Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] та [PERSON]звернулись до суду з зазначеним позовом, в якому просять встановити юридичний факт, що Сертифікат на право на земельну частку /пай/ серії СМ № 038261, виданий 29 квітня 1996 року на імя [PERSON] на підставі розпорядження голови Краснопільської районної державної адміністрації №217 від 25.04.1996, зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку /пай/ 29 квітня 1996 року за №261, на право на земельну частку /пай/ у землі, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Славгород» Краснопільського району Сумської області, належить померлій 13 червня 1997 року [PERSON]. Разом з тим просили визнати за ними право на спадкове майно у вигляді по 1/2 права на земельну частку /пай/ у землі, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Славгород»Краснопільського району Сумської області, розміром 5,50 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі по праву спадкування за законом після померлої 19 березня 2009 року [PERSON], яка фактично прийняла спадщину, але юридично не оформила своїх спадкових прав після померлої 13 червня 1997 року [PERSON]. Вимоги обґрунтовані тим, що позивачі є спадкоємцями за законом після померлої 19 березня 2009 року [PERSON], спадщину [PERSON]І прийняла фактичним проживанням зі спадкодавцем на день смерті, а [PERSON] шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. На частину спадкового майна після смерті [PERSON] спадкоємцем за заповітом [PERSON] отримано свідоцтво про право на спадщину. Однак позивачі позбавлені можливості отримати Свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку/пай/ розміром 5,50 в умовних кадастрових гектарах без визнання меж цієї частки в натурі, належне померлій [PERSON], спадщину за законом після смерті якої прийняла мати позивачів [PERSON], у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа, який власником за життя був втрачений. Відділ держгеокадастру, у свою чергу, відмовив у видачі його дубліката, тому в засобах масової інформаціїзроблено оголошенняпро втрату Сертифіката на право на земельну частку (пай) СМ № 038261, виданого 29 квітня 1996 року на імя [PERSON]. Також зазначили, що в Сертифікаті на право на земельну частку /пай/ серія СМ № 038261, виданому 29 квітня 1996 року на підставі розпорядження голови Краснопільської районної державної адміністрації №217 від 25.04.1996, зареєстрованому в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку /пай/ 29 квітня 1996 року за №261 на імя [PERSON], маються розбіжності в написанні прізвища імя та по батькові спадкодавця: замість правильного «Моісеєнко Орина Оврамівна» зазначено «Моїсеєнко Ірина Аврамівна» і саме цей Сертифікат належить померлій 13 червня 1997 року[PERSON]. Постановою нотаріуса позивачам відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину у встановленому законом порядку, немає. Позивачіу судове засідання не прибули, повідомлялись належним чином. Представник позивачів адвокат [PERSON]П /довіреності від 15.09.2016, зареєстровані за №№ 384, 386, витяги про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей №№32285266, 32285323 від 05.10.2016, ас 8-11/ підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач явку представника в судове засідання не забезпечив, відповідно поданої заяви визнають вимоги позивачів, просили справу розглянути за їх відсутності /ас 54/. Третя особа на судове засідання не прибула, згідно поданої заяви просили справу розглянути за їх відсутності /ас 58/. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб відповідно до вимог статей 158, 169,197 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/. Свідок [PERSON] суду показала, що працює у сільській раді. [PERSON], та [PERSON], яка померла 13 червня 1997 року, - це одна і та ж особа, розбіжність виникла через те, що при розпаюванні колгоспних земель анкетні дані колгоспників записували зі слів, паспортні дані до уваги не були взяті. На території селищної ради проживала [PERSON], а в народі її називали «Ірина», іншої особи не було. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, приходить до наступного. Згідно з приписами п. 1 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставини спору сторонами визнаються, а тому доказуванню у відповідності до положень статті 61 ЦПК України не підлягають. Згідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях Цивільного Кодексу України /далі ЦК України/,за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Крім того, Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами статті 16 ЦК України» зазначив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини з питання спадкування і врегульовані нормами ЦК України. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Так, 13 червня 1997 року померла [PERSON], яка проживала у селі Славгород по вулиці Лебединка Краснопільського району Сумської області, після смерті якої відкрилася спадщина на спадкове майно. На час відкриття спадщини 13 червня 1997 року спадкодавець [PERSON] проживала за реєстрацією у селі Славгород Краснопільського району Сумської області разом з донькою [PERSON], [INFO], та онуком [PERSON], [INFO] /копія ас 16-17/. За життя спадкодавець [PERSON] склала заповіт, посвідчений 15 травня 1997 року секретарем виконавчого комітету Славгородської сільської ради Краснопільського району Сумської області, зареєстрований в реєстрі за № 41, за яким все своє майно заповідала [PERSON] / копія ас 21/. За даними Інформаційних довідок зі спадкового реєстру за номерами 49242044, 49242032 від 26.09.2017, спадкова справа після померлої [PERSON] не заводилась та не видавалася /ас 55-56/. Спадщину після померлої [PERSON] прийняла [PERSON] фактичним проживанням разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та розпорядженням спадковим майном протягом шести місяців з дня смерті [PERSON] 19 березня 2009 року у селі Порозок Краснопільського району Сумської області померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на спадкове майно. На час відкриття спадщини 19 березня 2009 року спадкодавець [PERSON] проживала за реєстрацією в селі Порозок Краснопільського району Сумської області разом з донькою [PERSON], зятем [PERSON] та онукою [PERSON] /ас 18-20/. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із набуттям права на спадкове майно. До правовідносин, що виникли, необхідно застосувати норми ЦК України у редакції 2004 року, так як спадщина після померлої [PERSON]відкрилась після 01.01.2004 року. За життя спадкодавець [PERSON] склала заповіт, посвідчений 13 березня 2009 року секретарем виконавчого комітету Славгородської сільської ради Краснопільського району Сумської області, зареєстрований в реєстрі за № 10, за яким належну їй земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Славгородської сільської ради Краснопільського району Сумської області, належну їй на підставі державного акту серії СМ №183651, виданого Краснопільською державною адміністрацією 23.11.2005 року за № 010562901043, заповідала онуку [PERSON], в результаті чого заведена спадкова справа за № 128/09 від 07.04.2009, та ним на вказане майно отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом /копія ас 22-23,64-68/. Інше майно заповітом не охоплене. Позивачі [PERSON] та [PERSON]є спадкоємцями першої черги за законом, як дочки померлої [PERSON], спадщину [PERSON] прийняла відповідно до статті 1268 ЦК України, постійним проживанням разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а [PERSON]відповідно до статті 1269 частини другої статті 1272 ЦК України шляхом звернення до приватного нотаріуса Краснопільського районного нотаріального округу Сумської області [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину /копія ас 69-70/. [PERSON] на спадщину після смерті матері [PERSON] не претендує /копія ас 71/. 28 серпня 2017 року приватний нотаріус Краснопільського районного нотаріального округу Сумської області [PERSON] виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої спадкоємцям [PERSON] та [PERSON]відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу «Славгород» на території Славгородської сільської ради Краснопільського району Сумської області розміром 5,50 в умовних кадастрових гектарах без визнання меж цієї частки в натурі після смерті 19 березня 2009 року [PERSON], яка фактично прийняла, але юридично не оформила спадщину після смерті 13 червня 1997 року [PERSON], в звязку з відсутністю правовстановлюючого документа та невідповідністю поданих документів заявленим вимогам / ас 28-29/. Оцінюючи в сукупності надані докази, встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить на наступних висновків: Згідно статті 256 ЦПК України справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, розглядаються судовим порядком, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, а також при неможливості одержання заінтересованими особами відповідних документів, чи при неможливості відновлення загублених або знищених документів, що посвідчують ці факти. Згідно з п.7 ППВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Згідно зі статтею 259 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. За інформацією Державного акту на право колективної власності на землю серія СМ № 09 від 05 травня 1995 року, та списку до нього членів САПТЗТ «Славгород» Славгородської сільської ради виданий Сертифікат на право на земельну частку /пай/ серія СМ № 038261, зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку /пай/ за № 261 на імя [PERSON] за місцем проживанням [INFO] / копія ас 30-36/. Зі змісту довідки № 02-27/537 від 001.08.2017, виданої виконкомом Славгородської сільської ради Краснопільського району Сумської області, на території Славгородської сільської ради Краснопільського району Сумської області [PERSON], [INFO], не проживала, а проживала та була зареєстрована [PERSON], [INFO], за адресою с. Славгород вул. Лебединка, 16 Краснопільського району Сумської області, яка померла 13 червня 1997 року /ас 39/. Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає встановленим та доведеним юридичний факт що Сертифікат на право на земельну частку /пай/ серія СМ № 038261, виданий 29 квітня 1996 року на імя [PERSON] на підставі розпорядження голови Краснопільської районної державної адміністрації №217 від 25.04.1996, зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку /пай/ 29 квітня 1996 року за №261, належить померлій 13 червня 1997 року [PERSON]. Крім того, у суду немає підстав ставити під сумнів показання свідка і таких доказів суду не надано. Факти, про встановлення яких просять заявники, мають для них юридичне значення, обумовлені необхідністю оформлення спадщини, і законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно частини першої статті1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно частини другої статті 1272 ЦК України за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. а частини третьої статті 152 Земельного Кодексу України. Статтею 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути обєктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документами, що підтверджують право особи-спадкоємця на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) державною адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні і розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Таким чином, Позивачі як спадкоємці за законом мають право на спадкування права на земельну частку (пай), яку спадкодавець набула за життя та відносно якої не було отримано правовстановлюючий документ. Видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру (п. 4.20 Порядку), але позивачі не мають можливості надати правовстановлюючий документ на спірне майно, оскільки Сертифікат на право на земельну частку /пай/ втрачений спадкодавцем за життя. Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); а також рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до статті 392 ЦК України лише власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд встановив, що позивачі звертались до відділу Держгеокадастру Краснопільського району у Сумській області з заявою про видачу дублікату Сертифіката на земельну частку /пай/ серія СМ № 038261на імя [PERSON], але їм в цьому було відмовлено по причині смерті власника та відсутності факту встановлення спадкоємця /ас 37/. У теперішній час право позивачів на спадщину за законом ніким не оспорене і спадщина не визнана відумерлою, належним відповідачем по даній справі є Славгородська сільськарада Краснопільського району Сумської області, на території якої знаходиться вказане спадкове майно. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину у встановленому порядку, немає. За даними [PERSON] з технічної документації по грошовій оцінці земель від 07.10.2016 нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 5,5 га становить 56381 грн /ас 38/. Відповідно до частини третьої статті 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За викладеного, зважаючи на визнання відповідачем позову, яке приймається Судом, оскільки не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, Суд вважає, що право, яке належало [PERSON]на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок її смерті. Дане право не відноситься до прав, які не входять до складу спадщини, це право в порядку спадкування перейшло до [PERSON], яка фактично прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Право, яке належало [PERSON]на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок її смерті. Дане право не відноситься до прав, які не входять до складу спадщини, це право в порядку спадкування перейшло до позивачів, котрі є спадкоємцями за законом, прийняли спадщину в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на вказану земельну частку (пай) в нотаріальній конторі не можуть, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа, тому їх право підлягає захисту, іншим шляхом вирішити спір не можливо. Таким чином, позов є обґрунтованим і підставним до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved