Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

У вересні 2018 року позивачка звернулася до суду з даним позовом, посилалась на те, що на підставі договору дарування будинку, посвідченому 17.10.1989 року нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори, зареєстрованому в реєстрі за №9165, їй належить будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Вказаний договір зареєстровано в Бюро технічної інвентаризації м.Маріуполя Донецької області 02.01.1990 року за №2395. В 2018 році нею було виявлено, що вказаний правовстановлюючий документ нею втрачено. Але отримати дублікат вона не має змоги через те, що архів державної нотаріальної контори по 1996 рік включно був переданий до Донецького обласного нотаріального архіву та знаходиться у м.Донецьку, яке віднесено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. У зв'язку з чим вона вимушена звернутися до суду і просить визнати за нею право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 65,00 кв.м., житловою площею 31,4 кв.м, що складається з житлового будинку літ.А-1, нежитлової прибудови літ.А1-1, прибудов літ.а-1, літ.а1-1, погрібу літ.п/п, огорожі №1. Позивачка та її представник [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 23.04.2018 року, у судове засідання не з'явилися, надали заяву про можливість слухання справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача до суду не з'явився, надав заяву, згідно якої визнав заявлені вимоги, не заперечував проти їх задоволення, справу просив розглянути у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно із статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст. 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ, (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ураховуючи, що відповідно до ст.328 ЦК України, набуття права власності - певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому ст.392 ЦК України. Частина 1 ст.317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON], згідно із договором дарування будинку від 17 жовтня 1989 року, посвідченому нотаріусом Третьою маріупольської державної нотаріальної контори Ашла О.К., зареєстровано в реєстрі за №9165, на праві приватної власності належить житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, останній змінено прізвище на [PERSON]. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна [NUMBER] від 19.08.2018 року відомості щодо нерухомого майна, що розташоване за адресою: [ADDRESS], відсутні. З довідки Маріупольського бюро технічної інвентаризації №2968 від 30.08.2018 року убачається, що [PERSON], на підставі договору дарування від 17.10.1989 року №9165, посвідченому нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори, на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS], який станом на 31.12.2012 року має загальну площу 65,00 кв.м., у тому числі житлову - 31,4 кв.м., складається з житлового будинку літ.А-1, нежитлової прибудови літ.А1-1, прибудов літ.а-1, літ.а1-1, погрібу літ.п/п, огорожі №1. Відповідно до технічного паспорту, виготовленого МКП «Маріупольське БТІ» 30.08.2018 року на замовлення [PERSON], площа житлового будинку [ADDRESS], складається: загальна - 65,00 кв.м., житлова - 31,4 кв.м. Згідно листа Третьої маріупольської державної нотаріальної контори №2786/01-16 від 30.08.2018 року, позивачці відмовлено у видачі дублікату вказаного договору дарування, оскільки архів державної нотаріальної контори по 1996 рік включно передано на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву та знаходиться в м.Донецьку. На даний час м.Донецьк це територія не підконтрольна українській владі, внаслідок чого отримати дублікат спірного договору дарування будинку від 17.10.1989 року не можливо. За приписами ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його права власності. Передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. За змістом вищенаведеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами , підлягає сумніву, зокрема, у разі неможливості одержати у відповідних органах правовстановлюючий документ на підтвердження права. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оригінал правовстановлюючого документу є таким, що був втрачений позивачкою, права якої можуть бути захищені шляхом застосування механізму, передбаченого статтею 392 ЦК України щодо визнання права власності на будинок [ADDRESS] Донецької області. Водночас суд зауважує, що на державу в цілому та її державні органи покладається обов'язок забезпечити збереження документів, які передані органами нотаріату та державними органами влади на зберігання та від яких залежить виникнення і реалізація майнових прав спадкоємців. Незабезпечення належного зберігання нотаріальних документів в державних архівах і невиконання своїх гарантійних функції державою, незалежно від надзвичайності підстав та як наслідок обмеження громадянам доступу до державних архівних установ не має нівелювати або обмежувати майнові права позивача на їх підтвердження документами, які залишились в архівосховищах в м.Донецьк. Із урахуванням всіх обставин та приймаючи до уваги приписи чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що вимоги позивачки є законними та підлягають задоволенню, з визнанням за позивачкою права власності на спірний житловий будинок. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved