Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі -ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність предмета іпотеки. Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.10.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений договір №842-006/ФКВ-08, згідно умов якого Банк надав позивальнику кредитні кошти у розмірі 50\~000,00 доларів США з розрахунку 15,7 річних за користування кредитом на строк до 28.09.2013року. 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ТОВ «Укпромбанк» передає АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого до АТ «Дельта Банк» переходить право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. З метою забезпечення належного виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за зазначеним кредитним договором,[PERSON] за договором іпотеки від 01.10.2008року передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 67,3 кв. м, житловою площею 43,8кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS]. В іпотечному договорі міститься відповідне застереження, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у разі порушення кредитних зобов'язань. Внаслідок невиконання позичальником кредитного зобов'язання, у нього утворилася заборгованість, яка станом на 28.07.2015 року становить 620 961грн. 13 коп. Посилаючись на наведене, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що розташована за вищезазначеною адресою, шляхом визнання права власності на нерухоме майно за\~ПАТ «Дельта Банк». Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 09.11.2015року було відкрито провадження у справі. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26.04.2016року, провадження у справі було зупинено до набрання законної сли рішенням Московського районного суду м.Харкова по цивільній справі за позовом [PERSON] до ПАТ «Дельта Банк» про визнання кредитного договору №842-006/ФКВ-08 від 01.10.2008року недійсним. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 21.08.2017року було відновлено провадження у справі. Представником відповідача [PERSON] [PERSON] було надано відзив на позов, в якому остання просила у позовних вимогах ПАТ «Дельта Банк» відмовити повністю з огляду на те, що умовами договору іпотеки, не передбачається можливість іпотекодержателем в судовому порядку звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, та Законом не передбачено визнання за Іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду. Крім того, зазначила, що квартира, яка є предметом іпотеки, є єдиним житлом [PERSON] та була придбана не за рахунок кредиту, а отже, відповідно до ст.. 109 ЖК УРСР, зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, в судовому рішенні повинно бути зазначено постійне жиле приміщення, куди виселяють мешканців житла. Представником ПАТ «Дельта Банк» [PERSON] було надано відповідь на відзив, в якому останній зазначив, що оскільки п.4.4.1 Іпотечного договору, укладеного між Банком та [PERSON] передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, то банк має право на визнання права власності на предмет іпотеки в судовому порядку відповідно до положень ч.2 ст.16, ст..392 ЦК України, ст.33 ЗУ «Про іпотеку». Крім того зазначив, що ст.109 ЖК УРСР не містить заборони на виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, також відповідно до договору купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], зазначено місце проживання без реєстрації відповідача [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Також у своїх письмових поясненнях зазначив, що ПАТ «Дельта Банк» взагалі не звертається до суду з вимогою про виселення відповідача. Представником відповідача [PERSON] [PERSON] було надано заперечення на відповідь на відзив, в якому остання зазначає, що позивач невірно трактує пункти Іпотечного договору, тому що відповідно до їх змісту Іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності і позасудовому порядку Іпотекодержателя на предмет іпотеки, а не визнання права власності за ПАТ «Дельта Банк» на предмет іпотеки в судовому порядку. Звернення стягнення на предмет іпотек шляхом визнання права власності на предмет іпотеки є виключно позасудовим способом захисту вимог кредитора. Крім того зазначила, що з травня 2006року відповідач [PERSON] зареєстрована та постійно проживає за адресою: [INFO], вказана квартира була придбана за власні кошти та є єдиним житлом [PERSON], що підтверджується інформаційною довідкою від 25.02.2018року. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позові. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні просила у позові відмовити з підстав викладених вище, крім того надала заяву про застосування строків позовної давності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в суд не повідомив. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши надані суду докази, приходить до переконання, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 01 жовтня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №842-006/ФКВ-08, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 50000доларів США, на строк до 28.09.2023року / Том 1, а.с.6-14/. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 01.10.1008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] укладено іпотечний договір №842-006/Zфквіn-08, відповідно до умов якого відповідач передала в іпотеку банку квартиру №96, що знаходиться в будинку №47 по вулиці Гвардійців Широнінців у місті Харкові, яка складається з трьох кімнат загальною площею 67,3 кв.м., житловою площею 43,8 кв.м. та належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 24.03.2006року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] / Том 1, а.с.20-23/. У звязку з невиконання позичальником кредитного зобов'язання на адресу [PERSON] та [PERSON], 27.08.2015року було направлено листи-вимоги, в якому ПАТ «Дельта Банк» зазначив, що у разі невиконання цієї вимоги розпочне процедуру звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно / Том 1, а.с.25-31/. 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ТОВ «Укпромбанк» передає АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого до АТ «Дельта Банк» переходить право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами / Том 1, а.с.32-44/. Відповідно до звіту про оцінку майна, виконаного ЗАТ «Консалтингюрсервіс», ринкова вартість іпотечного майна, квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], станом на 01.06.2017року становить 1\~212\~280 грн. /Том 1, а.с.210-235/. Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 24.10.2016року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25.01.2017року, в задоволені позову [PERSON] до ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживачів було відмовлено /Том.2, а.с.1- 5/. Статтею 33\~Закону України «Про іпотеку»\~передбачено, що уразі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених\~статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання. Згідно зі\~статтею 36 Закону України «Про іпотеку»\~сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Судом установлено, що договором іпотеки від 01.10.2008 року передбачено декілька способів звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема за рішенням суду та позасудові, у тому числі, відповідно до пункту 4.4.1 договору задоволення вимог іпотекодержателя шляхом прийняття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобов'язання. Разом з тим,\~стаття 37 Закону України «Про іпотеку»\~не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на\~\~підставі рішення суду. Відповідно до цієї статті\~іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі. Тобто для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку. При цьому позивач не позбавлений відповідно до статей\~38,\~39 ЦК України\~можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 30 березня 2016 року у справі № 1851 цс 15. Підстав для відступу від зазначеного правого висновку не убачала і [PERSON] Верховного Суду, зазначивши у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц про те, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей\~36,\~37 Закону України «Про іпотеку»\~є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду. Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі. Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду, оскільки з\~урахуванням вимог статей\~328,\~335,\~392 ЦК України\~у контексті статей\~36,\~37 Закону України «Про іпотеку»\~суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем, а тому відмовляє у задоволені позову в повному обсязі. Крім того, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності до вимог ПАТ «Дельта Банк», як того просить представник відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed