Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

У вересні 2014р. позивач звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, в якому поставлено питання про звернення стягнення, на користь [PERSON], на предмет договору застави №02.06.2014р. від 02.06.2014р., а саме: належний відповідачу ТОВ «Кошик та партнери» знак для товарів і послуг (майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку) «[INFO]», комбінація позначень якого визначається Свідоцтвом на знак для товарів і послуг [NUMBER], що видане Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України від 25.11.2010р., шляхом продажу вказаної торговельної марки позивачем будь-якій особі, шляхом укладення договору купівлі-продажу майнових прав інтелектуальної власності на торговельну марку «[INFO]» із встановленням початкової ціни продажу у розмірі 16000,00грн., в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за договором позики №02/06/14 від 02.06.2014р. у розмірі 16000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 02.06.2014 р. між позивачем та [PERSON] було укладено договір позики №02/06/14, за умовами якого [PERSON] (позикодавець) передав [PERSON] (позичальник) грошові кошти у розмірі 16000,00 грн. на строк до 31.08.2014 р. Відповідно до умов вказаного договору забезпеченням належного виконання позичальником своїх зобов'язань є надання у заставу ТОВ «Кошик та партнери», належних підприємству майнових прав на знак для товарів і послуг (майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку) «[INFO]». Цього ж дня було укладено договір застави №02.06.14 між [PERSON] (заставодержатель) та ТОВ «Кошик та партнери» (заставодавець), за умовами якого заставодавець з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальником ([PERSON]) за договором позики №02/06/14, передав в заставу заставодержателю майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку «[INFO]», що підтверджена Свідоцтвом на знак для товарів і послуг [NUMBER]. У зв'язку з невиконанням позичальником взятих на себе зобов'язань, позивач звернувся до суду з позовом та просить в рахунок погашення заборгованості за договором позики №02/06/14 звернути стягнення на предмет застави та стягнути з відповідача витрати, пов'язані з розглядом справи. Представник позивача до початку судового засідання звернулася до суду із заявою про розгляд справи без її участі, проти винесення заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без участі відповідача. Третя особа в судове засідання також не прибула. Повідомлення про причини неявки до суду не надходило. Зважаючи на вищевикладене, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 02.06.2014 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики №02/06/14, за умовами якого [PERSON] (позикодавець) передав [PERSON] (позичальник) грошові кошти у розмірі 16000,00 грн. на строк до 31.08.2014 р. Відповідно до умов вказаного договору забезпеченням належного виконання позичальником своїх зобов'язань є надання у заставу ТОВ «Кошик та партнери», належних підприємству майнових прав на знак для товарів і послуг (майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку) «[INFO]». Обставини отримання 02.06.2014 р. грошових коштів позичальником від позикодавця підтверджується розпискою [PERSON], яка засвідчена також директором ТОВ «Кошик та партнери», в присутності якого відбулась передача коштів за вищевказаним договором позики. 02.06.2014 р. між [PERSON] (заставодержатель) та ТОВ «Кошик та партнери» (заставодавець) було укладено договір застави №02.06.14, за умовами якого заставодавець з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальником ([PERSON]) за договором позики №02/06/14, передав в заставу заставодержателю майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку «[INFO]». Так, предметом договору застави є знак для товарів і послуг - майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку «[INFO]», що підтверджується Свідоцтвом на знак для товарів і послуг [NUMBER], яке видане Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України від 25.11.2010 р. власнику - ТОВ «Кошик та партнери». Згідно п. 6.1 договору застави №02.06.14, у разі невиконання позичальником зобов'язань, забезпечених заставою, заставодержатель отримує право звернути стягнення на предмет застави будь-яким способом, не забороненим законодавством у т.ч. шляхом звернення стягнення за рішенням суду. У зв'язку з тим, що [PERSON] не виконав зобов'язання за вказаним договором позики, та станом на 31.08.2014 р. не повернув грошові кошти [PERSON], у останньої виникло право отримання боргу шляхом звернення на предмет застави. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України та умовами договорів позики та застави від 02.06.2014 р. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення позики, що залишилися, та сплати процентів, належних йому. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Статтею 2 Закону України «Про заставу» обумовлено, що відносини застави, не передбачені цим Законом, регулюються іншими актами законодавства України. Так, Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», визначено правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених із метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Зокрема, ч. 1 ст. 24 зазначеного Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в «позасудовому» порядку. Згідно ч. 3 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. На виконання ч. 3 ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» позивач зареєстрував у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 01.09.2014 року о 12:36:15 год. шляхом внесення змін до реєстраційного запису Державного реєстру обтяжень рухомого майна 45039587. Відповідно до ст. 582 ЦК України, оцінка предмета застави здійснюється у випадках, встановлених договором або законом; оцінка предмета застави здійснюється заставодавцем і заставодержателем відповідно до звичайних цін, що склалися на момент виникнення ява застави, якщо інший порядок оцінки предмета застави не встановлений договором або законом. Згідно п 2.3. договору застави №02.06.14, за взаємною згодою сторін цього договору загальна заставна вартість предмета застави становить 16000,00 грн. Пунктами 6.3.5. вказаного договору застави №02.06.14, передбачено, що у разі звернення стягнення на предмет застави (в тому числі у судовому порядку) та у процесі реалізації предмета застави, оцінка предмета застави не проводиться. Відповідно до п. 6.4 договору застави №02.06.14, ст. 20 Закону України «Про заставу», позивач має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо в момент настання термінів виконання зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. У відповідності до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Статтею 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Статтею 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета застави шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Згідно зі ст. 217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, вжити заходів для забезпечення виконання, про що зазначає у рішенні. Із встановлених у судовому засіданні обставин справи вбачається, що в забезпечення виконання зобов'язань за договором позики №02/06/14, відповідачем ТОВ «Кошик та партнери» передано в заставу позивачеві [PERSON] знак для товарів і послуг (майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку) «[INFO]». Беручи до уваги зазначене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на чинному законодавстві, тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України суд, вважає за необхідне стягнути з ТОВ «Кошик та партнери» судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved