Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

У березні 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору споживчого кредиту та застави транспортного засобу №11170477000 від 15 червня 2007 року в сумі 34000 (тридцять чотири тисячі) долларів США 00 центів які дорівнювали на той час 171700 (сто сімдесят одна тисяча сімсот) грн 00 коп., укладеного між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник). Свої вимоги позивач мотивує тим, що у серпні 2015 р. ПАТ «Дельта Банк» звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Після ознайомлення із матеріалами позовної заяви, а саме із кредитним договором від 15.06.2007 р. позивачу стало відомо, що від її імені в АКІБ «УкрСиббанк» було оформлено договір про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу №11170477000. Підписи від імені Позичальника - [PERSON], як споживача фінансових послуг АКІБ «УкрСиббанк» виконанні не нею особисто, а сторонньою особою. Разом з тим позивачка зазначила, що не підписувала та ніколи не укладала з відповідачем ПАТ «УкрСиббанк» ніяких договорів, а підписи в договорі про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу від 15 червня 2007 р. та в додатках насправді є підробленими, оскільки зазначені правочини позивач особисто не підписувала і грошові кошти не отримувала. Позивач - [PERSON] в судове засідання з'явилась та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні надав суду свої пояснення та зазначив правову позицію, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Надав суду письмові заперечення в яких просив відмовити у задоволенні позову повністю. Представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк» - Люта Віталіна Василівна в судовому засіданні підтримала письмові заперечення представника ПАТ «Дельта Банк» та просила відмовити в задоволенні позовних вимог позивача. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення та доводи сторін вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Звертаючись до суду з заявленим позовом позивач вказує, що їй стало відомо про розгляд Деснянським районним судом міста Чернігова позовної заяви Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ознайомившись із матеріалами справи позивач дізналася про договір споживчого кредиту та застави транспортного засобу №11170477000 від 15.06.2016 р. та додатком №1 до Договору (графік погашення кредиту) який було підписано сторонньою особою, на підставі чого позивач 15.09.2015 р. звернулась із заявою про відкриття кримінального провадження у зв'язку з підробкою документів та заволодіння грошовими коштами. Як встановлено судом на підставі заяви позивача Дарницьке районне управління ГУ МВС України в м. Києві відкрито кримінальне провадження №12015100020007905 та відомості були внесені до єдиного реєстру досудових розслідувань 16.09.2015 р.(а.с. 24) на час розгляд зазначено позову проводяться слідчі дії, триває досудове розслідування. В процесі розгляду справи судом було задоволено клопотання позивача від 25 травня 2016 року (а.с. 41), винесено ухвалу про призначення судової-почеркознавчої експертизи та зупинено провадження по справі на час проведення експертизи. Відповідно до висновку експерта від 25 серпня 2016 року №2789-2791/16-24 (а.с. 87-90) досліджувані підписи в Договорі №11170477000 від 15.06.2007р. та Додатку №1 до нього виконані не [PERSON], а іншою особою. Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Форма договору є формою відображення згідності волі осіб, що його уклали, у відношенні його умов. У разі, коли договір укладено у письмовій формі, одним із обов'язкових реквізитів договору є підпис сторін. Водночас відсутність підпису під договором унеможливлює констатацію надання договору письмової форми. Підпис учасника правочину є актом волевиявлення особи на вчинення правочину та засвідчує той факт, що правочин відповідає внутрішній волі сторони. Відсутність підпису Позивача на договорі означає, що сторона не здійснила такого акту волевиявлення. З метою експертного дослідження підпису позивачки в Договорі споживчого кредиту та застави транспортного засобу № 11170477000 від 15.06.2007 р. ухвалою суду від 19 липня 2016 року у справі за клопотанням позивача було призначено судову почеркознавчу експертизу з подальшим направленням матеріалів вищезазначеної справи до Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для виконання вказаної ухвали суду. У вересні 2016 року матеріали справи повернуто до суду із складеним висновком експерта від 25.08.2016 № 2789-2791/16-24, згідно якого вирішити питання: «Чи підписано кредитний договір від 15.06.2007р. за № 11170477000 від імені позичальника [PERSON], чи іншою особою?»; «Чи підписано Додаток № 1, який є невідємною складовою частиною Договору про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу № 11170477000 від 15.06.2007р., від імені позичальника [PERSON], чи іншою особою?». Судовим експертом встановлено, що: « Досліджуваний підпис від імені [PERSON] в договорі про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11170477000 від 15.06.2007р. виконаний не [PERSON], а іншою особою. Досліджуваний підпис від імені [PERSON] в Додатку №1 до договору про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу №11170477000 від 15.06.2007 р. виконаний не [PERSON], а іншою особою.» За таких обставин, суд приходить до висновку, що спірний Договір споживчого кредиту та застави транспортного засобу від 15.06.2007 року не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, оскільки такий Договір не підписувався та не укладався Позивачкою, а отже відсутнє волевиявлення особи, а правочин не відповідає внутрішній волі позивачки. Відповідно до ст. 548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. Статтею 3 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання. Це означає, що забезпечення не може існувати, коли відсутній предмет забезпечення. А тому, якщо основне зобов'язання є недійсним, не має юридичної сили і забезпечення. Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Частина 3 ст. 203 ЦК України встановлює, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Водночас відповідачами у справі не надано суду жодних доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши сторін по справі суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому виходячи з засад справедливості, добросовісності та розумності суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved