Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача про стягнення коштів банківського вкладу, посилаючись на те, що з 12.02.1991 має грошові кошти на рахунках Ощадбанку, які довірені відповідачу на збереження. Разом з тим, коли звернувся до відповідача з проханням повернути йому вклад, відповідач відмовився повертати кошти, а тому позивач вважає, що зазначеною відмовою були порушені його права та просить повернути банківський вклад. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити з викладених в позовній заяві підстав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, до суду направив письмове заперечення на позов та подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач має грошові кошти на рахунках №№ [NUMBER], [NUMBER] Ощадного банку України, які внесені 12.02.1991, що підтверджується копіями ощадних книжок, які містяться в матеріалах справи. Питання збереження, відновлення реальної вартості та компенсації знецінених грошових заощаджень громадян України, які зберігалися на рахунках Ощадного банку колишнього СРСР до 02 січня 1992 р. регулюються Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» від 21.11.1996 року. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» встановлені зобов'язання держави щодо компенсації вкладів громадянам, які внаслідок знецінення втратили грошові заощадження залучені в період до 02.01.1992 р. в установи Ощадбанку колишнього СРСР, що діяли на території України. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» держава зобов'язується забезпечити збереження та відновлення реальної вартості заощаджень громадян. Установи Ощадного банку України на виконання вимог ст. 5 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» провели одноразову індексацію вкладів громадян і на індексовані суми, що в даний час знаходяться на позабалансовому рахунку Ощадбанку, видали вкладникам компенсаційні ощадні книжки, на підставі яких виникає право на отримання компенсаційних сум в майбутньому за рахунок Державного бюджету. При цьому, вказаним Законом не передбачено індексації банківських вкладів, окрім вказаної у законі одноразової компенсації, яка була проведена, також не передбачено виплати громадянам повної суми заощаджень та нарахування і виплати річних відсотків. Суми коштів, зафіксовані в ощадних книжках (компенсаційних рахунках), вкладниками, у тому числі і позивачем, фактично на зберігання Ощадбанку України не вносились, а зазначені суми держава планує виплатити поступово, у якості компенсації втрат від знецінення заощаджень на виконання ст. 1 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України». У вказаному законі передбачено, що кошти для компенсації заощаджень визначаються в Державному бюджеті України окремою статтею. Відповідно до ст. 7 зазначеного Закону заощадження підлягають поверненню у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік. Порядок проведення компенсаційних виплат, у тому числі перерахування коштів з Державного бюджету України установам ВАТ «Державний ощадний банк України» визначаються Кабінетом Міністрів України. Законами України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» статтю видатків для проведення компенсаційних виплат не передбачено. Згідно Рішення Європейського суду з прав людини від 02.07.2002 року по справі «Гайдук та інші проти України» компенсаційні кошти, які наявні на рахунку позивача, належать до коштів Державного казначейства, які держава виділяє на певних умовах. Виходячи з вищенаведеного судом не встановлено неправомірних дій відповідача, порушенням відповідачем прав позивача, а тому в задоволенні позову відмовити.

Outcome: dismissed