Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

У березні 2016 року гр. [PERSON], від імені якої діє [PERSON] звернулась в суд з позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання кредитного договору недійсним. Як на підставу своїх вимог зазначила, що 31 березня 2008 року між [PERSON] та ПАТ «КБ «Надра» було укладено кредитний договір №059|45|08-Ф. Предметом спірного договору було те, що банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 69 622,42 дол. США в порядку і на умовах, визначених цим договором за програмою Перше житло. Згідно п.1.3.1. договору відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки в розмірі 12,99 % на рік. Відповідно до п.3.3.1. щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 789,42 дол. США. Згідно п.3.3.4. Договору кінцевий термін повернення кредиту 12.03.2033 рік. Отже, кредит в розмірі 69 622,42 дол. США був наданий на строк 25 років (300 календарних місяців), отже у випадку повної оплати за спірним договором погашена сума кредиту становила б 789,72 дол. США*300 (календарних місяців) = 236 826,00 дол. США, що є у тричі більшою сумою, ніж було фактично отримано. Відповідно до проведених математичних розрахунків, реальна відсоткова ставка за спірним договором становить 13,80%, що на 0,81% більше, ніж вказано у п,1.3.1. Договору. Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Факт приховування важливої інформації перед підписанням договору та невідповідність встановленим між сторонами у договорі умовами до фактично встановлених з метою отримання прихованого прибутку, в даному випадку і є умислом в діях відповідача. Згідно ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна зі сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України недійсний правочин є недійсним з моменту його вчинення. Оскільки всі вказані розбіжності у розрахунках здійснені виключно на користь відповідача, підписання оскаржуваного кредитного договору було здійснено позивачем під впливом обману з боку відповідача. Мотивом обману, в даному випадку, було отримано відповідачем прихованого податкового прибутку. Отже, вважає, що кредитний договір №059/45/08-Ф від 31 березня 2008 року підписаний позивачем під впливом обману відповідача та в силу наведених вище обставин та законодавчих положень є недійсним з моменту його укладення. З урахуванням вищенаведеного, просить визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір №059/45/08-Ф від 31 березня 2008 року, укладений між ПАТ «КБ «Надра» та [PERSON] В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з»явились, та від представника позивача [PERSON] надійшла заява, в якій він просить розглядати справу у його відсутності, та у відсутності його довірителя. Просить позов задовольнити. Представник відповідача ПАТ «КБ «Надра» [PERSON] в судове засідання не зявилась повторно, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Подала на адресу суду письмові заперечення на позовну заяву, згідно яких просила у позові відмовити в повному обсязі. У відповідності до ст.197 ЦПК України у зв»язку з неявкою всіх учасників процесу, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданий відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. При вирішенні справи суд керується загальними засадами цивільного законодавства, зокрема засадами справедливості, добросовісності та розумності. В судовому засіданні встановлено, що 31 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір №059/45/08-Ф на суму 69 622,42 доларів США, з терміном погашення до 12 березня 2033 року, та зі сплатою відсотків у розмірі 12,99 % річних. Ціль кредитування проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 31 березня 2008 року, що укладений між позичальником та [PERSON], згідно якого позичальник придбає у власність нерухоме майно квартиру №10, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Липова алея, 1. Відповідно до п.1.3.1. кредитного договору відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 12,99% на рік. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30/31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення кредиту. З доданих до матеріалів справи заперечень представника відповідача ПАТ КБ «Надра» вбачається, що під час підписання спірного кредитного договору позивач була ознайомлена з його умовами, а саме: щомісячна сума мінімально необхідного платежу, розмір відсоткової ставки за користування кредитом, позивачка висловила свою згоду щодо цих умов договору та волевиявлення шляхом підписання зазначеного договору, також у період з 08.04.2008 року 11.08.2008р. позичальник здійснювала платежі по кредитному договору, що підтверджується розширеним розрахунком заборгованості станом на 27.03.2014 року, тому посилання позивача на введення її в оману, не відповідають дійсності, тому не заслуговують на увагу. Крім того, зазначає, що позов про визнання недійсним кредитного договору було подано лише після того, як банком було подано в суд позовну заяву про стягнення заборгованості по кредитному договору №059/45/08-Ф від 31 березня 2008 року. Позивачка жодного разу не зверталась в банк з заявою про неправильне нарахування відсоткової ставки по кредитному договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» міститься роз'яснення про те, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Посилання позивача на те, що кредитний договір вчинений під впливом обману з боку відповідача не знайшли свого підтвердження, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів такого. Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Як зазначено у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Проте позивачем не подано суду жодного доказу на підтвердження введення відповідачем позивача в оману щодо обставин, які впливали на вчинення оспорюваного правочину. Посилання позивача на те, що кредитний договір вчинений під впливом обману з боку відповідача, не є підставою звільнення від виконання зобов'язань або відповідальності за їх порушення, оскільки позивач сама уклала спірний кредитний договір з відповідачем на підставі вільного волевиявлення, і ставлячи підпис, вважала його справедливим. Крім того, судом встановлено, що 11 березня 2015 року Шевченківським районним судом м.Києва було постановлено рішення у справі №761/35924/14-ц за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Надра» про визнання спірного кредитного договору недійсним, яким позовну заяву [PERSON] залишено без задоволення. Вказане рішення набрало законної сили. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку , що при підписанні кредитного договору, всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договору були дотримані, договір містить всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми його укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність його умов вимогам законодавства, на що позивач посилається у своїй позовній заяві, тому позов не підлягає задоволенню. Зазначені обставини підтверджуються долученими до справи ксерокопією кредитного договору №059/45/08-Ф від 31 березня 2008 року, ксерокопіями заочного рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 11 березня 2015 року, ухвали колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 03 червня 2015 року, ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 04 вересня 2015 року, іншими матеріалами справи. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed