Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

У вересні 2014 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідачів про усунення перешкод в користуванні майном та визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням, в обґрунтування якого вказує, що відповідно до рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 29 жовтня 2012 року та на підставі витягу про державну реєстрацію прав вона від 26 листопада 2012 року вона є власником 9/25 часток будинку [ADDRESS], а відповідачеві [PERSON] належить 16/25 часток вказаного домоволодіння. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 04 вересня 2013 року в частину будинку, який належить [PERSON], було вселено їх сина [PERSON]. У зв'язку з тим, що [PERSON] не проживає в її половині будинку, вона просить суд усунути перешкоди в користуванні майном та визнати їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням в належній їй частині будинку. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] підтримали свої позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні. Представник позивачки пояснила, що відповідач [PERSON] не є членом сім'ї позивачки, оскільки не проживає з нею з 2013 року. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, пояснила, що її син [PERSON] в 2013 році не проживав в будинку, але в теперішній час проживає з батьком і разом з ним користується кухнею та санвузлом, які знаходяться в її половині будинку, що заважає їй проживати та користуватися своїм майном. Просила позов задовольнити. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, пояснила, що [PERSON] було вселено в частину будинку, який належить [PERSON] Оскільки [PERSON] не проживає з позивачкою, він не є членом її сім'ї, тому може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Відповідачі в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, пояснили, що живуть в чистині будинку, який належить [PERSON], а [PERSON] іноді користується кухнею та санвузлом в чистині будинку позивачки, але він має на це право, оскільки рішенням суду його вселено у домоволодіння, а не в конкретну його частину. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити, підтримав пояснення відповідачів. Суд, вислухавши сторони, їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлені наступні обставини. Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 29 жовтня 2012 року проведено розділ домоволодіння [ADDRESS] в натурі між [PERSON] та [PERSON] Визнано за [PERSON] право власності на 9/25 часток домоволодіння [ADDRESS], а за [PERSON] визнано право власності на 16/25 часток вказаного домоволодіння. Відповідно до заочного рішення Іллічівського райсуду м. Маріуполя від 04 вересня 2013 року [PERSON] вселено у домоволодіння [ADDRESS]. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім*ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Порушуючи питання про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, позивачка не надала суду доказів, які б свідчили про те, що вони не проживають саме в її частині домоволодіння. Більш того, в судовому засіданні позивачка підтвердила, що в теперішній час її син проживає в будинку. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 156 ЖК України члени сім*ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні із власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім*ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України, зокрема, дружина наймача, їх діти та батьки. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки не ґрунтуються на законі, оскільки [PERSON] є власником 16/25 частин будинку, а відповідач [PERSON] є її сином, а відтак є членом її сім'ї, відповідно до рішення суду його вселено у домоволодіння, а не в належну їй частину будинку, крім того нею доведено факт непроживання в будинку понад 1 рік.

Outcome: dismissed