Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

ТОВ «Сучасний Факторинг» 06.01.2017 року звернулось до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 14.01.2015 року між ТОВ «Краса та здоров'я» та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу комплекту косметики, згідно умов якого відповідач повинна сплатити за товар 7048,00 грн. 15.09.2014 року між ТОВ «Краса та здоров'я» та позивачем було укладено договір відступлення прав вимоги, за яким позивач отримав право вимоги до відповідача за договором від 14.01.2015 року, укладеним між ТОВ «Краса та здоров'я» та відповідачем. Однак відповідач до теперішнього часу борг не сплатила. Позивач у своєму позові просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором у сумі 7048,00 грн., штраф у сумі 1200,00 грн., інфляція в сумі 2351,21 грн., 3 % річних у сумі 387,64 грн. та судовий збір. У заяві 29.03.2017 року представник позивача просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила. Письмових заяв від неї не надходило. На підставі ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 15.09.2014 року між ТОВ «Краса та здоров'я» та ТОВ «Сучасний Факторинг» укладено генеральний договір уступки прав вимоги № СФ2031124, за умовами якого ТОВ «Сучасний Факторинг» зобов'язалось передати грошові кошти у власність ТОВ «Краса та здоров'я» в обмін на право вимоги до боржників, а ТОВ «Краса та здоров'я» зобов'язалось відступити ТОВ «Сучасний Факторинг» в повному обсязі свої права вимоги до боржників за основними договорами (а.с. 49-52). 14.01.2015 року між ТОВ «Краса та здоров'я» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу № 00825 та додаткову угоду № R0011030, згідно умов яких відповідач зобов'язалась сплатити вартість товару в сумі 7048,00 грн. за 18 місяців згідно графіку платежів, щомісячний платіж складає 391,56 грн. (а.с. 18-22). Відповідно до п. 3 додаткової угоди № R0011030 до договору купівлі-продажу № 00825 від 14.01.2015 року ТОВ «Краса та здоров'я» повідомило [PERSON] про відступлення права вимоги за Основним договором на користь ТОВ «Сучасний Факторинг» згідно Генерального договору відступлення права вимоги (а.с. 21). Косметичні засоби на суму 7048,00 грн. відповідач отримала 14.01.2015 року, що підтверджується актом приймання-передачі від 14.01.2015 року (а.с. 23). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). На підставі ч. 1 ст. 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Таким чином, до позивача перейшли всі права ТОВ «Краса та здоров'я» щодо права вимоги до відповідача за договором купівлі-продажу № 00825 від 14.01.2015 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З урахуванням того, що у відповідача перед позивачем існує заборгованість, яка нею добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № 00825 від 14.01.2015 року за період з 19.02.2015 року по 01.11.2016 року в розмірі 10986,85 грн., яка складається з: суми боргу - 7048,00 грн., штрафу - 1200,00 грн., збитків від інфляції - 2351,21 грн., 3 % річних - 387,64 грн. (а.с. 7-8). Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 1378,00 грн. (а.с. 11, 33), тому з відповідача на користь позивача також слід стягнути судові витрати, які ним було сплачено при поданні позову, а саме: судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved