Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про виселення з житлового будинку. Позивач вказував на те, що його батько [PERSON] був власником житлового будинку №22 по пров.Зеленому в м.Миколаєві з 1991 року. 10 листопада 2010 року він подарував будинок йому. До укладення вказаного договору, а саме 17 квітня 2009 року батько уклав з [PERSON] договір оренди житлового будинку № 22 по пров.Зеленому в м.Миколаєві, який було пролонговано до 23 грудня 2013 року. Відповідач вселився до будинку з членами своєї сім’ї та проживає в будинку по теперішній час, хоча договір оренди житла припинив свою дію, а він письмово, ще до закінчення договору оренди житла, попереджав відповідачів про необхідність виселення з будинку. Посилаючись на те, що відповідачі та члени їх сім’ї добровільно виселятись з належного йому житлового будинку не бажають, просив суд виселити їх з будинку №22 по пров. Зеленому в м.Миколаєві без надання іншого житлового приміщення. В подальшому позивач подав до суду заяву, в якій, уточнюючи свої вимоги, вказував на те, що членами сім’ї відповідачів є їх неповнолітні діти: донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], виселити яких він також просив в своєму позові. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов. Просили про його задоволення. Відповідач та його представник заперечували проти позову. Вказували на те, що іншого житла відповідачі не мають. За час проживання в будинку, з дозволу орендодавця, вони за власний рахунок здійснили істотні поліпшення будинку, відшкодовувати які позивач відмовляється. На теперішній час між ними та позивачем існує в суді спір щодо вказаних витрат, а тому, до вирішення питання про відшкодування позивачем понесених ними витрат на поліпшення будинку, позов про їх виселення з нього є передчасним. Посилаючись на ці обставини, просили в позові відмовити. Представник органу опіки і піклування посилалася на те, що виселення неповнолітніх дітей з будинку позивача у зв’язку з припиненням дії договору оренди не суперечить їх інтересам. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.319, ч.1 ст.321 ЦК України власник володіє своїм майном на власний розсуд, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з приписами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном. Ст.ст. 150. 156 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, заклади, укладати інші не заборонені законом угоди. З матеріалів справи вбачається, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.10.1991 року та свідоцтва про право власності від 26.03.2010 року власником житлового будинку №22 по пров.Зеленому в м.Миколаєві був позивач [PERSON] На підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 10 листопада 2010 року [PERSON] подарував зазначений будинок своєму сину [PERSON] 17 квітня 2009 року між [PERSON] і [PERSON] було укладено договір оренди житлового будинку, за яким орендодавець надав орендареві і членам його сім’ї в користування житловий будинок. Відповідно до ч.1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона – власник житла (наймодавець) передає або зобов’язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Пунктами 1.3, 5.3 договору встановлена домовленість сторін про те, що договір діє до 31.12.2010 року та продовжується до 23.12.2013 року, якщо сторони після закінчення терміну дії договору продовжують його виконувати, а орендодавець за один місяць до закінчення дії договору не надав письмових заперечень. Як було встановлено рішеннями судів у спорі між тими ж сторонами, з інших підстав, договір оренди житла від 17.04.2009 року було пролонговано до 23.12.2013 року. У п.п.2.2.5 даного договору оренди житлового будинку зазначено, що орендар зобов’язується звільнити житлове приміщення, яке орендується, після закінчення обумовленого в цьому договорі строку оренди. Як слідує з матеріалів справи та пояснень учасників процесу в судовому засіданні, відповідачі та їх неповнолітні діти і на теперішній час продовжують проживати в будинку позивача, виселятись добровільно з нього не бажають. Таким чином, враховуючи ті обставини, що проживання відповідачів та їх неповнолітніх дітей в належному позивачу будинку після закінчення дії договору оренди житла, без згоди позивача, є неправомірним, оскільки у відповідності до вимог закону у зв’язку зі спливом строку дії договору оренди вони втратили право користування житловою площею, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про виселення їх з житлового будинку є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Outcome: approved