Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати шлюб між ним і [PERSON], зареєстрований 29 червня 1985 року, посилаючись на те, що спільне сімейне життя у них не склалося, через різні характери, погляди на життя, права та обов'язки подружжя, внаслідок чого між ними часто виникали сварки. З 2012 року подружніх відносин вони не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Спору про поділ майна подружжя немає. Примирення між ними є неможливим. Розірвати шлюб через органи державної реєстрації актів цивільного стану він не має можливості, оскільки відповідач своєї згоди на розлучення не надає, тому він змушений звернутися до суду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, у якій зазначав, що позов підтримує, просить суд його задовольнити та розглянути справу за його відсутності. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином за зареєстрованим місцем її проживання, про причини неявки суд вона не повідомила, заява про розгляд справи за її відсутності до суду не надходила. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. 29 червня 1985 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом запису актів громадянського стану виконкому Броварської міської ради народних депутатів Київської області, актовий запис № 295. Від шлюбу неповнолітніх дітей вони не мають. Суд встановив, що з 2012 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Подальше перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони тривалий час подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved