Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в обґрунтування якого зазначила, що вона з 29 вересня 2012 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO]. На даний час більше ніж 6 місяців вони з чоловіком разом не проживають, але шлюб не розривали. Незважаючи на те, що син проживає з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач не надає належної матеріальної допомоги. 26 грудня 2013 року вона зверталася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання сина в твердій грошовій сумі, але до винесення рішення у справі відповідач запевнив її, що буде надавати матеріальну допомогу на сина добровільно і просив подати заяву про залишення позову без розгляду, яка судом була задоволена. Але свого слова відповідач не дотримався, регулярної допомоги на утримання сина не надає. Він надсилає одноразові перекази лише після її звернень до нього та запевнянь у необхідності цих коштів, що її не влаштовує. З цієї причини вона змушена звернутися до суду з цим позовом і просити суд стягнути з відповідача на її користь на утримання сина аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу. Відповідач працює на торговельних судах різних судноволодільців, матеріально забезпечений, має високий рівень заробітної плати. Зі слів відповідача, його середньомісячний заробіток складає 2000,00 доларів США. Інших утриманців, крім сина, у нього немає. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позов із зазначених у ньому підстав, просила задовольнити. В обґрунтування способу призначення аліментів саме в частці від доходу, а не в твердій грошовій сумі, послалася на те, що саме таким чином дитина буде найбільш захищена та матеріально забезпечена. Додатково пояснила, що на даний час позивач знаходиться на заробітках в м.Києві, розмір її доходу їй невідомий, проте, на її думку, ця обставина не повинна враховуватися судом при прийняття рішення. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] позов визнав частково: вважає, що аліменти підлягають стягненню в твердій грошовій сумі, а не в частці від заробітку, оскільки відповідач, дійсно, раніше працював на судах, але на даний час не працює і знаходиться в Прибалтиці, доглядає свою тітку. За специфікою його робота не може вважатися трудовою діяльністю. Відповідач за допомогою своїх батьків переказував кошти позивачу на утримання сина в різних сумах: 400, 510, 2000, 310 грн. Оскільки відповідач знаходиться за межами України, він не може надати суду ані копій контрактів, які ним укладалися раніше, ані документів, що він уїхав в Прибалтику та щодо його родинних зв'язків з тіткою. Відповідач на даний час має можливість сплачувати аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно, що є більшою сумою, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини, який враховується судом при ухваленні рішення про стягнення аліментів. Крім цього, позивач отримує державну допомогу при народженні дитини та до досягнення трьох років. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджено відповідними копіями свідоцтв, що з 29 вересня 2012 року позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], батьками якого є сторони у справі. Позивач в обґрунтування стягнення аліментів з відповідача в 1/4 частці від доходу посилається на те, що відповідач працює на торговельних судах різних судноволодільців, однак доказів у підтвердження цієї обставини суду не надала, а її представник не заявляла в судовому засіданні відповідних клопотань про їх витребування. Тому суд не може погодитися з позицією позивача та її представника щодо визначення саме такого способу призначення аліментів. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти, визначається судом (ст.183 СК). Відповідно до ст. 184 СК України у випадках, коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід або частку доходу одержує в натурі чи при наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд визнає встановленим, що відповідач не має постійного місця роботи, оскільки укладання контрактів з різними судноволодільцями, фактично є договорами про надання послуг і правовідносини регулюється нормами ЦК України, а не нормами трудового права. Представник відповідача в судовому засіданні посилався на те, що з 2013 року відповідач не працює на судах, а те, що він знімав кошти з своєї картки у 2013 році в АТ «Ощадбанк Росії», так це є його накопиченнями після попередніх рейсів. Однак, це не відповідає дійсності, оскільки як вбачається з виписки по картковому рахунку відповідача за період з 01.02.2013 року по 11.10.2013 року йому на картку надійшло 6390,46 доларів США за період з квітня по серпень, всього за п'ять разів, втім це не спростовує висновків суду про те, що ці кошти отримані не за місцем постійної роботи відповідача, а внаслідок укладання контрактів на виконання певної роботи, тому не є регулярним щомісячним доходом. Таким чином, по справі доведені умови, передбачені ч. 1 ст. 184 СК України, для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, а не в частці від заробітку, як просила позивач в позові, тому позов підлягає частковому задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина ; 4) інші обставини, що мають істотне значення. На обставини, які у відповідності до ст.182 ЦПК України, можуть бути враховані при визначені аліментів, відповідач не посилається і докази не надає. Позивачем не доведено підстав для стягнення аліментів в частці від заробітку (доходу) відповідача. Її посилання за виписку з банку щодо надходження і зняття валюти відповідачем не є тому підтвердженням, так само як і високого рівня матеріального забезпечення на час розгляду справи, оскільки виписка видана за 2013 рік. Разом з тим, представником відповідача теж, всупереч зазначеним вимогам закону, не надано доказів про характер занять та джерело існування відповідача на даний час, розмір фактичних доходів. Суд враховує, що відповідач є працездатною особою, на будь-які об'єктивні обмеження у можливостях виконувати батьківський обов'язок по утриманню свого сина представник відповідача не посилався. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, рівні обов'язки батьків по утриманню дітей,

Outcome: partial