Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом у якому просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором від 15 лютого 2007 року № 28.4.1/АА - 056.07.2 у розмірі 22 330 дол. США; 86 544 грн. 79 коп. пені та 3 % річних та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 650 грн. 30 коп. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 15 лютого 2007 року між ВАТ «Родовід Банк», найменування якого з 17 червня 2009 року було змінено на ПАТ «Родовід Банк» та гр. [PERSON] було укладено кредитний договір № 28.4.1/АА - 056.07.2. За умовами договору банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 27 070 дол. США терміном до 15 лютого 2014 року включно, з відсотковою ставкою 12,50 % річних. Позивач виконав свої зобов'язання відповідно до укладеного кредитного договору, проте відповідач порушив свої зобов'язання щодо щомісячного повернення частини кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, які передбачені умовами Кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість. В судовому засіданні представник позивача присутній не був. Надіслав на адресу суду заяву у якій просив задовольнити заявлений позов, проти винесення заочного рішення позивач не заперечує. Згідно частини 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не прибув. Про день, час розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Заперечення (пояснення) щодо заявлених позовних вимог від відповідача на адресу суду не надходили. Відповідно до частини 4 статті 169 ЦПК України, у разі повторної неявки у судове засідання відповідача повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до статті 224 ЦПК України, зокрема, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло зави про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. У судовому засіданні встановлено, що 15 лютого 2007 року між ВАТ «Родовід Банк», найменування якого з 17 червня 2009 року було змінено на ПАТ «Родовід Банк» та гр. [PERSON] було укладено кредитний договір № 28.4.1/АА - 056.07.2. За умовами договору банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 27 070 дол. США терміном до 15 лютого 2014 року включно, з відсотковою ставкою 12,50 % річних. Договір набуває чинності з моменту надання позичальнику кредитних коштів відповідно до умов цього договору і діє до повного погашення позичальником заборгованості за кредитами та процентами за користування ними, а при наявності простроченої заборгованості і пені за несвоєчасне погашення кредитів та сплату процентів, а також штрафи, передбачені цим договором (пункт 7.6 Кредитного договору). Відповідно до пункту 3.3 договору позичальник зобов'язується сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитами щомісяця до 10-го числа (включно) кожного календарного місяця, наступного за звітним, а також 15 лютого 2014 року або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитами. Датою сплати заборгованості за процентами є день зарахування коштів на рахунок, вказаний у пункті 1.6 цього договору. Згідно пункту 3.9 Кредитного договору за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, позичальник зобов'язується сплачувати Банку за кожний день прострочки пеню у розмірі подвійної процентної ставки, встановленої у пункті 1.5 цього договору, від суми простроченого платежу. Як убачається з матеріалів справи, кредит відповідачем був отриманий 15 лютого 2007 року, що підтверджується заявою на видачу готівки від 15.02.2007 р. № 426_435. Проте відповідач систематично порушував свої договірні зобов'язання за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості. Загальна сума заборгованості відповідача відповідно до розрахунку заборгованості станом на 27 вересня 2013 року становить 22 330,25 дол. США та 86 544 грн. 79 коп. пені та 3 % річних та складається з: - заборгованість по кредиту - 15 672, 17 дол. США.; - заборгованість за відсотками - 6 658,08 дол. США.; - пеня за невиконання умов договору - 77 129, 90 грн.; - загальна сума 3 % річних від суми простроченої кредитної заборгованості - 9 414,89 грн. Відповідно до вимог статті 60 ЦПК України жодних доказів щодо недостовірних даних у розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано. З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Стаття 629 ЦК України зазначає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. На підставі статті 203 ЦК України Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, в даному випадку сторони бажали укласти правочин і що зовнішній вираз волі відповідає внутрішньому. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З урахуванням частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором, або законом. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частина 1 статті 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 1049 ЦК України позивальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відсоткова ставка по кредиту була встановлена за домовленістю сторін, Кредитний Договір, підписаний як позивачем так і відповідачем; відповідач не вимагав від позивача зменшення відсоткової ставки по кредиту, не ставив питання про розірвання Кредитного договору чи визнання його недійсним. З усіма умовами банку щодо надання коштів відповідач ознайомлений, що підтверджується його підписом на відповідних документах. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, а порушене право позивача - захисту. Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача по справі на користь позивача підлягає до стягнення сума витрат понесених позивачем по справі, а саме: витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 650 грн. 30 коп.

Outcome: approved