Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 18 січня 2013 року між ним (далі Позикодавець), [PERSON] (далі Позичальник) та [PERSON] (далі Поручитель) укладено Договір позики № 18/01/13, відповідно до умов якого [PERSON] отримала у борг від позивача грошові кошти у розмірі 1\~800\~000 (один мільйон вісімсот тисяч) грн. та зобовязалася повернути їх до 18 січня 2015 року, про що власноручно написала розписку. Відповідно до умов вищевказаного Договору позики позичальник передає під розписку в заставу ? частину трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS]. В якості забезпечення виконання Позичальником зобовязань за Договором позики, [PERSON] надано розписку, згідно якої у разі невиконання умов Договору позики № 18/01/13 від 18.01.2013 р. [PERSON] надається право на стягнення на вищевказану частку квартири. Як зазначає позивач, у встановлений Договором позики строк борг відповідачами не повернуто, у звязку із чим [PERSON] змушений звернутися до суду із даним позовом, в якому просить суд стягнути солідарно із відповідачів заборгованість за Договором позики № 18/01/13 від 18.01.2013 р. у розмірі 1\~800\~000 (один мільйон вісімсот тисяч) грн., звернути стягнення на предмет застави, а саме, на трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], а також стягнути із відповідачів судові витрати, понесені позивачем при подачі даного позову до суду. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Надав аналогічні пояснення фабулі позовної заяви та не заперечував проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялися належним чином. Причини неявки суду не відомі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що 18 січня 2013 року між [PERSON] (далі за Договором позики як Позикодавець), [PERSON] (далі Позичальник) та [PERSON] (далі Поручитель) укладено Договір позики № 18/01/13, відповідно до п. 1 якого Позикодавець передає, а Позичальник приймає у власність грошові кошти у сумі 1\~800\~000 (один мільйон вісімсот тисяч) грн. Факт передачі грошей фіксується сторонами Договору позики у тристоронньому акті приймання-передачі грошей (а.с. 8). Згідно п. 3 Договору позика є безвідсотковою. Для забезпечення виконання зобовязань за цим Договором Позичальник передає під розписку в заставу ? частину трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], належному йому на підставі Свідоцтва на право власності виданого Фондом комунальної власності Броварського виконкому від 10.02.1999 року. У якості забезпечення виконання зобовязань Позичальником за цим Договором позики Поручитель надає (під розписку) наступний вид забезпечення: ? частину трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], належному йому на підставі Свідоцтва на право власності виданого Фондом комунальної власності Броварського виконкому від 10.02.1999 року (п. 6 Договору позики). Відповідно до п. 9 Договору позики Позичальник зобовязалася повернути Позикодавцеві готівкою у строк до 18 січня 2015 року всю суму позики. Згідно наявних у матеріалах копій розписок від 18 січня 2013 року наданих відповідачами [PERSON] отримала від позивача згідно Договору позики № 18/01/13 від 18.01.2013 р. грошові кошти у розмірі 1\~800\~000 (один мільйон вісімсот тисяч) грн., та зобовязалася їх повернути у строк, передбачений Договором позики, а у випадку невиконання вказаного Договору надала згоду на звернення стягнення за рахунок належної їй ? частини вищевказаної квартири. [PERSON], як зазначено у розписці, у разі невиконання [PERSON] зобовязань за Договором позики № 18/01/13 від 18.01.2013 р., надає право [PERSON] на стягнення у якості забезпечення виконання зобовязань за вказаним Договором позики належної [PERSON] на праві власності ? частини квартири за адресою: [ADDRESS]. Зі змісту п. 13 та п. 14 Договору позики вбачається, що у випадку коли Позичальник не поверне позичені гроші у встановлений договором позики термін, Позикодавець вправі предявити Поручителю вимогу про сплату боргу. Поручитель зобовязаний виконати вимогу Позикодавця у 7-денний строк. Після предявлення Позикодавцем вимоги до Поручителя до останнього переходять усі обовязки і права Позичальника за даним Договором. У випадку неповернення боргу Позичальником та ухилення Поручителя від виконання зобовязань Позичальника за даним договором Позикодавець має право стягнути у судовому порядку за рахунок нерухомого майна, а саме трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], яка належить Позичальнику та Поручителю на праві власності. Згідно із ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов'язанні встановлено термін виконання, то воно підлягає виконанню в цей термін. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Із матеріалів справи вбачається, що 23 січня 2015 року та 16 лютого 2015 року позивачем направлено відповідачам вимоги про повернення грошових коштів за Договором позики № 18/01/13 від 18.01.2013 від 18.01.2013 р. Однак, у матеріалах справи відсутні докази того, що вказані вимоги відповідачами виконані і кошти за Договором позики повернуті позивачу, тому позовні вимоги в частині стягнення солідарно із відповідачів на користь позивача грошових коштів у розмірі 1\~800\~000 (один мільйон вісімсот тисяч) грн. підлягають задоволенню Разом з тим, позовна вимога щодо звернення стягнення на предмет застави, а саме, на трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], що належить відповідачам, задоволенню не підлягає, у звязку із наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 577 ЦК України якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом. Згідно із ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Зі змісту статті 215 ЦК України вбачається, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У відповідність до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Із матеріалів справи вбачається, що Договір позики між сторонами про справі укладений у простій письмовій формі без його посвідчення у нотаріальному порядку, тому такий договір є нікчемним. Сторони не зверталися до суду про визнання вищевказаного договору дійсним. Виходячи із викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет застави, оскільки договір застави, який підписаний сторонами, є нікчемним, тому не створює ніяких юридичних наслідків. У відповідність до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, дослідивши матеріали справи та взявши до уваги всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі викладеного, та

Outcome: partial