Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

У березні 2021 року позивач звернувся до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області з позовом до [PERSON] про стягнення 3194 грн 01 коп. заборгованості за кредитним договором №2641634/070217 від 10.02.2017р. В обгрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань. Ухвалою суду від 14 травня 2021 року відкрито провадження у даній справі та постановлено здійснити її розгляд в спрощеному позовному провадженні без повідомлення осіб, також в цій ухвалі роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. Вказана ухвала надсилалася відповідачу рекомендованим поштовим відправленням за адресою, за якою останній зареєстрований, однак поштове відправлення повернуто до суду 21.06.2021р. Станом на 17.08.2021р. відзив на позов від відповідача до суду не надійшов. Клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходили. За відсутності таких клопотань, суд, у відповідності до ч. 13 ст. 7, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу за наявними у ній матеріалами. Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 10.02.2017р. ПАТ «Державний ощадний банк» (далі по тексту Банк) та [PERSON] (Позичальник) уклали кредитний договір №2641634/070217, у відповідності до якого відповідач отримав кредит у розмірі 1500 грн 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку шляхом підписання заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. У заяві про приєднання зазначено, що відповідач шляхом підписання цієї заяви беззастережно приєднується до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції, яка на день підписання цієї заяви, що розміщена на інтернет-сторінці www.oschadbank.ua та укладає з Банком договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку. Також відповідач у складі цієї заяви підписав заяву на встановлення відновлювальної кредитної лінії, якою, крім суми кредиту, сторони узгодили й розмір процентів за користування кредитними коштами - 30 % річних, при цьому сторони передбачили, що вказаний розмір є фіксованим (п. 6.5.1), а строк кредитування становить 36 місяців з можливим продовженням на той самий строк. Пунктом 6.9 вказаної заяви визначено, що всі інші умови кредитного договору містяться в Договорі комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Водночас, за змістом Повідомлення про умови кредитування, підписаного у складі заяви про приєднання /а.с. 8/, сторони погодили щомісячну сплату процентів за користування кредитом. Повернення кредиту та сплату процентів і винагороди відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, при цьому їх розмір та періодичність погашення тіла кредиту мав право визначати самостійно, водночас на дату закінчення строку кредитування він мав повернути всю суму заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). За доводами позову відповідач належним чином не виконував своїх договірних зобов`язань з повернення тіла кредиту, внаслідок чого відповідно до розрахунку Банку станом на 01.12.2020р. у відповідача перед Банком утворилась заборгованість на загальну суму 3194 грн 01 коп., з яких: загальна сума основної заборгованості - 1485 грн 65 коп.; заборгованість за відсотками - 1087 грн 91 коп.; заборгованість за розрахунково-касове обслуговування - 12 грн 00 коп.; пеня - 409 грн 96 коп.; втрати від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів - 80 грн 32 коп.; 3% річних на суму простроченого кредиту - 47 грн 50 коп.; 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів - 70 грн 64 коп., які заявлені ним до стягнення в межах даного позову. На думку суду, наявність та розмір заявленої до стягнення заборгованості [PERSON] перед Банком по тілу кредиту у розмірі 1485 грн 65 коп. та процентам в розмірі 1087 грн 91 коп. витікає з умов вчиненого правочину та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, підтверджується наявними у матеріалах справи документами та не спростовано відповідачем. Що стосується вимог позову про стягнення процентів та інфляційних втрат, передбачених ст. 625 ЦК України, суд вважає необхідним зауважити, що саме по собі нарахування їх Банком в межах строку кредитування, не грунтується на вимогах закону. У цьому контексті суд звертає увагу позивача на необхідності розмежування наслідків правомірного та неправомірного користування чужими грошовими коштами. Так, у першому випадку - це одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, у другому прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. При цьому наслідком неправомірного користування чужими грошовими коштами, тобто прострочення виконання грошового зобов`язання є нарахування 3% річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором) від простроченої суми відповідно та суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Правомірне ж користування чужими грошовими коштами може передбачати сплату процентів, розмір яких визначений договором (в даному випадку Кредитним договором) або законом (зокрема, частиною 1 ст. 1048 ЦК України, - у правовідносинах, що виникають з договору позики). Враховуючи вказане, ключовим у застосуванні вказаних вище норм є визначення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто настає прострочення виконання грошового зобов`язання. До цього моменту можливим є нарахування процентів у якості плати, зокрема згідно з умовами самого Кредитного договору, а після цього інтереси кредитодавця забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України. Вказані висновки суду узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, відображеною у постанові від 28.03.2018р. у справі № 444/9519/12 та у постанові від 23.05.2018р. у справі № 910/1238/17. У даному випадку Банк здійснив нарахування сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України в тому числі й в межах строку кредитування (до 10.02.2020р.), що суперечить вищенаведеним висновкам, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. Разом з тим, інфляційні втрати та 3% річних, що нараховані після закінчення строку кредитування підлягають стягненню та такі становлять: сума втрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів (за період з березня 2020 року по жовтень 2020 року) - 30 грн 72 коп. ((100,80 : 100) x (100,80 : 100) x (100,30 : 100) x (100,20 : 100) x (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) = 1.02823902, таким чином інфляційне збільшення становить: 1087,97(заборгованість по сплаті відсотків) x 1.02823902 - 1 087,97 = 30,72 грн.); 3% річних на суму простроченого кредиту (за період з 11.02.2020р. по 01.12.2020р.) - 35 грн 92 коп. (1485,68 (основна заборгованість) x 3 % x 295 : 366 : 100 = 35, 92 грн); 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів (за період з 11.02.2020р. по 01.12.2020р.) - 26 грн 31 коп. (1087,91(заборгованість по сплаті відсотків) x 3 % x 295 : 366 : 100 = 26,31 грн). Вирішуючи заявлені вимоги щодо стягнення заборгованості за РКО та пені, суд вважає за необхідне дослідити, передусім, умови вказаного договору, виходячи з наступного. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку позивач). Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг Банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, у разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлену законом (розмір та підстави стягнення якої визначаються актами законодавства) та договірну (розмір та підстави стягнення якої визначаються сторонами в самому договорі). У заяві про приєднання від 10.02.2017р. зазначені лише сума кредиту та процентна ставка, при цьому вартість розрахунково-касового обслуговування, розмір неустойки в даній заяві сторонами не погоджені, а наданий Банком Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб відповідачем не підписано та до того ж він наданий суду не в повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що підпис відповідача в заяві про приєднання свідчить про факт його ознайомлення та згоду з Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб у редакції чинній на день укладення кредитного договору. Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови кредитування, відсутність у заяві про приєднання домовленості сторін про сплату вартості розрахунково-касового обслуговування, неустойки, наданий Банком Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Наданий позивачем Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, з огляду на його мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання Банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника про приєднання, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Вищевикладене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за розрахунково-касове обслуговування та неустойкою. Підсумовуючи викладене, позов Банку підлягає задоволенню частково в розмірі 2666 грн 54 коп. (1485 грн 68 коп. основної заборгованості; 1087 грн 91 коп. процентів за користування кредитом; втрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених процентів - 30 грн 72 коп.; 3% річних на суму простроченого кредиту - 35 грн 92 коп.; 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів - 26 грн 31 коп.). Вирішуючи питання щодо судових витрат в справі, суд вважає правомірним покласти на відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог.

Outcome: partial