Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

У березні 2018 року до суду надійшла позовна заява позивача, у якій вона просить суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] Позивач обґрунтовує свою вимогу тим, що відповідач - її чоловік, з яким позивачка перебуває в процесі розлучення, протягом останніх років не проживає за вказаною адресою, що підтверджується довідкою депутата Васильківської міської ради, а прописка відповідача в будинку позивача не дозволяє позивачеві розпоряджатися будинком на власний розсуд та значно обмежує її законні права, чим право позивача як власника порушується. Позивач вказує, що вирішити питання в позасудовому порядку з відповідачем він не може, оскільки фактичне місце перебування останнього їй не відоме, тому вона змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, як власник квартири. 05.03.2018 року судом направлено запит щодо доступу до персональних даних, на підставі ч. 6 ст. 187 ЦПК України (у редакції закону від 18.03.2004 № 1618-IV чинної на час вчинення процесуальної дії), з метою отримання актуальної інформації щодо про місце проживання (перебування) відповідача, та відповідь на який отримано судом 27.03.2018 року. Згідно листа про надання інформації відділу з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області, відповідач - [PERSON], [INFO], з 07.07.2005 значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] (а.с. 27). У судове засіданні сторони не з'явилися, надіславши заяви про слухання справи без їх участі та думки щодо позову. На підставі ст. 247 ч. 2 ЦПК України справа розглянута за відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Відповідно до заяви від 01.06.2018 р. [PERSON] просила проводити розгляд справи за її відсутності та просила задовольнити позов повністю (а.с. 30). Зі змісту заяви [PERSON]від 27.11.2018 р. вбачається, що він просить розглядати справу без його участі, вимоги позову визнає, не заперечує проти його задоволення (а.с. 39). За ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. На підставі договору дарування частки житлового будинку від 17.12.2000 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Васильківської державної нотаріальної контори Київської області Пясецькою Л.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 2584, позивач є власником 1/2 частки житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Згідно довідки від 12.02.2018 року виданої депутатом Васильківської міської ради сьомого скликання Корчинського Богдана Івановича, [PERSON], [INFO], з лютого 2017 року і по теперішній час не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 24). Оскільки понад рік, а саме з лютого 2017 року, відповідач не проживає у зазначеній квартирі, але самостійно не знявся з реєстраційного обліку, зазначене порушує право позивача як власника квартири, та є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування зазначеним приміщенням. Відповідно до статті 41 Конституції У країни, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що встановлено частиною 1 статті 316 ЦК України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном - частиною 1 статті 317 ЦК України. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений у здійсненні права власності, як вказано у частині 2 статті 321 ЦК України. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням). У відповідності з приписами частини 2 статті 405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на те, що обставини, на які посилалася позивач, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, не спростовані відповідачем, вони підлягають задоволенню. Як встановлено судом, відповідач у добровільному порядку не знявся з реєстрації місця проживання, що визначено ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», квартирою не користується без поважних причин протягом тривалого часу, не бере участі в її утриманні, чим порушується право власності позивача. Згідно із ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід присудити понесені останнім і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved