Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

У березні 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що їй на праві власності, належить буд. № 101 по вул. Кронштадській, м. Словянська. В зазначеному будинку зареєстрований [PERSON], [INFO], який з грудня 2014 року там не проживає. Добровільно виселитися [PERSON] не бажає. У звязку з чим, позивач просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування будинком №101 по вул. Кронштадській м. Словянська Донецької області. Позивач [PERSON], в судовому засіданні підтвердила заявлені вимоги, навела доводи аналогічні доводам викладеним в позовній заяві, додала, що 26.12.2014 року відповідач забрав з будинку всі свої речі, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час, дату і місце судового засідання повідомлявся належним чином (а.с.20), про причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України Дослідивши подані позивачем документи, вислухавши позивача, свідків, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок, розташований за адресою: м. Словянськ, вул. Кронштадська, 101, належить [PERSON] на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27.10.1997 року, посвідченого завідуючою Першої Словянської державної нотаріальної контори Донецької області [PERSON] (а.с.6), зареєстрованої в реєстрі за №3-2393, в Словянському КП БТІ за № 593-5а Відповідно до довідки про склад сімї від 15.02.2017 року (а.с.5), за адресою: м. Словянськ, вул. Кронштадська, 101 зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до заочного рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 06.09.2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с.7) Вирішуючи питання стосовно визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням суд виходить з наступного. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу №1 від 1952 року, передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Так, відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України. Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч.2 ст. 5 Господарського кодексу України). Згідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право власності та іншим способом, що встановлений законом або договором. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 року №5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК України). Згідно зі ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вимог закону, зокрема ст. 405 ч.2 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] надала акт, наданий їй керівником мікрорайону Черівковка м. Словянська №138 від 28.02.2017 року (а.с.4), з якого вбачається, що [PERSON], [INFO], за адресою: м. Словянськ, вул. Кронштадська, 101 фактично не мешкає з грудня 2014 року. Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні, зазначила, що вона знає сторони по справі 10 років, [PERSON] не мешкає за адресою: м. Словянськ, вул. Кронштадська, 101, понад 2 роки, додала, що бачила як підїхала машина забрала [PERSON], більше вона його не бачила. З позивачем спілкується раз на тиждень, остання не чинить перешкод відповідачу в користуванні житлом. Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні, пояснила, що знає сторін по справі з 2003 року, оскільки вони з нею сусіди, відповідач не мешкає за адресою: м. Словянськ, вул. Кронштадська, 101 вже два роки, він поїхав та дотепер вона його не бачить. У звязку з чим, суд приходить до висновку, що строк, передбачений ч. 2 ст. 405 ЦК України, що передбачає втрачання права користування житлом члена сімї, на момент подання заяви до суду вже сплинув, відповідач у спірному будинку не мешкає, тому наявні підстави для визнання відповідача таким що втратив право користування житловим приміщенням. Таким чином, наведені доводи, аналіз доказів та їх належна оцінка переконують суд в тому, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved