Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

ТОВ «Українська боргова компанія» в особі генерального директора Ларченко Р.М. звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 6349414,94 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 17 січня 2008 року ТОВ КБ «Арма» та [PERSON] уклали кредитний договір № 21/02/980-ZN/1. Згідно кредитного договору Банк надав відповідачу кредит на поточні потреби у розмірі 3000000 гривень. Відповідач зобов'язався сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 25% річних до 16 січня 2009 року. 17 січня 2008 року ТОВ КБ «Арма» та [PERSON] уклали договір поруки № 21/02/980-П/1. Порушуючи умови договору, відповідачі свої зобов'язання не виконали, в результаті чого станом на 01 травня 2013 року заборгованість відповідачів за кредитним договором становить 6349414,94 гривень, з яких 3000000 прострочена заборгованість по сумі кредиту та 3349414,94 гривень - прострочена заборгованість по відсоткам. 08 серпня 2013 року Банк в особі ліквідатора Павлини А.Ю., яка діє на підставі Постанови Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ініціювання процедури ліквідації ТОВ КБ «АРМА» у відповідності Закону України «Про банки і банківську діяльність», Постанови НБУ № 369 зі змінами та доповненнями, з одного боку, та ТОВ «Українська боргова компанія» в особі Генерального директора Ларченка Р.М., з іншого боку, у відповідності до закону України «Про товарну біржу» та правил біржової торгівлі ТБ «НАША» на підставі протоколу проведення відкритих прилюдних біржових торгів (аукціону) № 3-167 від 08 серпня 2013 року уклали біржову угоду договір купівлі-продажу майнових прав за кредитними договорами, укладеними між ТОВ КБ «АРМА» та 60 фізичними особами та 45 юридичними особами в тому числі за кредитним договором № 21/02/980- ZN/1. На підставі викладеного просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 17 квітня 2008 року у розмірі 6349414,94 гривень та судовий збір у розмірі 3441 гривень. У судове засідання представник позивача Шумейко П.М., діючий на підставі довіреності, не з'явився, надав заяву з проханням розглядати справу без участі представника та надав додаткові пояснення по справі, де зазначив, що 30 квітня 2010 року ТОВ КБ «АРМА» направило позовну заяву до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя про стягнення з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь ТОВ КБ «АРМА» заборгованість за кредитним договором № 21/02/980-ZN/1 від 17 січня 2008 року. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 28 січня 2011 року були задоволені вимоги ТОВ КБ «АРМА» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 05 квітня 2011 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя була постановлена ухвала про залишення без задоволення заяви [PERSON] про скасування заочного рішення від 28 січня 2011 року. Відповідне рішення суду станом на 09 грудня 2014 року не виконане. Просив позовні вимоги задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала заяву з проханням розглядати справу в її відсутності. Будучі раніше присутньою у судовому засіданні, проти позовних вимог заперечувала, та надала письмові пояснення, в яких посилається на те, що вимогу до неї, як до поручителя, Банк повинен був пред'явити в межах строку дії поруки, тобто протягом 6 місяців, починаючи з дати закінчення дії договору, тобто з 17 січня 2009 року, чи звернутися до суду із відповідною позовною заявою. Враховуючи відсутність пред'явленого до неї відповідного позову протягом зазначеного терміну, вважає, що суд не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, тому як порука за зобов'язаннями, які виникають із кредитного договору, припинилася. Крім того, просила суд застосувати трирічний строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, від його представника [PERSON], діючого на підставі довіреності, надійшла заява з проханням застосувати під час розгляду даних спірних відносин загальний строк позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки відповідно до умов договору кредитні кошти були надані відповідачу [PERSON] в користування на річний термін, по 16 січня 2009 року. Тобто датою повернення грошових коштів, яка встановлена умовами кредитного договору, є 17 січня 2009 року, а до 17 січня 2012 року позивач не звернувся до суду з відповідними вимогами. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, за наступних підстав. Як вбачається з кредитного договору № 21/02/980-ZN/1, укладеного 17 січня 2008 року між ТОВ КБ «АРМА» та [PERSON], останньому надано кредит на поточні потреби у сумі 3000000 гривень, зі сплатою 25% річних, строком до 16 січня 2009 року (а.с. 6-7). 17 січня 2008 року у забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за Кредитним договором № 21/02/980-ZN/1, між ТОВ КБ «АРМА» та [PERSON] укладений договір поруки № 21/02/980-П/1 (а.с. 8-9). Згідно довідки, наданої ліквідатором ТОВ КБ «АРМА» Павлина А.Ю., [PERSON], станом на 01 травня 2013 року, за кредитним договором № 21/02/980- ZN/1 від 17 січня 2008 року, має існуючу заборгованість. Загальна сума заборгованості за Кредитним договором становить 6349414,94 гривень, з яких: 3000000 - прострочена заборгованість за кредитом та 3349414,94 гривень - нараховані відсотки (а.с. 10). Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 січня 2011 року, постановленим в заочному порядку, були задоволені позовні вимоги ТОВ КБ «АРМА» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 21/02/980-ZN/1 від 17 січня 2008 та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ КБ «АРМА» суму заборгованості у розмірі 9 056 002,20 гривень, з яких відповідно до мотивувальної частини рішення 3 000 000 гривень - прострочена заборгованість за кредитом, 2 790 000 гривень - пеня за несвоєчасне повернення кредитних коштів, 600 000 гривень - штраф за несвоєчасне повернення кредитних коштів, 55 479,45 гривень - заборгованість за нарахованими процентами, 940 009,44 гривень - пеня за несвоєчасне повернення нарахованих процентів, 324 657,61 гривень - штраф за несвоєчасне повернення нарахованих відсотків, 1 345 855,70 гривень - заборгованість за простроченими відсотками. Зазначене рішення набрало законної чинності 07 лютого 2011 року. Як вбачається з біржової угоди договору купівлі-продажу № 3-167, укладеної між ТОВ КБ «АРМА» в особі ліквідатора Павлини А.Ю., яка діє на підставі Постанови Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ініціювання процедури ліквідації ТОВ КБ «АРМА» у відповідності Закону України «Про банки і банківську діяльність», Постанови НБУ № 369 зі змінами та доповненнями, та ТзОВ «Українська боргова компанія» в особі Генерального директора Ларченка Р.М., останньому передані майнові права за кредитними договорами, укладеними між ТОВ КБ «АРМА» та 60 фізичними особами та 45 юридичними особами в тому числі за кредитним договором № 21/02/980- ZN/1, про що складений акт прийому-передачі майнових прав від 14 серпня 2013 року (а.с. 11-13, 14). Відповідно до ст..ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, нарахування процентів за користування кредитом та пені після закінчення строку дії договору не передбачено. Строк кредитного договору сторонами визначено до 16 січня 2009 року. Крім того, судовим рішенням від 28 січня 2011 року вся кредитна заборгованість стягнута, тобто договірних правовідносин між сторонами немає. Крім того, відповідно до абз. 1,2 п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК України. Враховуючи наведене, із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора від 28 січня 2011 року, припинилися правовідносини сторін, що ґрунтується на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим виникло грошове зобов'язання із поверненням кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст.. 625 ЦК України. З огляду на наведене підстави для стягнення тіла кредиту у розмірі 3000000 гривен, яке було стягнуто рішенням суду від 28 січня 2011 року, та відсотків за користування кредитом, відсутні. Суд звертає увагу представника позивача на те, що він не позбавлений права звернутися до державного виконавця відповідної виконавчої служи або безпосередньої до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження відповідно до ст.. 378 ЦПК України щодо стягнення грошових сум, стягнутих з відповідачів рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 28 січня 2011 року. Доказів про звернення із зазначеною заявою та отримання відмови в цьому, позивачем не надано. Отже, оскільки вимог про стягнення коштів на підставі ст.. 625 ЦК України позивачем не заявлено, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, необхідно відмовити у повному обсязі. Проте, кредитор не позбавлений права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, оскільки, як вказав представник позивача в своїх додаткових поясненнях, рішення суду від 28 січня 2011 року станом на 09 грудня 2014 року не виконане, а тому зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. Крім того, необхідно зазначити, що заслуговують на увагу доводи відповідачки [PERSON] про припинення поруки за зобов'язаннями, які виникають із спірного кредитного договору, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 січня 2011 року, задоволені позовні вимоги ТОВ КБ «АРМА» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 21/02/980-ZN/1 від 17 січня 2008 та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ КБ «АРМА» суму заборгованості у розмірі 9 056 002,20 гривень. Як вбачається з матеріалів справи, 04 вересня 2013 року ТОВ «Українська боргова компанія» було направлено вимогу [PERSON] та [PERSON], однак відомостей щодо отримання відповідачами даних вимог, зокрема поштових повідомлень, позивачем суду не надано. Як пояснила відповідачка [PERSON], вона зазначеної вимоги не отримувала. Частиною 4 статті 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язані дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами відповідно до ч.1 ст.252 ЦК України. Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який зазначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. В договорі поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки пунктом 4.1 цього договору встановлено, що вона діє до повного виконання зобов'язань боржника за основним договором. Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором встановлено строк припинення поруки у розумінні ст..251, ч.4 ст.559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. З підстав наведеного суд вважає, що поруку припинено на підставі ч.4 ст.559 ЦК України, а відповідно, відсутні підстави для солідарного стягнення заборгованості з поручителя. Стосовно заявленого відповідачкою [PERSON] та представником відповідача [PERSON] [PERSON] клопотання щодо застосування строку позовної давності, слід зазначити наступне. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Згідно ст.. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. За змістом вказаних норм перебіг позовної давності у спірних правовідносинах перервався поданням 06 травня 2010 року позову ТОВ КБ «АРМА» про стягнення заборгованості з відповідачів, та почався заново з цього часу. Позовна заява подана до суду 14 листопада 2013 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, а саме після 06 травня 2013 року, заяви про визнання поважною причини пропуску строку позовної давності позивачем суду не надавалося. За ч.4 ст. 267 ЦК України закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Проте положення про правові наслідки спливу строку позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб'єктивного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж при розгляді справи буде встановлено, що у позивача немає суб'єктивного права, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалось, суд повинен відмовити в позові не через пропущення строку позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги. Таким чином, не вбачаючи правових підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» по суті, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову за безпідставністю вимог. На підставі ст.ст. 251, 526, 559, 599, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed