Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

У вересні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів у якому просить визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,10 га за адресою: [ADDRESS], виданий 16.03.2012 року на ім`я відповідача [PERSON] на підставі рішення Київської міської ради від 06.10.2011 р. № 361/6577. В обґрунтування позову посилається на те, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 26.02.1993 р. Відповідно до архівної довідки архівного відділу Києво-Святошинської райдержадміністрації колишній власник будинку [PERSON], користувалась земельною ділянкою площею 0,12 га. Із технічних паспортів станом на 30.01.1992 р. та 19.08.2011 р. вбачається, що площа земельної ділянки становить 1199 кв.м. Межі земельної ділянки було погоджено з суміжним землекористувачем [PERSON], що підтверджується актом встановлення та узгодження меж від 18.05.1993 р. В кінці 2011 р. звернувся з заявою до Головного Управління земельних ресурсів про передачу у приватні власність земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок [ADDRESS]. При проведенні геодезичних робіт з»ясувалось, що фактична площа земельної ділянки становить 1172,7 кв.м. Внаслідок приватизації [PERSON] суміжної земельної ділянки по [ADDRESS] його земельна ділянка зменшилась на 43,86 кв.м. При виготовленні державного акта із сусідніми землекористувачами не було погоджено межі земельної ділянки. Внаслідок виданого [PERSON] державного акта на право власності на землю від 16.03.2012 р. всупереч вимогам ч.5 ст.116 ЗК України у позивача вилучено частину земельної ділянки. Позивач вважає, що оскільки при виготовленні державного ату межі земельної ділянки з ним не погоджувались, даний акт повинен бути визнаний недійсним. В ході розгляду справи позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили про їх задоволення з підстав наведених в позовній заяві. Представники відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти позову з підстав його недоведеності та необґрунтованості. Представник відповідача вказав на те, що 21.04.2011 р. [PERSON] подала заяву до Київської міської ради про передачу їй у власність шляхом безоплатної приватизації в межах норм встановлених законом земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, який належить їй на праві власності. Рішенням Київської міської ради від 06.10.2011 р. № 361/6577 земельна ділянка площею 0,10 га передана у власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівль і споруд по [ADDRESS]. 15.11.2011 р. було складено акт встановлення та узгодження в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки [PERSON], який був підписаний і [PERSON] Рішенням Солом»янского районного суду м.Києва від 28.05.2013 р. було відмовлено [PERSON] в задоволенні позову про визнання акту встановлення та узгодження в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки від 15.11.2011 р. недійсним. Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 17.10.2012 р. відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання протиправним рішення Київської міської ради на підставі якого було видано [PERSON] державний акт на землю. Визнання державного акту на землю недійсним може бути лише наслідком скасування розпорядження, на підставі якого державний акт видано. Оскільки рішення Київради про надання у власність [PERSON] земельної ділянки дійсне, а сам акт не має ніяких помилок та видавався без порушень, то позов [PERSON] не може бути задоволений. Відповідач - Київська міська рада, яка повідомлялась судом належним чином про місце, день та час судового розгляду в судове засідання свого представника не направила, про причини неявки до суду не повідомлено, у зв`язку із чим судом ухвалено про проведення судового розгляду у відсутність представника міської ради. Вислухавши пояснення позивача та представника позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи із наступного. Встановлено, що відповідно до договору дарування від 26.02.1993 р. [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв в дар жилий будинок [ADDRESS](а.с.6). Відповідно до архівної довідки, виданої 21.07.2011 року Архівним відділом Києво-Святошинського району Київської області, у погосподарських книгах за 1986-1989 роки є особовий рахунок [NUMBER] [PERSON], проживаючої в житловому будинку 1949 року забудови із земельною ділянкою 0,12 га за адресою : [ADDRESS] (а.с.18). Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] від 19.08.2011 р. площа земельної ділянки по фактичному користуванню становить 1199 кв.м. (а.с.7-10). В ході розгляду справи встановлено, що суміжними землекористувачами позивача є відповідач [PERSON], яка є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради 18.08.2010 р. (а.с.87-88). 21.04.2011 року відповідач [PERSON] звернулась із заявою до Київської міської ради щодо безоплатної передачі їй у власність земельної ділянки площею 0,1 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS]. (а.с.78). Відповідно до рішення Київської міської ради від 06.10.2011 року № 361/6577, відповідачу [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1 га за адресою: [ADDRESS].(а.с.64-65). 16.03.2012 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) відповідачу [PERSON] видано Державний акт на право власності серії ЯЖ № 033846 на земельну ділянку кадастровий номер 8000000000: 72:538:0133 за адресою: [ADDRESS].(а.с.57). Відповідно до рішення Київської міської ради від 05.04.2012 року № 457/7794, позивачу [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1 га за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст.9 ЗК України до повноважень Київської і Севастопольської міських рад у галузі земельних відносин на їх території належить: а) розпорядження землями територіальної громади міста; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; У частині 1, пункті «а» ч. 3 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Статтею 118 ЗК України закріплено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, зокрема зазначено, що особа, яка бажає приватизувати земельну ділянку, що перебуває у її користуванні, повинна подати заяву до відповідної районної, чи міської державної адміністрації за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Зі змісту цієї статті вбачається, що особа має право отримати у власність земельну ділянку лише після здійснення певної послідовності дій. Згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Частиною 9 цієї статті передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Частинами 10, 11 ст. 118 ЗК України визначено, що відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. [PERSON] звернувся в окружний адміністративний суд міста Києва з адміністративним позовом про оскарження рішення Київської міської ради від 06 жовтня 2011 року № 361/6577, посилаючись на те, що Київською міською радою було прийнято протиправне рішення за яким [PERSON] передано в приватну власність земельну ділянку за рахунок зменшення земельної ділянки, що перебувала в його користуванні. Постановою окружного адміністративного суду м.Києва від 17.10.2012 р. відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до Київської міської ради, 3-я особа [PERSON], Головне управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації про визнання протиправним рішення Київської міської ради від 06.10.2011 р. № 361/6577. Постанова набрала законної сили 24.01.2013 р. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2012 року встановлено, що права [PERSON] стосовно приватизації [PERSON] земельної ділянки по [ADDRESS] рішенням Київської міської ради від 06 жовтня 2011 року № 374/6577 не порушено. Рішенням Солом»янського районного суду м.Києва від 28.05.2013 р. відмовлено в задоволенні первісного позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Земля-СВ», [PERSON] про визнання недійсним акту встановлення та узгодження в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки [PERSON] від 15.11.2011 р. Рішення набрало законної сили. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Обґрунтовуючи позовні вимоги в ході розгляду справи представник позивача стверджував, що акт встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 15.11.2011 року, який міститься в технічній документації із землеустрою, не погоджений з суміжними землекористувачами, зокрема з позивачем. Проте, обставини на які посилається представник позивача не може бути підставою для визнання державного акту недійсним, та свідчити про неправомірність набуття відповідачем права власності на землю, зважаючи на те, що рішення Київради про передачу земельної ділянки у власність [PERSON] є чинним. Доводи позивача, що [PERSON] надано у приватну власність земельну ділянку із меж землі, що перебуває у користування [PERSON] належними доказами не обґрунтовані. Суд приходить до висновку, що підстави для визнання акту недійсним відсутні, а відтак відповідачем право власності набуто правомірно. Зважаючи на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в їх задоволенні слід відмовити. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed