Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

У березні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Театр пластичної драми на Печерську» про стягнення середнього заробітку. Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року стягнуто з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 2 423 грн. 45 коп. Оскільки вказане рішення суду відповідачем виконане 28 грудня 2015 року, то позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 7 липня 2015 року по 28 грудня 2015 року, що становить 15 688 грн. 65 коп. Під час розгляду справи представник позивача змінював позовні вимоги, просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 7 липня 2015 року по 15 січня 2016 року (день фактичного остаточного розрахунку) у розмірі 17 219 грн. 25 коп. (а.с. 11), 3 % річних у розмірі 18 грн. 72 коп., інфляційні у розмірі 79 грн. 92 коп., пеню у розмірі 276 грн. 90 коп. та проценти за користування коштами у розмірі 138 грн. 44 коп. (а.с. 39-40). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Представники відповідача та залученої до участі у справ третьої особи Театрально-видовищного закладу культури «Київський експериментальний театр «Золоті ворота» (а.с. 41-42) у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково. Не заперечили щодо стягнення 3% річних та інфляційних, оскільки дійсно відповідачем вчасно не було проведено остаточний розрахунок з позивачем та не виконане рішення суду. Щодо задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні заперечили, оскільки 15 січня 2016 року третя особа як правонаступник відповідача повністю розрахувалась з позивачем. Інші позовні вимоги вважали безпідставними та необґрунтованими. Надали суду письмові заперечення. Заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Як встановлено під час судового розгляду [PERSON] до 8 червня 2015 року працювала у відповідача Комунального закладу «Театрально-видовищний заклад культури «Театр пластичної драми на Печерську». Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Разом з тим, з позивачем у день звільнення не проведено остаточного розрахунку. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (в день звільнення), при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 2 423 грн. 45 коп. за період з 8 червня по 6 липня 2015 року з розрахунку середньоденної заробітної плати позивача - 127 грн. 55 коп. (а.с. 3-4). Вказане рішення суду було виконане третьою особою лише 15 січня 2016 року (а.с. 12). З урахуванням того, що відповідач не провів з позивачем повний розрахунок у день звільнення, то відповідно до умов ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача середній заробіток за період з 7 липня 2015 року по 15 січня 2016 року у розмірі 17 219 грн. 25 коп. за розрахунком позивача, з яким суд повністю погоджується. При цьому, суд бере до уваги рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, згідно з яким для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Доводи представників відповідача та третьої особи, що вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки 4 та 5 травня 2016 року позивачу виплачено середній заробіток за період з 7 липня 2015 року по 15 січня 2016 року, є безпідставними так, як відповідно до видаткових касовий ордерів вбачається, що кошти на загальну суму 13 603 грн. 20 коп. були виплачені позивачу третьою особою Театрально-видовищного закладу культури «Київський експериментальний театр «Золоті ворота», а не відповідачем Комунальним закладом «Театрально-видовищний заклад культури «Театр пластичної драми на Печерську» (а.с. 50-51). Рішенням Київської міської ради від 22 січня 2015 року № 12/877 вирішено реорганізувати Комунальне заклад «Театрально-видовищний заклад культури «Театр пластичної драми на Печерську» шляхом його приєднання до Театрально-видовищного закладу культури «Київський експериментальний театр «Золоті ворота», який є правонаступником позивача (а.с. 13). Разом з тим, відповідач Комунальний заклад «Театрально-видовищний заклад культури «Театр пластичної драми на Печерську» на сьогодні є діючою юридичною особою, яка не виключена з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що стверджується відповідною випискою. Відповідно до ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Оскільки суду не надано доказів того, що відповідач уповноважив третю особу на здійснення остаточного розрахунку з позивачем, не надано доказів відсутності у відповідача розрахункового рахунку, враховуючи не виконання рішення суду саме відповідачем, то суд дійшов про стягнення коштів з відповідача на користь позивача. Разом з тим, позовні вимоги про стягнення 3 % річних, інфляційних, пені та процентів за користування коштами задоволенню не підлягають, оскільки сторони перебували між собою у трудових, а не цивільно-правових відносинах. Відтак, до правовідносин, що виникли між сторонами, положення цивільного законодавства про стягнення 3% річних, інфляційних, пені та процентів за користування коштами не застосовуються. Вказане також стверджується правовою позицією, висловленою Верховним Судом України під час розгляду справи № 6-2759цс15, відповідно до якої передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial