Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-05 00:00:00

У вересні 2015 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] В»ячеславівни, [PERSON]про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилалося на те, що 15 липня 2008 року відкрите комерційне товариство «Універсал Банк» (з 22.06.2009 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк») та [PERSON] уклали кредитний договір за №051-2008-2461, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 20000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 16,95% річних з кінцевим терміном повернення до 10 липня 2028 року. Зобовязання за вказаним договором забезпечено договором поруки, який укладений 15 липня 2008 року із поручителем [PERSON], відповідно до якого поручитель взяла на себе зобов»язання відповідати\~ по зобов»язаннях боржника в повному обсязі. [PERSON] належним чином не виконувала умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 06 серпня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 15498,36 доларів США, з яких: 13329,90 доларів США заборгованість за кредитом; 2168,46 доларів США заборгованість за відсотками. Позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором № 051-2008-2461 від 15 липня 2008 року в розмірі 15498,36 доларів США, а також судові витрати. В листопаді 2015 року [PERSON] звернулася в суд із зустрічним позовом до ПАТ «Універсал Банк», [PERSON] про припинення поруки. Вважає, що банк пропустив шестимісячний строк для пред»явлення вимоги до поручителя з моменту порушення боржником щомісячних платежів, а тому в силу ст..559 ч.4 ЦК України порука вважається припиненою. В листопаді 2015 року [PERSON] звернулася в суд із зустрічним позовом до ПАТ «Універсал Банк» про визнання кредитного договору недійсним. Посилалася на те, що коштів в банку не отримувала. Вимогу про дострокове погашення кредитної заборгованості також не отримувала. Крім цього, банк ввів її в оману щодо фактичних істотних умов кредитного договору, зокрема, щодо ціни, загальної вартості та реальної процентної ставки. Просила визнати порушеним її право як споживача фінансових послуг банку і визнати недійсним кредитний договір. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши всі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов ПАТ «Універсал Банк» підлягає задоволенню частково, а зустрічні позови відхиленню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №051-2008-2461, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 20000 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 16,95% річних, з кінцевим терміном повернення до 10 липня 2028 року. Зобовязання за вказаним договором забезпечено договором поруки, який укладений 15 липня 2008 року із поручителем [PERSON], відповідно до якого поручитель взяла на себе зобов»язання відповідати\~ по зобов»язаннях боржника в повному обсязі. Відповідач [PERSON] належним чином не виконувала договірні зобовязання, у звязку з чим станом на 06 серпня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 13895,68 доларів США, з яких: 13333,60 доларів США заборгованість за кредитом; 562,08 доларів США заборгованість за відсотками. Зазначена заборгованість підтверджується висновком судово-економічної експертизи №13 від 12 квітня 2016 року. Позивач за первісним позовом висновок судово-економічної експертизи не спростував, а тому суд в основу свого рішення поклав суму заборгованості за кредитом, зазначену у висновку експертизи. Вимога банку про погашення простроченої заборгованості направлена відповідачам 26 серпня 2015 року, 31 липня 2015 року, проте залишена ними без задоволення (а.с.31, 32). Банк, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.1050 ЦК України та умовами кредитного договору щодо дострокового повернення суми кредиту звернувся до суду з даним позовом, згідно штемпелю 24 вересня 2015 року. Зобов'язання виникають із підстав, передбачених\~ст. 11 ЦК України, зокрема\~\~договорів. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1054 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1\~ст. 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга\~статті 554 ЦК України). Оскільки боржник належним чином не виконувала умови кредитного договору, то суд вважає, що позов в частині стягнення заборгованості за кредитним договором солідарно як з боржника, так і з поручителя, підлягає задоволенню в межах суми, вказаної у висновку експертизи. Зустрічний позов [PERSON] про те, що порука є припиненою, оскільки банк не пред»явив вимоги до поручителя в межах шестимісячного строку з часу виникнення заборгованості по черговому щомісячному платежу, - є безпідставним з наступних підстав. Згідно із ч. 4\~ст. 559 ЦК України\~порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. З матеріалів справи вбачається, що в договорі поруки від 15 липня 2008 року в розділі 4 сторони прийшли до згоди, що порука за цим договором припиняється із припиненням всіх зобов»язань Боржника за Основним договором. Таким чином, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного виконання позичальником або поручителем своїх обов'язків, передбачених основним зобов'язанням. У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши 26 серпня 2015 року вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів, змінивши таким чином строк виконання основного зобов'язання (а.с.31). У разі, якщо кредитор змінює на підставі ч. 2\~ст. 1050 ЦК України\~строк виконання основного зобов'язання, то передбачений ч. 4\~ст. 559 цього Кодексу шестимісячний\~строк обчислюється від цієї дати. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 11 листопада 2015 року у справі\~\~№ 6-2056цс15, яка відповідно до ч. 1\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою до застосування. Позов до суду ПАТ «Універсал Банк» пред»явив 24 вересня 2015 року, тобто в межах шести місяців. Зустрічний позов [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним є безпідставним, з наступних підстав. Відповідно до п.2.3 кредитного договору видача кредиту за цим Договором проводиться на поточний рахунок Позичальника, відкритий згідно умов п.2.1.3 даного Договору. Як вбачається з меморіального ордеру №0512915USD000862 від 15 липня 2008 року та виписки з особового рахунку [PERSON], що сума кредиту в розмірі 20000 доларів США була перерахована позичальнику на особовий рахунок (а.с.19, 20). За таких обставин, доводи [PERSON] про неотримання кредиту, спростовуються матеріалами справи. Доводи [PERSON] про те, що у меморіальному ордері та виписки по рахунку зазначений інший номер кредитного договору не заслуговують на увагу, оскільки у вказаних документах зазначений номер не кредитного договору, а відкритого поточного рахунку позичальника, який співпадає з номером поточного рахунку, зазначеного у п.2.1.3 кредитногог договору. Є безпідставними доводи [PERSON] про те, що банк не має права звертатися з позовом про дострокове стягнення заборгованості. Як вбачається з розрахунку заборгованості, що боржник почав порушувати умови кредитного договору в березні 2015 року, а з квітня 2015 року взагалі виконувати умови договору. Відповідно до п.5.2.5 кредитного договору у випадку прострочення сплати чергового платежу за кредитом та/або процентів за користування кредитом понад 2 місяця кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту. Як вбачається з матеріалів справи, що банк направив позичальнику [PERSON] вимогу про повернення всієї суми заборгованості за кредитом 31.07.2015 року (а.с.32). Дана вимога відповідно до штампу пошти відправлена 02.08.2015 року (а.с.32 зворот). Поручителю [PERSON] банк направив вимогу 26.08.2015 року (а.с.31). Відповідно до квитанції пошти вимога направлена в цей же день, 26.08.2015 року (а.с.31 зворот). Таким чином, доводи зустрічної позовної заяви [PERSON] про порушення ч.10 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині не направлення вимоги кредитором, є безпідставними. Що стосується доводів зустрічної позовної заяви [PERSON] в частині ненадання банком детального розрахунку заборгованості та безпідставного списання додаткових витрат, то вони спростовуються матеріалами справи. Зокрема, в самому кредитному договорі були передбачені додаткові витрати. До кредитного договору був підписаний сторонами додаток №1 від 15 липня 2008 року, в якому відображений перелік та вартість супутніх послуг, що надаються кредитором (а.с.11-12), а також додаток №2 графік платежів, в якому також передбачені додаткові витрати (а.с.13-15). Сторони добровільно підписали умови кредитного договору та додатки до нього. З огляду на викладені обставини, суд вважає, що позов [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно п.35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Як вбачається з позовної заяви, що банк просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 15498,36 доларів США. Позов задоволений на суму 13895,68 доларів США, що складає 89,65%. При поданні позовної заяви банк сплатив судовий збір в розмірі 5042,39 грн. (а.с.4). 89,65% від цієї суми становить 4520,50 грн. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. З огляду на викладене, з відповідачів на користь банку підлягають стягненню судові витрати, пов»язані зі сплатою судового збору за подачу позовної заяви до суду в розмірі по 2260,25 грн. з кожного.

Outcome: partial