Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Максус Лізинг» про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення коштів в сумі 28\~000,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 13 квітня 2018 року між сторонами укладено договір №01288 фінансового лізингу, відповідно до умов якого відповідач зобовязався придбати та передати в користування позивача транспортний засіб автомобіль «Great Wall C 30 New» вартістю 10\~687,02 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 280\~000,00 грн. На виконання умов договору позивач сплатив відповідачу аванс у сумі 28\~000 грн., однак предмет лізингу позивачу так і не був переданий. Зазначає, що договір фінансового лізингу є недійсним через наявність у ньому несправедливих умов, зокрема тих, що викладені у пунктах 12.1, 12.2, 12.5, 12.6, 12.7, 16.5 договору. Крім того, оскільки договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) і договору купівлі-продажу транспортного засобу, то договір підлягає нотаріальному посвідченню, що сторонами зроблено не було. З урахуванням викладено позивач просить визнати недійсним договір фінансового лізингу та стягнути з відповідача 28\~000,00 грн., сплачених на виконання договору. 07 вересня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду на 05 жовтня 2018 року (а. с. 36). 19 вересня 2018 року судове засідання відкладено на 31 жовтня 2018 року у зв'язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача про час, дату та місце проведення судового засідання (а. с. 41). 31 жовтня 2018 сторони, належним чином повідомлені про час, дату та місце проведення судового засідання, не з'явилися. Оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не зявився без повідомлення причин, відзив не подав та позивач не заперечував проти заочного розгляду справи за його відсутності, то судом постановлено ухвалу про заочний розгляд цієї справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Судом встановлено, що 13 квітня 2018 року між сторонами укладено договір №01288 фінансового лізингу, відповідно до умов якого, ТОВ «Максус Лізинг», як лізингодавець, зобов'язувався придбати у власність предмет лізингу автомобіль «Great Wall C 30 New» та передати його на строк та на умовах, передбачених цим Договором, у користування позивача, як лізингоодержувача, а останній зобов'язувався прийняти і належним чином використовувати предмет лізингу за його призначенням, та сплатити передбачені даним Договором платежі (а. с. 9 16). Пунктом 4.1 Договору передбачено, що лізингодавець передає предмет лізингу у користування лізингоодержувачу не пізніше 90 календарних днів з дати отримання на поточний рахунок лізингодавця наступних платежів: комісії за організацію Договору, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності, оплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4 ст. 9 даного Договору (у разі зміни вартості предмета лізингу), з урахуванням умов, викладених у п. 1.7 ст. 1 даного Договору. Згідно з п. п. 8.1, 8.2 Договору лізингові платежі, інші платежі, а також будь-які інші платіжні зобов'язання, передбачені цим Договором, розраховуються в доларах на змінній основі та мають сплачуватись в українських гривнях за обмінним курсом долара США до української гривні, чинним на дату оплати. Вартість предмета лізингу на момент укладення Договору становить 10\~687,02 доларів США, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 280\~000,00 грн. Відповідно до п. 9.1 Договору комісія за організацію договору це погоджений сторонами відсоток вартості предмету лізингу у розмірі 10%, який лізингоодержувач сплачує на користь лізингодавця після укладення Договору за його організацію протягом строку дії договору. Розмір комісії за організацію Договору зазначено у Додатку №1 до даного договору. Комісія за організацію Договору входить до складу обов'язкових лізингових платежів, які лізингоодержувач зобов'язаний сплатити до моменту отримання предмету лізингу. На виконання умов договору позивачем було сплачено на рахунок ТОВ «Максус Лізинг» кошти за організацію Договору в розмірі 28\~000 грн., що підтверджується копією квитанції від 13.04.2018 року (а. с. 17). Згідно з п. 5 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» лізинг є різновидом фінансових послуг. Метою цього закону є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні. Наведене свідчить, що на правовідносини, які виникають з договору фінансового лізингу, укладеного сторонами, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Відносини, що виникають із договору фінансового лізингу, регулюються також положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг». Згідно ст.\~1\~Закону України\~«Про фінансовий\~лізинг» фінансовий лізинг це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до частин першої та другої статті 806\~ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачу) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст.\~215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) і договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Згідно зі ст.799\~ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Оскільки, договір фінансового лізингу, який укладений між сторонами містить елементи договору найму транспортного засобу, то в силу положень ч. 2 ст.\~799\~ЦК України він підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі №6-2766цс15. Матеріалами справи підтверджено, що спірний правочин в порушення зазначених вимог закону укладений у простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення. Згідно зі статтею 220\~ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. За таких обставин суд приходить до висновку, що укладений між сторонами договір фінансового лізингу є нікчемним. Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Положення статті 216\~ЦК України застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-648цс16. Оскільки, оспорюваний договір, підписаний сторонами, є в цілому нікчемним, тобто розглядається з точки зору права як такий, що юридично не мав місця, не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що повязані з його недійсністю. Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобовязань, що в ньому закріплені. У випадку встановлення нікчемності правочину, визнання його недійсним не вимагається. При цьому суд також застосовує за власною ініціативою наслідки недійсності нікчемного договору, що врегульовано частиною пятою статті 216 ЦК України. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №757/5326/16-ц (провадження № 61-34164св18). Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача 28\~000,00 грн., сплачених на виконання нікчемного договору. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України судовий збір, від сплати якого позивач звільнений при зверненні з позовом до суду, слід стягнути в дохід держави з відповідача.

Outcome: partial