Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом у якому зазначив, що ним 17.12.2014 року з відповідачем укладено чотири договори строкового банківського вкладу в іноземній валюті на загальну суму 8900 доларів США. Відповідно до договорів він вніс кошти обумовлені в них. 16.01.2015 року він звернувся до відповідача з заявою про дострокове розірвання договорів та повернення вкладів. 17, 20 та 23 січня йому відмовили у видачі вкладів пояснюючи це відсутністю готівки. У зв'язку з викладеним просив стягнути з відповідача на його користь 8900 доларів США та проценти за ставками визначеними договором, пеню (з 18.01.2015 року по 05.02.2015 року по 111,29 грн. за кожен день та з 06.02.2015 року 255,43 грн. за кожен день прострочення), інфляційні витрати 239,05 грн. за кожен день прострочення, а також 3% річних тобто 19,65 грн. за кожен день прострочення видачі вкладів. Заочним рішенням Чернігівського районного суду від 06.05.2015 позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково. За результатами розгляду заяви відповідача про перегляд заочного рішення ухвалою Чернігівського районного суду від 16.06.2015 зазначене заочне рішення було скасовано, а справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач не з?явився надав заяву про розгляд справи без його участі, підтримав змінені позовні вимоги у яких просив стягнути вклад за договором-заявою №300937/79688/1-14 від 17.12.2014 року в розмірі 7000 доларів США та 139,62 долари США відсотків за цим вкладом; вклад за договором-заявою №300937/79704/07-14 від 17.12.2014 року в розмірі 1000 доларів США та 25,80 доларів США відсотків за цим вкладом; вклад за договором-заявою №300937/79700/07-14 від 17.12.2014 року в розмірі 500 доларів США та 13,70 доларів США відсотків за цим вкладом; вклад за договором-заявою №300937/79694/07-14 від 17.12.2014 року в розмірі 400 доларів США та 9,70 доларів США відсотків за цим вкладом; 26070,69 грн. пені, 40473,99 грн. інфляційних витрат, та 2095,53 грн. 3% річних. Розрахунок зроблений ним станом на 22.04.2015 року. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився двічі, жодних заяв до суду не надав. Суд вважає можливим провести повторний заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки позивач проти цього не заперечував. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 17.12.2014 року позивач уклав з відповідачем договір-заяву №300937/79688/1-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 1 місяць у сумі 7000 доларів США; договір №300937/79704/07-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в сумі 1000 доларів США; договір №300937/79694/07-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в сумі 500 доларів США; договір №300937/79700/07-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в сумі 400 доларів США. Відповідно до меморіальних валютних ордерів ці кошти були внесені позивачем цього ж дня. 16.01.2015 року [PERSON] надав до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заяви про повернення йому коштів за цими договорами. Згідно з ч.1 ст.1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Статтею 1060 Цивільного кодексу України встановлено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Таким чином, оскільки відповідачем не були повернуті позивачу вклади та відсотки за ними на його вимогу, то вони підлягають примусовому стягненню з відповідача. Посилання у запереченнях відповідача на дію Постанови НБУ №758 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України» від 29.08.2014 років не надає банку права не повертати валютні депозити, а лише обмежує розмір видачі коштів. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач не повернув позивачу вклади та відсотки за ними як це передбачено договорами між ними та законодавством, а тому вважається таким, що прострочив грошове зобов'язання та з нього необхідно стягнути три проценти річних від простроченої суми. Довідка, додана відповідачем до заяви про перегляд заочного рішення, про закриття одного з депозитних рахунків позивача не є допустимим доказом у справі, оскільки незрозуміло ким підписана не підтверджує повернення позивачу коштів з депозиту. Проте, у зв'язку з тим, що відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, а прострочене зобов'язання в даному випадку існує в іноземній валюті, то відповідач не зобов'язаний нести інфляційні витрати і в цій частині в задоволенні позову необхідно відмовити. Також не підлягаю задоволенню вимоги позивача стосовно стягнення пені у відповідності ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до даної норми у разі коли виконавець прострочує виконання надання послуг згідно з договором, за кожен день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості послуги. Позивачем зазначена пеня нарахована на суму банківських вкладів, проте в даних спірних правовідносинах сума банківського вкладу не є вартістю послуг, а є грошовими коштами що належать позивачеві та розміщенні на власному депозитному рахунку в Банку, які відповідач зобовязаний повернути позивачу. Отже позивачем не обґрунтовано нарахована на суму банківських вкладів пеня визначена ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» та позивні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню Розрахунок заборгованості наданий позивачем не був спростований представником відповідача, а тому відсотки за договорами та три проценти річних підлягають стягненню з відповідача у заявлених позивачем розмірах. Судові витрати необхідно стягнути з відповідача на користь держави пропорційно до задоволених позовних вимог з урахуванням офіційного курсу долару США на час винесення рішення. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial