Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернулась до відповідача із позовом про визнання 4-х кімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] спільним майном подружжя та просила поділити його визнавши за нею право власності на Ѕ частину вказаної квартири. 17 жовтня 2016 року позивач подала уточнення до позовної заяви та просила визнати квартиру за адресою: [ADDRESS] спільним сумісним майном подружжя та здійснити її поділ шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири. Позов обґрунтовувала тим, що 13 серпня 2011 року вони з [PERSON] уклали шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського управління юстиції у м. Києві зроблено відповідний актовий запис за № 1219, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-БК № 214713 від 12 лютого 2013 року. 18 серпня 2015 року в подружжя народилася донька [PERSON]. Позивач вказує, що на час подачі позову до суду вони проживали окремо. 30 серпня 2013 року під час перебування у зареєстрованому шлюбі сторони придбали квартиру за адресою: [ADDRESS], яку оформили на відповідача, що підтверджується договором купівлі продажу, посвідченим нотаріально та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30 серпня 2013 року. У вказаній квартирі зареєстровані вони з чоловіком, їх донька та батько відповідача [PERSON] Відповідач самостійно змінив замки на дверях в квартиру, чим чинить їй перешкоди в користуванні майном. В наданні примірника ключів відповідач відмовляє. Позивач зазначає, що квартира набута нею та відповідачем в період перебування в шлюбі, за спільні кошти, тому вважає, що спірна квартира належить їй на праві спільної сумісної власності, з чим не погоджується відповідач. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги, пояснення надав аналогічні змісту позовної заяви, просив позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав в повному обсязі, пояснив що спірна квартира належить відповідачу [PERSON], оскільки позивач хоч і працювала, але як в неї так і у відповідача не було достатньо коштів, тому спірна квартира була придбана за рахунок коштів від продажу квартири батька відповідача [PERSON] в м.Києві. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він проживав в однокімнатній квартирі в [ADDRESS]. В серпні 2013 року продав квартиру в м. Києві та придав для себе в [ADDRESS]. Його син [PERSON] займався підбором варіантів для купівлі квартири, коли син підібрав декілька варіантів, вони разом підїхали за вказаною адресою, та домовились про купівлю. Квартиру в [ADDRESS] він придбав за 305000 грн., а квартиру в м.Києві продав за 480000 грн. (60000 доларів США). В серпні вересні 2013 року вони із сином та невісткою переїхали проживати в придбану квартиру. Крім іншого свідок пояснив, що дійсно договір купівлі-продажу квартири був оформлений на сина [PERSON], а перед цим у нотаріуса була складена розписка про те, що він передає сину на купівлю квартири грошові кошти. Скільки точно суми не памятає, так як частина коштів була в гривнях, а частина в доларах, щоб розрахуватись із продавцями. Коли в сина народилась донька, вони із дружиною посварились, і та виїхала з квартири. Свідок також зазначив, що дружина сина [PERSON] була присутня у нотаріуса в момент підписання договору купівлі-продажу як свідок. Суд вислухавши представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], свідка [PERSON], дослідивши письмові докази в справі, встановивши обставини в справі та відповідні правовідносини, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 13 серпня 2011 року зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис за № 1219 відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] (а.с.19) 18 серпня 2015 року в сторін народилась донька [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про народження серії І-ОК № 306038. (а.с.20) 30 серпня 2013 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири за № 14, що знаходиться в будинку № 1 по вул. Олімпійській в м.Бровари. (а.с.21) Згідно п. 2.1. за домовленістю сторін продаж вчинено за 305000 грн. 00 коп. В п. 4.4. зазначено, що купівля квартири за цим договором вчиняється за згодою дружини покупця [PERSON] у вигляді заяви. (а.с. 23) Право власності на квартиру за № 14, що знаходиться в будинку № 1 по вул. Олімпійській в м.Бровари зареєстровано за [PERSON], що підтверджується копією з Державного реєстру речових прав на нерухома майно про реєстрацію права власності. (а.с. 25). Таким чином, встановлено, що відповідач [PERSON] набув право власності на спірну квартиру під час перебування в шлюбі із позивачкою [PERSON] За вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] власник, дружина [PERSON], батько [PERSON], дочка [PERSON], про свідчить довідка від 28 вересня 2015 року. (а.с. 27). Відповідач здійснював перешкоди [PERSON] в користуванні спірною квартирою, зазначено в протоколі прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 06 серпня 2016 року, (а.с. 28 -29), поясненнями від 06 серпня 2016 року ( а.с. 30). В матеріалах справи міститься копія розписки від 30 серпня 2013 року про те, що [PERSON], вказаною розпискою стверджує, що отримав в борг від свого батька [PERSON] 305000 грн. на придбання власного житла-квартири № 14 в будинку № 1 по вул.Олімпійській, в м. Бровари, зобовязується повернути боргу по вимозі, або частками або одним платежом, а також в рахунок боргу сплачувати комунальні послуги та по можливості, нести інші поточні витрати, повязані з експлуатацією вказаної квартири. Вказана сума була отримана особисто до підписання вказаної розписки. (а.с. 79). Частиною 1 ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. В ч. 1 ст. 65 СК України вказано, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Частиною 2 ст. 65 цього Кодексу передбачено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого із подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально посвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язок для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використовується в інтересах сім'ї. Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою і шостою ст. 203 ЦК України, зокрема правочин не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (п.3 ч.1 ст.57 СК). Звертаючись з позовом до суду, позивачка посилалася на те, що спірна квартира набута ними на підставі договору купівлі продажу в період зареєстрованого шлюбу на спільні грошові кошти, а відтак, є їх спільною сумісною власністю. Заперечуючи проти позову, представник відповідача стверджував, що спірна квартира придбана за рахунок коштів батька відповідача запозичений у нього, а тому квартира не є спільною з позивачкою власністю. Виходячи з наведених вище норм права, яким урегульовані правовідносин сторін, вбачається, що законодавець встановлює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності щодо майна, набутого подружжям у шлюбі. Обов'язок з доведення тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладений на відповідача. Проте, під час розгляду справи судом не встановлені, а відповідем не доведений факт того, що спірна квартира, придбана у шлюбі, є особистою власністю [PERSON] Як зазначено було вище, відповідно до ст. 60 СК України все майно набуте подружжям за час шлюбу є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Обовязок довести, що майно набуте у шлюбі є особистою приватною власністю відповідача покладається саме на нього, у тому числі шляхом подання позову про визнання майна придбаного в період шлюбних відносин з позивачкою його особистою приватною власністю. Як вбачається із матеріалів справи вимог щодо визнання спірної квартири особистою приватною власністю відповідача вона не містить, відповідач [PERSON] також не заявляв будь яких позовних вимог щодо спірного квартири. Враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] і підлягає розподілу у рівних частинах, а тому 1/2 частина будинку є власністю позивачки. Також згідно із положеннями ст.141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 1525 грн. 00 коп.

Outcome: approved