Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

У вересні 2014 р. позивачі звернулися до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Телеканал «Інтер», в якому просили суд: визнати інформацію, розповсюджену відповідачем в ефірі у вечірніх новинах о 20-00 годині, відносно позивачів у пособництві терористам, такою, що порочить та принижує честь, гідність та ділову репутацію та підлягає спростуванню; зобов'язати відповідача у період 5 днів з дня набрання рішення законної сили спростувати недостовірну інформацію відносно обвинувачення позивачів у пособництві терористам на своєму каналі у вечірніх новинах о 20-00 годині, по кількості повторів. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що 18 серпня 2014 р. в телевізійному ефірі відповідача, а саме у вечірніх новинах о 20-00 годині було розповсюджено інформацію, що позивачі є пособниками терористів на думку відповідача. Як зазначають позивачі, інформація була розповсюджена необмеженому колу людей, інформація є недостовірною, її поширення ганьбить честь, гідність і ділову репутацію позивачів, так як позивачі є публічними особами, депутатами Слов'янської міської ради і розповсюдження інформації порочить та принижує їх честь, гідність та ділову репутацію. Також позивачі зазначають, що інформація позивача не підтверджена належними доказами, так як позивачі не вчиняли зазначених дій та їм не пред'являлась підозра, а тому позивачі вимушені були звернутися до суду за захистом свого порушеного права. В судове засідання позивачі не з'явилися, направили до суду заяви про слухання справи в їх відсутність, зазначають, що заявлені вимоги підтримують. Представник відповідача в судовому засіданні заявлені вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні та пояснила, що позивачами не надано належних доказів на підтвердження розповсюдження інформації, так як у спосіб, встановлений діючим законодавством позивачі не отримали запис програми від 18.08.2014 року; переглянувши диск, який надали позивачі, представник відповідача не знайшла ту інформацію, яку позивачі вважають недостовірною. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У відповідності з ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. В свою чергу ст.34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачі наголошували, що 18 серпня 2014р. в телевізійному ефірі відповідача у вечірніх новинах о 20-00 годині було оприлюднено відомості, стосовно них, які на їх думку порушують їх честь, гідність та ділову репутацію. Відповідно до ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. за № 1, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Так, позивачі зазначали, що відомості, які вони просять визнати такими, що не відповідають дійсності ганьблять їх честь, гідність і ділову репутацію, були поширені на телеканалі «Інтер», проте позивачами не підтверджене поширення зазначеної інформації жодним чином. Диск, який приєднано до матеріалів справи, із записом, суд не може прийняти до уваги та вважати його належним доказом, оскільки він є не офіційним записом наданим, телеканалом, через який, як стверджують позивачі, було поширено зазначену інформацію. Позивачі не надали пояснень яким чином вони отримали диск із записом програми. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У відповідності з ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Згідно ч. 3 ст. 277 ЦК України, негативна інформація про особу вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Відповідно до положень ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed