Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що являється основним квартиронаймачем житлового приміщення, загальною площею 45кв.м, житловою площею 29,9кв.м, в квартирі [ADDRESS] . Позивачка займає дві жилі кімнати житловою площею 29,9кв.м, та чотири нежилі приміщення загальною площею 15,1кв.м. В цьому житловому приміщенні зареєстроване місце проживання лише [PERSON] Реалізуючи своє право на приватизацію позивачка звернулась до керівника органу приватизації із заявою про оформлення передачі в приватну власність житлового приміщення у квартирі, що вона займає та надала необхідний перелік документів. Однак, Управлінням міського майна Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради в листі від 22.01.2020 року відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на житлове приміщення, у зв`язку з ненаданням ордеру на житлове приміщення. Позивачка наголошує, що відсутній ордер не має істотного значення як доказ правомірного користування нею житловим приміщенням, оскільки вона мешкає в квартирі на законних підставах на умовах найму та являється єдиною зареєстрованою особою у житловому приміщенні. На підставі викладеного просила визнати за нею право на приватизацію спірного житлового приміщення за відсутності ордеру та зобов`язати Управління міського майна Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради повторно розглянути її заяву і провести приватизацію. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] , яка діє на підставі ордеру і договору про надання правової допомоги, до судового засідання не з`явились надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідачів Мащенко Д.О . , яка діє на підставі довіреностей, до судового засідання не з`явилась, надала відзив на позов та заяву про розгляд справи за її відсутності, просила в задоволенні позову відмовити. У відзиві додатково вказала, що Департамент по роботі з активами не має повноважень щодо відмови у приватизації, а лише здійснює оформлення документів задля її подальшої реалізації. В той час, як Виконавчим комітетом безпосередньо приймається рішення про передачу у власність громадянина об`єкту житлового фонду. Крім того, саме ордер слугує підставою для вселення у житло та користування ним. Неможливість надання позивачем ордеру до органу приватизації позбавляє його можливості підтвердити своє право користування спірним житловим приміщенням, що у свою чергу тягне неможливість реалізації позивачем права на приватизацію. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно довідки про склад сім`ї наймача квартири, виданої 04.11.2019 року Житлово-комунальним підприємством «Керуюча компанія «Кальміуська», квартира [ADDRESS] є жилим приміщенням спільного заселення сім`ями- наймачами, які займають такі приміщення: 1) [PERSON] займає дві жилі кімнати житловою площею 29,9кв.м, та чотири нежилі приміщення загальною площею 15,1кв.м, а саме вбиральню площею 1,2кв.м, коридор площею 2,0кв.м, 8,0кв.м, кухню площею 3,9кв.м. В цих кімнатах зареєстроване місце проживання лише [PERSON] ; 2) [PERSON] займає одну жилу кімнату площею 19,35кв.м, а також нежитлові приміщення загальною площею 9,0кв.м. 04 листопада 2019 року [PERSON] звернулась до керівника органу приватизації із заявою про оформлення передачі в приватну власність житлового приміщення у квартирі. В листі Управління міського майна Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради від 22.01.2020 року, [PERSON] роз`яснено про неможливість видачі свідоцтва про право власності на житлове приміщення, у зв`язку з ненаданням ордеру на нього. Як вбачається з відповіді ЖКП «КК «Кальміуська» від 10.02.2020 року №26, квартира [ADDRESS] передавалась на баланс ЖКП «КК «Кальміуська» з балансу житлово-комунального управління групи підприємств «Азовмаш». Під час передачі квартири ордер ЖКП «КК «Кальміуська» не передавався. Квартиронаймачами в квартирі є: двох кімнат- [PERSON] (в цьому приміщенні зареєстрована лише [PERSON] ); однієї кімнати- [PERSON] (в цьому приміщенні зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ). Представником позивача з метою отримання відомостей щодо знаходження ордеру на спірне житлове приміщення направлявся запит до ПАТ «Азовмаш», який був повернутий без виконання за закінченням строку зберігання. Відповідно до договору про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території від 04.11.2019 року, укладеного між ЖКП «КК «Кальміуська» та [PERSON] , указане підприємство надає послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території споживачу за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з технічного паспорту, квартира [ADDRESS] являється квартирою посімейного спільного заселення. Житлові приміщення, які займає [PERSON] в квартирі дорівнюють 61/100 ідеальній частці від площі квартири та повністю відокремлені глухою стіною від приміщень, що знаходяться у користуванні другого наймача [PERSON] . Приміщення, які займає [PERSON] мають загальну площу 45кв.м, житлову площу 29,9кв.м, та складаються з 1-ої кімнати житловою площею 12,3кв.м, 2-ої кімнати житловою площею 17,6кв.м, вбиральні площею 1,2кв.м, коридору площею 2,0кв.м, коридору площею 8,0кв.м, кухні площею 3,9кв.м. Згідно з особовим рахунком [NUMBER], виданим ЖКП «КК «Кальміуська», квартиронаймачем площі в загальному розмірі 45,0кв.м в квартирі [ADDRESS] являється [PERSON] . Дата вселення 14.02.1992 року. Відповідно до відмітки у паспорті [PERSON] , остання зареєстрована в квартирі [ADDRESS] з 14.02.1992 року. Згідно ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. За змістом ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства). Згідно з п.17, 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженому наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 р., №396 громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), звертається в орган приватизації. Громадянином до органу приватизації подається, зокрема, ордер про надання жилої площі. Згідно зі ст.ст.1, 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. До об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Таким чином, право на приватизацію мають, зокрема, особи, котрі мешкають в квартирах багатоквартирних будинків, які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до ст.ст.51, 58 ЖК, жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів. На підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Відповідно Постанови ради Міністрів Української РСР від 11 грудня 1984 року №470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» розділ IV ст.ст.69-72, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів. Ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред`являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім`ї, включених до ордера. При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації; ордер зберігається як документ суворої звітності. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім`ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання. Згідно з ч.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених п.2 ст.2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС. Враховуючи, що позивачка мешкає в квартирі на законних підставах на умовах найму, являється квартиронаймачем спірного житлового приміщення та єдиною особою, зареєстрованою в ньому на протязі тривалого часу, а саме з 14.02.1992 року, суд вважає, що відсутність ордеру не може позбавити її можливості реалізувати своє право на приватизацію та приходить до висновку про необхідність визнання за [PERSON] права на приватизацію займаного житла відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Щодо посилань представника відповідачів на те, що неможливість надання позивачем ордеру до органу приватизації позбавляє його можливості підтвердити своє право користування спірним житловим приміщенням слід додатково зазначити наступне. Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється па засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Виходячи з положень законодавства, а саме п.18 Положення №396 з урахуванням змісту п.69 постанови №470, сама по собі наявність чи відсутність ордера на житлове приміщення в пакеті документів, які подаються громадянином для приватизації житла, не може бути єдиною і остаточною причиною відмови у визнанні права громадянина на приватизацію на тій підставі, що відповідно до п.68 постанови №470 ордер дійсний лише протягом 30 днів з дня його видачі. На момент реєстрації позивачки у спірному приміщенні діяли норми Постанови СРСР №677 від 28.08.1874 року, якою затверджені «Положення про паспортну систему в СРСР», згідно п.25 яких для прописки громадянами надаються в тому числі заява у встановленій формі, яка також має містити згоду особи, яка надає житлову площу, для прописки. Отже, прописка в спірному житловому приміщенні [PERSON] згідно норм діючого на той час законодавства, могла відбутись виключно зі згоди особи, яка надала житлову площу. З моменту реєстрації позивачки в спірній квартирі її право на користування житловим приміщенням ніким, в тому числі відповідачами не оскаржувалось та доказів такого оскарження суду не надано. Із позовними вимогами до суду про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням відповідачі не звертались. Згідно наданих стороною позивача доказів, [PERSON] являється наймачем спірного житлового приміщення та зареєстрована в ньому з 1992 року, отже на законних підставах користується житлом. Також є хибними посилання відповідача на те, що лише ордер являється підставою для вселення. Так, згідно норм ст.65 ЖК наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Крім того, згідно ст.106 ЖК, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Отже можливість вселення особи в житлове приміщення, а також визнання її наймачем згідно норм ст.ст.65, 106 ЖК, можливе і без ордеру. Доказів того, що позивачка незаконно вселилась, зареєструвалась та була визнана наймачем житлового приміщення відповідачами не надано. Щодо заявлених позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснити приватизацію на ім`я позивача за відсутності ордеру про надання житлової площі, суд зазначає наступне. Вирішення питання щодо приватизації житла державного житлового фонду належить до компетенції відповідних місцевих державних адміністрацій і органів місцевого самоврядування у встановленому законом порядку. Суд при розгляді даної цивільної справи не може переймати на себе здійснення дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень, тому зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення буде втручанням в його компетенцію та діяльність. Виходячи із вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову у частині зобов`язання відповідача здійснити приватизацію, однак вважає за необхідне зобов`язати Управління міського майна Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради повторно розглянути заяву [PERSON] про приватизацію житлового приміщення за відсутності ордеру на жиле приміщення.

Outcome: partial