Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з таким позовом в якому (з врахуванням подальших уточнень) вказувала, що на підставі договору купівлі-продажу від 20 липня 1999 року, реєстр. №0193 (визнаного дійсним рішенням Вознесенського міськрайонного суду від 30 червня 2017 року) вона придбала у [PERSON] ? частку житлового будинку, розташованого по вул. Кутвицького, 137 в м. Вознесенську Миколаївської області. Водночас придбаний будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,1000 га., призначеній для його обслуговування та ділянці площею 0,1202 га., призначеній для ведення особистого селянського господарства. Право власності щодо ділянок зареєстроване за: - нинішнім співвласником житлового будинку [PERSON]; - попереднім співвласником будинку [PERSON] (яка 30 січня 2011 року померла). Зважаючи на те, що позивачка зареєструвала своє право власності на частку в придбаному будинку в липні 2017 року, а відповідно до діючої на час реєстрації редакції ч.1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача), а тому [PERSON] просила визнати її власником ? частки земельної ділянки площею 0,1000 га., розташованої по вул. Кутвицького, 137 в м. Вознесенську Миколаївської області, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а також ? частки земельної ділянки площею 0,1202 га., розташованої за цією ж адресою, призначеної для ведення особистого селянського господарства. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, проте від останньої надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача - Вознесенської міської ради в судове засідання не зявився, проте надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, вирішення питання щодо задоволення позову залишив на розсуд суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, проте в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Суд вважав можливим розглянути справу без особистої участі вищевказаних осіб, оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що на підставі біржового договору купівлі-продажу від 20 липня 1999 року, реєстр. №0193 [PERSON] придбала у [PERSON] ? частку житлового будинку, розташованого по вул. Кутвицького, 137 в м. Вознесенську Миколаївської області, одночасно зареєструвавши право власності щодо придбаного майна в КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації». Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 червня 2017 року договір купівлі-продажу від 20 липня 1999 року, реєстр. №0193 визнано дійсним. Водночас придбаний будинок знаходиться на земельній ділянці площею 0,1000 га., призначеній для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а також ділянці площею 0,1202 га., призначеній для ведення особистого селянського господарства. Право власності щодо ділянок зареєстроване за: - нинішнім співвласником житлового будинку [PERSON]; - попереднім співвласником будинку [PERSON] (яка 30 січня 2011 року померла). Частка в будинку вважається набутою позивачкою 20 липня 1999 року, оскільки саме в цей день вона уклала договір про купівлю та зареєструвала право власності щодо придбаного майна. Подальше ухвалення рішення про визнання вказаного договору дійсним (яким лише констатується чинність договору) та перереєстрація права власності не свідчить про зміну дати виникнення права власності. За встановлених обставин до відносин, що виникли, слід застосовувати закон, що був чинним на час виникнення відносин власності, тобто станом на 20 липня 1999 року. Доводи в позові про інше є помилковими. При цьому чинний на час виникнення спірних правовідносин ЦК України 1963 року не містив норм, що б регулювали звязок земельної ділянки з повязаним з нею житловим будинком під час зміни його власника (співвласника). Водночас відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 30 ЗК України 1990 року (чинного на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу (тобто, у містах не більше 0,1 га.), і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. При переході права власності громадян на жилий будинок і господарські будівлі та споруди до кількох власників, а також при переході права власності на частину будинку в разі неможливості поділу земельної ділянки між власниками без шкоди для її раціонального використання земельна ділянка переходить у спільне користування власників цих об'єктів. Громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об'єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду (ч. 1 ст. 42 ЗК України 1990 року). Разом з тим, згідно п.п. ґ п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. За таких обставин до [PERSON] від попередніх співвласників перейшло лише право власності на ? частку земельної ділянки площею 0,1000 га., розташованої по вул. Кутвицького, 137 в м. Вознесенську Миколаївської області, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Твердження в позові про перехід у власність й іншої частини ділянки, призначеної для ведення особистого селянського господарства, є безпідставними та суперечать вимогам закону. Тому позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial