Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначала, що 29.09.1990 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу Біленківською сільською радою Запорізького району Запорізької області зроблено актовий запис №85. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Протягом останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. З початку 2012 року вони припинили спільне життя, проживають окремо територіально, спільного господарства не ведуть та мають окремий бюджет, подальше збереження сімейного життя не є можливим. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд розірвати шлюб укладений із [PERSON] У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, відповідач проти позовних вимог не заперечував. Сторони обопільно заявили про те, що примирення між ними не можливе. Дослідивши матеріали справи, вислухавши осіб, які приймали участь у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). З матеріалів справи вбачається, що 29.09.1990 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Біленківською сільською радою Запорізького району Запорізької області, про що в книзі реєстрації актів зроблено актовий запис № 85. Неповнолітніх дітей від шлюб вони не мають. [PERSON] заявлено позов про розірвання шлюбу через фактичне припинення шлюбних відносин з початку 2012 року, припинення спільного господарства та через формальне існування шлюбу між ними. Позивач та відповідач наполягали на розірванні шлюбу без надання строку для примирення. Згідно п. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, суд вважає, що позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені.

Outcome: approved