Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

у вересні 2012 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди, яка була завдана поширенням недостовірної інформації в апеляційній скарзі від 12.12.11р., поданій представником [PERSON] на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 09.11.11р. у справі за заявою [PERSON] про встановлення факту приживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу та як наслідок відображення неправдивої інформації в ухвалі Апеляційного суду м.Києва за результатами розгляду апеляційної скарги від 12.12.11р. Своїм вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] під час звернення до Апеляційного суду м.Києва та в судовому засіданні під час розгляду її апеляційної скарги надала суду недостовірну інформацію про те, що остання була хатньою робітницею [PERSON] та отримувала за такий вид роботи оплату праці, так як ця інформація є недостовірною та принижує честь та гідність позивача, порушує їй психоемоційний стан просила таку інформацію спростувати та відшкодувати, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог 1 грн. у відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі за вищевикладеними обставинами та просила суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з»явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, заслухавши пояснення позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12.12.11р. [PERSON] підписала текст апеляційної скарги від імені [PERSON] адресованої Апеляційному суду м.Києва через Дніпровський районний суд м.Києва у справі, яка розглядалася Дніпровським районний судом м.Києва, рішення по якій було прийнято 09.11.2011р. за заявою [PERSON] про встановлення факту приживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. В обґрунтування вказаної апеляційної скарги, підписаної [PERSON], представник [PERSON] вказує, що [PERSON] протягом останніх двох років проживала з [PERSON] та [PERSON] допомагаючи доглядати онуку, фактично [PERSON] працювала у [PERSON] у якості хатньої робітниці та отримувала грошові кошти за свою роботу. Ця ж, недостовірна, на думку позивача, інформація відображена в описово-мотивувальній частині рішення Апеляційного суду м.Києва від 29.02.12р. прийнятого за результатами розгляду вказаної апеляційної скарги від 12.12.11р. Згідно з ч.1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. Відповідно до п.5, 6 ч.2 ст. 295 ЦПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені: в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції; Таким чином, [PERSON] через свого представникам мала та реалізувала право апеляційного оскарження рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 09.11.11р. у справі за заявою [PERSON] про встановлення факту приживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Крім того, суд також звертає увагу, що відповідно положень ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Тобто, закон не містить будь-яких обмежень щодо реалізації стороною спору права на доведення тих обставин на які вона посилається як на підставу своїх заперечень та будь-яких обмежень розпоряджатися своїми права щодо предмету спору на власний розсуд, що і було реалізовано [PERSON] у формі обґрунтування апеляційної скарги та подачі її до суду від імені та в інтересах [PERSON] Суд також звертає увагу на положення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.09р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», де відображено позицію, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Так, текст апеляційної скарги від 12.12.11р. підписано [PERSON], а не відповідачем по справі, а отже, особою, яка поширила недостовірну, на думку, позивача є [PERSON], а не [PERSON] Суд вважає за необхідне звернути увагу і на положення статті 40 Конституції України відповідно до якої усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Відповідно до п.17 вказаної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.09р. у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження. У такому ж порядку не можуть розглядатися наукові спори, тобто вимоги про спростування інформації наукового характеру. Інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред'явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. Так, інформація про те, що [PERSON] була хатньою робітницею у [PERSON] та отримувала за роботу оплату праці була доказом у справі, який було оцінено Апеляційним судом м.Києва судом, а тому його спростування по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі, що є неприпустимим. За викладених обставин вимоги позивача з урахуванням уточнень про зобов'язання відповідача спростувати недостовірні відомості проти позивача, які відповідач написала в апеляційній скарзі від 12.12.11р. до Апеляційного суду м.Києва на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 09.11.11р., в судовому засіданні Голосіївського суду м.Києва по даній справі, щоб свідчення відповідача були занесені до протоколу судового засідання, записані на носії технічної інформації, а також в рішенні суду; зобов'язати відповідача у письмовій формі спростувати недостовірну інформацію відносно позивача: в Дніпровський районний суд м.Києва, Голові Дніпровського районного суду м.Києва, судді Шевченко Н.М., а також в Апеляційний суд м.Києва: Голові Апеляційного суду м.Києва, судді доповідачу Українець Л.В. є безпідставними та необґрунтованими. Серед іншого суд критично відноситься до позовної вимоги про зобов'язання відповідача спростувати недостовірну, на її думку, інформацію яка фактично була висловлена під час дачі пояснень суду щодо предмету спору, так як це право сторони закріплене у ст. 27 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Судом не приймаються як допустимі докази, на які посилається позивач, показання свідків оформлені у формі заяв від фізичних осіб з викладенням обставин щодо проживання позивачки з [PERSON] однією сім'єю, що суперечить порядку встановлення наявності або відсутності обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Так, відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ст. 63 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Позивачем клопотання про допит свідків не заявлялося, а отже, перевірити дані викладені у письмових листах фізичних осіб наданих позивачем не надається можливим. Враховуючи відмову у задоволенні позову в частині спростування недостовірної, на думку позивача, інформації суд відмовляє у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди. В порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України відсутні підстави для розподілу судових витрат, враховуючи, що судом винесено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed