Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що 11 жовтня 1997 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, від якого сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося, що шлюбні відносини між ними фактично припинилися з листопада 2008 року, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливими, просила розірвати шлюб. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, зазначивши, що позовні вимоги обґрунтовані, збереження шлюбу між сторонами не було б в їх інтересах. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, до початку судового засідання надав письмову заяву, в якій зазначив, що справу просить розглянути без його присутності, проти задоволення позову не заперечує. Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, за таких підстав. Згідно із вимогами ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 11 жовтня 1997 р. відділом реєстрації актів цивільного стану м. Дружківка Донецької області, актовий запис № 424, що підтверджено свідоцтвом про шлюб від 11.10.2012 р. (арк.спр.5). Від подружніх відносин сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (арк.спр.6). Шлюбні відносини між сторонами припинені з листопада 2008 р. через відсутність взаєморозуміння, втрати почуття любові і поваги один до одного. На час розгляду справи дитина сторін у справі мешкає з позивачкою. Спору про розподіл майна між сторонами на момент розгляду справи не має. Надання строку на примирення суд вважає недоцільним, тому що шлюбні відносини між сторонами припинені вже тривалий час, сторони проживають окремо один від одного. Крім того, відповідач визнав позов, що свідчить про його небажання до збереження сім'ї. Відповідно до ст.24 ч.1 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Визнання позову відповідачем не порушує його та інших прав, обов'язків та інтересів. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі. Згідно ст.115 ч.2 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили підлягає направленню до відділу реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції м.Києва для проставлення відмітки в актовому запису про шлюб № 424 від 11.10.2012р. На підставі викладеного, ст.ст.105 ч.3, 112, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved