Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

У березні 2013 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обгрунтування своїх вимог зазначала, що в Личаківському ВДВС Львівського міського управління юстиції знаходяться матеріали виконавчого провадження згідно виконавчого листа №2-8/2005, який був виданий Шевченківським районним судом м Львова 19 лютого 2008 року, про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON], незважаючи на попередження органів виконавчої служби, злісно ухиляється від сплати аліментів, встановлених рішенням суду, а тим самим і від виконання свого батьківського обов'язку по утриманню дітей. Розмір заборгованості відповідача по аліментах складає 51037,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, виданим Личаківським ВДВС Львівського міського управління юстиції 24 грудня 2012 року. Відповідач [PERSON] має можливість сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі. Він працює, однак свої трудові відносини в передбаченому законом порядку не оформляє з метою, щоб не сплачувати аліменти. Положеннями ст. 196 Сімейного кодексу України передбачено відповідальність за прострочення сплати аліментів.. а саме стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно розрахунку, проведеного у відповідності до ст. 196 Сімейного кодексу України, розмір неустойки станом на 15 березня 2013 року за прострочення сплати аліментів за період з листопада 2005 року по червень 2011 року складає 15 526, 43 грн. З огляду на такі факти просить постановити рішення про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 15 526,43 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої вимоги підтримала, покликаючись на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, зіславшись на доводи, які зазначені в долученому до справи письмовому запереченні. Представник Личаківського ВДВС Львівського міського управління юстиції Кобельник С.Б., яке було залучено до участі в справі в якості третьої особи, в судовому засіданні пояснила, що на виконанні у Личаківському ВДВС Львівського міського управління юстиції дійсно перебуває виконавчий лист, який виданий Шевченківським районним судом м. Львова, про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] на утримання дітей. Раніше цей виконавчий лист перебував на виконанні у державного виконавця Матіїшин Н.І., а в серпні 2013 року - переданий їй, Кобельник С.Б. Розрахунок заборгованості по аліментах, який [PERSON] долучила в обґрунтування свого позову, був зроблений державним виконавцем Матіїшин Н.І. на підставі заяви позивача по справі. Вона, Кобельник С.Б., у вирішенні спору між сторонами покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], відповідача [PERSON], представника Личаківського ВДВС Львівського міського управління юстиції Кобельник С.Б., з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Положеннями ст. 196 Сімейного кодексу України передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували між собою в зареєстрованому шлюбі з 27 січня 1990 року до 17 лютого 1999 року та від подружнього життя мають двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 06 лютого 2006 року було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та постановлено стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини (заробітку) доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 листопада 2005 року до досягнення найстаршою дитиною - [PERSON] повноліття - [INFO]. Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін, долученими до справи копіями паспорта громадянина України позивача [PERSON], довідкою з місця її проживання про склад сім'ї та прописку від 14 березня 2013 року №16, копіями свідоцтва про розірвання шлюбу між сторонами, свідоцтв про народження дітей, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06 лютого 2006 року та ці обставини в судовому засіданні ніким з учасників процесу не оспорювались. Пред'являючи позов про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, позивач [PERSON] зазначила, що відповідач [PERSON] ухиляється від сплати аліментів, які встановлені рішенням суду, та сума заборгованості згідно розрахунку, проведеного державним виконавцем Матіїшин Н.І. складає 51 037,00 грн. Відповідач [PERSON], заперечуючи проти позову, в судовому засіданні пояснив, що від сплати аліментів на утримання дітей він ніколи не ухилявся. Між ним та колишньою дружиною, за її ініціативою, було досягнута домовленість про те, що грошові кошти в рахунок сплати аліментів він буде передавати їй готівкою. На виконання цієї домовленості він, починаючи з 2005 року, став передавати [PERSON] грошові кошти, що підтверджується її розписками про отримання таких коштів. При цьому, він, [PERSON], передавав такі грошові кошти і після досягнення дітьми повноліття. За клопотанням відповідача [PERSON] до матеріалів справи долучено копії понад 150 розписок [PERSON] про отримання таких грошових коштів, загальний розмір яких становить більше 120 000,00 грн. Факт написання вищевказаних розписок не заперечувала в судовому засіданні сама позивач [PERSON], однак пояснила, що фактично таких грошових коштів вона не отримувала. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити у зв'язку з його безпідставністю. Доводи [PERSON] в підтримання свого позову, на думку суду, є непереконливими та голослівними, вони спростовуються зібраними у справі доказами, а тому такі доводи суд не може взяти в основу свого рішення і задовольнити позов.

Outcome: dismissed