Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

У березні 2018 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що 20.12.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, відповідно якому остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку 8 000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З часу отримання кредиту відповідач належним чином не виконувала грошове зобов'язання в наслідок чого виникла заборгованість. [INFO] року [PERSON] померла. 08.05.2017 року позивачем була направлена претензія кредитора до Бериславської державної нотаріальної контори. За повідомленням Бериславської державної нотаріальної контори від 24.05.2017 року, після смерті 08.05.2018 року [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа не заводилась. Враховуючи те, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом із спадкодавцем на час смерті, то вони вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки із заявою про відмову від прийняття спадщини не зверталися. 28.10.2017 року до спадкоємців [PERSON] та [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно якого позивач пред'явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано, в зв'язку з чим позивач просить суд стягнути із [PERSON] та [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 8 258, 84 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 21.03.2018 року було відкрито провадження у вказаній справі із призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 03.05.2018 року у підготовчому судовому засіданні було оголошено перерву до 23.05.2018 року до 13-00 години та запропоновано позивачу надати відомості щодо строку дії кредитного договору б/н від 20.10.2010 року, укладеного із [PERSON], яким чином остання отримала кредит (готівкою чи на кредитну карту), строк дії кредитної карти за наявності, коли було отримано банком інформацію про смерть боржника [PERSON], коли було пред'явлено вимогу до спадкоємців померлої, а також інформації щодо наявності спадкового майна із наданням підтверджуючих це матеріалів та доказів направлення цих матеріалів відповідачам. Листом № 67678-ВБ від 22.05.2018 року позивач надав додаткові пояснення щодо кредитного ліміту, а також щодо того, що про смерть боржника банку стало відомо 23.05.2016 року, долучив до матеріалів справи довідку про видані [PERSON] кредитні картки, претензію кредитора, лист - претензію. В цьому ж листі банк просив витребувати інформацію про наявність спадкового майна в нотаріальній конторі та у відповідачів. Ухвалою суду від 23.05.2018 року у задоволенні клопотання позивача про витребування інформації щодо наявності спадкового майна померлої [PERSON] в нотаріальній конторі та у відповідачів, в порядку ч.4 ст.83 ПК України було відмовлено, оскільки позивачем не надано доказів, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Справу було призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивача не з'явився, заявою від 19.03.2018 року просив розглянути справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями, причину своєї неявки не повідомили, відзиви на позов не подали. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 20.12.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, відповідно якому останній на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності було відкрито картковий рахунок та встановлено ліміт кредитної лінії в сумі 8 000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.11-45). Згідно із довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк», на ім'я [PERSON] було видано кредитні картки: № [NUMBER] із датою відкриття 20.12.2010 року та терміном дії до серпня 2014 року, № [NUMBER] із датою відкриття 11.09.2014 року та терміном дії до серпня 2017 року (а.с.89). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.05.2016 року, вбачається, що [PERSON] померла [INFO] про що складено відповідний актовий запис №98 (а.с.49). Відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем, за кредитним договором №б/н від 20.12.2010 року, станом на дату смерті [PERSON] заборгованість за кредитним договором становить 8 258, 84 грн., яка складається з 5 233, 61 грн. - заборгованості за кредитом, 3 025, 23 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом (а.с.7-10). Згідно реєстру від 08.05.2017 року згруповані поштові відправлення - рекомендованих листів претензій кредитора до ДНК (а.с.50-52). На підставі претензії кредитора ПАТ КБ «ПриватБанк», 11.05.2017 року Бериславська державна нотаріальна контора надала відповідь №491/02-14 з якої вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась за відсутності заяв від спадкоємців. При заведенні спадкової справи за претензією кредитора нотаріусом перевіряється наявність спадкових справ та заповітів/спадкових договорів у Спадковому реєстрі. Рекомендовано сплатити кошти в розмірі 102,00 грн. для заведення спадкової справи (а.с.54). Відповідно до копії листа-претензії від 20.10.2017 року, який направлений згідно реєстру згрупованих поштових відправлень - рекомендованих листів претензій до спадкоємців 28.10.2017 року (а.с.56-59), ПАТ КБ «ПриватБанк» направило [PERSON] та [PERSON] вимогу про погашення боргових зобов'язань [PERSON] померлої [INFO] на підставі норм ст.ст.1261, 1281-1282 ЦК України, у розмірі 8258,84 грн. (а.с.55). Згідно із листом Бериславської державної нотаріальної контори від 24.04.2018 року за №418/01-16, після смерті [INFO] року [PERSON] Бериславською державною нотаріальною конторою спадкова справа не заводилась, за відсутністю заяв від спадкоємців (а.с.79). З копії паспорту громадянина України серії МО 658015 вбачається, що [PERSON], [INFO] з 17.03.1999 року зареєстрована за адресою [ADDRESS] 01.12.1973 зареєструвала шлюб із [PERSON], 1951 року народження (а.с.46). Відповідно до копії паспорта громадянина України серії АС 956804, [PERSON], [INFO], з 01.03.1989 року зареєстрований за адресою [ADDRESS] 01.12.1973 зареєстрував шлюб із [PERSON] 1951 року народження (а.с.47). Згідно копії паспорта громадянина України серії МР 357322, [PERSON], [INFO], з 30.09.2011 року зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с.48). За довідками Бериславської міської ради від 20.03.2018 року, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстровані за адресою [ADDRESS] (а.с.68, 69). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у ст.1219 ЦК України (ст.ст.1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст.1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем визначені у ч.3, 4 ст.1268, ст.1269 ЦК України. Так, згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину,може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст. 1268 ЦК України). Частиною першою ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України). Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст.1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого ст.1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. При цьому, оскільки зі смертю боржника зобов'язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною 2 цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємця. Так, згідно із ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст.1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Зокрема, відповідно до ч.ч.2, 3, 4 ст.1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкоємців, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені ст.1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право, а не є строком позовної давності. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі №6-2962цс16. У відповідності до вимог ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази надаються сторонами та іншими учасниками справи. При цьому, згідно із ч.7 ст.81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. В порядку ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За приписами ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. В ході судового розгляду встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20.12.2010 року на підставі заяви [PERSON], остання у ПАТ КБ «ПриватБанк» отримала кредитний ліміт у розмірі 2 000 грн. на кредитну картку № [NUMBER] із терміном дії до серпня 2014 року. 11.09.2014 року дію даного кредитного договору було пролонговано із видачею кредитної картки № [NUMBER] із терміном дії до серпня 2017 року. [INFO] року [PERSON] померла. З наданих копій паспортів відповідачів, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є відповідно чоловіком та сином померлої, а отже спадкоємцями першої черги, які з 01.03.1989 року та з 30.09.2011 року (відповідно) та станом на час звернення до суду зареєстровані за адресою проживання спадкодавця [ADDRESS], що підтверджується довідками Бериславської міської ради, у зв'язку з чим в силу ч.3 ст.1268 ЦК України вважаються такими, що прийняли спадщину. Разом із тим, в порушення вимог ст.ст.81, 83 ЦПК України, позивачем не надано суду доказів наявності після померлої [INFO] року [PERSON] спадкового майна. Крім того, про смерть боржника банк дізнався 23.05.2016 року, про що зазначено у листі № 67678-ВБ від 22.05.2018 року, у зв'язку з чим дана обставина в порядку ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню. При цьому, із першою претензією кредитора банк звернувся до нотаріальної контори лише 08.05.2017 року, що підтверджується реєстром згрупованих поштових відправлень - рекомендованих листів претензій кредитора до ДНК (а.с.50-52) та листом Бериславської державної нотаріальної контори від 11.05.2017 року за № 491/02-14 (а.с.54), до відповідачів - 28.10.2017 року, що підтверджується реєстром згрупованих поштових відправлень - рекомендованих листів претензій до спадкоємців (а.с.55-59). Доказів направлення претензії кредитора від 29.11.2016 року до нотаріальної контори (а.с.102) суду не надано. За встановлених обставин, зважаючи на те, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження наявності спадкового майна, в межах вартості якого в порядку ст.1282 ЦК України можливо б було задоволення вимог кредитора, враховуючи, що про смерть боржника банк дізнався 23.05.2016 року та відповідно до положень ч.2 ст.1281 ЦК України у строк до 23.11.2016 року мав право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, а із претензією кредитора позивач звернувся до нотаріальної контори лише 08.05.2017 року, тобто із пропуском визначеного присічного строку такого звернення, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. В порядку ст.141 ЦПК України, судові витрати відносяться за рахунок позивача.

Outcome: dismissed