Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

У вересні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та про вирішення питання, щодо проживання малолітнього сина разом з матірю, в якому зазначила, що з 19.08.2011 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. З вересня 2017 року шлюбні відносини з відповідачем не підтримують, оскільки мають різні погляди на життя при вирішенні соціально-побутових питань, що унеможливлює подальше перебування у шлюбі. Спільного господарства не ведуть, спору про розподіл майна не виникає. Подальше збереження шлюбу та примирення неможливі та суперечать інтересам позивача, тому у судовому порядку шлюб вона просить розірвати та вирішити питання, щодо проживання малолітнього сина [PERSON] разом з матірю. Позивач в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, також надала заяву в якій уточнила свої позовні вимоги, а саме просила відмовити в частині позовних вимог, а саме, щодо проживання малолітнього сина разом з матірю, а вимоги щодо розірвання шлюбу підтримала. Відповідач надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб (повторно) серії І-НО № 497794 від 29.08.2018 року, сторони по справі зареєстрували шлюб 19.08.2011 року у Торецькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 164 (а.с.8). Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії І-НО № 436873 від 20.10.2011 року (а.с.6). Згідно зі ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути поданим одним з подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Встановивши,\~що між\~сторонами втрачено\~взаєморозуміння та\~почуття любові,\~примирення подружжя\~є неможливим,\~подальше спільне\~життя та\~збереження шлюбу\~між ними\~неможливо і\~не відповідає\~інтересам подружжя,\~суд дійшов\~висновку про\~те,\~що збереження\~сім'ї\~є неможливим,\~шлюб між\~сторонами існує\~формально і\~тому може\~бути розірваним. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі. Позивач не ставить питання про стягнення з відповідача судового збору, сплаченого при зверненні до суду, тому суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved