Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

У вересні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти розмірі 58 894,26 грн. На підтвердження своїх вимог вказував, що рішенням суду був скасований наказ про його звільнення з посади начальника Державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у Полтавській області, а він поновлений на роботі. При прийнятті рішення судом були стягнуті кошти за час вимушеного прогулу в сумі 2 500 грн. На підставі рішення суду від 06.09.2012 року з відповідача були стягнуті грошові кошти за час вимушеного прогулу станом на 24.11.2011 року та зобов'язано видати дублікат трудової книжки по причині втрати відповідачем оригіналу. Однак грошові кошти по день кінцевого розрахунку позивачеві не виплачені, на роботі він за рішенням суду не поновлений, рішення суду не виконано, дублікат трудової книжки виготовлений лише у червні 2013 року. Позивач вважає, що дані факти надають йому право стягнути з відповідача грошові кошти на підставі ст. 117 КЗпП України за період з 24.02.2013 року по 28.04.2014 року, що і стало підставою для звернення до суду з позовом. Відповідач заперечував проти позову на тій підставі, що він не є належним відповідачем по даній справі. Вважав, що позов мав бути заявленим до Державного агентства рибного господарства України, оскільки ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 18.12.2013 року змінена сторона виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2012/11 по справі за позовом [PERSON] до Головного Державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у Полтавській області, Державного комітету рибного господарства України, третя особа - голова Державного агентства рибного господарства України Дроник В.С., про визнання незаконними та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, наказу про звільнення з посади та поновлення на посаді, стягнення грошових коштів, а саме: Головне державне управління охорони використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у Полтавській області - на Державне агентство рибного господарства України. Полтаварибоохорона не є роботодавцем для [PERSON], оскільки він був прийнятий на посаду та звільнений з посади згідног з наказами Державного комітету рибного господарства України. Також відповідач не погоджувався із нарахованою позивачем сумою коштів за час вимушеного прогулу по день фактичного розрахунку, оскільки при ухваленні 12.09.2011 року рішення по справі 2-2012/11 в частині стягнення із Головного Державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у Полтавській області на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі за період з 01.11.2010 року по 23.12.2010 року, судом була стягнута сума 4 127,09 грн., тоді як відповідно до вимог постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», та згідно з довідкою та розрахунком про середню заробітну плату [PERSON] № 441-03 від 18.03.2014 року його середньомісячна плата за період часу з 01.11.2010 року по 23.12.2010 року становить 3 173,18 грн. Звідси, сума грошових коштів за час вимушеного прогулу за період з 24.02.2013 року по 11.03.2014 року становить 40 052,58 грн. Відповідач також подав зустрічну позовну заяву, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь Управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства у Полтавській області суму боргу в розмірі 23 301,35 грн. Вимоги обґрунтовував тим, що Полтаварибоохороною було проведено службове розслідування та аудит нарахування середньомісячної заробітної платні [PERSON], у ході яких було виявлено дуже велику розбіжність суми середньої заробітної плати [PERSON] в довідці, яку надала бухгалтерія Полтаварибоохорони, із сумою середньомісячної заробітної платні [PERSON], відповідно до якої приймалися судові рішення. При ухваленні рішення судом бралася середня заробітна плата в розмірі 4 127,09 грн., тоді як відповідно до довідки № 441-03 від 18.03.2014 року його середньомісячна заробітна плата за період з 01.11.2010 року по 23.12.2010 року за відрахуванням податків та відрахувань (чиста заробітна плата) становить 3 173,18 грн. Таким чином, за рішенням суду на користь [PERSON] було стягнуто з Полтаварибоохорона збільшену сума середньомісячної заробітної плати в розмірі 23 301,25 грн., яку позивач повинен повернути на рахунок Управління Полтаварибоохорона. [PERSON] заперечував проти зустрічного позову на тій підставі, що він поданий з порушенням ст. 123 ЦПК України. Зазначені кошти не є переплатою працівникові, а є сумою ухилення від сплати обов'язкових платежів до бюджету України, які відповідач, як суб'єкт сплати податків до бюджету України у випадках виплати заробітної плати працівникові, має сплачувати. Довідка про середню заробітну плату є недостовірною та складеною з порушенням п. 3 порядку розрахунку середньої заробітної плати, яким передбачено, що із сум, з яких вираховується заробітна плата, не виключаються суми оподаткування, що зробив відповідач, тим самим порушивши закон. Розмір середньої заробітної плати був встановлений рішенням суду на підставі розрахунків, які відповідач протягом судового розгляду не спростував. Рішення суду набрало законної сили. Посилання відповідача на виготовлену довідку, яка суперечить обставинам, встановленим рішенням суду, яке набрало законної сили і виконане, не є доказом, який підтверджує обставини в цивільній справі. Офіційні документи, виготовлені із зазначенням недостовірної інформації, можуть бути доказами в кримінальному процесі. Також вказував, що він є добросовісним набувачем даних коштів, тому вони поверненню не підлягають. Звертав увагу на той факт, що в заперечення проти позову відповідач не визнавав себе юридичною, особою, з якою ним був укладений трудовий договір, а в зустрічному позові визнавав себе платником і відповідачем лише частково на частину боргу. У судове засідання позивач не прибув. Його представник [PERSON] позовні вимоги підтримував у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представники відповідача Наріжний І.Б. та Наливайко В.С. позов визнавали частково та пояснив, що при розгляді цивільних справ про звільнення з посади та стягнення грошових коштів, судами було застосовано невірну суму середньої заробітної плати, оскільки при її обчисленні виникла помилка. Визнавав середню заробітну плати в розмірі 3 173 грн. та просив суд зарахувати зустрічні позовні вимоги. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, встановив наступне. Судом встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 12.09.2011 року по цивільній справі 2-2012/11 позовні вимоги [PERSON] до Головного Державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у Полтавській області та Державного комітету рибного господарства України, третя особа - голова Державного агентства рибного господарства України Дроник В.С., про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з посади та поновлення на посаді, стягнення грошових коштів були задоволені частково: визнано незаконним та скасовано п. 2 наказу голови Державного комітету рибного господарства України № 405 від 12.10.2010 року про оголошення [PERSON] догани; визнано незаконним та скасовано наказ голови Державного комітету рибного господарства України № 606-к від 23.12.2010 року про звільнення [PERSON] з посади начальника Головного Державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у Полтавській області та поновлено його на цій посаді; стягнуто з Головного Державного управління охорони, використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибальства у Полтавській області на користь [PERSON] заборгованість із заробітної плати за період з 01.11.2010 року по 23.12.2010 року в сумі 4 127,09 грн., компенсацію за 8 днів невикористаної відпустки в сумі 800 грн. та середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 2 500 грн. Розподілено судові витрати (а.с. 7-11). Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 06.09.2012 року по цивільній справі № 2/554/881/2012 за позовом [PERSON] до Головного державного управління охорони використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибацтва у Полтавській області, Державного комітету Рибного господарства України про визнання незаконним наказу позовні вимоги [PERSON] були задоволені в повному обсязі: визнано незаконним та скасовано наказ Державного комітету рибного господарства України про визнання незаконним наказу від лютого 2011 року № 18-К про внесення змін до наказу від 23.12.2010 року № 606 -к «Про звільнення [PERSON]».; стягнуто з відповідача - Головного державного управління охорони використання і відтворення водних живих ресурсів та регулювання рибацтва у Полтавській області на користь [PERSON] грошові кошти за час вимушеного прогулу станом на 24.11.2011 року в сумі 42 897,99 грн. та зобов'язано відповідача видати дублікат трудової книжки на ім'я [PERSON] у зв'язку із втратою оригіналу, вирішене питання розподілу судових витрат. Рішення набрало законної сили 21.11.2012 року (а.с. 5,6). Рішення суду в частині стягнення на користь [PERSON] коштів у розмірі 42 897,99 грн. було виконане Полтаварибоохороною, що не заперечується відповідачем та підтверджено наявною в матеріалах справи копією платіжного від 19.06.2013 року № U949320 (а.с. 67). Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 01.04.2013 року по цивільній справі 554/14372/13-ц за позовом [PERSON] до Полтаварибоохорони про стягнення коштів за час вимушеного прогулу були задоволені повністю: стягнуто з відповідача на користь позивача середньомісячний заробіток за час затримки з розрахунком та видачі трудової книжки за період з 24.11.2011 року по 24.02.2013 року в розмірі 57 779,26 грн., на користь держави стягнутий судовий збір у розмірі 577,80грн. (а.с. 4). Рішення суду набрало законної сили та виконане 09.07.2013 року, про що свідчить копія платіжного доручення № U1073559 (а.с. 67). Згідно з ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідач виконав рішення суду від 12.09.2011 року, 06.09.2012 року та 01.04.2013 року про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки з розрахунком, видачі трудової книжки та вимушеного прогулу. Розмір середньомісячного заробітку в розмірі 4 127,09 грн. відповідачем в судовому порядку не оскаржувався. Твердження відповідача проте, що з середньої заробітної плати мають бути відраховані податки спростовуються положенням абз. 3 п. 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.08.1995 року, відповідно до якого усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до правил частиною 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57- 60 ЦПК України. Згідно з частиною 4 статті 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: approved