Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позову зазначив, що з 04 серпня 2010 року по 08 червня 2015 року працював у ПАТ «Азовзагальмаш», після чого 08 червня 2015 року його було звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. За період часу з серпня 2014 року по день звільнення у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по заробітній платі, яка при звільненні не була виплачена. Сума заборгованості по заробітній платі становить 15380,48 грн. У звязку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі ст. 117 КЗпП України відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.06.2015 року по 22.09.2015 року у розмірі 6121,12 грн. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з вересня 2014 року по червень 2015 року в сумі 15380,48 грн. та середній заробіток за період з 09.06.2015 року по день ухвалення судом рішення, виходячи з середньоденної заробітної плати 91,36 грн. Позивач у судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що позовні вимоги визнає частково у частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, у розмірі 15380,48 грн. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то представник відповідача не визнав розрахунок середньоденного заробітку позивача в розмірі 91,36 грн., про що надав власний розрахунок, відповідно до якого розмір середньоденного заробітку позивача становить 67,24 грн. Зазначив, що згідно табелю обліку робочого часу в день звільнення, тобто 08 червня 2015 року позивач не працював (цей день у табелі відмічений літерою «М», що є днем відсутності працівника на роботі). У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 04 серпня 2010 року по 08 червня 2015 року позивач працював у ПАТ «Азовзагальмаш», після чого 08 червня 2015 року його було звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. За період роботи позивача йому нараховувалась заробітна плата. На момент звільнення у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по заробітній платі за період його роботи з вересня 2014 року по червень 2015 року в сумі 15380,48 грн., що не оспорюється сторонами. Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обовязок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася та остаточний розрахунок при звільненні не був проведений. У звязку із цим позивач 10 липня 2015 року звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. 29 липня 2015 року Іллічівським районним судом м.Маріуполя було видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованої заробітної плати у розмірі 14175,64 грн. Ухвалою того ж суду від 28 серпня 2015 року судовий наказ від 29 липня 2015 року скасовано. 22 вересня 2015 року позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Одночасно з цим, судом також було встановлено, що позивач в день свого звільнення 08.06.2015 року не працював, що підтверджується табелем обліку робочого часу, де в графі за 08 червня 2015 року стоїть позначка «М», яка є днем відсутності працівника на роботі в разі простою. В такому випадку відповідно до вимог статті 116 КЗпП України позивач мав обовязок предявити до відповідача вимогу про проведення остаточного розрахунку. Відповідно до змісту статті 116 КЗпП України обовязок працівника звернутися до працедавця із вимогою про здійснення остаточного розрахунку виникає у випадку, якщо працівник в день звільнення не працював. При цьому суд зауважує, що наведена норма не виділяє окремо причин невиконання трудових обовязків працівником в день його звільнення. Такими причинами серед інших можуть бути простій підприємства. Відповідно до статті 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. Отже перебування підприємства в режимі простою та не виконання позивачем роботи у вказаний час, а саме в день свого звільнення, є тим випадком коли, працівник згідно статті 116 КЗпП України має додатково предявити вимогу про розрахунок і лише після предявлення такої вимоги про розрахунок у працедавця виникає обовязок його проведення та можлива відповідальність за статтею 117 КЗпП України. Позивач не надав до суду доказів того, що він звертався із заявою до відповідача про виплату йому суми заборгованості по заробітній платі, а тому такою вимогою про розрахунок слід вважати звернення із заявою про видачу судового наказу 10 липня 2015 року. У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Станом на день прийняття рішення судом відповідачем не надано до суду доказів, які б свідчили про виплату заборгованості по заробітній платі перед позивачем, тому розрахунок середнього заробітку має відбуватися по день постановлення рішення, як просить позивач. При розрахунку суми середнього заробітку суд виходить з наступного. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Позивачем був наданий до суду власний розрахунок середньоденної заробітної плати за останні два календарних місяці роботи, що передували дню звільненню. Згідно наданого позивачем розрахунку, його середньоденна заробітна плата становить 91,36 грн. Відповідач у своїх поясненнях не погодився із розрахованим позивачем розміром середньоденного заробітку в сумі 91,36 грн., заперечував цю обставину, у звязку із чим надав свій власний розрахунок середньоденної заробітної плати позивачки. Згідно довідки головного бухгалтера ПАТ «Азовзагальмаш» №238/ро-2576 від 15.10.2015 року вбачається, що розмір середньоденної заробітної плати складає 67,24 грн. Вказаний розрахунок відповідача був проведений на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». За таких обставин, суд приходить до висновку, що даний розрахунок є вірним і суд бере його за основу при розрахунку середнього заробітку. Згідно наданого відповідачем графіку роботи №1 для працюючих в одну зміну з робочим днем тривалістю 8,2 години на 2015 рік за період з 10 липня 2015 року по 09 листопада 2015 року кількість робочих днів складає 85 днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 10 липня 2015 року по 09 листопада 2015 року складає 5715,40 грн. (85 днів х 67,24 грн.). За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню складає 5715,40 грн. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 487,20 гривень за вимоги майнового характеру.

Outcome: partial