Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що в 2008 році він мав рахунок у національній валюті України у відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» в м. Артемівську Донецької області. Відповідач [PERSON] на той час працював керуючим відділення ПАТ КБ Приватбанк» в м. Артемівську Донецької області, з яким у нього були приятельські стосунки. В травні 2008 року відповідач запропонував йому здійснити інвестиційний вклад в розмірі 4 500 дол. США в іноземну фірму «Swiss capital investments» на три роки та після чого отримати дохід в розмірі 2 500 дол. США та вкладену суму в розмірі 4 500 дол. США. Відповідач запевнив його, що він давно користується послугами вказаної інвестиційної компанії, знає де вона знаходиться і куди необхідно перерахувати гроші та запропонував зайнятися в його інтересах цим питанням, за свої послуги він просив 50 дол. США. В період з 28 травня 2008 року по 29 травня 2008 року він передав відповідачу 4450 дол. США для переводу ним грошових коштів в інвестиційну іноземну фірму «Swiss capital investments» та 50 дол. США за послуги по переводу грошових коштів в інвестиційну компанію. При цьому , [PERSON] запевнив його, що гроші він буде переводити в інвестиційну іноземну фірму, яка начебто знаходиться в Болгарії, через відділення ПАТ КБ «Приватбанк». Документів, які б підтверджували, що він дійсно є інвестором фірми, а також документів, які визначають порядок зарахування фірмою його грошових коштів на свій рахунок та порядок нарахування процентів від «Swiss capital investments» за адресою його реєстрації та місця проживання не надходило. В 2010, 2011, 2012 роках він звертався до відповідача з проханням роз'яснити йому з якої причини він не отримує від іноземної фірми ніяких документів та процентів, на що відповідач відповів йому, що треба почекати три роки з моменту переведення грошових коштів в компанію, а потім він отримає всі кошти. Посилаючись на те, що в травні 2012 року він знов звернувся до відповідача з вимогою повернути йому грошові кошти і проценти, однак відповідач відмовив йому, посилаючись на те, що компанія не може виконати свої зобов'язання у зв'язку з тяжким матеріальним становищем, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь грошовий еквівалент 4450 дол. США у національній валюті України - гривні, що складає 57 405 грн. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 березня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму 55 212 грн, що станом на дату подання позову (26 вересня 2014 року) в еквіваленті по курсу Національного банку України становила 4 280 дол. США, а також судовий збір в сумі 552 грн 12 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 21 травня 2015 року скасовано рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 березня 2015 року.Ухвалено нове рішення, яким у позові [PERSON] відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року рішення апеляційного суду Запорізької області від 21 травня 2015 року скасовано з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволені позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Відповідач [PERSON]О та його представник [PERSON] в суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити. Позивач [PERSON] в суді апеляційної інстанції заперечував проти апеляційної скарги. Заслухавши доповідача, пояснення сторін , представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги , апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення за таких підстав. Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору позики, у зв'язку із чим відповідач зобов'язаний повернути спірну суму позики на користь позивача. Проте з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки його зроблено у зв*язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ч.1 п. 4 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб ,поданим відповідно до цього Кодексу , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі. Звертаючись до суду із даним позовом, позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що відповідач без достатньої правової підстави отримав від нього спірні грошові кошти та добровільно їх не повертає. Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Судом першої інстанції встановлено, що у травні 2008 року відповідач запропонував позивачу здійснити інвестиційний вклад в розмірі 4 500 дол. США в іноземну фірму «Swiss capital investments» на три роки та після чого отримати дохід в розмірі 2 500 дол. США та вкладену суму в розмірі 4 500 дол. США, на що останній погодився. Згідно копії доручення про інвестування № 1003733 (а.с.26) позивач передав відповідачу суму 4 280 дол. США, у тому числі 4 тис. дол. США та адміністративні витрати 7% в сумі 280 дол. США, для інвестування в компанію «Swiss Сapital Іnvestments LTD» , про що свідчить його підпис у вказаному дорученні та не спростовується відповідачем, оскільки вказане доручення також підписав і відповідач в якості консультанта. З вказаного доручення про інвестування вбачається, що позивач обрав продукт SWI-1 з мінімальним строком на три роки. Згідно наданих сторонами Загальних умов для інвестиційного продукту SWI-RE(а.с.23-25), згідно яких сторонами угоди є: «Swiss Сapital Іnvestments LTD» та клієнт, ідентифікований згідно доручення про інвестування, яке є невід'ємною частиною взаємовідносин сторін. Загальними умовами для інвестиційного продукту SWI-RE визначено, що доручення про інвестування це заява-зразок, підписана клієнтом та має наступні реквізити: ідентифікаційні дані клієнта, вид валюти, розмір інвестиційної суми, декларацію про походження грошових коштів, згоду клієнта з цими загальними умовами. Сертифікат - посвідчення на кожну внесену інвестиційну суму клієнта. Сертифікат містить всі параметри продукту (інвестиційна сума, строк, вид валюти, дані клієнта, дата видачі, номер доручення) та підписується офіційною особою компанії. Адміністративні витрати включають брокерські комісійні, податки по відношенню до надзорних та інших органів, операційні банківські витрати та складають 7% від інвестиційної суми, сплачуються клієнтом одноразово та вносяться клієнтом окремо. Витрати /компенсації/ з управління інвестиційною сумою покривають щорічні внески з управління інвестиційною сумою, оплачуються щорічно, в кінці кожного календарного року всього строку дії договору у розмірі 1,5% від поточного балансу на рахунку клієнта. Компанія зобов'язується відображати інвестиційну суму, а також результат роботи цієї суми на особистому рахунку клієнта щорічно. Клієнт своїм підписом на дорученні про інвестування підтверджує, що він ознайомлений та приймає не тільки очікуваний прибуток, але й передбачувані ризики, які несе в собі набутий ним продукт. З копії сертифікату (а.с.54) , виданого компанією «Swiss capital investments LTD» 18.06.2008 року вбачається, що згідно з замовленням клієнта [NUMBER] цим засвідчується , що нижче зазначена особа- Гожуленко [PERSON] має депозит 4000 USD на умовах інвестиції продукту SWI-1 на термін 3 роки. Представником відповідача до суду першої інстанції був наданий лист від компанії «Swiss capital investments LTD» роздрукований з Інтернет ресурсу на ім'я позивача , щодо неможливості проводити виплати по минулим та припиненим договорам(а.с.29). Посилання позивача на те, що йому не приходили ніякі документи від компанії «Swiss capital investments LTD» про те, що він дійсно є інвестором компанії, документи, які б визначали порядок зарахування компанією його грошових коштів на свій рахунок безпідставні , оскільки вони спростовуються постановою про закриття кримінального провадження від 20 березня 2013 року , ухваленою слідчим СВ Артемівського МВ ГУ МВС України в Донецькій області, відповідно до якої з пояснень самого [PERSON] було встановлено , що дійсно на його ім *я був виданий інвестиційний сертифікат та на його адресу надходив лист від компанії «Swiss capital investments LTD» щодо неможливості сплатити йому діведенти та рекомендовано було зачекати деякий час , після чого грошові кошти будуть повернуті. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і запереч, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не надано суду доказів, що відповідачем були отримані від нього кошти без достатньої правової підстави , а тому не можуть бути витребувані відповідно до положень статті 1212 ЦК України. За вказаних обставин , законних підстав для задоволення позову немає. З огляду на викладене, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволені позову. Відповідно до ч.1, 5 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове , суд відповідно змінює розподіл судових витрат. З урахуванням вказаних вимог закону, апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним та документально підтверджені судові витрати , пов*язані з подачею апеляційної скарги в сумі 287,03 грн.

Outcome: approved