Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт смерті його батька [PERSON], [INFO], який помер 14 листопада 2015 року в будинку №43 по вул.Разіна у м. Шахтарську. В обґрунтування заяви зазначив, що 16.11.15р. лікарем МУ «Центр первинної медичної допомоги м. Шахтарська» було складено довідку про причину смерті та лікарське свідоцтво про смерть [PERSON] та отримано свідоцтво про смерть батька. При зверненні до відділу ДРАЦС по м. Бердянську йому було відмовлено у здійснені реєстрації смерті батька на підставі того, що свідоцтво про смерть видане установою, яка знаходиться на непідконтрольній Україні території. Встановлення факту смерті батька необхідно йому для отримання свідоцтва про смерть встановленого зразка та подальшого оформлення спадщини. У судовому засіданні представник [PERSON]- [PERSON] (за договором) заяву підтримав посилаючись на обставини, які викладені в ній. Просить її задовольнити. Представник заінтересованої особи - відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області у судове засідання не з'явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Вислухавши пояснення представника заявника, показання свідка, дослідивши матеріали справи суд встановив наступне. Згідно зі ст.ст. 234, 256 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення факту смерті особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного факту смерті. Особливості провадження у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України визначені ст. 257-1 ЦПК України. Частиною 3 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Згідно пункту 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року N 52/5, підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма N 106/о), форма якого затверджена\~наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 р. N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за N 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма N 106-1/о), форма якої затверджена\~наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 р. N 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за N 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.8). З оригіналу паспорту [PERSON], предявленого у судовому засіданні, вбачається, що він народився 10 лютого 1950 року в с. Первомайське Новомиколаївського району Запорізької області, був зареєстрований за адресою: [INFO]. Заявник вказує на те, що його батько [PERSON] помер в м. Шахтарську 14 листопада 2015 року. Постановою Верховної ради України №254-УІІІ від 17.03.2015р. «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і сіла Донецької та Луганської областей. Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області листом від 15.03.2016 року відмовив заявнику у державній реєстрації смерті [PERSON] через те, що предявлене заявником свідоцтво про смерть [PERSON] видано на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. На підтвердження факту смерті [PERSON] заявник надав суду копії довідки про причину смерті, свідоцтва про смерть та лікарського свідоцтва про смерть, які видані йому на території так званої Донецької народної республіки. Суд не може прийняти ці докази, оскільки вони не є допустимими в розумінні ст. 59 ЦПК України. Однак, факт смерті [PERSON] був підтверджений свідком [PERSON], яка була допитана у судовому засіданні і показала суду, що [PERSON] був її чоловіком, з яким вони прожили 41 рік. Проживали вони спільно за адресою вул. Разіна,43 в м. Шахтарську Донецької області. Чоловік дуже хворів. У серпні 2014 року він майже втратив зір, а у липні 2015 року у нього виявили рак культи шлунку. Весь цей час вона здійснювала за ним догляд. Чоловік помер вдома 14 листопада 2015 року. Поховали його на цвинтарі в м. Шахтарську. Відповідно до п.п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», судам розяснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що факт про встановлення якого просить заявник знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Встановлення зазначеного факту має для заявника юридичне значення. За таких обставин суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved