Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. У обгрунтування вимог позивач вказала, що перебувала у шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням суду від 20.01.2015. Від спільного шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею і перебуває на її утриманні. Відповідач має постійну роботу і, відповідно до закону, зобов'язаний матеріально утримувати дитину, проте матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. У зв'язку із цим, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяву про розгляд справи за своєї відсутності та письмових заперечень проти позову до суду не надав. У відповідності до статей 224, 225 ЦПК України судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.01.2015. Від спільного шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER]). Згідно довідки Житлово-комунального підприємства Миколаївської міської ради «Південь» житлово-експлуатаційна контора № 10 від 17.03.2015 № 671 дитина зареєстрована та проживає разом з матір'ю. Із слів позивача встановлено, що відповідач матеріальну допомогу на дитину після звернення її до суду з позовом про стягнення аліментів надав лише двічі. Позивач пояснила, що відповідач є працездатним, інших осіб на своєму утриманні не має і на дату звернення її до суду працював директором ПП «Южноукраїнська фармацевтична компанія». Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 наведеного Кодексу встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідно до частини другої статті 182 СК України не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною першою статті 182 СК України та роз'ясненнями, що містяться в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно статті 191 вказаного Кодексу аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Положеннями частини першої статті 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що [PERSON] є працездатною особою та має постійне місце роботи і отримує регулярний дохід. Таким чином, підстав для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі відсутні. Відповідно до частини першої статті 183 цього Кодексу, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З огляду на встановлені обставини, враховуючи неналежне виконання відповідачем, який має постійний дохід, обов'язку із матеріального забезпечення дитини та інтереси обох сторін, позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення із відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх заробітків (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 17.03.2015. Одночасно суд роз'яснює, що відповідно до частини першої статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Також, згідно з частиною першою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Так як позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial