Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Дорошівської сільської ради, Головного управління Держгеокадастру про визнання недійсними Державних актів на право власності на земельні ділянки в якому вказувала, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яку позивач, як спадкоємець за заповітом, прийняла та частину оформила. Проте, державним нотаріусом Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Спанатій В.О. відмовлено у посвідченні її спадкових прав на передані у власність спадкодавцю земельні ділянки площами 1,54 га., 1,50 га. та 2,15 га., розташовані в межах території Дорошівської сільської ради Вознесенського району, призначені для ведення фермерського господарства, оскільки правовстановлюючі документи на землю були виготовлені та видані після смерті [PERSON] , тобто, з порушенням вимог закону. Виходячи з цих обставин, враховуючи неможливість приведення правовстановлюючих документів на землю у відповідність до вимог закону, що перешкоджає позивачу оформити спадщину на земельні ділянки, а тому [PERSON] просила про визнання недійсними виданих після смерті спадкодавця на його ім`я: Державного акту серії [NUMBER] від 21 червня 2006 року, реєстр. №010601100025, Державного акту серії [NUMBER] від 21 червня 2006 року, реєстр. №010601100027 та Державного акту серії [NUMBER] від 21 червня 2006 року, реєстр. №010601100026, вказуючи на те, що це надасть їй можливість використати своє право на завершення приватизації ділянок, що було розпочато за життя спадкодавця. Ухвалою суду від 03 квітня 2019 року до участі в справі в якості відповідача залучено Вознесенську районну державну адміністрацію. Ухвалою суду від 03 травня 2019 року первісного відповідача виконавчий комітет Дорошівської сільської ради Вознесенського району замінено на належного Дорошівську сільську раду Вознесенського району. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, проте надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Дорошівської сільської ради в судове засідання не з`явився, проте в матеріалах справи міститься його письмова заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю. Представник відповідача ГУ Держгеокадастру в судове засідання не з`явився, проте в матеріалах справи міститься його письмова заява про розгляд справи без його участі, вирішення питання щодо задоволення позову залишає на розсуд суду. Представник відповідача Вознесенської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, судом належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив. Оскільки матеріали містять всі необхідні відомості про обставини справи, а тому суд вважав можливим проводити розгляд справи без особистої участі учасників справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, судом встановлено, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яку позивач, як спадкоємець за заповітом, прийняла та частину оформила. Проте, державним нотаріусом Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Спанатій В.О. відмовлено у посвідченні її спадкових прав на передані у власність спадкодавцю земельні ділянки площами 1,54 га., 1,50 га. та 2,15 га., розташовані в межах території Дорошівської сільської ради Вознесенського району, призначені для ведення фермерського господарства, оскільки правовстановлюючі документи на землю були виготовлені та видані після смерті [PERSON] , тобто, з порушенням вимог закону. Аналізуючи вимоги позивача, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до положень Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час видачі оспорюваних Державних актів): Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них (ч. 2 ст. 78 ЗК України). Суб`єктами права власності на землю є: громадяни та юридичні особи; територіальні громади; держава; іноземні громадяни та особи без громадянства у випадку та в порядку, передбаченому законом (ст. 80, ч.ч. 2, 3 ст. 81 ЗК України). Згідно ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність (ч.ч. 6-10 ст. 119 ЗК України). Згідно ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 ЗК України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, згідно ст. 24 ЦК України, людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою. Здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (ч.ч. 1, 2, 4 ст. 25 ЦК України). Таким чином, фізична особа з моменту народження до моменту смерті має право набувати цивільні права, в тому числі й право власності на землю. Після смерті вказане право припиняється. Земельна ділянка може набуватися фізичною особою, в тому числі, на підставі рішення районної державної адміністрації про передачу земельної ділянки у власність. На час виникнення спірних відносин право власності фізичної особи на земельну ділянку виникало після одержання її власником документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації. Проте, як вбачається з матеріалів справи, розпорядження Вознесенської райдержадміністрації про передачу [PERSON] земельних ділянок у власність було прийняте, а оспорювані Державні акти видані після смерті [PERSON] , що суперечить вимогам закону. Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Водночас,\~в своїх\~постановах від\~26\~вересня 2012\~року по\~справі №6-103цс12,\~від 06\~лютого 2013\~року по\~справі №6-169цс12,\~від 01\~липня 2015\~року по\~справі №6319цс15\~та інших,\~Верховний Суд\~України висловив\~правову позицію,\~згідно якої\~судам підсудні\~справи за\~заявами,\~зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Таким чином, оскільки оспорювані Державні акти видані з порушенням вимог закону та перешкоджають позивачу використати своє право на завершення приватизації ділянок, що було розпочато за життя спадкодавця, а тому вони підлягають визнанню недійсними в судовому порядку, що вказує на обґрунтованість вимог [PERSON] до Вознесенської райдержадміністрації. Водночас, оскільки розпорядником земельних ділянок на час видачі оспорюваних Державних актів та особою, яка приймала рішення (розпорядження) про передачу земельних ділянок у власність, а також видавала правовстановлюючі документи була Вознесенська райдержадміністрація, а тому Дорошівська сільська рада Вознесенського району та ГУ Держгеокадастру не є неналежними відповідачами по справі, а тому в задоволенні позову до них слід відмовити.

Outcome: approved