Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

У березні 2014р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], ПАТ «Енергобанк» про виключення з Акту опису й арешту майна від 25.06.2013р. нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS], та звільнення цього майна з-під арешту. Свої вимоги мотивував тим, що 13.02.2012р. його дочка [PERSON] подарувала йому спірне майно, яке він 25.02.2012р. продав [PERSON] Вказаний договір купівлі-продажу є нікчемним, оскільки спірне майно було предметом іпотеки та при укладанні цього договору не було отримано згоди іпотекодержателя. Позивачу стало відомо, що на вказане вище нежитлове приміщення накладено арешт. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд виключити з Акту опису й арешту майна від 25.06.2013р. нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS], та звільнити це майно з-під арешту. У травні 2014р. позивач збільшив позовні вимоги, а саме просив суд також визнати за ним право власності на спірне нежитлове приміщення. Ухвалою суду від 22.05.2014р. залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог по справі, - Ленінський ВДВС ММУЮ. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представники відповідачів у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову. Представник третьої особи в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін по справі та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до договору дарування від 13.02.2012р., посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 358, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв дарунок - нежитлові приміщення, що знаходяться в [ADDRESS]. Згідно з договором купівлі-продажу від 25.02.2012р., посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 574, [PERSON] продав [PERSON] вказані нежитлові приміщення. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.11.2012р. звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення, загальною площею 235,4 кв.м., розташовані на першому поверсі житлового будинку за літ. А-5 по [ADDRESS] та належать на праві власності [PERSON] шляхом їх реалізації з прилюдних торгів за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 28.01.2013р. вказане рішення суду залишено без змін. У відповідності до Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.03.2013р. відхилена касаційна скарга на рішення суду від 30.11.2012р. та на ухвалу від 28.01.2013р. 25.06.2013р. старшим державним виконавцем Ленінського ВДВС ММУЮ Рудською І.В. був складений Акт опису й арешту майна, за яким описане таке майно: нежитлові приміщення, загальною площею 235,4 кв.м., розташовані на першому поверсі житлового будинку за літ. А-5 по [ADDRESS]. Постановою державного виконавця Ленінського ВДВС ММУЮ Рудської І.В. від 25.06.2013р. призначено [PERSON], який має сертифікат суб'єкта оціночної діяльності, видану 11.06.2013р. за № [NUMBER] Фонд державного майна України (строк дії: 11.06.2016) експертом, суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2/1416/3004/2012 від 22.02.2013р. про звернення стягнення на предмет іпотеки. 08.07.2008р. між АБ «Енергобанк», правонаступником вимог якого є ПАТ «Енергобанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 25, на умовах якого останньому надано кредит в іноземній валюті в сумі 270000,00 дол. США строком до 05.07.2013р. із сплатою 17,00% річних. Зобов'язання [PERSON] за кредитним договором забезпечені нотаріально посвідченими договорами іпотеки від 08.07.2008р., укладеними між банком та [PERSON] та зареєстровані в реєстрі за №№ 1610, 1612. Одночасно із посвідченням договорів іпотеки, на предмет іпотеки нотаріусом накладено заборону на відчуження. Відповідно до договору іпотеки [PERSON] передала в заставу банку нежитлові приміщення магазину № [NUMBER] загальною площею 185,5 кв.м., розташовані по [ADDRESS] та нежитлове приміщення загальною площею 68,9 кв.м. в житловому будинку А-5, розташованому по [ADDRESS], а банк набув право за рахунок предмету іпотеки задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням - кредитним договором в повному обсязі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19.10.2011р. затверджена мирова угода по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, за якою в рахунок стягнення з [PERSON] боргу за договором позики припинено право власності останньої на вказані вище нежитлові приміщення та визнано право власності на зазначені приміщення за [PERSON] 10.04.2012р. ухвала суду першої інстанції скасована ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області. Однак, до скасування ухвали, за заявою [PERSON] рішеннями ММР від 21.12.2011р. №№ 1254, 1255 спірним нежитловим приміщенням надано нову поштову адресу: [ADDRESS] та вирішено оформити право власності на нежитлові приміщення на першому поверсі житлового будинку А-5 по [ADDRESS] за [PERSON]. Після цього, на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 13.02.2012р. [PERSON] передала нежитлове приміщення по [ADDRESS] в дар [PERSON], який їх продав [PERSON], оформивши угоду нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 25.02.2012р. Пунктом 4 договору дарування від 13.02.2012р. визначено, що на момент укладення цього договору житлове приміщення не перебуває під арештом чи забороною відчуження, від прав третіх осіб воно вільне. Аналогічні положення встановлені також п. 3 договору купівлі-продажу від 25.02.2012р. Приписами ч. 3 статті 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. Таким чином, недійсність такого правочину встановлена законом. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 23 вказаного Закону, у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою; особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Аналогічні положення визначені також п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.03.2012р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». За такого, навіть в тому випадку, коли особа при набутті права власності на нерухоме майно не знала про наявність на ньому обтяження іпотекою, до неї переходять всі права та обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.10.2013р. було відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі продажу нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 23.12.2013р. зазначене рішення суду від 22.10.2013р. залишене без змін. Частиною 3 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вказаним рішенням суду від 22.10.2013р. та ухвалою суду від 23.12.2013р. встановлені всі обставини укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, відповідність дій сторін в момент вчинення правочину вимогам цивільного законодавства. 27.11.2013р. представник [PERSON] звертався до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовом про скасування права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS]. Підстави звернення з зазначеним позовом є аналогічними підставам попереднього позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.04.2014р. було відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], Реєстраційної служби ММУЮ про скасування права власності на нерухоме майно (розташоване за адресою: [ADDRESS]) та зобов'язання вчинити певні дії. 05.07.2013р. представник [PERSON] звертався до Ленінського районного суду м. Миколаєва зі скаргою на дії державного виконавця Ленінського ВДВС ММУЮ Рудської І.В. щодо неправомірних дій останньої щодо опису і накладення арешту на спірне нерухоме майно. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06.09.2013р., яка залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 02.12.2013р., в задоволені вказаної скарги відмовлено. З огляду на вищевказане, судом встановлено, що договір купівлі продажу спірного нерухомого майна від 25.02.2012р., укладений між [PERSON] та [PERSON], не можна визнати недійсним з підстав того, що [PERSON] не було відомо про заборону відчуження цього нерухомого майна, не було згоди банку як іпотекодержателя нерухомого майна на відчуження предмета іпотеки. За такого відсутні підстави для визнання за [PERSON] права власності на спірне нерухоме майно з підстав нікчемності чи недійсності договору купівлі-продажу. У відповідності до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно з роз'ясненнями, викладених у п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.08.1976р. «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володінні ним. Таким чином, у спорах про звільнення майна з-під арешту підставою для звернення до суду є оспорювання правомірності включення конкретного майна до акту опису майна. Особи, які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, звертаються до суду з позовом про визнання права на майно і звільнення його з-під -арешту. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Судом встановлено, що позивачем не подано до суду належних та достатніх доказів, що підтверджують факт належності йому права власності на спірне нерухоме майно. Враховуючи все вищевказане, а саме те, що доведення набувачеві майна інформації про його обтяження іпотекою згідно вимог чинного законодавства не є обов'язковим, а також те, що позивач не довів факт належності йому на праві власності спірного нерухомого майна, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed