Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до Відкритого акціонерного товариства Національна страхова компанія «ОРАНТА» (далі по тексту рішення - НАСК «ОРАНТА», Страховик, відповідач-1) і Товариства з обмеженою відповідальністю «Астера» (далі по тексту рішення - ТОВ «Астера», відповідач-2) про відшкодування шкоди. В обгрунтування своїх вимог позивачі зазначали, що 12 лютого 2014 року з вини водія ТОВ «Астера» [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої зазнав механічних пошкоджень автомобіль Хонда-Аккорд, у якому рухалися позивачі, а їм самим були завдані тілесні ушкодження. Позивач [PERSON] указував, що 24 лютого 2014 року він подав у НАСК «Оранта», де була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача - 2, повідомлення про ДТП та заяву про страхове відшкодування. Проте страховик, який 02 червня 2014 року прийняв рішення про виплату страхового відшкодування, до цього часу виплату відшкодування не здійснив. Уточнивши позовні вимоги (а.с.28-29, 54-60, 117-122, 150-152), [PERSON] остаточно просив суд про наступне: стягнути з НАСК «Оранта» страхове відшкодування - 7 807,53 грн. і розраховані за період з 12.02.2014 року по 22.01.2015 року втрати від інфляції - 1 922,24 грн., пеню - 1 227,96 грн., 3 відсотки річних - 221,39 грн., а також 20 000,00 грн. моральної шкоди. Розмір моральної шкоди [PERSON] обгрунтував тим, що страховик грубо порушив його права, а через знецінення гривні страхове відшкодування не компенсує його значно більших фактичних витрат на ремонт автомобіля. З ТОВ «Астера» позивач [PERSON] просив стягнути різницю між завданою шкодою та страховим відшкодуванням - 2 922,47 грн. з інфляційним збільшенням суми боргу - 719,52 грн., 3% річних - 82,87 грн., а всього - 3 724,86 грн. Інші позивачі підтримали свої вимоги про стягнення на користь кожної із них по 5 000,00 грн. моральної шкоди. Представники НАСК «Оранта» Деміденков В.М. та Гончарук Р.В. позов визнали частково. Суду пояснили, що страховик не відмовлявся виплатити [PERSON] 7 807,53 грн. страхового відшкодування. Заперечували його позов в частині стягнення втрат від інфляції, пені, 3% річних, посилаючись на те, що сам позивач прострочив подачу заяви про страхове відшкодування, яку зобов'язаний був подати у строк до 16 березня 2014 р., а подав тільки 27 травня 2014 року. На думку представників страховика, відповідно до статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-ІУ (далі по тексту рішення - Закон України № 1961-ІУ/2004 року) остаточною датою врегулювання страхового випадку є 5 жовтня 2014 року, а не 24 травня 2014 року, і заявлений 17 вересня 2014 року позов є передчасним. Вимоги про відшкодування моральної шкоди представники заперечували, посилаючись на статтю 26-1 Закону України № 1961-ІУ/2004 року, оскільки потерпілі не зверталися до страховика за страховим відшкодуванням шкоди, заподіяної здоров'ю, відповідних документів не надавали (письмові заперечення, а.с. 73-83, 87-94, 110-115, 140-143). Відповідач-2 - ТОВ «Астера» позов не визнав. У письмових запереченнях зазначав, що водій [PERSON], з вини якого сталася ДТП, відшкодував [PERSON] майнову та моральну шкоду, що підтверджується розписками ( заперечення, а.с. 158-160). Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, встановив такі фактичні обставини справи: 12 лютого 2014 року о 17 год. 50 хв. по вул. Халаменюка, в районі будинку №8 у м. Кременчуці з вини водія вантажного автомобіля БАЗ днз [NUMBER] сталася дорожньо-транспортна пригода - зіткнення з автомобілем Хонда-Аккорд під керуванням водія [PERSON] Постановою судді Ленінського районного суду м. Полтави від 08 травня 2014 року [PERSON] визнано винним у правопорушенні, передбаченому статтею 124 КУпАП (а.с.9). В результаті ДТП пасажир автомобіля Хонда-Аккорд [PERSON] отримала легкі травми, а автомобіль - механічні ушкодження. Суд оглянув в судовому засіданні надані відповідачем - 1 не підшиті та не пронумеровані матеріали страхової справи № 1627, з яких вбачається, що 14 лютого 2014 року ТОВ «Астера» - страхувальник - зробив повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 97), а 24 лютого 2014 року таке повідомлення надав страховику потерпілий [PERSON] Заяви [PERSON] про страхове відшкодування, датованої 24 лютого 2015 року, факт подання якої він стверджує, а представники відповідача так само категорично заперечують, у справі немає. Натомість, є заява [PERSON] про виплату йому страхового відшкодування від 27 травня 2014 року (а.с. 99). Автотоварознавчим дослідженням (а.с. 103-105) було визначено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Хонда-Аккорд без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу складає 10 318,71 грн., з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні - 7 807,53 грн. 02 червня 2014 року страховик розрахував страхове відшкодування у зазначеній сумі та прийняв рішення про його виплату (а.с. 108-109), проте до цього часу страхове відшкодування [PERSON] не виплачено. Вирішуючи спір, суд виходить із такого: Відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Позовні вимоги [PERSON] про виплату страхового відшкодування в сумі 7 807,53 грн. визнаються відповідачами, тому доказуванню не підлягають. Також відповідачі не заперечували розмір фактичних витрат [PERSON] на ремонт автомобіля в сумі 10 730,00 грн., які він підтвердив рахунком (а.с. 10) та товарним чеком (а.с. 153). Відповідно до пункту 35.1 статті 35 Закону № 1961-ІУ/2004 року особо, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Пунктом 36.2. статті 36 Закону № 1961-ІУ/2004 року передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його… Факт подання потерпілим [PERSON] заяви про страхове відшкодування 24 лютого 2014 року належно та достатньо не підтверджується - сам позивач нічим іншим, ніж листом відповідача-1 від 22 квітня 2014 року це не підтверджує (а.с. 18), натомість НАСК «ОРАНТА», вказує, що виконавець листа припустився помилки ( а.с. 147), зазначивши, що 24 лютого 2014 року була подана заява про виплату страхового відшкодування. З огляду на ці протиріччя, суд вважає доведеним факт подачі [PERSON] заяви про виплату страхового відшкодування 27 травня 2014 року. У відповідності до статті 36 Закону № 1961-ІУ/2004 року у строк не більше 90 днів з 27 травня 2014 року - тобто до 25 серпня 2014 року включно страховик повинен був виплатити [PERSON] узгоджену суму страхового відшкодування. Суд не приймає доводи представників страховика про те, що через прострочення позивачем подачі заяви про страхове відшкодування та інших необхідних документів строк виплати збільшується на число днів прострочення і настав лише 05 жовтня 2014 року. Так, факт прийняття страховиком 02 червня 2014 року рішення про виплату [PERSON] страхового відшкодування у сумі, яку той не оспорював, свідчить про те, що жодних причин, незалежних від волі страховика, які б об'єктивно заважали йому виконати обов'язок по виплаті страхового відшкодування, не існувало. Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону № 1961-ІУ/2004 року за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Також страховик несе відповідальність, передбачену статтею 625 ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов»язання і є особливою мірою відповідальності боржника (страховика) за прострочення грошового зобов»язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодування матеріальних втрат кредитору (застрахованій особі) від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору (застрахованій особі). За період з 26 серпня 2014 року по 21 січня 2015 року (в межах заявлених позовних вимог) страховик у відповідності до пункту 36.5 статті 36 Закону № 1961-ІУ/2004 року повинен сплатити пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ в сумі 847,71 грн., а також інфляційне збільшення суми боргу -1 094,71 грн. і 3% річних - 96,26 грн. (розрахунки зроблені за допомогою калькулятора штрафів системи «ЛІГА:Закон»). При вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням страховиком зобов'язань за договором страхування, суд виходить з того, що правовідносини сторін за договором страхування є зобов'язальними. У випадку порушення зобов'язання моральна шкода може бути відшкодована лише тоді, коли це встановлено договором або законом (стаття 611 ЦК). Законних підстав для задоволення вимог позивачів про стягнення моральної шкоди суд не встановив, оскільки стягнення моральної шкоди зі страховика за порушення строків виплати відшкодування ні законом, ні договором не передбачено. [PERSON] та [PERSON], які вимоги про відшкодування моральної шкоди заявили у зв'язку із шкодою здоров'ю, не надали страховику документів про це і заяву про відшкодування шкоди здоров'ю і моральної шкоди не подавали ( стаття 26-1 Закону № 1961-ІУ/2004 року ). Вирішуючи вимоги [PERSON] до відповідача - 2, суд виходить із приписів статті 1194 ЦК України про те, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Різниця між фактичними збитками [PERSON] і страховим відшкодуванням становить 2 922,47 грн. і підлягає стягненню з ТОВ «Астера». Доказів того, що водій [PERSON] відшкодував [PERSON] ці збитки, відповідач-2 суду не надав. [PERSON] пояснив, що винуватець ДТП [PERSON] відшкодував позивачам витрати на лікування в сумі 3 000,00 грн. Положення статті 625 ЦК України до володільця джерела підвищеної небезпеки не застосовуються, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Із зазначених причин не підлягає стягненню з ТОВ «Астера» інфляційне збільшення суми боргу - 719,52 грн. та 3% річних - 82,87грн. Відповідно до положень статті ЦПК України суд розподіляє судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог: з НАСК «ОРАНТА» на користь [PERSON] слід стягнути сплачені ним судові витрати в сумі 814,20 грн. (182,70 грн. судового збору + 600,00 грн. витрат на правову допомогу + 31,50 грн. витрат на копіювання документів); з ТОВ «Астера» на його користь підлягають стягненню судові витрати в сумі 271,40 грн. (60,90 грн. судового збору + 200 грн. витрат на правову допомогу + 10,50 грн. витрат на копіювання документів). На підставі викладеного, відповідно до статей 215-218 ЦПК України,-

Outcome: partial