Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. В обґрунтування позову зазначивши, що 30 липня 2005 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач та [PERSON] був укладений кредитний договір №DNH4KP11900808, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит в сумі 1 822,60 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 30.01.2007. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцем після померлого [PERSON] є його мати [PERSON]. 18.06.2014 відповідачу було направлено лист-претензія, згідно з яким позивач ПАТ КБ «Приватбанк» пред'явив свої вимоги з повернення боргу, однак ніяких дій не відбулося. На час смерті позичальник [PERSON] зобов'язання за кредитним договором не виконав, в зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 24097,36 грн. На підставі зазначеного позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 24097,36 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача Стриженко Ю.О. надала пояснення аналогічні змісту позовних вимог на задоволенні позову наполягала. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, про що надала письмові заперечення на позов, зазначивши, що померлий [PERSON] майна, яке є спадковим, не мав, квартира в якій вона проживає та проживав син не приватизована. Крім того, зазначила, що банком пропущено строк звернення до суду, оскільки договір укладено 30.07.2005 строком до 30.01.2007, тоді як з позовом Банк звернувся у 2014 році. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 30 липня 2005 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] був укладений кредитний договір №DNH4KP11900808, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 1 822,60 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 30.01.2007. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.22). Після померлого 10.05.2012 [PERSON] було відкрито спадкову справу № 502/2014/2013, що підтверджується листом Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 04.06.2014 за Вих. № 2080/02-14 (а.с.30). Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно вимог ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з матеріалів справи, позивач скористався своїм правом щодо повернення боргу шляхом подання заяви до Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори та до суду. Доказів наявності у [PERSON] спадкового майна та прийняття його [PERSON], суду не надано, а відтак суд позбавлений можливості встановити обсяг спадкового майна, вартість отриманого у спадщину майна, як то передбачено приписами ч.1 ст. 1282 ЦК України. Судом також встановлено, що договір між позивачем та [PERSON] укладався 30 липня 2005 року строком до 30 січня 2007 року. Враховуючи погоджений між сторонами строк позовної давності в 5 років, останній сплив 30 січня 2012 року (ще за життя [PERSON]), тоді як з позовом позивач звернувся лише у вересні 2014 року. Крім того, із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] жодного платежу за укладеним кредитним договором від 30 липня 2005 року не здійснено. Дана обставина також визнана сторонами в судовому засіданні. Доказів звернення з претензіями щодо повернення боргу за життя [PERSON], позивачем суду не надано. Таким чином, враховуючи встановлені обставини та надані докази, суд приходить до висновку про відмову позивачу ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову з підстав недоведеності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивача.

Outcome: dismissed