Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-21 00:00:00

У вересні 2015 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, дружини, додаткових витрат на дитину у твердій грошовій сумі, посилаючись на те, що вони з чоловіком мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], та малолітню дитину [PERSON], 2013 року. У звязку з тим, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей та її, як дружини, з якою проживає дитина, яка не досягла трьох років, позивач просила задовольнити позовні вимоги. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали. Відповідач позовні вимоги визнав частково, просив суд стягти аліменти у частці від його заробітку, щодо стягнення витрати по оплаті навчання доньки заперечував. Суд, вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що сторони по справі уклали шлюб 17 серпня 2000 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-КЕ № 111653, виданим 15 жовтня 2013 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серія І-КЕ № 055879 та серія І-КЕ № 185581. Як вбачається з довідки ЖЕО № 2, та не заперечувалась сторонами по справі, діти проживають разом з позивачем. Стаття 5 протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен із подружжя зобовязаний виконувати обовязки цивільного характеру, що виникають зі шлюбу, сімї та необхідності виховання дитини. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно ст. 51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже відповідач зобовязаний утримувати своїх дітей. У відповідності до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище позивачки, дитини та матеріальне становище відповідача, інші обставини справи. Позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі по 850 грн.. на кожну дитину задоволенню не підлягають, оскільки відповідач працює та отримує дохід, що підтверджується довідкою про доходи, виданою ТОВ «ЛІТІЗ», доказів того, що дохід у відповідача мінливий, нерегулярний позивач та її представник суду не надали, тому, виходячи з положень ст. 183 СК України, враховуючи матеріальний стан позивача та відповідача та дітей, їх стан здоровя, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду, а саме з 28 вересня 2015 року до досягнення дітьми повноліття. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання позивача суд приходить до наступних висновків. Статтею 84 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Зважаючи на те, що відповідач по справі не надав суду доказів того, що матеріальний стан позбавляє його можливості утримувати дружину, з якою проживає дитина, яка не досягла трьох років, тому суд приходить до висновку, що відповідач зобовязаний утримувати свою дружину. Беручи до уваги викладене та враховуючи, що відповідач має постійний дохід , тому, виходячи з положень ст.ст. 10, 79, 80, 84 СК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дружини, з якою проживає дитина, у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, тому позовні вимого в цій частині підлягають частковому задоволенню. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Стаття 185 СК України визначає, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до якого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом). Отже, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини, ці кошти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. Зважаючи, що витрати на придбання канцелярських та інших товарів, повязаних з навчанням не є додатковими витратами на дитину в розумінні ст. 185 СК України, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача 208 грн. 75 коп. на покриття витрати на придбання канцелярських та інших товарів, повязаних із навчанням задоволенню не підлягають. Позивачем по справі 17 серпня 2015 року уклала договір про навчання (денна форма навчання) з Національним юридичним університетом імені [PERSON], згідно умов якого вартість навчання доньки сторін [PERSON] у вказаному навчальному закладі складає 8 000 грн. в рік. Як вбачається з квитанції № 301310010 від 13 серпня 2015 року відповідач повністю оплатив вартість навчання доньки. Позивач в судовому засіданні не заперечувала дану обставину. Зважаючи на те, що позивач не понесла витрат на оплату навчання доньки, а відповідач повністю сплатив вартість навчання, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в часті стягнення додаткових витрат на оплату навчання дитини задоволенню не підлягають. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial