Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 32592,13 грн., яка складається з наступного : - 15856,95 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 1,63 грн. - сума заборгованості за відсотками; - 9993,58 грн. - сума заборгованості за платою за управління кредитом; -6739,97 грн. - сума заборгованості за пенею. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 13.04.2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (скорочена назва: ТОВ «ФК «ЦФР») та відповідачем по справі було укладено кредитний договір. 30.07.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (скорочена назва: ТОВ «ФК «ЄАПБ») укладено договір відступлення права вимоги № 20180730 у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЦФР» передало (відступило) ТОВ ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло у ТОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги до боржників, в тому числі до [PERSON] . Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за кредитним договором, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту, яка складає 32592,13 грн., а також відшкодувати понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1921,00 грн. Від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування заперечень відповідач зазначив, що ним здійснювались платежі на погашення кредиторської заборгованості, але перераховані кошти спрямовувались не на погашення суми основного боргу, а на плату за управління кредитом, що згідно з правовим висновком Верховного суду від 31.10.2018 року у справі № 404/1339/15-ц є незаконним, а тому позовні вимоги в частині стягнення плати за управління кредитом в сумі 9993, 58 грн. задоволенню не підлягають. Відповідач зазначив, що перераховані ним кошти в загальній сумі 1235, 29 грн. були направлені на оплату управління кредиту, таким чином, заборгованість за основною сумою боргу необґрунтовано занижена як мінімум на 1235, 29 грн, а оскільки усі подальші розрахунки проводяться з таким нарахуванням, то сума позову визначена позивачем не правильно. [PERSON] вказав, що будь-яких повідомлень від первісного кредитора ТОВ «ФК «ЦФР» про відступлення права вимоги не отримував, доказів переходу до нового кредитора прав вимоги у зобов`язанні йому не надано, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають як передчасні до виконання позивачем ст. 516 ЦК України. Від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої останній заперечував проти доводів відповідача. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.03.2019 року відкрито провадження по вищевказаній справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просить задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, просив слухання справи провести за його відсутності, відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.4 ст. 77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосується предмета доказування. Судом встановлено, що між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» 13.07.2015 року та відповідачем по справі було укладено кредитний договір, згідно якого останній отримав кредитні кошти в розмірі 16320,00 грн. Крім того, вказаним договором передбачено погашення заборгованості за кредитом, шляхом внесення щомісячного платежу у відповідному розмірі. 30.07.2018 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (укладено договір відступлення права вимоги № 20180730 у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ЦФР» передало (відступило) ТОВ ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло у ТОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги до боржників, в тому числі до [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Отже, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 13.07.2015 року. До тверджень відповідача про те, що останній належним чином не повідомлений про відступлення прав вимоги первісним кредитором ТОВ «ФК «ЦФР» новому кредитору ТОВ «ФК «ЄАПБ», що спричинило не виконання [PERSON] свого обов`язку новому кредитору, суд ставиться критично, оскільки відповідач взагалі не сплачував заборгованість за кредитним зобов`язанням ані первісному кредитору, ані новому кредитору, після укладення договору відступлення прав вимоги. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також Законом України «Про захист прав споживачів». Згідно з абзацем 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції Закону, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Вимога позивача про стягнення з боржника заборгованості з плати за управління кредитом ґрунтується на нікчемній умові укладеного з кредитодавцем .(Постанова Верховного суду від 31.10.2018 року у справі № 404/1339/15-ц) З огляду на викладене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення - 9993,58 грн. як суми заборгованості за управління кредитом. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України ). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Статтею 625 ЦК України, визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. У наданому позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 14) зазначено, що [PERSON] здійснював платежі за кредитним договором, в тому числі, які спрямовувались на погашення суми за плату управлінням кредиту, що загалом становить 1234,35 грн. З огляду на те, що позивач не надав суду власного розрахунку заборгованості, приймаючи до уваги нікчемність умови кредитного договору щодо сплати коштів за управління кредиту, суд суму боргу [PERSON] , яка складається з 15856,95 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 1,63 грн. заборгованість за відсотками; 6739,97 грн. заборгованість за пенею, зменшує на 1234,35 грн. - як суму сплачену в рахунок погашення кредитних зобов`язань відповідачем. Враховуючи, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань належним чином не виконує, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про стягнення заборгованості за договором кредиту підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача 21364 (двадцять одна тисяча триста шістдесят чотири) грн. 20 коп. як суми заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial