Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

У вересні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», третя особи [PERSON] про визнання недійсним договору поруки від 30 березня 2007 року, котрий укладений з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 014/9307/73/53919 від 30 березня 2007 року, укладеного між відповідачем та третьою особою. Підставою для визнання договору поруки позивач вважає те, що додаткову угоду № 6 до кредитного договору, якою позивач надавав згоду на зміну основних умов кредитного зобов'язання, він не підписував, вона підписана сторонньою особою. Крім того, згодом було укладено додаткову угоду № 7 до кредитного договору, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності поручителя. Під час судового розгляду представник позивача змінила предмет спору, просила суд визнати договір поруки від 30 березня 2007 року припиненим (а.с. 37), оскільки додаткову угоду № 6 до кредитного договору позивач не підписував, а відтак - не надав згоду на зміну основних умов кредитного зобов'язання. До судового засідання представники сторін та третя особа не з'явилися. Представник позивача надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Тому, суд розглянув справу у їх відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що від 30 березня 2007 року між [PERSON] та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (змінило найменування на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») укладено кредитний договір № 014/9407/82/53919 (а.с. 6-10) Відповідно до умов цього договору ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надав [PERSON] кредит у розмірі 168 500 доларів США, зі сплатою процентів у розмірі 10,500% річних зі строком повернення кредиту до 30 березня 2027 року. З метою забезпечення виконання кредитного зобов'язання 30 березня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позивачем [PERSON] укладено договір поруки (а.с. 11-14), відповідно до котрого сторони встановили, що у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед банком за виконання боргових зобов'язань в повному обсязі відповідно до ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України (п. 3.4, 2.1 договору поруки). Відповідно до п. 4.2 договору поруки сторони встановили, що строк та умови виконання цього договору можуть бути переглянуті сторонами лише з їх письмової згоди. Крім того, під час судового розгляду встановлено, що 12 січня 2011 року між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено додаткову угоду № 6 до кредитного договору (а.с. 15-17). У вказаній додатковій угоді міститься застереження поручителів, що вони надають згоду на зміну умов кредитного договору відповідно до викладеної додаткової угоди та підтверджують, що їх зобов'язання як поручителів відповідно до договору поруки від 30 березня 2010 року зберігаються та забезпечують виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором № 014/9407/82/53919 від 30 березня 2007 року. Серед поручителів зазначений і позивач [PERSON] Разом з тим, відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи № 2734/2735/15-32 від 7 травня 2015 року підпис в графі «підпис» під прізвищем поручителя [PERSON] в оригіналі додаткової угоди № 6 від 12 січня 2011 року до кредитного договору № 014/9407/82/53919 від 30 березня 2007 року виготовлений рукописним способом кульковою ручкою без застосування попередньої технічної підготовки та технічних засобів, а також виконаний не [PERSON], а іншою особою (а.с. 105-111). Отже, додаткову угоду № 6 від 12 січня 2011 року до кредитного договору № 014/9407/82/53919 від 30 березня 2007 року [PERSON] не підписував, а відтак - не надавав згоду на зміну основних умов кредитного зобов'язання [PERSON] Крім того, судом встановлено, що 12 січня 2011 року [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено додаткову угоду № 7 до кредитного договору, відповідно до котрої змінені основні умови кредитного зобов'язання [PERSON], а саме змінено відсоткову ставку за користування кредитом на 5%, з 16 січня 2012 року - 8,5%, а у разі припинення трудових відносин позичальника з банком - 13,20%. Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності (ч. 1 ст. 559 ЦК України). Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим. Оскільки, 30 березня 2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та позивачем [PERSON] укладено договір поруки, котрим визначені умови солідарної відповідальності разом з позичальником [PERSON] у випадку невиконання або неналежного виконання останнім взятих на себе зобов'язань за кредитним договором та встановлено, що строк та умови виконання цього договору можуть бути переглянуті сторонами лише з їх письмової згоди; додаткова угода № 6 до кредитного договору, котрою збільшився обсяг поручителя (встановлено строк позовної давності у 70 років; у разі невиконання позичальником п. 1.1-1.2 додаткової угоди збільшується розмір процентної ставки) позивачем як поручителем не підписувалась; додаткова угода № 7 до кредитного договору в порушення умов договору поруки поручителем також не підписувалась, відповідно до котрої також збільшено обсяг відповідальності поручителя (змінено відсоткову ставку за користування кредитом до 5%, з 16 січня 2012 року - 8,5%, а у разі припинення трудових відносин позичальника з банком - 13,20%), то суд дійшов висновку про задоволення позову та визнання договору поруки припиненим. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. підлягає відшкодуванню відповідачем позивачу.

Outcome: approved