Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

У вересні 2016 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», звернувся до суду з позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» основну суму заборгованості зі сплати кредиту у розмірі 237339,41 гривень, 3% річних за невиконання основного зобов'язання у розмірі 498,57 гривень, збитків - 41683,48 гривень, що разом становить 279521,46 гривень; стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07.04.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» уклало з [PERSON] кредитний договір № 50012904, відповідно до якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у сумі 312232,00 гривень, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, кузов № [NUMBER], об'єм двигуна 1598 куб. см., рік випуску 2014, а Відповідач зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту та інші платежі відповідно до умов договору. Згідно п. 1.6. Умов кредитування, виконання зобов'язання відповідача за цим договором забезпечується заставою майна, відповідно до укладеного між сторонами Договору застави транспортного засобу № 50012904 від 08.04.2015 року, за яким відповідачем було передано у заставу транспортний засіб марки VW, модель Polo Sedan, кузов № [NUMBER], заставною вартістю 390290,00 гривень. 20.11.2015 року у зв'язку з невиконанням умов договору, позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу (повідомлення), щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором вих. № 50012904 з вимогою достроково повернути суму кредиту. Вимога повернулась за зворотною адресою за закінченням встановленого терміну зберігання. Таким чином, враховуючи те, що вимога була надіслана 20.11.2015, останнім днем повернення кредиту та заборгованості відповідно було 19.12.2015 року. Однак, у встановлені строки відповідач не повернув Кредит та не сплатив заборгованість. 15.01.2016 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В., було вчинено виконавчий напис, що зареєстровано в реєстрі за № 39, щодо звернення стягнення на предмет застави з метою задоволення своїх вимог за договором у розмірі 379752,09 гривень. 09.02.2016 року, на підставі виконавчого напису нотаріуса № 39, державним виконавцем було відкрите виконавче провадження щодо примусового звернення стягнення на предмет застави та була ухвалена постанова про розшук майна боржника. 04.03.2016 року був складений акт опису і арешту майна, автомобіль було передано на відповідальне зберігання. Відповідно до Висновку суб'єкта оціночної діяльності про вартість транспортного засобу вартість Предмету застави склала 205740,00 гривень без врахування ПДВ. За результатами продажу заставного майна, відповідно до наданої довідки ПАТ «Креді Агріколь Банк» від 21.07.2016 року, на рахунок позивача було зараховано кошти в розмірі 198552,15 гривень. Станом на 15.08.2016 року, з урахуванням коштів, які були отримані внаслідок звернення стягнення на предмет застави, сума Кредиту за договором, яка підлягає поверненню, становить 233305,17 грн. Виходячи з того, що сума кредиту, яка підлягає поверненню становить 233305,17 гривень, розмір процентів за користування кредитними коштами становить 4034,24 гривень. Враховуючи вищевикладене, загальна сума основного боргу зі сплати кредиту за договором на дату складання цієї заяви становить 237339,41 гривень. Загальна сума 3% річних, що підлягає сплаті через невиконання відповідачем грошових зобов'язань за кредитом складає 498,57 гривень. Ухвалою суду від 05.10.2016 р. відкрито провадження у справі. 05.09.2017 року у повторному автоматичному розподілі справа була зареєстрована за суддею Святошинського районного суду м. Києва Миколаєць І.Ю., у зв'язку з відстороненням судді [PERSON] Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 12.09.2017 року справа прийнята в провадження судді Миколаєць І.Ю. (а.с.155). Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 23.04.2018 р. продовжино розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.164-165). Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 17.05.2018 р. у задоволені заяви [PERSON], яка представляє інтереи [PERSON] про розгляд справи у порядку загального позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у вищезазначеній справі було відмовлено (а.с.171-172). Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 18.06.2018 р. у задоволені заяви [PERSON], яка представляє інтереи [PERSON] про зупинення провадження у справі було відмовлено (а.с.183-184). Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 31.07.2018 р. здійснено перехід від розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Як вбачається з матеріалів справи, 07.04.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» уклало з [PERSON] кредитний договір № 50012904, відповідно до якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у сумі 312232,00 гривень, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, кузов № [NUMBER], об'єм двигуна 1598 куб. см., рік випуску 2014, а Відповідач зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту та інші платежі відповідно до умов договору (а.с. 9-22). За приписом частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Так, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 50012904 з боку позичальника [PERSON], 08.04.2015 року між ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ» та відповідачем було укладено договір застави транспортного засобу № 50012904 від 08.04.2015 року, за яким відповідачем було передано у заставу транспортний засіб марки VW, модель Polo Sedan, кузов № [NUMBER], заставною вартістю 390290,00 гривень. (а.с. 23-30). Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як вбачається з п.п. 2.4 п. 2 Загальних умов кредитування (додаток до кредитного договору) передбачено, нарахування процентів відбувається щомісячно. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360» (для цілей розрахунку один календарний місяць складається із 30 днів, при цьому умовно в році 360 днів), відповідно до Графіка погашення кредиту. Проценти нараховуються на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до Графіка погашення кредиту. Відповідно до п. п. 2.5. п. 2 Загальних умов кредитування (додаток до кредитного договору), термін сплати процентів: одночасно із поверненням чергового платежу в терміни та в сумі відповідно до Графіка погашення кредиту, за винятком випадків, у яких цими Загальними умовами кредитування передбачено інші строки сплати процентів (стаття 3). Згідно п. п. 5.1. п. 5 Загальних умов кредитування, позичальник зобов'язується: використовувати кредит та додатковий кредит відповідно до цільового призначення, визначеного кредитним договором, забезпечити повернення кредиту та додаткового кредиту та сплату плати за користування кредитом та додатковим кредитом у повному обсязі на умовах кредитного договору. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а також боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов'язання. Так, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: 1.припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2.зміна умов зобов'язання; 3.сплата неустойки; 4.відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до п.п. 8.1. п. 8 Загальних умов кредитування, у разі порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредит та/або додаткового кредиту відповідно до Графіка погашення кредиту, позичальник сплачує компанії пеню у розмірі 10% річних від суми заборгованості за кожний день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно. 20.11.2015 року у зв'язку з невиконанням умов договору, позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу (повідомлення), щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором вих. № 50012904 з вимогою дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором (а.с. 29). Вимога повернулась за зворотною адресою за закінченням встановленого терміну зберігання. Таким чином, враховуючи те, що вимога була надіслана 20.11.2015, останнім днем повернення кредиту та заборгованості відповідно було 19.12.2015 року. Однак, у встановлені строки відповідач не повернув Кредит та не сплатив заборгованість. В подальшому 15.01.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г.В., було вчинено виконавчий напис, що зареєстровано в реєстрі за № 39, щодо звернення стягнення на предмет застави з метою задоволення своїх вимог за договором у розмірі 379752,09 гривень (а.с. 35). 09.02.2016 року, на підставі виконавчого напису нотаріуса № 39, державним виконавцем було відкрите виконавче провадження щодо примусового звернення стягнення на предмет застави (а.с. 36-37) та була ухвалена постанова про розшук майна боржника (а.с. 38). 04.03.2016 року був складений акт опису і арешту майна, автомобіль було передано на відповідальне зберігання (а.с. 39-41,42 43-44). В подальшому 13.04.2016 р. була винесена постанова про призначення експерта (а.с. 45-46), на підставі якої був наданий висновок суб'єкта оціночної діяльності про вартість транспортного засобу, де вартість Предмету застави склала 205740,00 гривень без врахування ПДВ (а.с. 47). Згідно вхідного платежу від 21.07.2016 року, на рахунок позивача Святошинським РВДВС м. Київ було перераховано суму коштів у розмірі 198552,15 гривень (а.с. 48). Станом на 15.08.2016 року, з урахуванням коштів, які були отримані внаслідок звернення стягнення на предмет застави, сума Кредиту за договором, яка підлягає поверненню, становить 233305,17 грн. Виходячи з того, що сума кредиту, яка підлягає поверненню становить 233305,17 гривень, розмір процентів за користування кредитними коштами становить 4034,24 гривень. Враховуючи вищевикладене, загальна сума основного боргу зі сплати кредиту за договором на дату складання цієї заяви становить 237339,41 гривень. Загальна сума 3% річних, що підлягає сплаті через невиконання відповідачем грошових зобов'язань за кредитом складає 498,57 гривень. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.2 ст.83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пунктом 2.3. Загальних умов кредитування визначено, що у випадку, якщо процентна ставка підлягає коригуванню відповідно до умов Кредитного договору, Компанія готує новий Графік погашення кредиту та направляє його Позичальнику та Поручителю разом з повідомленням про нову процентну ставку, що буде застосовуватись до Кредитного договору, не пізніше ніж за 15 (п'ятнадцять) календарних днів до дати застосування нової процентної ставки. Таким чином, Кредитним договором визначена процентна ставка 24,90%, змінна ставка відповідно до розділу 2 Загальних умов кредитування. Кредитний договір укладений сторонами 07.04.2015 року. Загальними умовами кредитування визначено перше коригування процентної ставки через два місяці з дати укладення Кредитного договору. Відповідно до UIRD, розміщеного на офіційному сайті НБУ, станом на 08.06.2015 року трьохмісячна ставка UIRD становила 19,76%, таким чином вона зменшилася більше ніж на 1 процентний пункт у порівнянні з процентною ставкою відповідно до умов Кредитного договору. Отже, відповідно до умов Кредитного договору позивач був зобов'язаний підготувати новий Графік погашення кредиту та направити його відповідачу не пізніше ніж за 15 (п'ятнадцять) календарних днів до дати застосування нової процентної ставки. Крім того, в подальшому трьохмісячна ставка UIRD змінювалася більше ніж на 1 процентний пункт станом на 1 вересня 2015 року та на 1 грудня 2015 року. Жодних повідомлень чи нового Графіку погашення кредиту, враховуючи зміну процентної ставки, на адресу відповідача не направлялось, що підтверджується матеріалами справи. Позивачем було проігноровано умови кредитного договору про здійснення перерахунку відповідно до зміни трьохмісячної ставки UIRD, більше того позивачем було нараховано суму нібито наявної заборгованості відповідача з урахуванням процентів за користування кредитом, які позивач нарахував з застосуванням відсоткової ставки у розмірі 24,90%, що вже автоматично грубо порушує умови Кредитного договору та чинного законодавства. Так зокрема, у своїй позовній заяві позивач зазначає про наявність у відповідача заборгованості по кредиту у розмірі 233 305,17 грн., далі наводить розрахунок відсотків станом на дату подання позову за відсотковою ставкою 24,90% і зазначає розмір заборгованості відповідача на день позову у сумі 237 339,41 грн. Враховуючи викладене, заборгованість за кредитним договором, яка нібито існує у відповідача, не може бути достовірною, оскільки позивачем здійсненні розрахунки такої заборгованості з грубим порушенням умов кредитного договору. Крім того представником відповідача надано суду рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28.08.2018 р., яким виконавчий напис № 39, вчинений 15.01.2016 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Ганною Володимирівною на користь ТОВ «Порше Мобіліті» про стягнення з [PERSON] предмета застави - автомобіль марки Volkswfgen, модель Polo, тип транспортного засобу - загальний легковий седан -В, номер шасі (кузова, рами) № [NUMBER], рік випуску 2014, колір - сірий, реєстраційний номер [NUMBER], сума стягнення 379752 грн. 09 коп., визнано таким, що не підлягає виконанню (а.с. 217-220). Станом на 03.09.2018 р. рішення набрало законної сили. Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про не задоволення вимог позивача в частині стягнення основної суми заборгованості зі сплати кредиту у розмірі 237339,41 гривень та 3% річних за невиконання основного зобов'язання у розмірі 498,57 гривень. Щодо вимога позивача про стягнення збитків в розмірі 41683,48 грн. Статтею 611 ЦК визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Відповідно до положень статті 79 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що витрати на правову допомогу входять до витрат, пов'язаних з розглядом справи. В силу ст.ст. 56 та 84 Цивільного процесуального кодексу України ці витрати мають бути пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які допускаються до участі в розгляді справи ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь в розгляді справи. Виходячи із системного тлумачення положень ст.ст. 56, 79, 84 Цивільного процесуального кодексу України витрати понесені позивачем до подання позову до суду не є витратами на правову допомогу. Витрати понесені позивачем до відкриття провадження у справі є збитками, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (п.1 ч.2 ст. 22 Цивільного кодексу України) та можуть бути відшкодовані особі у разі пред'явлення вимог про стягнення таких збитків. Поняття збитків визначено ст. 22 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України визначено, що збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов'язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає що без здійснення таких витрат неможливо б було відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв'язку з порушенням. Захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів здійснюється судом. За правилами цивільного судочинства витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, відносяться до судових витрат та питання їх відшкодування вирішується судом під час розгляду справи по суті. Позивач не надав доказів того, яким чином за встановлених обставин справи понесені позивачем витрати у розмірі 41683,48 грн., які за своєю суттю є витратами на правову допомогу, є такими, без яких неможливо б було відновлення порушеного відповідачем права, також не встановлено причинний зв'язок між поведінкою відповідача та витратами на правову допомогу, визначеними позивачем як збитки. Надані позивачем копії договорів свідчать про надання юридично-консультаційних послуг, що не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, а є витратами на правову допомогу і не містять визначення вартості години часу, кількість годин, що унеможливлює перевірку вказаних розрахунків на відповідність вимогам чинного законодавства. А тому вказані вимоги відхиляються судом. Як вбачається з матеріалів справи, 21.06.2012 року між ТОВ «Юридична компанія «Трілл Сі» та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено договір про надання юридично-консультаційних послуг (а.с. 49-56). Відповідно до акту наданих послуг № 250 від 21.07.2016 р. (а.с. 58) та рахунку-фактури № 250 від 21.07.2016 року, до сплати позивачу за юридичну послугу з боку ТОВ «Юридична компанія «Трілл Сі» було нараховано 34736,23 гривень (а.с. 57), яка була сплачена позивачем 22.07.2016 року, що підтверджується платіжним дорученням № 50009349 (а.с. 59). 15.10.2010 року між ТОВ «Юридична фірма Вернер і Партнери» та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено договір про надання юридичних послуг № 24/2010 (а.с. 60-66). 09.01.2013 р. між ТОВ «Юридична фірма Вернер і Партнери» та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено додаткову угоду № 8 до договору про надання юридичних послуг № 24/2010 (а.с. 66-69). 15.08.2015 р. між ТОВ «Юридична фірма Вернер» та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено додаткову угоду № 224 (а.с. 70-75). Відповідно до акту наданих послуг № 1014 від 16.08.2016 р. (а.с. 77) та рахунку-фактури № 1012 від 16 серпня 2016 року, до сплати позивачу за юридичну послугу з боку ТОВ «Юридична фірма Вернер» було нараховано 5000,00 гривень (а.с. 76), яка була сплачена позивачем 19 серпня 2016 року, що підтверджується платіжним дорученням № 50009622 (а.с. 78). В той же час, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні вимог про стягнення з відповідача коштів за юридично-консультаційні послуги, оскільки, до матеріалів позовної заяви не додано належних та допустимих доказів які б підтверджували які саме юридично-консультаційні послуги були надані ТОВ «Юридична компанія «Трілл Сі» та ТОВ «Юридична фірма Вернер», не зазначено їх обсяг, час який було витрачено на вчинення відповідних дій (вивчення документів, складання позовної заяви, участь у судовому засіданні). Крім того, позовна заява була подана та підписана представником ТОВ «Порше Мобіліті» [PERSON], повноваження якого підтверджуються виданою ТОВ «Порше Мобіліті» довіреністю. Будь-яких доказів того, що [PERSON] діє у межах укладеного між ТОВ «Порше Мобіліті» та ТОВ «Юридична компанія «Трілл Сі», чи ТОВ «Юридична фірма Вернер» договору, матеріали справи не містять. Відтак, витрати ТОВ «Порше Мобіліті» на юридичну допомогу ТОВ «Юридична фірма «Вернер» та ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» не є збитками і не підлягають відшкодуванню на підставі ст. 22 ЦК України. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed