Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

У березні 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання незаконним утримання із заробітної плати, стягнення недоплаченої заробітної плати, в якому посилається на те, що вона являється доцентом кафедри фтизіатрії у Державному закладі «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України». Вважає, що відповідач безпідставно здійснював утримання із заробітної плати у вигляді профспілкових внесків. Так, утримання були проведені за періоди з лютого 2009 року по вересень 2009 року, з листопада 2009 року по грудень 2009 року, з січня 2010 року по червень 2010 року, з вересня 2010 року по грудень 2010 року, з січня 2011 року по грудень 2011 року, з січня 2012 року по грудень 2012 року, з січня 2013 року по квітень 2013 року. У зв'язку з цим загальна недоплата за вказані періоди по заробітній платі склала 2 297,55 грн. Просила суд визнати незаконним та необґрунтованими утримання відповідача із заробітної плати позивачки за періоди з лютого 2009 року по вересень 2009 року, з листопада 2009 року по грудень 2009 року, з січня 2010 року по червень 2010 року, з вересня 2010 року по грудень 2010 року, з січня 2011 року по грудень 2011 року, з січня 2012 року по грудень 2012 року, з січня 2013 року по квітень 2013 року загальною сумою 2 297,55 грн., та стягнути з Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України» на її користь 2 297,55 грн. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2014 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на стороні відповідача, залучено Первинну профспілкову організацію ДЗ «ДМА МОЗ України». Позивачка в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала, просила задовольнити та зазначила, що докази, представлені відповідачем в ході судового розгляду справи надані з порушенням вимог закону. Вказала, що вона не є членом профспілки. Крім того, якщо навіть й припускати її членство у профспілці, то утримання повинні були здійснюватися виключно за її розпорядженням, якого взагалі не було. Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги також підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Представники відповідача у судовому засіданні проти заявлених вимог заперечували, посилаючись на те, що первинна профспілкова організація Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України» являється добровільною неприбутковою суспільною організацією, яка на добровільних засадах об'єднує працівників академії та установ, що за Уставом входять до її складу. Позивачка [PERSON], будучи членом даної організації, завжди сплачувала членські внески, отримувала подарунки для дитини на свята та жодних заяв щодо виходу з членства та незгоди з утриманням з заробітної плати членських внесків не надавала, хоча таке право надано всім членам первинної профспілкової організації Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України». Крім того вказали, що позивачкою пропущено строк позовної давності, оскільки утримання профспілкових внесків із заробітної плати [PERSON] здійснюється із січня 2006 року, про що добре було відомо позивачці та просили у задоволені позову відмовити. Надали до суду заяву про застосування строків позовної давності. Представник третьої особи - Первинної профспілкової організації Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України» у попередньому судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог позивача. Надалі надавав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що правовідносини між позивачкою [PERSON], та профспілкою ДЗ «ДМА МОЗ України» виникли ще у 1992 році, коли остання, поступивши на навчання до вищого закладу добровільно вступила в первинну профспілкову організацію ДМА. Позивачка вела активну профспілкову діяльність, регулярно, на підставі поданої нею заяви, сплачувала членські внески. По закінченню навчання [PERSON] була рекомендована профспілковим комітетом на наукову працю. У 2005 році позивачка стала на облік до профспілкової організації ДЗ «ДМА МОЗ України» та маючи на утриманні сина [PERSON] завжди отримувала від організації подарунки для дитини на свята, користувалася послугами санаторія -профілакторію. Крім того, облікова картка [PERSON], її заява та членський білет профспілкової організації були особисто надані останній для їх передачі профоргу кафедри фтизіатрії у Державному закладі «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України», які до теперішнього часу позивачкою умисно не були передані. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так з матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] являється доцентом кафедри фтизіатрії у Державному закладі «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України». Відповідно до довідки Дніпропетровського міського управління юстиції Первинна профспілкова організація Дніпропетровської державної медичної академії була легалізована Жовтневим районним управлінням юстиції м. Дніпропетровська та внесена до Реєстру об'єднань громадян за №3 від 25.03.2004 року, та набула статусу юридичної особи. Наказом Дніпропетровського міського управління юстиції №371м від 02.12.2011 року змінено назву з Первинної профспілкової організації Дніпропетровської державної медичної академії на Первинна профспілкова організація Державного закладу « Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України» та внесено запис до Реєстру, об'єднань громадян за №3 від 25 березня 2004 року ( а.с.94,95). Згідно до виписки Серія ААБ №956735 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Первинна профспілкова організація Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України» зареєстрована 25.03.2004, керівник Васильченко Василь Васильович ( а.с.40). Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15 вересня 1999 року N 1045-XIV професійна спілка (профспілка) - добровільна неприбуткова громадська організація, що об'єднує громадян, пов'язаних спільними інтересами за родом їх професійної (трудової) діяльності (навчання). Відповідно до ст. 15 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» об'єднання профспілок діють відповідно до законодавства та своїх статутів (положень), які приймаються засновниками, та у яких, зокрема, повинні міститися джерела надходження (формування) коштів об'єднання та напрями їх використання. Згідно до ст.42 Закону України « Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», за наявності письмових заяв працівників, роботодавець щомісячно і безоплатно перераховує на рахунок профспілки членські профспілкові внески із заробітної плати працівників відповідно до укладеного договору в терміни, визначені цим договором. Роботодавець не вправі затримувати перерахування зазначених коштів. Пунктом 1 Статуту професійної спілки працівників охорони здоров'я України, затвердженої ІІІ з'їздом Профспілки працівників охорони здоров'я України 10.02.2000 року, зареєстрованого Міністерством юстиції України 28 лютого 2000 року Свідоцтво № 1341, на підставі якого діє первинна профспілкова організація Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України», також встановлено, що професійна спілка працівників охорони здоров'я України є всеукраїнською Добровільною неприбутковою громадською організацією, яка об'єднує працівників, що працюють в юридичних особах (закладах, підприємствах, товариствах) галузі охорони здоров'я, санаторно-курортній сфері незалежно від форм власності; осіб, які пов'язані спільними інтересами за родом їх професійної діяльності, які навчають або працюють у навчальних закладах галузі різних рівнів акредитації, а також осіб, які займаються медичною практикою та фармацевтичною діяльністю. Згідно з п.п. 1 п. 99 Статуту професійної спілки працівників охорони здоров'я України, затвердженої ІІІ з'їздом Профспілки працівників охорони здоров'я України 10.02.2000 року, зареєстрованого Міністерством юстиції України 28 лютого 2000 року Свідоцтво № 1341, на підставі якого діє первинна профспілкова організація Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України», джерелом формування майна, в тому числі коштів профспілки є щомісячні внески членів профспілки. Відповідно до п.п. 8 п. 29 Статуту професійної спілки працівників охорони здоров'я України член професійної спілки зобов'язаний щомісяця сплачувати членські внески у встановлено порядку та розмірах. Відповідно до копії облікової картки члена профспілки від 29.11.2005 року (а.с. 55) [PERSON] у 2005 році вступила до профспілкової організації Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України», будучи членом якої постійно сплачувала профспілкові внески, що утримувалися з заробітної плати (а.с.115), отримувала подарунки на дитину - сина [PERSON] (а.с.58-63, 134-135), а також як член організації нагороджувалася листом подяки, грамотою за активну участь в діяльності профспілкової організації (а.с.131, 132). В поданій позовній заяві та у судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник просять суд визнати незаконним та необґрунтованими утримання відповідача із заробітної плати позивачки у вигляді профспілкових внесків та стягнути з Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України» на її користь 2 297,55 грн., посилаючись на їх безпідставність та відсутність згоди [PERSON] Відповідачкою заперечувався сам факт вступу в члени профспілкової організації, написання нею заяви про відрахування членських внесків із заробітної плати та отримання грамот і подяк від профспілки, однак нею не заперечувалося отримання новорічних подарунків для сина та користування послугами санаторія -профілакторію. Суд критично відноситься до тверджень позивачки, про те що вона не є членом профспілки та не подавала заяву підприємству про здійснення відрахувань профспілкових внесків із заробітної плати, оскільки це спростовується матеріалами справи. Так факт добровільної згоди [PERSON] стосовно здійснення утримання з заробітної плати членських профспілкових внесків підтверджується копією її особистої заяви від 28.12.2005 року (а.с. 54), заявою-згодою від 27.12.2011 року (а.с. 56). Також відповідно до листа головного бухгалтера ДУ «ДМА МОЗ України» Муравської В.П. від 24.04.2014 року Вих. № 672/13 (а.с. 43) у січні 2006 року позивачці було видано першу заробітну плату. Починаючи з цього моменту [PERSON] регулярно отримувала розрахункові листи із зазначенням всіх утримань з заробітної плати, в тому числі і профспілкових внесків, однак жодних заяв стосовно припинення здійснення утримань з заробітної плати від неї не надходило. В судовому засіданні встановлено, що дійсно в профспілковій організації відсутні оригінал облікової профспілкової картки [PERSON], оскільки її заява та членський білет профспілкової організації були особисто надані їй для їх передачі профоргу кафедри фтизіатрії у Державному закладі «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України», які до теперішнього часу позивачкою умисно не були передані. Представником відповідача подано заяву про застосування строку позовної давності та відмови в позові у зв'язку із спливом позовної давності, оскільки вважають, що строк звернення до суду пропущений позивачкою без поважних причин та позивачкою не подано заяву про його поновлення. Відповідно до ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного ( міського) суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Згідно до ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний ( міський) суд може поновити ці строки. У п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 « Про практику розгляду судами трудових справ» роз'яснено, що встановлені статтями 228,233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести в рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Згідно до ст.238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи ( ст.235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. Як вбачається із матеріалів справи позивачка в червні 2013 року вже зверталася з позовною заявою до суду про стягнення недоплаченої заробітної плати вказуючи на те, що 26 червня 2013 року вона отримала витребувані нею розрахункові листи про фактичну виплату заробітної плати за весь період ( а.с.3), а з даним позовом звернулася 11.03.2014 року, пропустивши строк звернення до суду, заяви щодо поновлення строку звернення до суду позивачкою не надано. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі викладеного, суд вважає, що позивачкою не було представлено жодних належних доказів на підтвердження своїх вимог, а обставини, викладені в позовній заяві були спростовані в ході розгляду справи наданими суду матеріалами, аналізуючи які вбачається, що утримання з заробітної плати [PERSON] у вигляді профспілкових внесків проводилися законно, за добровільною згодою самої позивачки як члена первинної профспілкової організації Державного закладу «Дніпропетровська медична академія Міністерства охорони здоров'я України», а тому позовні вимоги є безпідставними та такими , що не підлягають задоволенню по суті, а не за спливом позовної давності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за можливе судові витрати компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed