Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовував тим, що на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2013 року із [PERSON] на його користь стягнуто суму боргу за договором позики від 22 липня 2010 року в розмірі 42\~820 грн. 49 коп. Разом із тим, грошові кошти станом на 31 серпня 2015 року відповідачем не сплачені. Просить суд стягнути із [PERSON] на його користь проценти за користування грошовими коштами, що передбачені договором позики від 21 жовтня 2013 року із 21 жовтня 2013 року по 31 серпня 2015 року в сумі 7\~977 грн. 52 коп., а також інфляційні нарахування за час прострочення виконання грошового зобовязання із 21 жовтня 2013 року по 31 серпня 2015 року в сумі 32\~185 грн. 08 коп. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги й просив їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] зазначила, що заборгованість нею буде погашена. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи й дослідивши зібрані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 22 липня 2010 року між [PERSON] й [PERSON] було укладено договір позики, про що останньою складено письмову розписку. [PERSON] взяла у борг в [PERSON] 4\~158 у.о. під десять процентів річних до 19 вересня 2010 року. У провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики й відшкодування моральної шкоди. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2013 року (яке набрало законної сили) позов задоволено частково. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 42\~820 грн. 49 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 498 грн. 27 коп. Судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп. зараховано на користь держави. Як вбачається із повідомлення начальника відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Київській області від 11 січня 2016 року № 44 станом на 31 серпня 2015 року борг по виконавчому провадженню № 41336376 становить 42\~820 грн. 49 коп. За змістом статті 57, частини 2 статті 60, 63 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1048, частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розмір заборгованості за договором позики, без урахування процентів, рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2013 року в цивільній справі № 361/6582/2013-ц визначено в сумі 33\~234 грн. 89 коп. Період прострочення виконання зобовязання із 21 жовтня 2013 року по 31 серпня 2015 року. Договором позики передбачено сплату 10 процентів річних за користування грошовими коштами. Таким чином із відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача [PERSON] проценти за прострочення виконання грошового зобовязання за період із 21 жовтня 2013 року по 31 серпня 2015 року в сумі 6\~191 грн. 71 коп. Загальна заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем [PERSON] за рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2013 року в цивільній справі № 361/6582/2013-ц визначена в сумі 42\~820 грн. 49 коп. Період прострочення виконання грошового зобовязання із 21 жовтня 2013 року по 31 серпня 2015 року. Індекс інфляції в Україні був наступний: жовтень 2013 року - 100,40%, листопад 2013 року - 100,20%, грудень 2013 року - 100,50%, січень 2014 року - 100,20%, лютий 2014 року - 100,60%, березень 2014 року - 102,20%, квітень 2014 року - 103,30%, травень 2014 року - 103,80%, червень 2014 року - 101,00%, липень 2014 року - 100,40%, серпень 2014 року - 100,80%, вересень 2014 року - 102,90%, жовтень 2014 року - 102,40%, листопад 2014 року - 101,90%, грудень 2014 року - 103,00%, січень 2015 року - 103,10%, лютий 2015 року - 105,30%, березень 2015 року - 110,80%, квітень 2015 року - 114,00%, травень 2015 року - 102,20%, червень 2015 року - 100,40%, липень 2015 року - 99,00%. Таким чином, із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню інфляційні нарахування за час прострочення виконання зобовязання із 21 жовтня 2013 року по 31 серпня 2015 року в сумі 32\~185 грн. 08 коп. Згідно із Правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 01 жовтня 2014 року № 113 цс 14 в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Статтею 360-7 ЦПК України передбачено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України чітко визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню частково. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити через їх недоведеність у судовому засіданні.

Outcome: partial