Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

У березні 2018 року до суду із зазначеним позовом звернулась [PERSON], обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в Кальміуському відділі державної виконавчої служби м.Маріуполя вона дізналась про наявність виконавчого напису Приватного нотаріусу Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] від 26 жовтня 2017 року про стягнення з неї на користь ПАТ КБ « ПриватБанк» суми заборгованості у розмірі 127 847,43 гривень за кредитним договором від 20 січня 2012 р. Стягнення здійснено за період з 20 січня 2012 року по 06 серпня 2017 року. Вважає зазначений виконавчий напис незаконним, оскільки відповідно до розрахунку заборгованості, наданого до виконавчого напису, прострочення боргу за кредитом виникло ще 30 червня 2014 року, коли не було сплачено черговий щомісячний платіж за кредитом та процентами, отже з цього часу ПАТ КБ «ПриватБанк» дізнався про порушення його права кредитора, і у банку виникло право вимоги. Виконавчій напис вчинено 26 жовтня 2017 року, отже після спливу більше ніж три роки з дня виникнення права вимоги, крім того, з виконавчого напису вбачається, що борг стягнуто за період з 20 січня 2012 року по 06 серпня 2017 року, що складає більше 5 років. У заборгованість також увійшли суми пені, комісії та штрафів, що суперечить ст.258 ЦК України, відповідно до якої позовна давність за стягнення штрафних санкцій встановлюється 1 рік. Також, при здійсненні нотаріусом виконавчого напису не враховано ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення АТО» від 02 вересня 2014 року. Позивачкою зазначено, що саме кредитного договору з відповідачем вона не вкладала, оскільки 20 січня 2012 року нею було подано заяву про відкриття банківського карткового рахунку. Вважає, що виконавчий напис незаконний та підлягає скасуванню. Також просила стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору за звернення до суду з даним позовом 704,80 грн., а також витрати по сплаті судового збору за звернення до суду із заявою про забезпечення позову 352,40 грн. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Представник відповідача за дорученням [PERSON] в судове засідання не зявилась, направила на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, а також відзив, відповідно до якого позовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні позову, оскільки боржнику направлялась вимога 17 серпня 2017 року про необхідність виконання зобов'язань, та було надано можливість висловити свої заперечення щодо безспірності грошових вимог, але боржник не скористався своїм правом. Крім того, наказом МЮУ від 22 лютого 2012 року № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Вчинений нотаріусом напис був здійснений у відповідності до чинного законодавства, підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії у нотаріуса не було, подані для вчинення нотаріальної дії документи відповідали вимогам законодавства. Таким чином, при вчиненні виконавчого напису були суворо дотримані всі вимоги Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Договір з позивачкою був оформлений 20 січня 2012 року, отже в Банка була відсутня достовірна інформація про адресу, за якою на час початку проведення антитерористичної операції проживала [PERSON], що виключало можливість застосування положень ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення АТО» від 02 вересня 2014 року. На сьогоднішній день до Банку з метою списання штрафних санкцій [PERSON] не зверталась, хоча банком налаштовано прийняття таких заяв. Третя особа Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] до суду не з'явився, направив заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне. З матеріалів справи вбачається, що 20 січня 2012 року [PERSON] звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» із анкетою- заявою про приєднання до Послуг та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 20 січня 2012 року, станом на 06 серпня 2017 року залишок заборгованості за наданим кредитом склав 11207,55 грн., заборгованість за відсотками 106627,62 грн., залишок заборгованості за відсотками за поточну заборгованість- 800,82 грн., залишок заборгованості за відсотками на прострочену заборгованість 105826,80 грн., заборгованість за пенею та комісією 3448,10 грн., штраф 6564,16 грн. Письмовою вимогою ПАТ КБ «ПриватБанк» 17 серпня 2017 року на адресу [PERSON] було направлено повідомлення про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором №б/н від 20 січня 2012 року. 26 жовтня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», що є правонаступником ЗАТ КБ «ПриватБанк» невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору від 20 січня 2012 року та розрахунку заборгованість за договором станом на 06 серпня 2017 року, грошових коштів у сумі 127847,43 грн., з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 11207,55 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 106627,62 грн., заборгованості з комісії та пені у розмірі 3448,10 грн., заборгованість за штрафами- фіксована частина 500 грн. та відсоткова складова 6064,16 грн., стягнення здійснено за період з 20 січня 2012 року по 06 серпня 2017 року. Постановою державного виконавця Кальміуського ВДВС м.Маріуполя ГТУЮ у Донецькій області від 23 січня 2018 року відкрито виконавче провадження № 55601873, на підставі виконавчого напису №10150 від 26 жовтня 2017року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» боргу в сумі 129647,43 грн. Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється главою 14 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5(далі - Порядок). Відповідно дост. 87 Закону України «Про нотаріат»для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями, встановлено такі документи: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Положеннямист. 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженомупостановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Як вбачається із матеріалів справи, строк, за який провадиться стягнення з 20 січня 2012 року по 06 серпня 2017 року (05 років 06 місяців 16 днів), отже строк, з якого у стягувача виникло право примусового стягнення боргу слід рахувати саме з 30 червня 2014 року. Цей висновок суд робить із загального правила визначення початку перебігу позовної давності, визначеного ст.261 ЦК України від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Таким чином, нотаріус, в порушення вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат»та п.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 здійснив виконавчий напис поза межами встановленого трирічного строку. З оскаржуваного виконавчого напису також вбачається, що загальна сума заборгованості складається з тіла кредиту, відсотків, пені, штрафу (фіксованої частини) та штрафу (відсоток від суми заборгованості). Між тим, Згідно ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р місто Маріуполь (Маріупольська міська рада) відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р було зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Між тим, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 січня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2015 року, розпорядження Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 1079-р «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р» визнано нечинним. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р затверджений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України. Згідно Переліку м. Маріуполь є населеним пунктом, на території якого здійснювалася антитерористична операція. З копії паспорту позивача вбачається, що [PERSON] з 04 липня 2008 року зареєстрована в [INFO]. З викладеного вбачається спір щодо стягнення з позивачки на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» пені та штрафів. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідачем не було надано суду доказів безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, а тому виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Оскільки позовні вимоги позивачки були судом задоволені, відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь позивачки слід стягнути понесені витрати по сплаті судового збору за подання позову в розмірі 704,80 грн., за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 352,40 грн., в загальній сумі 1057,20 грн.

Outcome: approved