Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулася до Котелевського районного суду Полтавської області з позовною заявою, в якій просила: розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 19 жовтня2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Котелевського районного управління юстиції Полтавської області за актовим записом № 103, посилаючись на те, що подружнє життя з відповідачем не склалося, відповідач не бере участі у веденні домашнього господарства, не працює, не надає належної матеріальної підтримки, не піклується про створення нормальних сімейних стосунків, вчиняє сварки. Вказала, що проживає з дитиною окремо від чоловіка та в подальшому не бажає продовжувати відносини з відповідачем, примирення є неможливим. У судове засідання позивачка\~ не зявилася, надала через канцелярію Котелевського районного суду заяву в якій просила розглянути справу без її участі, підтримала позовні вимоги повністю та наполягала на їх задоволені. Відповідач направив до суду телеграмму, в якій, просив шлюб розірвати, підтримав позовні вимоги повністю. Правом на примирення сторони беззаперечно не захотіли скористатися. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити повністю з наступних підстав. Розглядом справи установлено, що 19 жовтня2015 року між сторонами укладений шлюбу відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Котелевського районного управління юстиції Полтавської області за актовим записом № 103. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO]. 06.09.2016 року позивачка звернулася до суду з заявою про розірвання шлюбу. Отже, із встановлених обставин судом вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли шлюбні правовідносини, в межах яких виник спір щодо права позивача, як одного з подружжя на припинення шлюбу шляхом його розірвання. Так, згідно з частиною першою статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. При цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 Сімейного кодексу України). Одним із способів реалізації цього права, відповідно до положень частини другої статті 104, частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України, є припинення шлюбу внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з положеннями частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Таким чином, враховуючи вищезазначені норми закону та особливий характер сімейних відносин і їх об'єктивну недоступність для оточуючих, суд не може покласти обов'язок збереження сім'ї на саме подружжя при наявності на це обопільного категоричного заперечення. Відтак, суд дійшов висновку, що сім'я сторін фактично розпалася, збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя, і тому цей шлюб необхідно розірвати. У відповідності до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного та у відповідності до ст.ст. 24, 55, 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved