Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-09 00:00:00

У березні 2020 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна») звернулось до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що 18 жовтня 2017 року між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено договір № АК/9678109 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яким страховик зобов`язався відшкодовувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля Ford С-Мах, державний номерний знак [NUMBER] . Зазначав, що 06 лютого 2018 року в м. Миколаїв сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу Ford С-Мах, державний номерний знак [NUMBER] , під управлінням водія [PERSON] , автомобіля ZX Auto Admiral, державний номерний знак [NUMBER] , під управлінням водія [PERSON] та автомобіля Ореl Vectra, державний номерний знак [NUMBER] , під управлінням водія [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю Ореl Vectra, державний номерний знак [NUMBER] , було завдано механічних пошкоджень. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 13 березня 2018 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності. Відповідно до Звіту № SOS-180212-0452707 від 15 лютого 2018 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Ореl Vectra, державний номерний знак [NUMBER] , складає 77954,68 грн. Згідно Звіту № 203/03/18 від 27 березня 2018 року вартість залишків пошкодженого автомобіля Ореl Vectra, державний номерний знак [NUMBER] , складає 33827,00 грн. Вказував, що ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» визнало вищевказану дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та сплатило на користь потерпілої особи страхове відшкодування в розмірі 25659,13 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 14442 від 06 квітня 2018 року. Зазначав, що відповідно до абз. «ґ» п.п. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Відповідно до положення підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Стверджував, що оскільки відповідач письмово не повідомив позивача про настання страхової події протягом трьох робочих днів після настання ДТП, то після виплати страхового відшкодування на користь потерпілої особи, у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди (в порядку регресу). З метою досудового врегулювання спору, 02 липня 2018 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» направило відповідачу вимогу про відшкодування завданої майнової шкоди, однак вона залишилися поза увагою останнього. Посилаючись на порушення своїх прав, оскільки ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» повністю виконало покладені на нього обов`язки щодо виплати страхового відшкодування, посилаючись на положення ст. 381 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 993 ЦК України, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» суму завданої майнової шкоди в розмірі 25659,13 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 23 березня 2020 року по справі було відкрито провадження, вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання (а.с. 54-55). Представник позивача, діючий на підставі довіреності від 20 червня 2019 року, в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника позивача (а.с. 75, 76). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце слухання справи був повідомлений належним чином відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, у встановлений судом строк відзиву на позов не надав (а.с. 71, 73). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділом третім главою 82 книги п`ятої ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Законом України «Про страхування», тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими вказані правовідносини регулюються. Судом встановлено, що ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» є юридичною особою та дії на підставі статуту. З матеріалів справи вбачається, що 18 жовтня 2017 року між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено договір (поліс) № АК/9678109 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за яким страховик зобов`язався відшкодовувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля Ford С-Мах, державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 6). Встановлено, що 06 лютого 2018 року о 15 годині 08 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем Ford С-Мах, державний номерний знак [NUMBER] , в м. Миколаїв, на перехресті вул. Одеське шосе/ вул. Очаківська, здійснюючи проїзд перехрестя на заборонений сигнал (червоний) світлофора, здійснив зіткнення транспортним засобом ZX Auto Admiral, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який здійснив проїзд перехрестя на дозволяючий (зелений) сигнал світлофора. Від удару останнього відкинуло на транспортний засіб Ореl Vectra, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який здійснював проїзд перехрестя на дозволяючий сигнал світлофора, внаслідок чого сталося зіткнення транспортних засобів. Водій [PERSON] порушив п.п. 2.3.б, 8.7.3.е ПДР України. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с. 7). З матеріалів справи вбачається, що автомобіль Ford С-Мах, державний номерний знак [NUMBER] ,належить на праві власності [PERSON] (а.с. 10). Вина [PERSON] у скоєнні ДТП підтверджується постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 13 березня 2018 року, на підставі якої відповідач був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнутий до адміністративної відповідальності (а.с. 7). Відповідно до ч. ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, суд при винесенні рішення не з`ясовує обставин справи, які підтверджують вину відповідача у спричиненні механічних пошкоджень автомобілю Ореl Vectra, державний номерний знак [NUMBER] , яким на момент ДТП керував [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, щоавтомобіль Ореl Vectra, державний номерний знак [NUMBER] , належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 33). Встановлено, що автомобіль Ford С-Мах, державний номерний знак [NUMBER] , був застрахований у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», що підтверджується договором (поліс) № АК/9678109 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18 жовтня 2017 року, укладеного між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] (а.с. 6). 12 лютого 2018 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із заявою про настання страхового випадку по договору страхування (а.с. 9-12). Відповідно до Звіту № SOS-180212-0452707 від 15 лютого 2018 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Ореl Vectra, державний номерний знак [NUMBER] , складає 77954,68 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу складає 33827,00 грн. (а.с. 13-32). Згідно Звіту № 203/03/18 від 27 березня 2018 року вартість залишків пошкодженого автомобіля Ореl Vectra, державний номерний знак [NUMBER] , складає 33827,00 грн. Судом встановлено, що ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» визнало вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком, що підтверджується страховим актом № UA2018021200010/L02/01 від 05 квітня 2018 року та розрахунком страхового відшкодування до страхового акту № UA2018021200010/L02/01 від 05 квітня 2018 року. Сума страхового відшкодування складає 25659,13 грн. (а.с. 43, 44). Встановлено, що 06 квітня 2018 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» перерахувало [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 25659,13 грн., що підтверджується платіжним дорученням №14442 від 06 квітня 2018 року (а.с. 45). З матеріалів справи вбачається, що 02 липня 2018 року з метою досудового врегулювання спору, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» направило [PERSON] вимогу про відшкодування завданої майнової шкоди, яка була залишена поза увагою відповідача (а.с. 46-47). Встановлено, що відповідач письмово не повідомив позивача про настання страхової події протягом трьох робочих днів після настання ДТП. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Статтею 979 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку про її застосування за таких умов: 1) право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов`язання перед потерпілим; 2) регрес застосовується після припинення зобов`язання з відшкодування шкоди. За регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання, зокрема виплати страхового відшкодування (частина шоста статті 261 ЦК України). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Разом з тим, статтею 993 ЦК передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. При цьому заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (частина перша статті 262 ЦК України). Отже, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги сплаченого страхового відшкодування до заподіювача і строк такої вимоги починає спливати з моменту заподіяння шкоди. Отже, відповідно до вимог ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Як роз`яснено в п. 26 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК. Пунктом 27 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», роз`яснено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. Так, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону (підпункт 38.1.1 («ґ») пункту 38.1 статті 38 Закону) Згідно з підпунктом 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 Закону у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про знаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Однак, зазначені норми вказують на право страховика щодо подання регресного позову, а не необхідність безумовного стягнення сум у порядку регресу. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду № 753/16761/14-ц від 28 листопада 2018 року; № 300/847/16-ц від 24 жовтня 2018 року, № 300/847/16-ц від 24 жовтня 2018 року, № 371/6159/16-ц від 10 жовтня 2018 року; № 754/10079/16-ц від 20 вересня 2018 року, № 459/212/17 від 12 вересня 2018 року; № 759/19724/15-ц від 18 липня 2018 року, № 760/17929/15-ц від 20 червня 2018 року; № 752/8971/17-ц від 30 травня 2018 року; № 369/5335/15-ц від 16 травня 2018 року; № 210/3852/15-ц від 03 травня 2018 року; № 522/24655/16-ц від 04 квітня 2018 року; № 722/1929/15-ц від 28 лютого 2018 року; № 760/5736/15-ц від 14 лютого 2018 року; № 752/9895/15-ц від 14 лютого 2018 року. Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. За таких обставин, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «СК «ПЗУ Україна» до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди в порядку регрессу у зв`язку з їх необґрунтованістю. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача. Позивачем сплачено при зверненні до суду судовій збір в розмірі 2102,00 грн. (а.с. 4, 5). Оскільки в задоволенні позовних вимог було відмовлено, то сплачений судовій збір не підлягає стягненню на користь позивача. На підставі ст. ст. 15, 16, 979, 993, 1191 ЦК України, ст. ст. 1, 27 Закону України «Про страхування», ст. ст. 22, 33, 38, 381 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: dismissed