Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

У березні 2019 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, в якому просив стягнути моральну шкоду у розмірі 20 000, 00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23.01.2019 року він звернувся до Соборного відділення поліції ГУНП в Дніпропетровській області із заявою за вх. № Б-98 від 23.01.2019р., в якій просив відповідно до ст. 214 КПК України внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення за ст. 15, 195, 364 КК України за фактом погрози знищення його майна, а саме гаражу за адресою: [ADDRESS] . Також позивач просив порушити кримінальну справу відносно КП «Управління контролю за благоустроєм міста» та заступника [PERSON] . Однак відповіді позивач на свою заяву не отримав. Посилаючись на норми Закону України «Про звернення громадян», позивач вважає, що відповідачем - ГУНП в Дніпропетровській області було грубо порушено вимоги Закону, що полягає у ненаданні йому відповіді на заяву в місячний строк. Вважає, що такими діями йому заподіяна моральна шкода, яку оцінює в 20 000, 00 грн. Моральна шкода, як вказує позивач, полягає в тому, що він є людиною нетерпимою до проявів свавілля, тому коли йому не відповіли на його звернення у встановлені Законом строки, він пережив моральні страждання та переживання, що пов`язані з порушенням його прав як громадянина. У зв`язку із таким, просив стягнути моральну шкоду на свою користь з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області. Відповідачем було надано відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому проти позовних вимог він заперечує повністю. Так, заява [PERSON] була належним чином зареєстрована та передана керівництву на розгляд. Заяву було об`єктивно і всебічно розглянуто, і 23.01.2019 р. надано відповідь заявнику, про що свідчить штамп реєстрації вхідної кореспонденції, проставлений у нижньому правому куту листа (за вих. № 45.5/ЄО-Б-2476 від 28.01.2019). Позивачем не надано доказів протиправної поведінки ГУНП, не доведено наявність моральної шкоди та причинного зв`язку між поведінкою відповідача та можливою заподіяної шкодою. Посилання відповідачем на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська не можна брати до уваги, оскільки у даному спорі беруть участь інші сторони. Позивачем не доведено склад правопорушення, протиправна поведінка відповідача, що виключає можливість стягнення моральної шкоди, тому в задоволенні позову відповідач просив відмовити. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2019 року позовна заява [PERSON] була залишена без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків, а саме 5 днів з дня отримання копії ухвали. 29 березня 2019 року недоліки були усунуті позивачем. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (суддя Томаш В.І.) від 17 квітня 2019 року було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У зв`язку із закінченням строку відрядження судді Томаша В.І. справа передана в провадження судді Женеску Е.В., яка ухвалою від 22 жовтня 2019 року прийняла її в провадження та ухвалила здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. У зв`язку із звільненням судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. справа передана в провадження судді Литвиненка І.Ю., який 21 лютого 2019 року прийняв її до провадження та ухвалив здійснювати розгляд в порядку спрощеного провадження із викликом сторін. Рішенням Третьої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 29 липня 2020 року за № 2299/3дп/15-20, суддю Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Литвиненка І.Ю. відсторонено від здійснення правосуддя у зв`язку із внесенням подання про звільнення судді з посади. 28.12.2020 року справа передана в моє провадження. Ухвалою суду від 30 грудня 2020 року справа прийнята до провадження, призначений судовий розгляд. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Пояснив, що не отримував відповіді на його заяву від 23.01.2019 р. Додатково із запитом інформації про стан розгляду заяви не звертався. Гараж, який йому погрожували знести, станом на момент розгляду справи, не знесений. Позивач додатково викликав поліцію з цього питання, які відібрали пояснення. Розмір моральної шкоди не може обґрунтувати, будь-які докази її заподіяння не має, оскільки якби він звертався до лікарні та надавав довідки, тому сума моральної шкоди була б значно вища. Він є людиною, яка є нетерпимою та принциповою, тому коли не отримав відповіді на його звернення, одразу звернувся до суду за захистом своїх прав. Представник Відповідача позов не визнала. Пояснила, що позивачем не надано жодного доказу на доведення моральної шкоди, не обґрунтовано її розмір та з яких міркувань він виходив, коли визначав саме таку суму. Також відділом поліції була розглянута заява [PERSON] по суті і надано обґрунтовану відповідь, що підтверджується висновком, відміткою в журналі реєстрації вхідної кореспонденції. Закон не вимагає надсилання відповідей рекомендованою кореспонденцією, тому відповідача надіслав відповідь на адресу позивача простою кореспонденцією. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України гарантовано право кожної особи, в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За приписами ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що 23.01.2019 р. позивач звернувся до Соборного відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення. Заява була подана безпосередньо до відділу поліції та зареєстрована за вх. № Б-98, 23.01.2019. У заяві позивач просив внести відомості про кримінальне правопорушення та порушити кримінальну справу відносно службових осіб комунального підприємства КП «Управління контролю за благоустроєм міста». Відповідно до вимог ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування. Отже, заявником була подана заява про вчинення кримінального правопорушення в порядку, передбаченому чинним КПК України, а не заява в порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян». Зазначені форми звернення мають різний правовий зміст та різний порядок розгляду і реагування. Так, у разі звернення із заявою про вчинення кримінального правопорушення, слідчий або інша посадова особа не може оцінювати такі відомості на предмет наявності ознак злочину, кваліфікації, наявності складу злочину тощо. Фактично до Єдиного реєстру досудових розслідувань повинна бути внесена будь-яка інформація, в якій містяться хоча б формальні ознаки правопорушення. Така інформація підлягає безумовному внесенню до реєстру та перевірці. І лише у разі відсутності складу злочину, інших об`єктивних відомостей про вчинення кримінального правопорушення, провадження підлягає закриттю. Тобто перевірка заяв і повідомлень про вчинення кримінального правопорушення, повинна проводитись в рамках КПК України, в межах Єдиного реєстру досудових розслідувань, тобто з дотриманням процесуальної форми, а не попередньо, до внесення таких відомостей. На відміну від порядку внесення інформації до ЄРДР, Закон України «Про звернення громадян» встановлює такі форми звернення: заяви (клопотання), скарги, пропозиція (зауваження). Це передбачено ст. 3 Закону України «Про звернення громадян». І такі звернення підлягають розгляду в місячний термін. Про результати такого розгляду повідомляється скаржник. Отже, [PERSON] звернувся до відділу поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення, проте в обґрунтування позовних вимог позначає, що йому повинні були надати відповідь в місячний термін відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Зі змісту позову вбачається, що позивачем невірно тлумачиться чинне законодавство, оскільки в даному випадку позивач мав право звернутись зі скаргою на бездіяльність слідчого, що полягає у невнесенні ним відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, а не чекати відповіді згідно Закону України «Про звернення громадян». Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Приписами частин 1, 2 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно з п. п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, для констатації факту заподіяння моральної шкоди необхідно встановити протиправність поведінки державного органу чи його службової (посадової) особи, наявність такої шкоди (моральні страждання, переживання, погіршення стану здоров`я, докладання додаткових зусиль для організації свого життя), та причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, зазначає, що саме по собі не отримання ним відповіді на його заяву про вчинення кримінального правопорушення, підтверджує факт заподіяння йому матеріальної шкоди у розмірі 20 000, 00 грн. Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було складено висновок від 25.01.2019 р. про результати розгляду заяви [PERSON] . З довідки від 25.07.2019 р. видно, що по факту звернення [PERSON] останньому надано письмову відповідь каналами поштового зв`язку у встановлений строк. З дослідженого судом копії журналу № 1 реєстрації звернень громадян, встановлено, що заявнику надана відповідь 20.02.2019 р. (графа 9 журналу). Законом України «Про звернення громадян» не передбачено надсилання відповідей на звернення громадян рекомендованою кореспонденцією. Факт не отримання позивачем листа не може свідчити про бездіяльність державного органу та протиправність його поведінки, оскільки конверт міг бути втрачений при пересиланні, не доставлений адресату тощо. Таким чином, суд вважає, що відповідачем було вжито вичерпних заходів для розгляду заяви [PERSON] та направлено йому у встановленому порядку відповідь. Доказів протиправної поведінки Соборного відділення поліції ГУНП в Дніпропетровській області, ГУНП в Дніпропетровській області, матеріали справи не містять. Водночас суд зазначає, що позовна вимога про відшкодування позивачу моральної шкоди позивачем не доведена з передбачених статтями 23, 1166, 1167 ЦК України обставин і підстав, які зумовлюють наявність такої шкоди. Зокрема не надано обґрунтованих доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральної шкоди саме неправомірними діями відповідача. Також судом не встановлено, що мали місце неправомірні дії чи бездіяльність зі сторони відповідача, які б спричинили негативні зміни у житті позивача, чи призвели до страждань, переживань тощо. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати слід віднести на рахунок держави. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed