Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи: [PERSON], [PERSON] про визнання правочину недійсним. В своєму позові [PERSON] просить визнати недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами укладений 08 грудня 2011 року між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк». Стягнути з публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» витрати з оплати судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, між ним та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», було укладеного договір поруки № 45294 згідно якого перед останнім позивач взяв на себе зобов'язання в повному обсязі відповідати за виконання [PERSON] умов договору про надання споживчого кредиту № 11047602000 від 27 вересня 2006 року. 08 грудня 2011 року між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», яке є правонаступником акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, в тому числі і за договором про надання споживчого кредиту № 11047602000 від 27 вересня 2006 року. Про факт укладення між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», яке є правонаступником акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами [PERSON], як поручителя за договором про надання споживчого кредиту № 11047602000 від 27 вересня 2006 року, повідомлено не було. За наведених обставин [PERSON] вважає, що публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» та публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» не повідомивши позивача порушили вимоги чинного законодавства та вимоги розділу 4.6. договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, а тому просить задовольнити позов в заявлений ним спосіб. В судовому засіданні представники [PERSON] позов з викладених у ньому підстав підтримали, просили задовольнити. Представник публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в судовому засіданні проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні. Представник публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» в судовому засіданні проти позову заперечила, просила відмовити у його задоволенні. [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про місце день і час розгляду справи повідомлялися належним чином за адресами вказаним в позовній заяві, які відповідають адресам зазначеним відповідно у договорі про надання споживчого кредиту № 11047602000 від 27 вересня 2006 року та у договорі іпотеки №23646 від 22 вересня 2006 року. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України участь у судовому засіданні є правом сторони у справі. За викладених підстав, враховуючи положення ст. 169 ЦПК України та те, що особи які беруть участь у розгляді справи не заперечували проти проведення судового засідання за відсутності третіх осіб, суд визнав можливим провести розгляд справи за відсутності останніх. Вислухавши пояснення осіб які беруть участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 27 вересня 2006 року між [PERSON] та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11047602000 (а.с. 45-55). Цього ж дня між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 23646 (а.с. 56-59), згідно якого остання виступила майновим поручителем за зобов'язаннями [PERSON] по договору про надання споживчого кредиту № 11047602000 від 27 вересня 2006 року. Крім того, з метою забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту № 11047602000 від 27 вересня 2006 року, між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та [PERSON] та було укладено договір поруки № 45294 (а.с. 60-62), згідно якого останній взяв на себе зобов'язання в повному обсязі відповідати перед банком за виконання [PERSON] умов договору про надання споживчого кредиту № 11047602000 від 27 вересня 2006 року. 08 грудня 2011 року між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (а.с.7-44), за яким, окрім іншого, публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» придбало право вимоги до [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту № 11047602000 від 27 вересня 2006 року. Наголошуючи на тому, що ні публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», ні публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» про укладення між ними 08 грудня 2011 року договору купівлі-продажу прав вимоги не було повідомлено [PERSON] останній просить визнати цей договір недійсним. Разом з цим, суд не може погодитись з доводами [PERSON] викладеними в його позовній заяві, оскільки вони є необґрунтованими та безпідставними. Так, відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і за наслідками, передбаченими законом. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517 ЦК України передбачено, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Згідно ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Положення наведених статей встановлюють лише ризик настання несприятливих для нового кредитора наслідків у разі, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні та виконав його на користь первісного кредитора й права боржника не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Крім того, слід зауважити, що [PERSON] не є стороною договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами укладений 08 грудня 2011 року укладеного між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк». Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України, [PERSON] та його представники на підтвердження порушення прав позивача з боку відповідачів суду не надали. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що відповідачами не було порушено прав [PERSON], а тому підстави для задоволення його позову відсутні. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed