Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

У вересні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» (надалі - Позивач, ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ») звернулося до суду з позовом до [PERSON] (надалі - Відповідач) про стягнення в порядку регресу, де є третя особа: [PERSON]. Свої позовні вимоги мотивували тим, що 13.02.2012 р. між Відповідачем та ПрАТ «СК «Лафорт» було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «SUZUKI SWSFT», д.н.з. [NUMBER]. 27 травня 2012 року по вул. Київський шлях в м. Борисполі сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої зіткнулися автомобіль ««SUZUKI SWSFT», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіль «SUZUKI SХ-4», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Відповідно до постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.06.2012 р. винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди визнано [PERSON]. У результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль автомобіль «SUZUKI SХ-4», д.н.з. [NUMBER], що належить [PERSON]. Розмір матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля «SUZUKI SХ-4», д.н.з. [NUMBER], складає 3 242,25 грн. На підставі заяви про страховий випадок та страхового акту № 26-12-00322-01 від 02.10.2012 р. Позивачем було виплачено [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 2 701 грн. 86 коп. У зв'язку з виплатою страхового відшкодування, ПрАТ «СК «Лафорт» набуло право зворотної вимоги (регресу) до винної в дорожньо-транспортній пригоді особи на підставі абз. «ґ» пп. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки [PERSON] не повідомив страховика про страховий випадок у строки, визначені у пп. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказане право регресної вимоги перейшло від ПрАТ «СК «Лафорт» до ТОВ «Маркс.Капітал» на підставі укладеного між ТОВ «Маркс.Капітал» та ПрАТ «СК «Лафорт» договору про надання фінансових послуг факторингу від 01.07.2013 р. Посилаючись на зазначені обставини, Позивач просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Маркс.Капітал» 2 701 грн. 86 коп. на відшкодування шкоди в порядку регресу, а також судові витрати. У грудні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з самостійним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Лафорт», треті особи: [PERSON], Національна компанія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Ліквідатор Дяченко Сергій Вікторович, Моторне (транспортне) страхове бюро України про захист прав споживача шляхом визнання недійсним договору. В позові просила прийняти до розгляду її позов до розгляду в одному провадженні з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» про стягнення в порядку регресу. В своїх позовних вимогах просила визнати недійсним договір про надання фінансових послуг факторингу № 01/01-07-2013 р. від 01.07.2013 р. укладений між ПрАТ «СК «Лафорт» та ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ». Відмовити ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» у задоволені первісного позову. Стягнути з ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 01.12.2014 р. прийнято позов [PERSON] до розгляду в одному провадженні з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МАРКС.КАПІТАЛ» про стягнення в порядку регресу. Відповідно до ст. 213 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. В судовому засіданні представники позивача ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» позовні вимоги первісного позову підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі, позов [PERSON] просили залишити без задоволення. В судове засіданні відповідач [PERSON] не з'явився, повідомлений у встановленому законом порядку. В судове засідання третя особа [PERSON] не з'явилася, повідомлена у встановленому законом порядку. Представник третьої особи Національної компанія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг в судовому засіданні позовні вимоги первісного позову підтримав та просив їх задовольнити, позов [PERSON] просив залишити без задоволення. Представник третьої особи Моторного (транспортного) страхового бюро України в судовому засіданні просила позовні вимоги вирішити у відповідності до вимог чинного законодавства. Представник третьої особи Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Лафорт» в судове засідання не з'явився, повідомлявся в установленому порядку. Третя особа Ліквідатор Дяченко Сергій Вікторович в судове засідання не з'явився, повідомлявся в установленому законом порядку. Суд вислухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи приходить до висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ», а позов [PERSON] слід залишити без задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.02.2012 р. між Відповідачем та ПрАТ «СК «Лафорт» було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобу «SUZUKI SWSFT», д.н.з. [NUMBER], про свідчить поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/2782752 (а.с. 10). Автомобіль «SUZUKI SWSFT», д.н.з. [NUMBER], належить на праві власності [PERSON]. 27 травня 2012 року по вул. Київський шлях в м. Борисполі сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої зіткнулися автомобіль ««SUZUKI SWSFT», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіль «SUZUKI SХ-4», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], що підтверджується довідкою про ДТП № 9013044 (а.с. 8). Відповідно до постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22.06.2012 р. винним у вчиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди визнано [PERSON] (а.с. 9). 18 липня 2012 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Лафорт» із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с. 11, 12). Згідно звіту про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 38/06/12 від 18.06.2012 р., розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «SUZUKI SХ-4», д.н.з. [NUMBER],, внаслідок пошкодження автомобіля, складає 3 242,25 грн. (а.с. 18-20). У відповідності до страхового акту № 26-12-00322-01 від 02.10.2012 р. було визначено розмір та порядок виплати страхового відшкодування у розмірі 2 701,86 грн. (а.с. 13-14), що також підтверджено розрахунком страхового відшкодування (а.с. 15). Відповідно до розпорядження від 03.10.2012 р. ПрАТ «СК «Лафорт» було сплачено [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 7 701,86 грн. (а.с. 16, 17). Розрахунки Позивача, з посиланням на належні та допустимі докази, Відповідачем спростовані не були. Обґрунтовуючи позов, ТОВ «Маркс.Капітал» посилалося на те, що у порушення вимог пп. 33.1.2 п. 33.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Відповідач не повідомив страховика про страховий випадок у строки, визначені цією статтею, а тому відповідно до абз. «ґ» пп. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до страховика перейшло право регресної вимоги до [PERSON] Відповідно до абз. «ґ» пп. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», (у редакції, діючій на момент виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Згідно з пп. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 даного Закону учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожнього-транспортної пригоди. 01 липня 2013 року між ПрАТ «СК «Лафорт» та ТОВ «Маркс.Капітал» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу (а.с. 6-7). Відповідно до п. 1.1 зазначеного договору ПрАТ «СК «Лафорт» передало ТОВ «Маркс.Капітал», а ТОВ «Маркс.Капітал» прийняло і зобов'язалося оплатити ПрАТ «СК «Лафорт» усі права вимоги за грошовими зобов'язаннями, що перейшли до ПрАТ «СК «Лафорт», як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування. Перелік таких вимог визначається згідно додатку № 1 до даного договору. Згідно додатку № 1 до договору про надання фінансових послуг факторингу від 01 липня 2012 року ТОВ «Маркс.Капітал» набуло право регресної вимоги до [PERSON] (а.с. 46-48). Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. 09 вересня 2014 року на адресу Відповідача було направлено лист претензію № 02 М.К. про виплату страхового відшкодування у розмірі 2 701 грн. 86 коп., сплаченого ПрАТ «СК «Лафорт» (а.с. 26). [PERSON] суму у розмірі 2 701 грн. 86 коп. ТОВ «Маркс.Капітал» не виплатив. Згідно ст. 22 ЦК України) особа, якій заподіяно збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування. Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У відповідності до ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування», страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування. Згідно ст. 27 Закону України «Про страхування» страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток в повному обсязі. Відповідно до ст. ст. 993, 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи. Постанова Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» за № 6 від 27.03.1992 р. (із змінами та доповненнями) роз'яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Враховуючи те, що [PERSON] був визнаний винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 27.05.2012 р., право регресної вимоги до [PERSON] перейшло до ПрАТ «СК «Лафорт», а в свою чергу, між ПрАТ «СК «Лафорт» та ТОВ «Маркс.Капітал» 01.07.2013 р. було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу, згідно якого право регресної вимоги перейшло до ТОВ «Маркс.Капітал», суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ТОВ «Маркс.Капітал» про стягнення з [PERSON] 2 701 грн. 86 коп. на відшкодування шкоди в порядку регресу. Посилання третьої особи [PERSON] з самостійними вимогами, що договір про надання фінансових послуг факторингу № 01/01-07-2013 р. від 01.07.2013 р. укладений між ПрАТ «СК «Лафорт» та ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» укладений з порушеннями та є недійсний та за вказаних обставин, висновки [PERSON] щодо відсутні у ТОВ «МАРКС.КАПІТАЛ» права регресної вимоги є безпідставними. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Належних та допустимих доказів на підтвердження факту суперечності договору факторингу актам цивільного законодавства матеріали справи не містять. При цьому, власне недбальство, незнання закону або неправильне його тлумачення не можуть бути підставами для визнання правочину недійсним. Окрім того, невиконання умов такого договору також не є підставою для його недійсності, а може мати інші правові наслідки. З огляду на викладене, в задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З Відповідача слід стягнути на користь Позивача судові витрати в розмірі 243,60 грн., які підтверджені документально.

Outcome: approved