Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

У вересні 2014 р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом, уточнивши позовні вимоги у листопаді 2014 р., просить встановити факт того, що [PERSON], [INFO], який помер [INFO] був його батьком та визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер його рідний батько [PERSON], який був власником квартири [ADDRESS]. Він, в установлений законом шестимісячний строк звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Після спливу 6 місяців він звернулась до нотаріуса за прийняттям спадщини, але йому було відмовлено у зв'язку з тим, що він був усиновлений вітчимом [PERSON], але він єдиний його син і більше родичів у нього не було. Вони завжди спілкувалися як батько з сином та ніколи не зважали на те, що він був усиновлений іншим чоловіком, адже вони обидва вважали, що це лише формальність. Позивач надав заяву про підтримку позову, а також про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача надав заяву про те, що проти задоволення позовних вимог не заперечує, тобто фактично визнавши позовні вимоги, просить розгляд справи проводити за відсутності представника відповідача. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи - докази: копії: свідоцтва про смерть [PERSON]; лікарського свідоцтва про смерть № 62; витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання; рішення від 11.05.1984 р. виконкому Тернівської районної Ради народних депутатів про усиновлення неповнолітнього [PERSON], [INFO]; свідоцтва про усиновлення [PERSON]; довідки від 10.08.2004 р. про зміну прізвища, по-батькові [PERSON]; витягу від 10.04.2014 р. про реєстрацію у спадковому реєстрі спадкової справи; договору міни від 20.07.2006 р.; технічного паспорта на квартиру; витягу від 25.01.2007 р. про реєстрацію права власності на нерухоме майно; витягу від 20.07.2006 р. про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів; звіт з оцінки квартири; постанови від 07.08.2014 р. державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій; заяви [PERSON] про прийняття спадщини; довідки про причину смерті [PERSON]; довідки з місця проживання [PERSON]; інформаційної довідки від 10.04.2014 р. зі Спадкового реєстру (заповіти/ спадкові договори); інформаційної довідки від 10.04.2014 р. зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину); свідоцтва про народження [PERSON] (а.с. 10, 11, 12, 13-14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 57-76, 92, 93, 95, 96, 97, 103), судом встановлені такі обставини, що мають значення для справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO]., при народженні йому було присвоєно прізвище батька - [PERSON] та по-батькові - [PERSON]. Його мати перебувала на той час у шлюбі з його рідним батьком [PERSON]. У 1981 році шлюб між його батьками було розірвано. У вересні 1981 року його мати вийшла заміж за [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON]. 11.05.1984 р. рішенням виконкому Тернівської районної Ради народних депутатів було задоволено заяву [PERSON] про усиновлення [PERSON]. 15.05.1984 р. Тернівським райвідділом ЗАГС м. Кривого Рогу було зроблено актовий запис про усиновлення за № 15, про що видано свідоцтво [NUMBER] та внесено зміни до актового запису № 04 від 10.01.1978 р. про народження [PERSON] щодо батька: [PERSON] на [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер, після чого відкрилася спадщина на належне йому спадкове майно. [PERSON], згідно договору міни від 20.07.206 р. був власником квартири [ADDRESS], загальною площею 33,5 кв.м., житловою площею 17,5 кв.м.. 10.04.2014 р. позивач [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. Нотаріус відмовив видати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки позивач був усиновлений вітчимом [PERSON]. Інших спадкоємців у померлого немає. Згідно ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, оскільки встановлення факту пов'язано з метою позивача прийняти спадщину, та неможливістю отримання ним документу, що підтверджує факт родинних відносин у інший спосіб. Відповідно до ст. ст. 105, 106 КпШС України, для усиновлення дитини необхідна письмова згода батьків. Згода батьків повинна бути свідомою, непримусовою, без отримання будь-якої винагороди, засвідчена державним нотаріусом або адміністрацією державного дитячого закладу, в якому перебуває, утримується чи виховується дитина. Батьки можуть дати згоду на усиновлення лише після народження дитини. Усиновлення може бути проведено без згоди батьків, якщо: 1) батьки невідомі; 2) батьків позбавлено батьківських прав; 3) батьків визнано недієздатними або безвісно відсутніми; 4) батьки понад 6 місяців не проживають разом з дитиною і без поважних причин не беруть участі в її вихованні та утриманні, не виявляють щодо дитини батьківської уваги і турботи. Але, як слідує з рішення від 11.05.1984 р. виконкому Тернівської районної Ради народних депутатів, згода батька на усиновлення [PERSON] не була надана, а підстави для усиновлення без його згоди були відсутні. Тобто, таке усиновлення не мало за собою наслідків, які передбачені законом. Таким чином, [PERSON], що до внесення змін до актового запису про його народження, мав прізвище [PERSON] та по-батькові [PERSON], залишився рідним сином померлого та має всі права спадкоємця після нього. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У листі № 24-753/0/4-1 від 16.05.2013 р. Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що - визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Після дослідження та оцінки доказів у справі, докази надані позивачем відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, судом вважаються належними та допустимими, згідно до ст. ст. 58, 59 ЦПК України і вони свідчать про обґрунтованість та законність позовних вимог. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, визнання відповідачем, позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного, ст. ст. 1223, 1261-1265, 1268-1270 ЦК України,

Outcome: approved