Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

У вересні 2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з цим позовом, посилаючись на те, що 14 серпня 2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2000 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з порушенням відповідачем [PERSON] зобов'язань за кредитним договором заборгованість за цим договором станом на 31 липня 2015 року становить 31761,15 грн, що складається із заборгованості за кредитом - 6678,61 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом - 25082,54 грн. Від вищезазначеної суми віднімається сума в розмірі 22409,28 грн, що була задоволена судовим рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 02 липня 2013 року. Різниця становить 9351,87 грн, а також штрафи в розмірі 250 грн (фіксована частина), 467,59 грн (процентна складова), а всього 10069,46 грн. У судове засідання представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не з'явився, однак надіслав до суду заяву, згідно якої просить справу розглянути за його відсутності, позов підтримує, просить задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надіслав. Так як відповідач, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності у судове засідання не з'явився, суд уважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, позивач не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки сторони не з'явилися в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено, що 14 серпня 2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено кредитний договір. З копії заяви позичальника від 14 серпня 2007 року підтверджується, що [PERSON] погодився з умовами договору та тарифами банку, в зв'язку з чим йому було надано кредиту на суму 2000 грн (а.с12). Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, до правовідносин сторін за кредитним договором підлягають застосуванню норми, що регулюють відносини позики, якщо це не суперечить суті кредитного договору. В порушення умов договору та вищезазначених правових приписів, станом на 31 липня 2015 року [PERSON] допустив заборгованість за договором у розмірі 31761,15 грн, що складається із заборгованості за кредитом - 6678,61 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом - 25082,54 грн, штрафу (фіксована частина) - 250 грн, штрафу (процентна складова) - 467,59 грн (а.с. 8-10). Заочним рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 02 липня 2013 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором в розмірі 22409,28 грн, та судовий збір в розмірі 229,40 грн, а всього в розмірі 22638,68 грн. Як убачається зі змісту вищезазначеного заочного рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 02 липня 2013 року, з відповідача [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором від 14 серпня 2008 року, а саме: 6678,61 грн - заборгованість за кредитом; 14425,47 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом; 250 грн - штраф (фіксована частина); 1055,20 грн - штраф (процентна складова) (а. с. 7). Таким чином, три складових заборгованості за кредитним договором від 14 серпня 2008 року стягнуто заочним рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 02 липня 2013 року, а саме тіло кредиту, відсотки та штрафи. Зазначена за цими складовими заборгованість має відображення у розрахунку заборгованості за кредитним договором у цій справі. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином. Не виконуючи належним чином зобов'язання за кредитним договором та рішенням суду, відповідач порушує норми законодавства та умови договору. Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у цій справі просить стягнути різницю заборгованості за кредитним договором з урахуванням суми заборгованості стягнутої заочним рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 02 липня 2013 року та тієї, що виникла тепер, тобто по 31 липня 2015 року. Таку різницю позивачем визначено у розмірі 9351,87 грн. Крім цього, штраф - 250 грн (фіксована частина), штраф - 467,59 грн (процентна складова). Будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідач суду не надав, як і не надав доказів щодо належного виконання ним умов кредитного договору. Отже, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 10069,46 грн. За змістом ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на вищевикладене правило, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» 1218 грн понесених судових витрат, що складаються з судових витрат зі сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved