Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

У вересні 2018 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 18 березня 1999 року [PERSON] продав [PERSON] житловий будинок розташований по вул. Перемоги, 35 в с. Рідківці Новоселицького району. [PERSON] помер 03 січня 2018 року не встигнувши зареєструвати за собою право власності на вказане домоволодіння. Позивачі своєчасно прийняли спадщину після смерті [PERSON] як спадкоємці за заповітом. Однак, оскільки спадкодавець не зареєстрував за собою при житті право власності на домоволодіння, вони не можуть оформити на себе право на спадкове майно. Просили суд визнати за ними право власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON]. В підготовчому судовому засіданні представник позивачів позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в підготовче судове засідання не зявився, надавши суду заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу в його відсутності. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вислухавши пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить встановленим обставинам по справі та не порушує права та інтереси інших осіб, дійшов висновку про розгляд справи у підготовчому судовому засіданні та задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що право власності на домоволодіння, яке розташовано по вул. Перемоги, 35 в с. Рідківці Новоселицького району зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом АВА № 217102, видане 18 березня 1999 року Новоселицькою державною нотаріальною конторою, що підтверджується довідкою Новоселицького КБТІ № 449/02-14 від 10 липня 2018 року. Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 18 березня 1999 року [PERSON] продав вищевказане домоволодіння [PERSON]. [PERSON] помер 03 січня 2018 року не встигнувши зареєструвати за собою право власності на зазначене домоволодіння. Відповідно до\~ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі\~ст. 3 зазначеного Закону\~право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності\~Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року у справі № 6-54цс12. За вказаних обставин, [PERSON] став власником домоволодіння по вул. Перемоги, 35 в с. Рідківці Новоселицького району після придбання його та укладання договору купівлі-продажу від 18 березня 1999 року. Той факт, що [PERSON] не зареєстрував за собою право власності на домоволодіння не свідчить про відсутність у нього права власності на дане домоволодіння, оскільки фактично він був наділений правом володіння та користування домоволодінням, окрім права розпорядження, яке вимагає державної реєстрації свого речового права. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на домоволодіння по вул. Перемоги, 35 в с. Рідківці Новоселицького району. 18 травня 2015 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Рідківської сільської ради, яким заповів все своє майно порівно позивачам [PERSON] та [PERSON]. За правилами ст. ст.\~1216,\~1218 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1 ст.\~1269, ч. 1 ст.\~1270 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивачі у визначений чинним законодавством строк звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON], проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їм відмовлено через неподання правовстановлюючих документів на спадкове майно. Згідно з ч. 1\~ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Частиною 1\~ст.\~1297\~ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. Згідно з абз. 2, 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням наведених положень закону, право на спадщину мають особи, які її прийняли. Разом із тим, свідоцтво про право\~\~на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому законодавством. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину. Враховуючи, що позивачі є спадкоємцями за заповітом та своєчасно прийняли спадщину, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, то право власності на спадкове домоволодіння після смерті [PERSON] слід визнати за ними, а тому суд вважає обґрунтованим звернення позивачів до суду за захистом свого порушеного права у обраний ними спосіб, що повністю відповідає вимогам ст.16 ЦК України та ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. На підставі ст.ст. 328, 392, 1216, 1218, 1223, 1268, 1269, 1270, 1297 ЦК України, суд

Outcome: approved