Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

У вересні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом у якому просить визнати договір поруки, що укладений 29.12.2011 року між ним та ПАТ «Райффайзен банк Аваль» в якості забезпечення виконання кредитного договору № 014/1058/82/52283 укладеного між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та [PERSON] припиненим. Факт припинення договору обґрунтовує заявленням ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у листі до [PERSON] вимог про дострокове припинення кредитного договору та відсутністю до нього вимог банку протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити. Пояснила, що 29.10.2012 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» своїм листом заявив до [PERSON] вимогу про дострокове виконання грошового зобов'язання у зв'язку із наявністю простроченої заборгованості. Зважаючи на норму ч.4 ст. 559 ЦК України вважає, що договір поруки є таким, що припинив свою дію 30.04.2013 року, а рішення суду про визнання припиненим договору, забезпечить [PERSON] у подальшому не бути відповідачем у вірогідному позові ПАТ «Райффайзен банк Аваль» до [PERSON] [PERSON] у судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду надала заяву, у якій зазначила, що позов визнає, справу просить слухати у її відсутність. Представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» проти позову заперечував. Пояснив, що шестимісячний строк для звернення до поручителя відраховується від дня настання строку виконання основного зобов'язання, а не від дати направлення вимоги банку про дострокове припинення кредитного зобов'язання. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про місце та час розгляду справи повідомлялася належним чином, клопотання про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника ПАТ «Райффайзен банк Аваль», дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.12.2011 року між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/1058/82/52283 (а.с.4). За умовами договору банк зобов'язувався надати [PERSON] кредит в розмірі 1206717,57 грн., з кінцевим терміном погашення до 28.02.2025 року та сплатою 10,50% річних за його користування. З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання 29.12.2011 року між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та [PERSON] було укладено договір поруки (а.с.55). Пунктом 7.2 договору поруки передбачено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання забезпечених зобов'язань та зобов'язань поручителя за цим договором. Даний пункт є відсилочним до п.1.4 кредитного договору, згідно якого кредит надається [PERSON] до 28.02.2025 року. Тобто, договір поруки припиняється з часу повного виконання забезпеченого зобов'язання. 29.10.2012 року [PERSON] була направлена досудова вимога про дострокове виконання грошового зобов'язання за кредитним договором від 29.12.2011 року (а.с.9). З пояснень сторін вбачається, що вимог про дострокове стягнення заборгованості ПАТ «Райффайзен банк Аваль» до боржника [PERSON] та поручителя [PERSON] не пред'являв. Суд вважає, що вирішення питання припинення договору є передчасним, а вимога припинення цього договору може бути розглянута судом лише при розгляді спору про стягнення з поручителя простроченої суми боргу. Відмовляючи у задоволенні позову про визнання припиненим договору поруки, суд виходить із норми цивільного права щодо захисту цивільних прав та інтересів судом (ст. 16 ЦК України). Зокрема, способами захисту прав та інтересів, що можуть бути розглянуті у даному випадку є або визнання права або припинення правовідношення. Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто, метою подання цього позову є усунення невизначеності у суб'єктивному праві, належному особі, а також створення сприятливих умов для здійснення суб'єктивного права особою. Припинення правовідношення пов'язане з необхідністю змінити чи припинити існуюче правовідношення у зв'язку з, наприклад, порушенням його однією із сторін. Звертається увага, що вимога про припинення правовідношення можливе лише у існуючому правовідношенні. Позивач же вважає, що правовідношення (договір поруки) вже припинилося і ставить питання щодо визнання судом такого припинення. Саме припинення правовідношення, як зобов'язання припинити активну дію, за ЦК України можливе або між сторонами правовідношення, або у судовому порядку між сторонами у разі спору щодо припинення лише існуючого договору, діючого у даний час. Таким чином процесуальна дія для суду як констатація факту що правовідношення (договір поруки) вже припинився, не передбачена ЦПК України, оскільки згідно ст. 3 ЦПК України звернутися до суду можна за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Outcome: dismissed