Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

У вересні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 01 березня 2016 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна за заявою ПАТ КБ «Приватбанк», вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1502, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів у сумі 708 226,67 грн. за кредитним договором № SАMDN03000033969330 від 20.05.2010 року. Так позивач зазначає, що ПАТ КБ «Приватбанк» без достатніх правових підстав звернувся за вчиненням виконавчого напису, а нотаріус безпідставно та з грубим порушенням низки вимог чинного законодавства України його вчинив. Вказує, що з аналізу норм законодавства вбачаються певні підстави та порядок вчинення виконавчих написів, дотримання яких є обов'язковим як для стягувача так і для нотаріуса, а саме: безспірність заборгованості; з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років; надання стягувачем оригіналу кредитного договору та доказів існування заборгованості; оригінал кредитного договору складає невід'ємну частину виконавчого напису. Разом з тим, ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.07.15 по справі № 369/7143/15-ц (провадження № 2/369/3014/15) відкрито провадження за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості у сумі 556625,57 грн. Ухвалами від 05.11.15 р. та від 09.03.16р. по даній справі Києво-Святошинський районний суд Київської області двічі витребував від ПАТ КБ «Приватбанк» кредитну справу за договором № SАMDN03000033969330 від 20.05.2010 року для належного підтвердження факту надання кредиту та наявності заборгованості. Проте, станом на день подання даного позову, зазначені ухвали позивачем не виконані. Отже, з 09.03.2016 року існує судовий спір щодо заборгованості за Кредитним договором № SАMDN03000033969330 від 20.05.2010 року, який по теперішній час не вирішений по суті. Наявність судової справи про стягнення кредитної заборгованості свідчить про наявність спору між кредитором і боржником. Крім того, із змісту виконавчого напису вбачається, що строк, за який провадиться стягнення п'ять років вісім місяців одинадцять днів, а саме з 20.05.2010 року по 31.01.2016 року. Таким чином, позивач наголошує, що ПАТ КБ «Приватбанк», достовірно знаючи про наявність судового спору щодо заборгованості за Кредитним договором № SАMDN03000033969330 від 20.05.2010 року без достатніх правових підстав звернувся за вчиненням виконавчого напису до нотаріуса, який в свою чергу, не пересвідчившись у безспірності боргу, в порушення вимог закону вчинив виконавчий напис за вимогою поза межами трирічного строку, а не відмовив, як цього від нього вимагає стаття 49 Закону України «Про нотаріат». Тому позивач просив визнати виконавчий напис, вчинений 01 березня 2016 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, зареєстрований в реєстрі № 1502, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» грошових коштів у сумі 708 226,67 грн. за кредитним договором № SАMDN03000033969330 від 20.05.2010 року, таким, що не підлягає виконанню. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні повністю заперечував проти позову, вважає його необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідач приватний нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни в судове засіданні не з»явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомляла, надіслала на адресу суду заперечення де просила відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON]. Суд, заслухавши пояснення осіб які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, та зібранні в ній докази, знаходить, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, судом встановлено, що 20 грудня 2007 року, між ПАТ «КБ» Приватбанк» з одного боку та [PERSON] з іншого боку укладено кредитний договір № SАMDN03000033969330 про отримання позивачем кредитних коштів . В липні 2015 року, відповідач звернувся до позивача до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом про стягнення з позивача 556625,57 грн. В ході розгляду справи, позивач дізнався, що 01 березня 2016 року, відповідач звернувся до Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни про вчинення виконавчого напису про стягнення грошових коштів у сумі 708 226,67 з [PERSON], які є його боргом за кредитним № договором SАMDN03000033969330 від 20.05.2010 року, укладеним між ним та ПАТ «КБ» Приватбанк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк». Суд вважає встановленим, що дії приватного нотаріуса Бондар І.М. не правомірними і вважає доведеним, що виконавчий напис даного нотаріуса таким, що не підлягає виконанню зі слідуючих правових підстав. Так, згідно ст.88 Закону України «Про нотаріат», п.284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та п.п. «б» ч.2 п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно п.286 Інструкції при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. З огляду на наведене, нотаріус при вчиненні напису не переконалася належним чином у безспірності боргу, що підлягають стягненню за написом, чим порушив норми ст.88 ЗУ «Про нотаріат», п.284 Інструкції та підпункту «б» ч. 2 п.1 Переліку. Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до Постанови від 07 лютого 2014 року №2 «Про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» та Інформаційного листа від 07 лютого 2014 року «Про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», «судам при розгляді такої категорії справ слід мати на увазі, що, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом № 3425-XII. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а а відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Нотаріус лише перевіряє безспірність заборгованості по наданим документам. У разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню.» З огляду на наявність судового спору щодо заборгованості за кредитним договором № SАMDN03000033969330 від 20.05.2010 року, а також порушення порядку вчинення виконавчого напису, останній підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, суд приходить до висновку, що сума заборгованості, що пред»явлена до стягнення на підставі виконавчого напису, не є безспірною. Враховуючи викладене, оцінюючи досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача про визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими, обставини, зазначені в позові, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому позов підлягає задоволенню. За таких обставин на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України, ст.ст. 87,88,89 Закону України «Про нотаріат», та

Outcome: approved