Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

У вересні 2016 року до суду надійшов позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 08.09.2006 р. у розмірі 28210,39 грн. та судові витрати в сумі 1378,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 08.09.2006 р. [PERSON] отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00\~% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ «Приватбанк» є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк». Зазначає, що позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 31.07.2016 р. має заборгованість у сумі 28210,39 грн., яка складається з наступного: 4602,23 грн. заборгованість за кредитом; 21788,62 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1319,54 грн. штраф (процентна складова). До суду надійшли заперечення на позов за підписом представника відповідача мотивовані тим, що термін дії платіжної картки складає 3 роки, тобто відповідач повинен був повністю сплатити заборгованість протягом терміну дії картки, а саме до останнього дня вересня 2009 року. ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовною заявою 05.09.2016 р., тобто з пропуском строку позовної давності. В судове засідання зявився представник позивача [PERSON], який позов підтримав, надав пояснення аналогічні тим що викладені у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання. В судове засідання зявився представник відповідача адвокат [PERSON], який заперечував проти задоволення позову у повному обсязі з підстав, зазначених у запереченнях на позов від 24.11.2016 р. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до укладеного договору № б/н від 08.09.2006 р. [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказаний договір складається з заяви позичальника та умов і правил надання банківських послуг. Погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами як шляхом внесення коштів на картку клієнта, так і шляхом списання банком з інших рахунків клієнта. На підставі п. 3.1 Умов і правил надання банківських послуг для надання послуг, банк відкриває клієнту картрахунки, видає клієнтові карти, їх вид та строк дії визначений у заяві та в памятці клієнта, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору є дата відкриття рахунку, зазначена в розділі заяви «Відмітки банку». Відповідно до п. 3.2 Умов і правил надання банківських послуг, клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банка, та надає банку право в будь-який момент змінити (зменшити чи збільшити) кредитний ліміт. Згідно з п. 3.3 Умов і правил надання банківських послуг підписання договору є прямою та безумовною згодою боржника відносно будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідно до п. 3.4 Умов і правил надання банківських послуг, клієнт або його довірена особа використовують платіжні карти в розмірі платіжного ліміту відповідного картрахунку, як засіб для безготівкових розрахунків за товари та (послуги), для перерахування коштів з картрахунків на рахунки інших осіб, а також як засіб для отримання готівки в касах банку, фінансових установах, через банкомати і здійснення інших операцій, передбачених угодою сторін та діючим законодавством України. Пунктом 3.5 Умов і правил надання банківських послуг визначено, що порядок здійснення платіжних операцій з використанням платіжних карт, а також порядок отримання кредиту, регулюється діючим законодавством України, нормами Міжнародних платіжних систем, цим договором, Умовами і правилами надання банківських послуг та тарифами банку. Згідно з п. 6.5 Умов і правил надання банківських послуг, клієнт зобовязаний погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, за перевитрачання платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором. За приписами п. 6.6 Умов і правил надання банківських послуг клієнт зобовязаний у випадках невиконання зобовязань по договору, на вимогу банку виконувати зобовязання по поверненню кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафту), сплаті винагороди банку. Відповідно до п. 8.6 Умов і правил надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежу по комусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розміні 500,00 грн. та 5 % від суми позову. При оформлені кредитної картки відповідач був ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, про що свідчить його підпис у заяві та погодився з умовами і правилами надання банківських послуг, тарифами. Строк дії картки визначений договором складає 3 роки. В судовому засіданні сторони визнали, і це не потребує доказування у світлі приписів ч. 1 ст. 61 ЦПК України, що строк дії картки було визначено включно до вересня 2009 року, а також те, що після вересня 2009 року відповідач банківських карток на виконання даного кредитного договору від банківської установи не отримував. Умови кредитного договору відповідач не виконав в повному обсязі. У звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором [PERSON] станом на 31.07.2016\~р. має заборгованість 28210,39 грн. за кредитним договором №\~б/н від 08.09.2006 р., яка складається з наступного: 4602,23 грн. заборгованість за кредитом; 21788,62 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1319,54 грн. штраф (процентна складова). Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики. На підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. За загальним правилом згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, зазначеними нормами закону початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. У звязку з цим початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусово-судовому порядку. Оскільки умовами договору між сторонами встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повертати борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку штраф відповідно до п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг, то право кредитора слід вважати порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі з аналогічних правовідносин, яка у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України. До суду надійшла письмова заява про застосування строку позовної давності до усіх позовних вимог за підписом представника відповідача. З матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду першої інстанції із даним позовом 08 вересня 2016 року, тобто з пропуском 3-річного строку позовної давності для стягнення заборгованості за кредитним договором у частині, яка утворилась в частині тіла кредиту та відсотків, які мали бути сплачені [PERSON] Датою здійснення відповідачкою останнього платежу є 16.07.2009 р., останнім днем дії банківської картки є 30.09.2009 р., перебіг позовної давності з цього часу вчиненням дій відповідача про визнання свого боргу не переривався. Оскільки між сторонами не було встановлено іншого строку позовної давності, відповідно до ст. 257 ЦК України застосовується загальний строк позовної давності у три роки. Оскільки позивач звернувся до суду з позовом через 7 років з часу здійснення відповідачем останнього платежу в липні 2009 року та закінчення строку дії банківської картки 30.09.2009 р., суд приходить до висновку про сплив строку позовної давності щодо сплати кредиту та процентів за його користування. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги. Відтак суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у звязку з пропуском строку позовної давності у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed