Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

У вересні 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 23 серпня 2013 року в розмірі 15 684 грн. 35 коп., а також судових витрат у розмірі 1 762 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв'язку з чим підписала Заяву №б/н від 23 серпня 2013 року, на підставі якої отримала кредит у розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, крім того, відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом останньої на Заяві. Позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі.\~\~Разом з тим, відповідач, порушуючи умови вищезазначеного договору та\~ЦК України, кредитні зобов'язання не виконала. 06 листопада 2018 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] де відповідач зазначає, що до позовних вимог про стягнення штрафів та пені повинна бути застосована спеціальна позовна давність, оскільки позивач звернувся до суду 27 серпня 2018 року, а пеню почав нараховувати з 01 лютого 2017 року, що суперечить п.1 ч.2\~ст.258 ЦК України. Не погоджуючись з вищевказаним відзивом [PERSON] в інтересах АТ КБ\~«ПриватБанк» 28 листопада 2018 року направив відповідь на відзив, в якій просить задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі, посилаючись на те, що строк позовної давності спливає у липні 2020 року, проте банк до суду звернувся 29 серпня 2018 року. Таким чином, строк позовної давності не пропущено. 12 грудня 2018 року від представника відповідача [PERSON] [PERSON] надійшли заперечення на відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості. Представник послалася на рішення Верховного Суду у справі № 6-14цс14 від 19.03.2014 року у якому зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 Цивільного кодексу) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу. Оскільки щомісяця позивач нараховував проценти за користування кредитом та проценти за прострочення заборгованості, вважає, що позовна давність повинна обчислюватися від несплати кожного платежу. Суд, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. 23 серпня 2013 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № б/н від 23 серпня 2013 року, згідно якого [PERSON] 23 серпня 2013 року отримала кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що\~\~підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та\~\~«Тарифами банку», що викладені на банківському сайті, складають між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача в заяві.\~\~ Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконувала. Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 19 серпня 2018 року [PERSON] має заборгованість 15 684,35 гривень, яка складається з наступного: -1413,78 грн. тіло кредиту; -2499,01 грн. нараховано відсотків за користування кредитом; -10 548,50 грн. нараховано пені; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: -500,00 грн. штраф (фіксована частина). -723,08 грн. штраф (процентна складова). Виходячи зі змісту\~статті 1054\~ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (частина 1\~статті 626 ЦК України). Відповідно до частини 1\~статті 509 ЦК України\~зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою\~статті 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. За приписом частини 2\~статті 1050 ЦК України\~прострочення позичальником повернення чергової частини позики (кредиту) кореспондує праву позикодавця (кредитодавця) вимагати дострокового повернення частини позики (кредиту), що залишилася, та сплати процентів. Таким чином, наявні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 1413,78\~грн.\~-\~тіла кредиту\~та 2499,01\~грн.\~-\~нарахованих відсотків\~ за\~користування кредитом, оскільки відповідач порушила умови кредитного договору № б/н від 23 серпня 2013 року, кредитні зобов'язання не виконала. Що стосується заяви відповідача про застосування строків позовної давності до вимог Банку щодо стягнення пені понад один рік до моменту звернення позивача до суду з даним позовом, то суд погоджується з доводами відповідача про те, що право на стягнення пені у кредитора виникло з наступного дня за днем, з якого виникло прострочення погашення кредитної заборгованості, а відповідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, Банк розпочав нараховувати пеню з 01 лютого 2017 року, розрахунок здійснений станом на 19 серпня 2018 року, а до суду позивач звернувся лише 10 вересня 2018 року, то пеня за прострочення заборгованості перевищує строк в один рік. Таким чином, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь Банку пені, оскільки позивач звернувся до суду з позовом з порушення строків позовної давності. Що стосується штрафів за порушення позичальником строків платежів за грошовими зобов'язаннями, то згідно умов спірного договору кредиту та згідно\~ст.549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання Банком вимог діючого законодавства України, у зв'язку з чим суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині штрафів також. Доводи позивача про те, що строк позовної давності спливає у липні 2020 року є необґрунтованими та\~відхиляються судом. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial