Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

У вересні 2018 року позивачка [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, в якому зазначила, що від шлюбу з відповідачем вони мають доньку - [PERSON], [INFO], яка є студентом І курсу денної форми навчання факультету технології та дизайну Полтавського національного педагогічного університету ім. В. Г. Короленка, з терміном навчання до 30 червня 2022 року на державній форми навчання, в зв'язку з чим, просила стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1300 грн.. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, але надала суду заяву, в якій прохала проводити судовий розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не з'явився, але надав на адресу суду заяву, в якій прохав слухання справи проводити у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 27 серпня 2013 року, шлюб зареєстрований 01 грудня 1999 року у відділі реєстрації актів цивільного стану виконкому Полтавської міської ради, актовий запис № 1933, між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] - розірвано ( а.с.4). Від даного шлюбу сторони мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO] ( а.с.5). Судом встановлено, що [PERSON] є студентом І курсу денного відділення державної форми навчання факультету технології та дизайну Полтавського національного педагогічного університету ім. В.Г. Короленка. Зарахована на навчання на підставі наказу № 132-ст. від 07.08.2018 року. Термін закінчення навчання 30 червня 2022 року ( а.с.2). Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основу відповідальності за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положення ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки, зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Частиною 1 ст. 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку ( доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. З огляду на фактичні обставини справи та матеріальне становище сторін по справі, та приймаючи до уваги той факт, що відповідачем визнавались позовні вимоги в повному обсязі, як сам обов'язок сплати аліментів, так і розмір їх, заявлений позивачкою по справі, суд приходить до висновку, що розмір, який є підлягає стягненню з відповідача у твердій грошовій сумі у розмірі 1300 грн., є реальним та таким, що покриває витрати на навчання відповідає заявленим вимогам позивачки. З огляду на вищевикладене, аліменти підлягають стягненню з [PERSON]. на період навчання доньки [PERSON]. За таких обставин суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої донькив даній частині є обґрунтованими і підлягають до задоволення. Крім того, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів, але не більше ніж за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved