Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

У березні 2012 року позивачі звернулись до суду із вказаним позовом, який у серпні 2013 року уточнили, і в остаточній редакції просили суд визнати незаконним і скасувати рішення Новодофінівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 29 березня 2013 року № 352-V «Про розгляд заяви гр. [PERSON] щодо передачі у комунальну власність інженерної берегоукріплювальної споруди по вул. Лиманна в с. Вапнярка», про прийняття безкоштовно до комунальної власності Новодофінівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області інженерної протизсувної споруди, яка розташована на землі комунальної власності по вул. Лиманній в с. Вапнярка Комінтернівського району Одеської області згідно каталогу координат в технічному звіті Приватного підприємства «Фірма «Меридіан-Р» № 0126 від 18.03.2013 року; Усунути перешкоди у користуванні землями загального користування - проїздом і проходом у провулку між вулицею Лиманна та вулицею Степова у провулку по вулиці Лиманній в с. Вапнярка Комінтернівського району Одеської області, шляхом знесення самовільно побудованих [PERSON] споруд вздовж лінії від «А» до «В» земельної ділянки з кадастровим номером 122783900:03:001:0450, що знаходиться за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Вапнярка, вул. Лиманна, № 39 «В»; Зобовязати [PERSON] за власний рахунок знести самовільно збудовані ним вздовж лінії від «А» до «В» земельної ділянки з кадастровим номером 122783900:03:001:0450, що знаходиться за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с.Вапнярка, вул. Лиманна, № 39 «В», у провулку по вул. Лиманній в с. Вапнярка Комінтернівського району Одеської області будови, а саме: споруду з воротами у провулку Лиманному з боку вулиці Лиманної та металеві ворота у провулку Лиманному з боку вул. Степової. В судовому засіданні представники позивачів та [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі, і послались на таке: [PERSON] є власником домоволодіння та земельної ділянки, яка розташовані за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Вапнярка, вул. Лиманна, № 39 «В». За змістом державного акту на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 122783900:03:001:0450, що знаходиться за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Вапнярка, вул. Лиманна, № 39 «В», і належить [PERSON], земельна ділянка від точки «А» до точки «В» межує з землями загального користування територіальної громади Новодофінівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області с. Вапнярка, які являють собою провулок між вулицею Лиманна та вулицею Степова с. Вапнярка Комінтернівського району Одеської області . Земельна ділянка, яка належить [PERSON] також межує з землями загального користування територіальної громади Новодофінівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області с. Вапнярка, які являють собою з землями загального користування територіальної громади Новодофінівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області с. Вапнярка, які являють собою провулок між вулицею Лиманна та вулицею Степова с. Вапнярка Комінтернівського району Одеської області. Земельна ділянка, яка належить [PERSON] також перебуває в межах розташування провулку між вулицею Лиманна та вулицею Степова с. Вапнярка Комінтернівського району Одеської області, а саме за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Вапнярка, вул. Лиманна, № 27. Як стверджують позивачі, [PERSON] на землях загального користування, а саме у провулку між вулицею Лиманна та вулицею Степова с. Вапнярка Комінтернівського району Одеської області, самочинно, без належного дозволу, виділення земельної ділянки з земель територіальної громади, побудував бетонний паркан з металевими воротами у провулку Лиманному з боку вулиці Лиманної та металевими воротами у провулку Лиманному з боку вул. Степової, чим створив перешкоди руху як транспорту, так і громадян по вказаному провулку. В судовому засіданні представник [PERSON] [PERSON] позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити, і послався на таке: [PERSON] є власником домоволодіння та земельної ділянки, яка розташовані за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Вапнярка, вул. Лиманна, № 39 «В». У с. Вапнярка Комінтернівського району Одеської області активізувалися оползневі процеси, і у 2007 році [PERSON] був вимушений побудувати бетонний паркан на межі зі своєю земельною ділянкою з метою запобігання сповзанню грунту нижче за своєю земельною ділянкою. Як пояснив представник [PERSON], дійсно паркан побудований на земельній ділянці, яка належить територіальній громаді Новодофінівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, однак, будова паркану здійснена в інтересах безпеки внаслідок оползневих процесів, не зашкоджує правам та законним інтересам позивачів, а в теперішній час взагалі паркан переданий у власність територіальної громади Новодофінівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області. [PERSON] також вважав, що доказів того, що споруда не є протиоползневою у справі не має, критично ставився до експертного висновку та письмових доказів, що, як на його думку, вочевидь не можуть бути прийняті судом до уваги як на підтвердження даного факту. Представник Новодофінівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області подав заяву про розгляд справи у свою відсутність, проти задоволення позову заперечував, подав письмові заперечення в яких послався на таке: Новодофінівська сільська рада не приймала рішення про визнання зсувонебезпечною зоною масив земельних ділянок по вул. Лиманна в с. Вапнярка або територію вул. Лиманна в цілому, тому мешканці села власними силами та коштами будують певні підпірні спорудми задля запобіганню зсувних процесів. Як зазначає у своїх запереченнях орган місцевого самоврядування, позивачі не можуть просити суд знести самочинно побудований паркан в силу ст. 376 ЦК України, оскільки їх права жодним чином не порушені. Крім того, як на думку органу місцевого самоврядування, обєкт побудови не є самочинним в силу Наказу державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001 року. Крім того, відсутність державної реєстрації права власності на побудовану споруду не свідчить про незаконність рішення про прийняття споруди у власність територіальної громади. Також, представник органу місцевого самоврядування зазначає, що насправді земля у провулку між вулицями Лиманна та Степова є землями територіальної громади, проте жодного проходу, проїзду, вулиця, рух транспорту за генеральним планом с. Вапнярка не передбачені. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, подали заяви про розгляд справи у свою відсутність. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявились повторно, були обізнані про розгляд справи, подали заяви про залишення позову без розгляду і виключення їх зі складу третіх осіб, однак ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 12.11.2015 року у задоволенні заяв цих третіх осіб відмовлено. Суд визнав можливим розгляд справи за їх відсутності. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків передбачених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом неодноразово розяснювалось сторонам положення ч.4 ст.10 ЦПК України, зокрема, суд сприяє сторонам в здійсненні їх процесуальних прав та обовязків, розяснювалось їх право просити суд забезпечити той чи інший доказ, призначити ту чи іншу експертизу, проте таких клопотань до суду не надходило. Сторони зобовязані подати всі докази до початку судового розгляду (ст. 173 ЦПК України), суд самостійно докази по справі не збирає. Виходячи зі змісту положень статті 60 ЦПК України суд розглядає справу на підставі доказів, які подані сторонами до початку безпосереднього судового розгляду. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення та правові обгрунтування сторін, суд встановив наступні правовідносини: [PERSON] є власником земельної ділянки, яка розташована за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Вапнярка, вул. Лиманна, 35 (т. 1 а.с 8, 9). [PERSON] є власником будинку з господарчими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Вапнярка, вул. Лиманна, 27 (т.1 а.с. 11). [PERSON] є власником земельної ділянки і житлового будинку, які розташовані за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Вапнярка, вул. Лиманна, 39 «В» (т.1 а.с 12-14). 27.05.2010 року за № СР 252 Новодофінівською сільською радою Комінтернівського району Одеської області на адресу [PERSON] вручено припис - вимогу про таке: «в термін до 01.06.2010 року усунення порушення Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччі населення» а саме, негайно прибрати будівельне сміття із земельної ділянки. В звязку із надходженням до сільської ради заяв від мешканців с. Вапнярка, вул. Лиманної про те, що Вами планується в подальшому будівництво паркану в провулку, який призведе до затруднення руху транспортних засобів по вулиці Лиманній Новодофінівська сільська рада забороняє будувати паркан в провулку по вулиці Лиманній» (т.1 а.с. 16). Разом із тим, вже 11.06.2012 року за № 02-18/356, сільський голова Новодофінівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області надає довідку, якою повідомляє [PERSON] про те, що згідно генерального плану с. Вапнярка на землях загального користування між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] вулиця, провулок, дорога та проїзд не передбачені (т.1 а.с. 61). Рішенням Новодофінівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 29.03.2013 року № 352-V «Про розгляд заяви гр. [PERSON] щодо передачі у комунальну власність інжерної берегоукріплювальної споруди по вул. Лиманна в с. Вапнярка», - прийнято безкоштовно до комунальної власності Новодофінівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області інженерну протизсувну споруду, яка розташована на землі комунальної власності по вул. Лиманній в с. Вапнярка Комінтернівського району Одеської області (т.1 а.с. 204-205). Згідно наявного у справі викопіювання із відкоригованого генерального плану с. Вапнярка Новодофінівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області у співставленні із наявним державним актом на право власності на земельну ділянку вбачається, що вздовж лінії від «А» до «В» земельної ділянки з кадастровим номером 122783900:03:001:0450, що знаходиться за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Вапнярка, вул. Лиманна, № 39 «В» (належить [PERSON]В.) розташовані землі Новодофінівської сільської ради (т.1 а.с. 126). Згідно експертного висновку № 056/2015 від 14.06.2015 року, складеного судовим експертом ПП «Одеський науково дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибинського С.С.» встановлено, що частина земельної ділянки площею 12 кв.м зі сторони вул. Диманна, що огороджена камяним паркано з бетонним фундаментом, знаходиться в фактичному користуванні [PERSON], а згідно опису меж державного акту від 23.11.2009 року (на імя [PERSON]В.), це землі Новодофінівської сільської ради, частина земельної ділянки, площею 12 кв.м. межі якої описуються «2-3-4-16-15-2» (див. План у Технічному звіті, додаток № 1) знаходиться за фактичними межами земельної ділянки № 39 «В» порівняно до державного акту від 23.11.2009 року, яка належить [PERSON] Збільшення земельної ділянки, яка фактично знаходиться у користуванні [PERSON], і розташована за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Вапнярка, вул. Лиманна, 39 «В», у порівнянні з земельною ділянкою, яка визначена у державному акту на право власності на земельну ділянку від 23.11.2009 року (кадастровий номер 122783900:03:001:0450, що знаходиться за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, с. Вапнярка, вул. Лиманна, № 39 «В» (належить [PERSON]В.), відбулося за рахунок земельної ділянки, площею 0, 0034 га (визначено згідно Технічного звіту, див. додаток № 1) між межею земельної ділянки, належної [PERSON], та обстежуваною спорудою (огородженням), яка розташована на землях комунальної власності Новодофінівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області (т. 2 а.с. 98 зворот, 99). В матеріалах справи міститься висновок № 2-1-К/13 від 25.03.2013 року ПП фірма «Меридіан-Р», метою якого було встановлення технічного стану несучих конструкцій протизсувної підпорної споруди, яка розташована на землях комунальної власності на відповідність вимог ДБН та подальшої експлуатаційної придатності, згідно якого обстежувана інженерна протизсувна споруда, розташована на землях комунальної власності Новодофінівської сільської ради с. Вапнярка, вул. Лиманна, згідно каталогу координат технічного висновку ПП фірма «Меридіан Р» № 0126 від 18.03.2013 року, несучі конструкції якої відповідають ДБН та іншим нормативним документам (т.1 а.с. 181-202). В матеріалах справи міститься технічний висновок ПП «Моноліт» від 20.06.2015 року щодо ефективності використання в якості інженерного захисту від небезпечних геологічних процесів споруди, яка розташована за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, Новодофінівська сільська рада, с. Вапнярка, провулок по вул. Лиманній, між земельними ділянками № 39 «В» та № 35, згідно каталогу координат технічного висновку ПП фірма «Меридіан-Р» № 0126 від 18.03.2013 року. Згідно експертного висновку № 056/2015 від 14.06.2015 року, складеного судовим експертом ПП «Одеський науково дослідницький центр експертних досліджень ім. Скибинського С.С.» встановлено, що згідно технічного звіту (див. додаток № 1) фактичне місцерозташування споруди не відповідає каталогу координат, виконаного ПП фірма «меридіан-Р» № 0126 від 18.05.2013 року. Фактична довжина та конфігурація обстежуваної споруди співпадають з даними тезнічного звіту по кадастровому зніманню інженерної протизсувної споруди за адресою: землі комунальної власності, Одеська область, Комінтернівський район, с. Вапнярка, вул. Лиманна, виготовленого ПП фірма «Меридіан-Р», 2013 рік. Причина невідповідності при виконанні робіт ПП фірма «Меридіан-Р» ймовірно була допущена помилка при побудові планово- висотної знімальної основи. Абсолютне зміщення складає 0,81 м. Крім того, обстежувана споруда не відповідає вимогам п. 1.6, п.1.10, п. 3.3, п. 4.47, п. 4.48 ДБН В 1.1.-3-97 «Захист від небезпечних геологічних процесів. Інженерний захист територій, будинків і споруд від зсувів та обвалів» (т.2 а.с. 99). У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» увагу судів звернуто на те, що при вирішенні питання про призначення експертизи суди повинні керуватися статтями 143150 ЦПК, Законом України від 25 лютого 1994 року № 4038-XII „Про судову експертизу, Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 30 грудня 2004 року № 144/5), та враховувати розяснення, дані в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998 року № 15), з урахуванням особливостей правового регулювання захисту конкретних субєктивних прав. Висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, установленим Законом України Про судову експертизу, і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів. У разі коли висновок експертизи наданий стороною як додаток до позовної заяви, тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, виходячи з характеру матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен розяснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про її призначення. Таким чином, за наявності категоричних заперечень протилежної сторони справи щодо поданого іншою стороною експертного висновку, що був наданий як додаток до позовної заяви, і за наявності клопотання про призначення експертизи в судовому порядку, суд зобовязаний призначити експертизу, а попередньо наданий експертний висновок має бути оцінений і досліджений судом в судовому засіданні як письмовий доказ. З урахуванням того, що експертом ПП «Одеський науково дослідницький центр експертних досліджень ім. Скібинського С.С.» проводилося обстеження не тільки ділянки загального користування і споруди, зокрема, проводилося обстеження земельних ділянок, що знаходяться в користуванні та власності суміжних землекористувачів (ділянка [PERSON] обстежувалась частково), вивчалися матеріали цивільної справи, що не була предметом розгляду спеціалістів ПП фірма «Меридіан-Р», ПП «Моноліт», метою експертизи, яку проводив експерт ПП «Одеський науково дослідницький центр експертних досліджень ім. Скібинського С.С.», серед іншого, було підтвердження факту самовільного захоплення і подальшої забудови [PERSON] земельної ділянки загального користування територіальної громади Новодофінівської сільської ради, експертом вивчалася законодавча база, експерт був попереджений судом про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, суд надає перевагу висновку експерта ПП «Одеський науково дослідницький центр експертних досліджень ім. Скібинського С.С.». У відповідності до ст. 13 Конституції України, положення якої кореспондується з положенням ст.1 Земельного Кодексу України, - земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є обєктами права власності Українського народу. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Кожний громадянин має право користуватись природними обєктами права власності народу відповідно до закону. Згідно ст. 83 Земельного Кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ і міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані обєкти комунальної власності. У відповідності до п. 12 Перехідних положень Земельного Кодексу України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради. Відповідно до ст. 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до положень ст. 118 Земельного Кодексу України відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву про передачу у власність земельної ділянки і в разі згоди надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Відповідно до положень ст. 125, 126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності чи право користування на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до п. «а» ч. 4 ст. 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). Отже, в силу наведеної норми закону позивачі та відповідач [PERSON] є землекористувачами земель комунальної власності Новодофінівської сільської ради с. Вапнярка, зокрема, земель загального користування, серед яких існує прохід у провулку між вулицями Лиманна та Степова в с. Вапнярка. Підстави набуття земель у комунальну власність визначені ч. 5 ст. 83 ЗК України. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із положенням Земельного Кодексу України приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що освідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦК України якщо особа здіснює (здійснила) самочинне будівництво, якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Відповідно до ст. 212 Земельного Кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувача без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними; приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель та споруд, здійснюються за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки; повернення самовільно зайнятих земельних ділянок проводиться за рішенням суду. Як вбачається зі змісту додатку № 1 (технічного звіту - умовні позначення) до експертного висновку № 056/2015 від 14.06.2015 року ПП «Одеський науково- дослідницький центр експертних досліджень ім. Скібинського С.С.» відповідач [PERSON] самовільно зайняв частину земельної ділянки у провулку між вілицями Лиманна та Степова, яка відноситься до земель загального користування, зокрема на схемі позначена помаранчовим кольором, площею 0,0034 га., і металевими воротами з боку вулиці Лиманна самовільно побудований паркан поєднаний із огорожею земельної ділянки, а з боку вулиці Степова самовільно побудований паркан поєднаний металевими воротами з однієї з крайніх поворотних точок межі земельної ділянки, яка належить [PERSON] Отже, суд дійшов до висновку, що відповідач [PERSON] самовільно зайняв частину земельної ділянки загального користування із земель територіальної громади Новодофінівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, с . Вапнярка, зокрема, в провулку між вулицями Лиманна та Степова, самочинно, без належного на то дозволу збудував камяну (бетонну) споруду (паркан), чим створив істотні перешкоди позивачам, які, наряду з відповідачем, є користувачами цієї землі загального користування. Отже право позивачів підлягає захисту в силу ст. 15, п.п. 3, 4, ч. 2 ст. 16 ЦК України. Тому доводи відповідачів, що жодні права позивачів не порушені є необгрунтованими і безпідставними. Виходячи зі змісту ч.ч. 1, 7 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони забудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушенням будівельних норм та правил. Враховуючи те, що відповідач здійснив будівництво без належного дозволу та затвердженого проекту, на земельній ділянці не наданій йому у власність чи користування, суд приходить до висновку, що перебудова зазначеної будівлі неможлива, тому будівля має бути знесена особою, яка її збудувала за власний рахунок. Разом із тим, суд вважає, що позовні вимоги щодо усунення перешкод користуванні землями загального користування шляхом знесення паркану можуть бути задоволені лише частково з наступних підстав: Як вбачається зі змісту додатку № 1 (технічного звіту - умовні позначення) до експертного висновку № 056/2015 від 14.06.2015 року ПП «Одеський науково- дослідницький центр експертних досліджень ім. Скібинського С.С.» самочинно забудована [PERSON] споруда на земельній ділянці загального користування територіальної громади Новодофінівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області с. Вапнярка, що не була йому відведена в установленому законом порядку, - камяний (бетонний) паркан, що позначений фіолетовим кольором на схематичному плані умовних позначень, який доданий до експертного висновку № 056/2015 від 14.06.2015 року ПП «Одеський науково- дослідницький центр експертних досліджень ім. Скібинського С.С.», лише частково розташований вздовж лінії за державним актом на праві власності на земельну ділянку від точки «А» до точки «В» земельної ділянки, кадастровий номер 122783900:03:001:0450, що знаходиться за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, територія Новодофінівської сільської ради, с. Вапнярка, вул. Лиманна, буд. № 39 «В», і не знаходиться по всій довжині частини земельної ділянки від точки «А» до точки «В». Металеві ворота по провулку вулиці Лиманна з боку вулиці Степова частково перебувають за межами земельної ділянки кадастровий номер 122783900:03:001:0450, зокрема в за межами опорних точок «8» та «9» за державним актом, більше на 0,85 метрів. Відповідно до п.51 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання надання згоди на передачу обєктів з державної у комунальну власність та прийняття рішень про передачу обєктів з комунальної у державну власність, а також придбання обєктів державної власності. Отже, орган місцевого самоврядування може набувати у комунальну власність обєкти державної власності у спосіб, передбачений наведеною нормою закону. Проте такий спосіб не може розповсюджуватись на обєкти інших видів власності. Підстави припинення права власності передбачені ст. 346 ЦК України. Самочинно побудований паркан не може перебувати у власності в силу положень ч.2 ст. 376 ЦК України. Отже, орган місцевого самоврядування у порушення наведених норм закону прийняв рішення про прийняття у комунальну власність вищевказаного паркану. Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Суд повторює, що зазначене конституційне положення означає, що орган чи посадова особа органу місцевого самоврядування не має права робити те, що чітко не передбачено Конституцією або законами України. Тим більше з цього Конституційного положення чітко вбачається той факт, що орган чи посадова особа органу місцевого самоврядування не має законного права збільшувати свої повноваження, адже повноваження такого органу чи посадової особи встановлюються виключно Конституцією та законами України. Таким чином, виходячи з вищевикладеного суд вважає, що твердження позивачів про неправомірність рішення органу місцевого самоврядування знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. В силу ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь- яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобіганню вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання недйсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Таким чином, оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування є протиправним, підлягає скасуванню, тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. Доводи заперечень відповідачів зводяться до власного трактування норм діючого законодавства та контрадікторного оцінювання зібраних по справі доказів, і тому не є суттєвими і судом до уваги не приймаються. Доводи заперечень, що проведена по справі експертиза є однобічною спростовуються зібраними по справі матеріалами, зокрема, [PERSON] повідомлявся належним чином про необхідність надання додаткових матеріалів, участь у проведенні дослідження обєкта експертного дослідження, проте конверти повернуті за закінченням терміну зберігання. Заява представника [PERSON] [PERSON] про застосування строків позовної давності не може бути задоволена з наступного: Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частини перша, третя статті 264 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Про наявність факту будівництва позивачі могли дізнатись лише у травні 2010 року (часу офіційного припису органу місцевого самоврядування на імя [PERSON] про негайне припинення смовільного будівництва паркану), що в повній мірі підтверджується зібраними по справі матеріалами, зокрема вищевказаним приписом. Позов поданий у березні 2012 року, тобто в межах трирічного строку. Належні докази забудови паркану раніше вказаного строку у справі відсутні. Крім того власність [PERSON] на земельну ділянку та на житловий будинок виникла у 2010 році. Отже доводи [PERSON] про пропуск позивачами строку позовної давності за зверненням до суду за захистом порушеного та невизнаного права є помилковими. На підставі наведеного,

Outcome: partial