Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

У вересні 2015 року до суду надійшла вказана позовна заява ПАТ «Альфа-Банк». Позивач вказував, що 23.11.2006 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний догові № 490016097, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти в сумі 33 727,92 дол. США, зобов'язавшись повернути кредит та сплатити відсотки за його користування. Зазначав, що 23.11.2006 року з метою забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та [PERSON] укладено договір поруки № 490016097-П. Посилаючись на порушення зобов'язань за кредитним договором в частині повернення кредитних коштів та сплати відсотків, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість, яка станом на 15.05.2015 року становить 4 523 019,23 грн. та складається з 652 129,52 грн. боргу за кредитом, 320 562,77 грн. нарахованих відсотків та 3 550 326,94 грн. пені, а також стягнути 3 654 грн. сплаченого судового збору. 11.02.2016 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області дану справу залишено без розгляду в зв'язку з повторною неявкою представника позивача в судове засідання. 14.06.2016 року ухвалою Апеляційного суду Київської області скасовано вищевказану ухвалу від 11.02.2016 року, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. 01.08.2016 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю, а ухвалою від 02.08.2016 року справу прийнято до провадження. 20.10.2016 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області закрито провадження у справі в частині вимог ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON]. В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи без його участі в якому останній щодо винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлялась судом неодноразово, тому суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності на підставі наявних у ній доказів та провести заочний розгляд відповідно до ст. 224 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 23.11.2006 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 490016097, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти в сумі 33 727,92 дол. США, зобов'язавшись повернути кредит та сплатити 12 відсотків за його користування, але не пізніше 23.11.2011 року. За змістом п. 1.3 кредитного договору, кредит надається позичальнику для придбання транспортного засобу Фольксваген Пасат, 2006 року випуску, державний номер - [NUMBER]. Додатком № 1 до кредитного договору сторони погодили графік повернення кредиту. 23.11.2006 року з метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № 490016097-П. Разом з цим, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.05.2014 року відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, що підтверджується копією вищевказаного рішення суду. В матеріалах справи міститься копія вимоги про досудове врегулювання спору Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» від 16.06.2015 року, що адресована відповідачам по справі. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Положеннями ст. 1054 ЦК України закріплено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. З матеріалів справи вбачається, що за вказаним кредитним договором виникла прострочена заборгованість, яка станом на 15.05.2015 року становить 4 523 019,23 грн. та складається з 652 129,52 грн. боргу за кредитом, 320 562,77 грн. нарахованих відсотків та 3 550 326,94 грн. пені. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Будь-яких доказів на підтвердження відсутності заборгованості перед позивачем, а також заперечень щодо розрахунку боргу відповідач суду не надала. З урахуванням наведених норм та з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним зобов'язанням у заявленому позивачем розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто 3 654 грн. сплаченого позивачем судового збору. Враховуючи викладене та

Outcome: partial