Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

У вересні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приват Банк», третя особа ТОВ «Ампір СК» про визнання договору недійсним, мотивуючи тим, що 20 січня 2015 року між ним та ПАТ КБ «Приват Банк» укладено договір поруки № POR1421740711102, відповідно до якого позивач поручився перед відповідачем за виконання позичальником ТОВ «Ампір СК» зобов'язань за угодами-приєднання відповідно до розділу 3.2.1 «Кредитний ліміт» Умов та правил надання банківських послуг та розділу 3.2.2 «Кредит за послугою «Гарантовані платежі». Враховуючи, що договір поруки є похідним від кредитного договору, кредитний договір ТОВ «Ампір СК» з ПАТ КБ «Приват Банк» у письмовій формі не укладав, то позивач вважає, що договір поруки підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 203, 215 ЦК України, оскільки при укладенні кредитного договору не дотримана письмова форма. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги. Представник відповідача у судовому засіданні не позовні вимоги не визнала. Зазначила, що кредитний договір укладено ТОВ «Ампір СК», директором якого був позивач, з ПАТ КБ «Приват Банк» у письмовій формі, що стверджується заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Таким чином, між сторонами було укладено договір приєднання відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України. Вказаним договором (розділами 3.2.1 «Кредитний ліміт» Умов та правил надання банківських послуг та 3.2.2 «Кредит за послугою «Гарантовані платежі») передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Отже, кредитний договір укладений в письмовій формі. Оскільки договір поруки є похідним договором від кредитного договору, укладається у забезпечення виконання кредитного договору, то підстав для визнання його недійсним немає. Крім того, зазначила, що рішенням Господарського суду Київської області від 29 вересня 2016 року вказані обставини вже з'ясовувались і цим рішенням суду стягнуто з ТОВ «Ампір СК» на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором. Представник третьої особи не з'явився. Тому, суд розглянув справу у його відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Судом встановлено, що 30 грудня 2014 року ТОВ «Ампір СК» було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, згідно з якою відповідач приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, тарифів ПАТ КБ «Приват Банк», що розміщені в мережі Інтернет, які складають договір банківського обслуговування № б/н від 30.12.2014 року та взяв на себе зобов'язання виконувати умови договору. Розділами 3.2.1 «Кредитний ліміт» Умов та правил надання банківських послуг та 3.2.2 «Кредит за послугою «Гарантовані платежі») передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідно до умов договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок № [NUMBER] в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms- повідомлення або інших), що визначено і врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг». Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 207 ЦК України в редакції, яка діяла на час укладення договору поруки та кредитного договору, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до 3.2.1 Умов передбачено, що при укладанні договорів і угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання клієнта до Умов і правил надання банківських послуг (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі), банк і клієнт допускають використання підписів клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі клієнта з правом «першого» підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки). Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму. Крім того, суд враховує положення, що згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Отже, договір - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг було підписано позивачем від імені ТОВ «Ампір СК», оскільки позивач діяв як директор ТОВ «Ампір СК». Таким чином між відповідачем та третьою стороною було укладено письмовий договір приєднання відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, за якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом також встановлено, що 20 січня 2015 року між позивачем [PERSON] та ПАТ КБ «Приват Банк» укладено договір поруки № POR1421740711102, відповідно до якого позивач поручився перед відповідачем за виконання позичальником ТОВ «Ампір СК» зобов'язань за угодами-приєднання відповідно до розділу 3.2.1 «Кредитний ліміт» Умов та правил надання банківських послуг та розділу 3.2.2 «Кредит за послугою «Гарантовані платежі». Про укладення вказаного договору свідчить підпис [PERSON] Оскільки договір поруки є похідним від основного зобов'язання - кредитного договору, останній укладений у письмовій формі, то суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання договору поруки недійсним та про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір позивачу відповідачем не відшкодовується.

Outcome: dismissed