Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес Авто» про стягнення авансу за попереднім договором купівлі-продажу. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 21.12.2017 року між позивачем [PERSON] та ТОВ «Велес Авто» було укладено Попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 037/17, у відповідності до умов якого сторони зобов`язалися в строк до 28.12.2017 року укласти Договір купівлі-продажу (Основний договір) за умовами повного виконання п. 2.1. Попереднього договору. На виконання умов п. 2.1 Попереднього договору позивачем 21.12.2017 року було перераховано на рахунок ТОВ «Велас Авто» грошові кошти в сумі 37000 грн., які у відповідності до п. 2.2. Попереднього договору розцінюються сторонами як аванс за Договором купівлі-продажу (Основним договором) і при оформленні Основного договору вартість майна, що підлягає оплаті покупцем повинна бути зменшена на суму оплачену за Попереднім договором. Переведення на рахунок відповідача грошових коштів підтверджується квитанцією від 21.12.2017 року. Проте у визначений п. 2.1. Попереднього договору строк, Договір купівлі-продажу (Основний договір) укладено не було, 24.01.2018 року позивач направив на юридичну адресу та на адресу для листування ТОВ «Велес Авто» лист-вимогу про повернення авансу. Проте, лист-вимогу позивача відповідач не отримав, що підтверджується повідомленням Укрпошти від 23.03.2018 р. Тому, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти сплачені в якості авансу в сумі 37000 грн. 04.04.2018 року ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова відкрито провадження у вказаній цивільній справі. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 02.05.2018 року цивільну справу [PERSON] до ТОВ «Велес Авто» про стягнення авансу за попереднім договором купівлі-продажу направлено за підсудністю до Печерського районного суду м.Києва. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 05.06.2018 року вказану цивільну справу прийнято до провадження та призначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача ТОВ «Велес Авто» у судове засідання не з`явився без поважних причин, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Суд, розглянувши справу у відкритому судовому засіданні, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів у матеріалах справи, оцінивши їх у сукупності, встановив наступні обставини та прийшов наступних висновків. Частиною 1 статті 4 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 21 грудня 2017 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «Велес Авто» було укладено Попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу № 0367/17, предметом якого було придбання транспортного засобу. Відповідно до п. 1.1. Договору, Сторони зобов`язались у встановлений строк укласти Договір купівлі-продажу транспортного засобу, на умовах встановлених у Попередньому договорі. Пунктом 1.5. Договору встановлено, що сторони зобов`язуються укласти Основний договір 28.12.2017 року, за умовами виконання п. 2.1. Попереднього договору. Якщо на зазначену вище дату майно не буде придбано продавцем з метою його відчудження Покупцеві, то сторони визначили, що основний договір буде укладено на 5 день після придбання продавцем майна, про що останній зобов`язується повідомити покупця у письмовому вигляді із зазначенням конкретної календарної дати, часу і місця укладення основного договору. В такому випадку кінцевим терміном укладення основного договору сторони визначили 31 грудня 2019 року. Пунктом 1.8. Договору визначено, що Попередній договір вважається укладений з метою його підписання Сторонами та діє до моменту укладання Основного договору. Якщо укладання основного договору у визначений термін не відбулося, то попередній договір та передбачені ним зобов`язання втрачають цінність в день, коли мав бути укладений Основний договір, якщо жодні зі сторін не направила другій стороні пропозицію про його укладання. На підставі п. 2.1 Попереднього договору, на підтвердження дійсних намірів на укладення основного договору, 22.12.2017 року позивачем [PERSON] , на рахунок відповідача було внесено грошові кошти в розмірі 37000 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.10). Станом на час розгляду справи Основний договір між сторонами укладений не був, предмет договору - автомобіль позивачем отриманий не був. Тому позивач двічі звертався до відповідача з листом-вимогою про повернення авансу, у на підставі п. 1.8. Договору, що підтверджується листами Укрпошти від 22.03.2018р. Проте, відповідач сплачені позивачем кошти на виконання вимог договору, не повернув. Відповідно до положень ст. 627 ЦК України, якою встановлена свобода договору, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. За змістом ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Згідно положень чинного в Україні законодавства, авансом є грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). Тобто у разі невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила. Матеріали справи свідчать про те, що укладання основного договору між сторонами в майбутньому неможливо, оскільки позивач втратив довіру до відповідача, наполягає на поверненні сплачених ним коштів. За таких обставин користування відповідачем коштами, які сплатив позивач як аванс, є безпідставними. Сплачені позивачем кошти в сумі 37000 грн. підлягають поверненню. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що в порядку застосування ст. 216 ЦК України, слід повернути сплачені на виконання цього договору кошти шляхом їх стягнення з відповідача. Враховуючи викладене, а також дослідивши сукупність доказів, наданих сторонами, суд дійшов переконання, що позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Велес Авто» є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також, у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved