Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] звернувся із позовом до суду, який обґрунтовує тим, що 09 січня 2016 року з відповідачем був укладений договір позики за умовами якого він передав позичальнику кошти в сумі 3 800,0 доларів США на 90 днів з часу отримання позики, строк повернення якої до 09 квітня 2016 року. Передача означеної суми коштів відповідачеві підтверджується власноручно написаною [PERSON] письмовою розпискою. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав і позичених коштів у визначений строк не повернув. Просить стягнути борг за договором позики в сумі 3 800 доларів США та три відсотки річних за 1070 днів. що становить 334 доларів США. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений про час і місце розгляду справи у визначеному законом порядку. Відзиву на позов не подав. Ухвалою судді від 21 березня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 16 жовтня 2019 року ухвалено рішення по суті спору. Заслухавши доводи представника позивача, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що 09 січня 2016 року відповідач [PERSON] позичив у [PERSON] кошти в сумі 3 800 доларів США з кінцевим строком повернення до 09 квітня 2016 року з моменту отримання позики, що підтверджується відповідною розпискою, написаною власноруч позичальником. Проте умов договору позики щодо повернення боргу в сумі 3800 доларів США [PERSON] не виконав та у визначений договором строк позичених коштів не повернув. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зроблено висновок, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. З наведених підстав позов підлягає задоволенню та слід стягнути з відповідача борг у сумі 3800 доларів США на користь позивача. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора має сплатити 3% річних від простроченої суми. Розмір відсотків за прострочення повернення відповідачем позики за період з 10.04.2016 року по 15.03.2019 року становить 334 долари США (3800 доларів США х 1070 день х 3% : 100 : 365 = 334 долари США) . Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача належить стягнути судові витрати в сумі 1103,9 грн. по сплаті судового збору на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved