Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до [PERSON]. Просив стягнути з останньої, згідно умов укладеного між ними договору, на свою користь 8 600 грн. штрафу за його невиконання, а також інфляційні витрати в сумі 11 181,89 грн., 3% річних за користування коштами в сумі 667,40 грн., понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 243,60 грн.. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав в повному обсязі, на їх задоволенні наполягав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачка в судові засідання не з`являється з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, заяви про розгляд справи за її відсутності на адресу суду не надсилала. На підставі ст. 224 ЦК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, між [PERSON] та [PERSON] 15 травня 2014 року було укладено Договір позики. Відповідно до п. 1, п. 2 вищевказаного договору позивач зобов'язався передати останній грошові кошти в розмірі 20 000 грн., а відповідачка, в свою чергу, зобов'язалася повернути їх йому не пізніше, ніж 15.07.2014 року. На підтвердження [PERSON] власноруч написано розписку про отримання коштів. Позивач взяті на себе зобов`язання за вищевказаним договором виконав, проте, відповідач свої зобов'язання порушила та в строк, передбачений договором, не повернула суму позики, а тому, відповідно до рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 12 листопада 2014 року, з [PERSON] на користь позивача було стягнуто заборгованість за договором позики від 15.05.2014 року, в сумі 31400 грн., з яких: 20 000 заборгованість за позикою, та 11 400 грн. прострочені відсотки за користування позикою. Факт наявної суми боргу (невиконаного основного зобов`язання) за договором позики, в тому числі, факт невиконання цього зобов`язання в порядку виконання судового рішення у справі №661/4129/14-ц, відповідачкою в судовому засіданні не заперечувався, остання продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань та не виконує умови договору позики, що змусило позивача звернути до суду повторно, із даним позовом. Відповідно до ст.1046 ЦК, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку саму суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того саму роду і такої самої якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.526, 623, 624 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, а в разі порушення зобов'язання боржник має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п.3 договору позики, укладеного між [PERSON] та [PERSON], у випадку прострочення повернення суми позики, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю штраф в розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день прострочення. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення штрафу, передбаченого пунктом 3 договору позики, підлягають задоволенню в повному обсязі, в сумі 8 600 грн. Стосовно позовних вимог [PERSON] щодо стягнення інфляційних витрат та 3% річних, суд зазначає наступне. Згідно ст.1050, 625 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, на вимогу кредитора він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п. 2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Нормами Закону «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 р. № 1282-ХІІ, передбачено, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином, та, оскільки відповідачка в судовому засіданні не оспорювала заявлені проти неї позовні вимоги та їх розрахунок, крім того, протягом дії договору зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, суд вважає, що зазначена у позові сума боргу підлягає стягненню з неї на користь позивача у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої стороні понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved