Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

У вересні 2018 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила шлюб з відповідачем, зареєстрований 29 жовтня 2010 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №662 розірвати, та стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання їх малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини від усіх його доходів, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач вказала на те, що від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] року народження. Спільне життя з відповідачем не склалося. Фактичні шлюбні відносини припинені. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, різні погляди на життя і побут. Сторони втратили почуття любові та поваги. Позивач вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може. Крім того, з метою реалізації обовязку відповідача стосовно утримання сина, позивач вважає необхідним стягнути з нього на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву в повному обсязі, просив її задовольнити, посилаючись на підстави, які в ній зазначені. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу, зазначивши про стягнення аліментів в тій частині, яка передбачена за законом на одну дитину. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у звязку з наступним. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої малолітньої дитини, що має істотне значення. Встановлено,\~що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 29 жовтня 2010 року (арк.с.7), від якого у сторін народилася дитина [PERSON], [INFO] (арк.с.8). Сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, та з урахуванням того, що відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу, вимоги позивача, в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено\~ст.51 Конституції України\~та\~ст.180 СК України. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. В судовому засіданні встановлено, що 30 січня 2011 року у сторін народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 02 березня 2011 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції (арк.с.8). Відповідно до норм чинного законодавства за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 2\~ст. 141 СК України\~розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом\~ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до положень ч.1-4 ст.\~181\~СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 статті 182\~СК України встановлює обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182\~СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів, відповідно до вимог\~ст.182 СК України, суд враховує матеріальне становище платника аліментів, що останній є працездатною особою, а тому, з останнього, слід стягнути аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи, що позивачем не надано достатніх та належних доказів на підтвердження необхідності стягнення на користь позивача з відповідача аліментів у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Відповідно до\~ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно п.1 ч.1 ст.430\~ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з\~відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу у сумі 704 грн. 80 коп., а також з відповідача\~на користь\~держави підлягає\~стягненню судовий\~збір у\~розмірі 704\~грн.\~80\~коп. за позовну вимогу про стягнення аліментів. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial