Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

У березні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], треті особи - відділ опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради, Амур-Нижньодніпровський РВ у м. Дніпропетровську ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про надання тимчасового багаторазового дозволу для виїзду за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу батька та виготовлення проїзних документів дитини для виїзду за кордон. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що з 04 серпня 2010 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Дитина постійно проживає з позивачем, відповідач вихованням дитини не займається та не опікується, створенням всебічних сприятливих умов для зростання та розвитку дитини займається позивач. Позивач, як мати дитини піклується про її фізичний, духовний та моральний розвиток. Позивачка має родичів за кордоном, які завжди запрошують її з дитиною приїхати до них на відпочинок. Але для виїзду дитини за кордон позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд їх неповнолітньої дитини за кордон. Однак процедура отримати такий дозвіл ускладнюється тим, що відповідач чинить перешкоди у цьому через небажання спілкуватись з позивачем та бачити спільну дитину. [PERSON] - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2014 року позовні вимоги позивача [PERSON] були задоволені, а саме судом було дозволено вивезти дитину за кордон без згоди батька. На підставі цього, позивач з дочкою відвідала родичів у Росії та добре відпочили, після чого повернулися додому на Україну. Позивач звернулася до відповідача щодо надання дочці дозволу для виїзду за кордон, при цьому підкреслила, що окрім відпочинку та всебічного розвитку, дитині, перш за все, за станом здоровя, необхідні зміна клімату та оздоровлення, проте відповідач відмовив у надані дозволу. Враховуючи викладене, позивач просить суд надати дозвіл на тимчасовий багаторазовий виїзд неповнолітньої громадянки України - [PERSON], [INFO], уродженки [INFO] за межі території України, а саме до: Російської Федерації, республіки Вірменії, республіки Грузії, Турецької республіки, Грецької республіки, Арабської республіки Єгипет, Республіки Болгарія, Чеської республіки, Угорської республіки для оздоровлення, відпочинку та відвідання родичів у супроводі матері громадянки України [PERSON], [INFO], уродженки [INFO] Вірменії, без письмової згоди та супроводу батька дитини - громадянина України - [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], р. Вірменії, в період з 01.07.2017 до 31.12.2021; надати дозвіл на виготовлення паспорту громадянина України для виїзду за кордон неповнолітньої громадянки України - [PERSON], [INFO], уродженки [INFO] матері дитини - громадянці України [PERSON], [INFO], уродженки [INFO] Вірменії, без письмової згоди батька дитини - громадянина України - [PERSON], [INFO], уродженця м. Раздан, р. Вірменії; надати дозвіл на усі дії, повязані з отриманням дозволів (віз) в консульскій (дипломатичній) установі для перетину державного кордону України неповнолітньої громадянки України - [PERSON], [INFO], уродженки [INFO] та всіх необхідних проїзних документів матері дитини - громадянці України [PERSON], [INFO], уродженки [INFO] Вірменії, без письмової заяви про згоду батька дитини - громадянина України - [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], р.Вірменії. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надала заяву щодо розгляду справи у її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у звязку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Треті особи - відділ опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради та Амур-Нижньодніпровський РВ у м. Дніпропетровську ГУ Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, свого представника для участі в розгляді справи не направив, про час та день розгляду справи повідомлявся належним чином. Надавши заяви про розгляд справи у їх відсутність. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 серпня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №415. Також судом встановлено, що позивач та відповідач мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. Шлюб між сторонами не розірвано, однак позивач та відповідач мешкають окремо, що підтверджується Актом про не проживання відповідача, складеним Комунальним підприємством Житлове господарство Самарського району Дніпропетровської міської ради від 21 березня 2017 року, будь-які стосунки не підтримують, дитина мешкає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні, вихованням, розвитком та оздоровленням дитини фактично займається позивач, відповідач із донькою не бачиться, її життям не опікується, ці обставини підтверджуються копією довідки про склад сімї. [PERSON] - Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 08 вересня 2014 року позовні вимоги позивача [PERSON] були задоволені, а саме судом було дозволено вивезти дитину за кордон без згоди батька. На підставі цього, позивач з дочкою відвідала родичів у Росії та добре відпочили, після чого повернулися додому на Україну. В цьому році, позивач знову звернулася до відповідача по телефону щодо надання дочці дозволу для виїзду за кордон, при цьому підкреслила, що окрім відпочинку та всебічного розвитку, дитині, перш за все, за станом здоровя, необхідні зміна клімату та оздоровлення, проте по телефону він мені знову відмовив безпідставно. Правовідносини, які виникли між сторонами, урегульовані нормами Конституції України, Декларації прав дитини, Сімейного кодексу України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли би їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. Згідно ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. В силу п. 17 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231, відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорти батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти. У разі потреби самостійного виїзду дитини, яка постійно проживає в Україні, за кордон оформляється проїзний документ, а у випадках, передбачених пунктом 4 цих Правил, - паспорт. Згідно п. 18 зазначених Правил, оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. В силу п. 22 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у випадках, визначених цими Правилами, або у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Оцінюючи дослідженні судом у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про надання дозволу на виїзд за межі території України підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved