Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-09 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просив стягнути з відповідача 4000 грн витрат на правову допомогу та 20 000 грн на відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. На обгрунтуваня своїх вимог посилався на ті обставини, що вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 07 березня 2019 року відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.. 128 КК України та призначено покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів дохоодів громадян, що становить 850 грн. Поданий в межах кримінального провадження цивільний позов залишено без розгляду. Вироком Полтавського апеляційного суду від 22 серпня 2019 року вирок суду першої інстанції скасовано та ухвалено новий, яким відповідача визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 та ст.. 128 КК України і призначено новий розгляд цивільного позову про стягнення з обвинуваченого завданої кримінальним правопорушенням шкоди у суді першої інстанції. Вирок набрав законної сили, проте цивільний позов так і не був вирішений судом, тому позивач звернувся до суду з цим позовом в порядку цивільного судочинства. 29 квітня 2020 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засідання позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували стосовно задоволення позову та подали відзив на позовну заяву, у якому просили відмовити у задоволенні позову. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та заперечення відповідача та його представника, надавши належну правову оцінку доказам, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як установлено в судовому засіданні, 07 березня 2019 року вироком Октябрського районного суду м. Полтави [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та призначено покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів дохоодів громадян, що становить 850 грн. Цивільний позов потерпілого [PERSON] залишено без розгляду. Не погодившись з рішенням, потерпілий [PERSON] (позивач) та прокурор подали апеляційні скарги, які вироком колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Полтавського апеляційного суду від 22 серпня 2019 року задоволені частково. Вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 07 березня 2019 року скасовано та ухвалено новий, яким відповідача визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 та ст.. 128 КК України та призначено покарання: за ч. 1 ст. 125 КК України штраф в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн; за ст. 128 КК України - 6 місяців виправних робіт за місцем роботи з відрахуванням у дохід держави десяти відсотків заробітку. За сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, [PERSON] призначено остаточне покарання у виді 6 місяців виправних робіт. Призначено новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства цивільного позову [PERSON] про стягнення з обвинуваченого завданої шкоди. Вирок набрав законної сили та не був оскаржений в касаційному порядку. У грудні 2019 року позивач звернувся до апеляційного суду із заявою про роз`яснення вироку суду від 22 серпня 2019 року, зокрема, в частині того, як саме потрібно призначити новий розгляд заявленого ним цивільного позову в суді першої інстанції. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду від 09 січня 2020 року у задоволенні заяви відмовлено. У лютому 2020 року [PERSON] звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави із заявою, у якій просив повідомити його про стан розгляду його цивільного позову, проте, йому була надана відповідь про те, що його позов залишено без розгляду згідно з вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 07 березня 2019 року і він має право подати позов в порядку цивільного судочинства. З огляду на викладене, судом установлено, що цивільний позов [PERSON] заявлений в межах кримінальної справи не був розглянутий судом та не вирішений по суті, тому він звернувся із зазначеним позовом в порядку цивільного судочинства. Відповідно до обставин, встановлених вироком колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду від 22 серпня 2019 року, [PERSON] 11 серпня 2017 року, перебуваючи у квратирі [ADDRESS] на грунті неприязних відносин, які раптово виникли з його колишньою дружиною [PERSON] та [PERSON] умисно наніс [PERSON] один удар правою ногою у взутті в ділянку грудної клітини спреду зліва, від чого той впав на ліжко, а потім наніс ще декілька ударів в голову, чим завдав потерпілому легкі тілесні ушкодження у вигляді синця та саден шкіри голови, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок. Такі дії судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження. Крім того, в процесі побиття [PERSON] , не передбачаючи настання таких наслідків, хоча зобов`язаний був їх передбачити з необережності наступив на ногу у взутті на пальці ніг лівої ноги [PERSON] , чим спричинв потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження у вигляді перелому 3-го пальця ноги. Ці дії судом кваліфіковано за ст. 128 КК України як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження. Відповідно до ч. 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, ті обставини, що позивачу були завдані тілесні ушкодження з боку відповідача, доказуванню не підлягають. За таких обставин, судом установлено, що між сторонами виникли правовідносини з приводу відшкодування шкоди, заподіяної в результаті вчинення злочину, які регулюються положеннями ст. ст.. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України. Шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону (ст. 1177 Цивільного кодексу України) Статтями 1166, 1167 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до абз. 1 п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (із наступними змінами) та абз. 1 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, у повному обсязі. Згідно із частинами 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової шкоди)» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] вказує на ті обставини, що внаслідок перелому 3-го пальця стопи відповідачем він не міг тривалий час відчувати себе повноцінною людиною, не міг пересуватися, відчував біль, що завдало йому душевних, моральних страждань та фізичного болю, а тому ураховуючи ступінь вини [PERSON] , характер вчиненого діяння та завданої шкоди у вигляді тілесних ушкоджень (легких та середньої тяжкості), що встановлено вироком суду, завдану моральну шкоду зазначеними діями відповідача, позивач оцінює у 20 000 грн. При цьому заявляючи вимогу про відшкодування завданої злочином моральної шкоди та визначивши її розмір у 20000 грн., позивач не навів достатніх аргументів та доказів на обґрунтування саме такого розміру шкоди, а тому ураховуючи характер вчиненого кримінального правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань потерпілого [PERSON] , погіршення здібностей потерпілого та позбавлення його можливості їх реалізації, а також вимоги розумності та справедливості, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому під час досудового розслідування та судового розгляду відповідач у добровільному порядку відмовився відшкодувати витрати на правову допомогу, як і завдану моральну шкоду, вини у вчиненому не визнавав, а цивільний позов не був розглянутий судом, тому позивач просить стягнути з відповідача також 4 000 грн витрат на правову допомогу, які він поніс при розгляді справи, що підтверджується договором про надання правової допомоги від 25 вересня 2017 року та квитанцією від 26 вересня 2017 року, і такі позовні вимоги підлягають задоволенню. За таких обставин, позов потрібно задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 4 000 грн на відшкодування понесених витрат на правову допомогу та 10 000 грн на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також пропорційно задоволеним позовним вимогам вирішити питання про розподіл судових витрат, та стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1681 грн 60 коп.

Outcome: partial