Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

У вересні 2015 року позивач [PERSON] звернулась до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС», [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки. В обґрунтування позову посилалася на те, що їй на праві власності належить автомобіль Лада-пріора, реєстраційний номер [NUMBER]. 13 травня 2015 року по вул. Плеханова в м. Курахове Донецької області стався страховий випадок (ДТП) за участю автомобіля Лада-пріора, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням її чоловіка [PERSON], та автомобіля Мітцубісі Лансер, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], який є його власником. За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди відносно [PERSON] було складено адміністративний протокол, який направлено до суду. 18.06.2015 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до відповідальності. Автомобіль Мітцубісі Лансер, реєстраційний номер [NUMBER] застраховано ПАТ «Страхова група «ТАС». Страховий ліміт складає 50000 грн. 18.05.2015 року позивачка звернулась до ПАТ «СК «ТАС» із заявою про страхове відшкодування. 22.05.2015 року їй сплачено в якості страхового відшкодування кошти в сумі 14500,00 грн. Однак вказана сума відшкодування спричинених збитків не відповідає дійсним витратам на ремонт та відновлення пошкодженого автомобіля Лада-пріора, реєстраційний номер [NUMBER], який їй належить. Згідно акту виконаних робіт з ремонту та відновленню автомобіля № ФЛП-021 від 27.05.2015 року, який видано ФОП [PERSON], її фактичні витрати склали 28970,00 грн. Різниця між фактично спричиненою матеріальною шкодою та страховим відшкодуванням складає (28970,00-14500,00 = 14470,00) грн. Крім того, позивач вважає, що винними діями відповідача [PERSON] їй завдано моральну шкоду, а саме: внаслідок ДТП в результаті пошкодження автомобіля порушені її права на вільне користування та володіння транспортним засобом. Автомобіль тривалий час знаходився в ремонті, що виключало можливість його експлуатації. Відсутність вільного користування вказаним автомобілем порушило її повсякденне життя, можливість швидко вирішувати питання побуту, відпочинку, а також питання підприємницької діяльності. Вирішення проблем з ремонтом автомобіля, очікування моменту придбання запасних частин, вирішення спірних питань з відповідачами викликало багато негативних відчуттів. Виходячи із характеру та обсягу негативних обставин та особистих переживань, позивачка оцінює моральну шкоду в 7000 грн. Позивачка [PERSON] просила суд стягнути солідарно з відповідачів ПАТ «Страхова група «ТАС» і [PERSON] на її користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, 14470,00 грн., стягнути з [PERSON] на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою 7000 грн., а також стягнути з відповідачів судові витрати. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 грудня 2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволені частково. Стягнуто солідарно з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» та [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою 14470 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою 2000 грн. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 459 грн. 33 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог [PERSON] відмовлено. Із вказаним рішенням не погодився відповідач ПАТ «Страхова Група «ТАС» та подав апеляційну скаргу. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, грубо порушує норми матеріального та процесуального права, а також судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи. Вважає, що чинним законодавством України та жодним договором не передбачена солідарна відповідальність ПАТ «Страхової Групи «ТАС» та [PERSON], стягнення матеріальної шкоди в солідарному порядку є безпідставним. Відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС» просив скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 грудня 2015 року та ухвалити нове рішення, відповідно до якого відмовити в задоволенні позовних вимог до ПАТ «Страхова Група «ТАС» в повному обсязі. Судові витрати ПАТ «Страхова компанія «ТАС», повязані з поданням апеляційної скарги в розмірі 1339,80 грн. стягнути з позивача. Із вказаним рішенням не погодився також відповідач [PERSON] та подав апеляційну скаргу. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, а саме: судом не враховано положення ст. 1194 ЦК України, відповідно до якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Розмір матеріальної шкоди в сумі 14470,00 грн. повністю покриває суму страхової виплати (страхового відшкодування), тому що страхова сума (ліміт відповідальності) відповідно до полісу ОСЦПВ АІ №4629207 складає 50000 грн. Також вважає, що судом першої інстанції не враховано положення ст. 26-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», де вказано, що страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі, яка зазнала ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю. Оскільки ліміт страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю і здоровю, складає 100000 грн., тому його поліс повністю покриває суму моральної шкоду 2000 грн. визначену судом. Крім того, відповідач [PERSON] вважає, що він є неналежним відповідачем у справі, тому оплату за понесені судові витрати повинно покласти на позивачку. Відповідач [PERSON] просить апеляційний суд скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28 грудня 2015 року в частині солідарного стягнення з нього та Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь позивача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, 144700 грн., в частині стягнення з нього на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, 2000 грн., в частині стягнення з нього на користь держави судового збору в розмірі 459,33 грн. та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. В судове засідання апеляційного суду представник Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» не зявився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. В судове засідання апеляційного суду відповідач [PERSON] не зявився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується телефонограмою, зареєстрованою в журналі телефонограм за № 2638 (а.с. 228, 234). В судове засідання апеляційного суду позивач [PERSON] не зявилася, хоча своєчасно і належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, що підтверджується телефонограмою, зареєстрованою в журналі телефонограм за № 2638 (а.с. 228, 235). Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» підлягає задоволенню, апеляційна скарга [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 309 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У звязку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Частиною 1 статті 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Відповідно до частини 2 вищевказаної статті, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Згідно з частиною 3 вищевказаної статті, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Проте, таким вимогам, рішення суду першої інстанції не відповідає. Судом першої інстанції встановлено, що 13 травня 2015 року о 7 годині 40 хвилин відповідач [PERSON] в порушення п.13.1 ПДР, в м. Курахове Донецької області по вул. Плеханова, керуючи транспортним засобом Мітцубісі Лансер, реєстраційний номер [NUMBER], не витримав безпечну дистанцію, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ 2172, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], що рухався попереду, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 18.06.2015 року відповідача [PERSON] визнано винним у скоєнні ДТП та накладено адміністративне стягнення за вчинення правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. Транспортний засіб ВАЗ 217130-138-01, реєстраційний номер [NUMBER] належить позивачу [PERSON] Транспортний засіб Мітцубісі Лансер, реєстраційний номер [NUMBER], належить відповідачу [PERSON], який відповідно полісу №АІ/4629207 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів застрахував свою цивільно-правову відповідальність власників наземних транспортних засобів у відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС». Згідно п. 4 вказаного вище полісу, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну складає 50000 грн. 18 травня 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до ПАТ «Страхова група «ТАС» з заявою про страхове відшкодування в розмірі 14500,00 грн. Платіжним дорученням № 50892 від 22.05.2015 року ПАТ «Страхова група «ТАС» згідно з розрахунком суми страхового відшкодування сплатило [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 14500 грн. Згідно акту виконаних робіт № ФЛП-021 від 27.05.2015 року вартість відновлювального ремонту ВАЗ 217130-138-01, реєстраційний номер [NUMBER], складає 28970 грн. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки сторонами не надано висновку автотоварознавчого дослідження пошкодженого автомобіля ВАЗ 217130-138-01, реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], а згідно до акту виконаних робіт з ремонту та відновлення автомобіля ФЛП-021 від 27.05.2015 року фактичні витрати складають 28970,00 грн., враховуючи, що позивачці сплачено ПАТ «Страхова група «ТАС» страхове відшкодування у розмірі 14500,00 грн., ліміт відповідальності складає 50000,00 грн., тому в рахунок відшкодування матеріальної шкоди з відповідачів солідарно підлягає стягненню сума у розмірі 14470,00 грн. Проте, з такими висновками суду першої інстанції в частині спору про відшкодування матеріальної шкоди та визначення судового збору погодитися неможливо, тому що вони не ґрунтуються на законі. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та вчинені вони цією особою. Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 2.1 статті 2 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що відносини у сфері обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Відповідно до ст. 3 вказаного вище Закону, обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Як вбачається із пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Пунктом 36.2. статті 36 вказаного вище Закону передбачено, що страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. ПАТ «Страхова група «ТАС» виплачено страхове відшкодування у розмірі 14500 грн., який і було визначено у заяві [PERSON] про страхове відшкодування. Потерпілий і страховик досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування, а ПАТ «Страхова група «ТАС» належним чином виконав свої зобовязання відповідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданою нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Підстави солідарного відшкодування шкоди передбачені ст. 1190 ЦК України, але вони не розповсюджуються на правовідносини, які виникли між позивачкою та відповідачами, тому доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «Страхова група «ТАС» щодо солідарного стягнення з відповідачів матеріальної шкоди є обґрунтованими. Враховуючи викладене вище, апеляційний суд вважає, що відповідач [PERSON] зобовязаний сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), тобто суму у розмірі 14470 грн. Доводи апеляційної скарги [PERSON] про те, що враховуючи, що розмір матеріальної шкоди, який має бути відшкодований потерпілій особі [PERSON] визначений суддею у сумі 14470 грн., то його Поліс ОСЦПВ АI № 4629207 повністю покриває вказану суму за рахунок страхової виплати і суд повинен був відмовити у задоволенні позовних вимог до нього, є безпідставними, оскільки частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Доводи апеляційної скарги [PERSON] про те, що враховуючи, що розмір моральної шкоди, який має бути відшкодований потерпілій особі [PERSON] визначений суддею у сумі 2000 грн., то його Поліс ОСЦПВ АI № 4629207 повністю покриває вказану суму за рахунок страхової виплати, є безпідставними, оскільки частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другої цієї статті. Пунктом 3 частини 2 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Доводи апеляційної скарги [PERSON] про те, що він є неналежним відповідачем у справі і оплату судового збору повинна сплачувати позивач [PERSON], є безпідставними, оскільки [PERSON] є належним відповідачем у справі. Виходячи з цих норм закону, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно стягнув з відповідача [PERSON] певну суму моральної шкоди, виходячи з принципів співмірності виваженості, справедливості та розумності, і доводи апеляційної скарги відповідача [PERSON] в цій частині безпідставні. Інші приведені в апеляційній скарзі [PERSON] доводи щодо незаконного відшкодування шкоди висновків суду не спростовують. За таких обставин, виходячи з встановлених обставин та вимог закону, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення в частині відшкодування матеріальної шкоди та стягненні відповідної суми судових витрат, порушено вимоги матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, тому рішення суду в цій частині на підставі ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в частині спору про відшкодування матеріальної шкоди та визначення судового збору. Крім того, при визначенні та розподілу судових витрат, апеляційний суд вважає, що в цій частині рішення суду першої інстанції має бути скасовано та ухвалено нове рішення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з матеріалів справи позивачка сплатила судовий збір за майновий позов в розмірі 487,20 грн. та за немайновий позов в розмірі 487,20 грн., а всього 974 грн. 40 коп. (а.с. 3-8). Тому з відповідача [PERSON]А на користь [PERSON] має бути стягнуто судовий збір відповідно до суми задоволених вимог в розмірі 974 грн. 40 коп. [PERSON] при подачі апеляційної скарги заявив клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі (а.с. 101). Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 3 березня 2016 року відстрочено [PERSON] сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі. Тому апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави 1071,84 грн. за подання апеляційної скарги. Також апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з позивача [PERSON] на користь «Страхова група «ТАС» витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1339,80 грн. В іншій частині рішення залишити без змін.

Outcome: approved