Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

У вересні 2017 р. позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. На обґрунтування позову вказала, що 09 лютого 2017 р. вона позичила [PERSON] у борг 22\~000 грн. з умовою щомісячного повернення частки позики в розмірі по 2\~000 грн., починаючи з квітня 2017 року. Посилаючись на те, що в вказаний договір оформлено простою розпискою, а умови, на яких вона позичила відповідачу 22.000 грн. останньою не виконуються, по 2000 грн. щомісячно їй не сплачується, просить суд стягнути з [PERSON] борг у сумі 10\~525,00 грн., що складається з основної суми боргу в розмірі 10\~000,00 грн., несплаченої на протязі з квітня 2017 року по серпень 2017 року включно, 400,00 грн. інфляційних втрат та 125,00 грн. 3 % річних. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, та просила їх задовольнити у повному обсязі. Крім того, позивач суду повідомила, що відповідач [PERSON] на протязі з квітня 2017 по момент розгляду справи в суді не здійснювала дій по поверненню боргу. Лише раз направила до неї свою неповнолітню доньку з грошима в сумі 2000 грн., від отримання яких вона змушена була відмовитись, оскільки не мала змоги оформити документально без розпису боржника факт повернення частини грошей, у звязку із чим прохала прийти до неї саме [PERSON] У звязку із нагальною потребою в грошах згодна була на повернення їй хоча б частину заборгованості, але грошей не отримала. Відповідач в судовому засіданні факт отримання від [PERSON] грошей в сумі 22000 грн. на умовах їй поступового повернення в розмірі по 2000 грн. щомісячно, починаючи з квітня 2017 р., та оформлення цього договору простою письмовою розпискою підтвердила. Проти задоволення позову заперечила пославшись на те, що грошей в неї немає. Також відповідач [PERSON] суду пояснила, що її донька намагалася передати позивачу в рахунок повернення боргу 2000 грн., проте [PERSON] взяти ці гроші відмовилась, вказавши на те, що мати має прийти до неї самостійно, а також у звязку із тим, що їй вже потрібно було повернути не 2000 грн., а 4000 грн. Крім цього вказала, що зібрані для повернення боргу гроші в сумі 6000 грн. вона передала до Михайлівської сільської ради, однак позивач їх так і не забрала. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 09 лютого 2017 р. між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі при свідкові [PERSON] укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] на умовах безвідсоткового користування передала [PERSON] гроші в сумі 22\~000,00 грн., а остання зобовязалася повертати борг рівними частками, по 2\~000 грн. щомісячно, починаючи з квітня 2017 року. Тобто сторони уклали в простій письмовій формі договір позики Факт отримання грошей в сумі 22000 грн. підтверджується оригіналом розписки [PERSON], дослідженої в судовому засіданні, та підтверджено сторонами. Факт неповернення запозичених грошових коштів в період з квітня 2017 р. по листопад 2017 року підтверджено відповідачем, яка причиною неповернення боргу вказала на відмову позивача від їх отримання, у звязку із чим вона змушена була передати заборговані гроші до сільської ради, а в подальшому вказавши на їх відсутність. Твердження відповідача про належне виконання взятих на себе зобовязань з повернення грошових коштів спростовуються як поясненнями позивача, так і поясненнями свідка [PERSON], допитаної в судовому засіданні за клопотанням відповідача [PERSON] Так, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є головою Михайлівської сільської ради, суду показала, що письмова розписка про отримання грошей в сумі 22000 грн. [PERSON] від [PERSON] складалася в її присутності. Через декілька місяців [PERSON] передала їй на зберігання гроші, які мала б віддати [PERSON], оскільки у [PERSON] велика сімя. Також вказала, що на передачу грошей [PERSON] вона [PERSON] не уповноважувалася, а тому через деякий час збережені нею гроші повернула їй же. Вказала, що гроші зберігалися в неї, а не в сільській раді. Відповідно вимог ч. ч. 1, 3, 4 ст. 203, ч. ч. 2, 4 ст. 207, 1047 ЦК України договір позики на суму, що перевищує у десять раз встановлений законом неоподатковуваний мінімум доходів громадян повинен укладатися між фізичними особами у письмовій формі та підписуватися від імені сторони, що його укладає особисто або її представником на підставі повноважень передбачених законом. Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, справа № 6-63цс13 та від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14. За своєю суттю письмова розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. За правилами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем при подачі позову до суду, розраховані інфляційні втрати від інфляції в розмірі 400,00 грн., та 125,00 грн. 3% річних. Оскільки відповідачем [PERSON] зобов'язання за договором позики не виконані, гроші позивачу не повернуті, що не заперечувалось нею, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Будь-яких інших належних чи допустимих доказів іншого сторонами до суду не надано, хоча відповідно до вимог ст.. 10, 60 ЦПК України це є їх обовязком. Згідно з вимогами \~ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем під час звернення до суду з позовм та які документально підтверджені. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави»,\~затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних справ. Додатком до даної постанови визначено, що розмір компенсації витрат, пов'язаних із правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється відповідно до того, що зазначеній особі виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Позивач надав до матеріалів справи квитанцію до прибуткового касового ордеру № 13 без дати, яку видав адвокат [PERSON] на суму 650,00 грн. за складання позовної заяви за позовом [PERSON] Однак, в матеріалах справи відсутній розрахунок часу, витрачений адвокатом для надання правової допомоги (складання позову) у даній справі, тому такі витрати позивача розподілу між сторонами не підлягають, оскільки не є документально підтвердженими належним чином.

Outcome: approved