Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

У березні 2018 року позивачі звернулись до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В своєму позові позивачі посилались на те, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності на цю квартиру. Відповідач права власності на квартиру не має. Фактично не поживає в квартирі з січня 2015 та проживає у [INFO]. За вказаний період комунальні рахунки не сплачує, поточний ремонт не здійснює, особисті речі у квартирі відсутні. Добровільно знятися з реєстрації не бажає. Тому позивачі просили визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням. У судове засідання позивач. [PERSON] не зявився, надав суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник позивачів за нотаріально посвідченим дорученням [PERSON] та [PERSON] [PERSON] надав заяву про розгляд справи у відсутність позивачів. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Визнав позовні вимоги та не заперечував проти задоволення позовних вимог. Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 23.12.1996 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]. З січня 2015 року відповідач у квартирі [ADDRESS] не проживає. Суд враховує, що відповідачем [PERSON] позовні вимоги визнаються, тому факт не проживання за вказаною адресою не досліджується на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України, де зазначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. У суду відсутні підстави для сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, приймаючи до уваги, що відповідач визнав позов та фактично не проживає з січня 2015 року в у квартирі [ADDRESS], суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивачів у частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. З приводу позовних вимог про зобовязання органи реєстрації зробити відповідний запис про зняття з реєстрації [PERSON], [INFO] за адресою: квартира [ADDRESS]. Суд не вбачає підстав у задоволенні вказано частини, оскільки позивачами не надано до суду доказів про відмову органів реєстрації у знятті з реєстрації відповідача за вказаною адресою, а тому суд приходить до висновку про відсутність порушення права позивачів та відмови у задоволенні цієї частини позову. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі, то на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачів сплачений ними судовий збір у розмірі 704,80 грн., сплата якого підтверджена квитанцією (а.с. 1), тобто по 234,93 грн. кожному. На підставі викладеного,

Outcome: partial