останньою відомою адресою місця проживання. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Тому, ураховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 224 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказах. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне. Так, відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. З наявних у справі доказів убачається, що 27 березня 2007 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № CVNMGA00000030, за умовами якого відповідач [PERSON]. отримав кредит в розмірі 8800,00 на строк до 24 березня 2017 року та зобов'язалася повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором (а.с 13-15). Зокрема, умовами договору визначено, що погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, [PERSON]. повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією а також інші витрати згідно кредитного договору. Крім того, згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором визначено, що [PERSON]. сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Також умовами кредитного договору визначено право банку на дострокове повернення суми кредиту та інших платежів, зокрема при порушенні позичальником свого обов'язку по сплаті чергових платежів ( п. 2.3.3 договору). Так, частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмір та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як встановлено судом, ПАТ КБ «Приват Банк» свої зобов'язання перед позичальником виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредитні кошти, однак позичальник взяті на себе зобов'язання належним чином не виконує. Зокрема, станом на 26 січня 2015 року у [PERSON]. утворилась заборгованість перед банком в сумі 5 786,34 дол. США, яка складається у тому числі: з заборгованості за кредитом - 4038,99 дол. США, заборгованості по процентам за користування кредитом - 920,33 дол. США, заборгованості по сплаті комісії за користування кредитом - 192,00 дол. США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 344,42 дол. США, штраф (фіксована частина) - 15,81 дол. США та штраф (процентна складова) - 274,79 дол. США, що підтверджується відповідним розрахунком (а.с. 6-8). Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ч.1 ст.530 ЦК України)). Відповідно до ст. 625 ЦК України позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а кредитний договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 2 ст. 1048 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Таким чином, оскільки відповідач [PERSON]. не виконує взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, й відповідно не надав суду в розумінні положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України належних та допустимих доказів на спростування розрахунку суми боргу за кредитним договором, а також доказів щодо належного виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором та доказів на підтвердження оспорення чи визнання недійсним умов укладеного між сторонам договору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Зокрема, згідно ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання ( ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Як убачається зі змісту п. 4.1 договору визначено, що у разі порушення позичальником будь-якого зобов'язання, передбачених пп. 2.22, 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 0, 15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Відповідно до п. 5.4 договору визначено, що у разі порушення позичальником строків платежу по будь-якому з грошових зобов'язань,передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, у зв'язку з чим банк змушений звернутися до суду, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову. Так, згідно наданого банком розрахунку розмір пені за прострочення сплати за кредитом становить 344, 42 долари США (а.с. 6-8). Таким чином, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи в судовому засіданні суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що також є обґрунтованими й вимоги банку про стягнення суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором. Крім того, згідно із положеннями ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання (ст. 541 ЦК України). У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі (ст. 543 ЦК України). Як убачається з наданих суду матеріалів справи, з метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, між банком та [PERSON], а також відповідачами [PERSON]., [PERSON] укладено договори поруки від 27 березня 2007 року. Згідно даних договорів відповідачі [PERSON]. та [PERSON] зобов'язались відповідати солідарно по зобов'язаннях відповідача [PERSON]., які виникають з умов кредитного договору № CVNMGA00000030 від 23.03.2007 року, в повному обсязі цих зобов'язань (а.с. 18, 19). При цьому, умовами договору поруки також визначено, що поручитель зобов'язується відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність позичальника та поручителя є солідарною. Разом з тим, в ході розгляду справи ухвалою від 02 червня 2015 року провадження в частині стягнення заборгованості з Пилип`яка В.В. як поручителя закрито у зв'язку із його смертю. Оскільки відповідачі не виконали взятих на себе зобов'язань за кредитним договором та договором поруки й відповідно у добровільному порядку не сплатили суму заборгованості за кредитним договором, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, відповідачами не надано суду належних та допустимих доказів щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, а також не оспорено право банку на звернення до суду із вказаними вимогами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Таким чином, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved