Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, яким просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти як на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частин від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позову і до закінчення навчання до 31 грудня 2018 року. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначила, що продовжує навчання на бюджетній основі денної форми навчання, стипендію не отримує, у зв'язку з чим не має змоги забезпечувати себе самостійно і потребує надання матеріальної допомоги з боку батьків. Вона проживає у м. Суми разом з матірю [PERSON], остання добровільно несе витрати, пов'язані з навчанням доньки. Відповідач є батьком позивача, інвалідом не являється, працює, отримує заробітну плату і також може надавати допомогу, нести витрати, пов'язані з її навчанням. Сторони у судове засідання зявилися, Позивач заявлені вимоги підтримала і просила задовольнити, Відповідач не заперечував проти задоволення позову. Згідно з частиною четвертою статті 130 Цивільного процесуального кодексу України / далі ЦПК України /у разі визнання позову відповідачем, рішення по справі може бути ухвалено судом у попередньому судовому засіданні у порядку статті 174 ЦПК України. Обставини спору сторонами визнаються, а тому доказуванню у відповідності до положень статті 61 ЦПК України не підлягають. Згідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. За матеріалами справи суд встановив, що [PERSON], [INFO], місце народження село Косонь Берегівського району Закарпатської області, є донькою [PERSON] /копія ас 22/. Згідно довідки № 212 від 05.09.2017, виданої Сумським державним університетом, [PERSON] з 01 вересня 2017 року є студентом денного відділення Сумського державного університету 4 рівня акредитації, навчається на бюджетній основі. Термін навчання [PERSON] - до 31 грудня 2018 року /ас 4/. Згідно довідки № 52/12284 від 03.10.2017 [PERSON] працює в ПАТ «Сумиобленерго» на посаді інженера І категорії і загальна сума доходу за період квітень вересень 2017 року становить 62221,96 гривень /ас 24/. Таким чином, між сторонами склалися правовідносини з питання припинення обовязку батьків утримувати дитину, і врегульовані нормами Сімейного Кодексу України /далі СК України/. За змістом статті 141 СК України батьки мають рівні права і обов'язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка зокрема передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов'язку сплати аліментів, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року у справі №6-186ц14. Згідно з частиною першою статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати їм матеріальну допомогу. Згідно частини першої статті 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно до частини третьої статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За викладеного, зважаючи на визнання відповідачем позову, яке приймається Судом, оскільки не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, підстав для неприйняття визнання відповідачем позову Суд не вбачає. Отже, виходячи з принципу рівності прав та обов'язків батьків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, відповідач по справі може нести витрати у вигляді аліментів на утримання повнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/6 частин від його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду з 08 вересня 2017 року і на весь період навчання останньої до 31 грудня 2018 року. Право на утримання (стягнення аліментів) припиняється у разі припинення навчання. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому статтею 88 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір». При цьому, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд стягує з відповідача 640 грн в дохід Державного бюджету України.

Outcome: approved