Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

У березні 2014 року до суду надійшов зазначений позов, в якому [PERSON] просить визнати за нею право приватної власності на 471/10000 частини житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 62, 8 кв.м., яке складається з: коридору площею 7,2 кв.м., житлової кімнати - 21,3 кв.м., житлової кімнати - 15,4 кв.м., кухні - 11,1 кв.м., санвузлу - 5,7 кв.м., балкону 2,1 кв.м. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 29 червня 2011 року між нею та [PERSON] укладено попередній договір купівлі-продажу, за яким остання зобов'язалася у строк не пізніше 20 серпня 2011 року продати, а позивач купити частину житлового будинку [ADDRESS], загальною площею 60 кв.м. або майнові права на зазначену квартиру. Пунктом 3 вказаного договору передбачено, що купівля-продаж має бути вчинена за суму в розмірі 390 000 грн. На підтвердження дійсних намірів про наступне укладання договору купівлі-продажу позивач передала, а відповідач отримала забезпечувальний платіж у сумі 195 000 грн. Відповідно до п. 6 зазначеного договору решту суми за придбані майнові права позивач зобов'язувалася вносити рівними частинами щомісяця протягом 19 календарних місяців в сумі 9 750,00 грн. на картку VISA ПриватБанку № [NUMBER] до 30 числа кожного місяця, починаючи з 20 серпня 2011 року. 20 серпня 2011 року з урахуванням вимог п.1 попереднього договору від 29.06.2011 року, між сторонами укладено договір купівлі - продажу майнових прав за № 20/08-26, предметом якого є придбання позивачем майнових прав на житлове приміщення у порядку та на умовах, передбачених договором та у відповідності до норм Цивільного кодексу України, що визначають загальні положення про купівлю - продаж. Згідно з п. п. 2.1, 2.2 названого договору відповідач продає, а позивач купує майнові права на житлове приміщення, загальною площею 60 кв.м. (шоста квартира зліва направо на другому поверсі), яке є частиною житлового будинку [ADDRESS]. Пунктами 4.1, 4.2 договору передбачено, що вартість майнових прав на об'єкт нерухомості за 1 кв.м. загальної площі складає 6 500, 00 грн. Загальна вартість майнових прав, що передаються відповідачем складає: 390 000,00 грн., з яких відповідач отримав 204 750,00 грн. та на день підписання договору заборгованість становить 185250,00 грн. Станом на лютий 2013 року позивачем погашено заборгованість за придбані майнові права. У п.п. 5.2.6 додаткової угоди № 1 від 27 вересня 2011 року визначено, що відповідач зобов'язаний оформити право власності на об'єкт нерухомості за позивачем в порядку встановленому чинним законодавством України та надати останньому оригінали документів, що засвідчують право власності, протягом 240 календарних днів з дати підписання сторонами Акту прийому - передачі майнових прав на об'єкт нерухомості. Відповідно до п.3.1 договору від 20.08.2011 року № 20/08-26 майнові права на житлове приміщення передаються шляхом підписання акту. Акт підписується сторонами не пізніше 10 робочих днів з дати введення об'єкту капітального будівництва в експлуатацію. 06 жовтня 2011 року Інспекцією Державного архітектурно - будівельного контролю у Київській області зареєстровано декларацію про готовність об'єкта до експлуатації. Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради від 27.03.2012 року № 143 дозволено відповідачу оформити право власності на житловий будинок [ADDRESS] та 05.04.2012 року видано свідоцтво про право власності на зазначений житловий будинок. Згідно рішення виконавчого комітету Броварської міської ради від 19.11.2013 року №579 приміщенням житлового будинку [ADDRESS]. У відповідності до листа КП Броварської міської ради «Броварське БТІ» від 23.12.2013 року було проведено розрахунок часток співвласників вищезазначеного будинку та визначено, що приміщення [ADDRESS] загальною площею 62,8 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м. становить 471/10000 частки будинку. Відповідач, порушуючи договірні зобов'язання, умисно ухиляється від оформлення за позивачем права власності на житлове приміщення (квартиру), не визнаючи тим самим її право власності на майно. У зв'язку з наведеним, [PERSON] була змушена звернутися до суду з вказаним вище позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні фабулі позовної заяви, та просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, направила до суду заяву про визнання позову, одночасно просила суд розглянути дану справу без її участі. У судовому засіданні 18 червня 2014 року до участі в даній справі в якості третьої особи залучено Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області. Представник третьої особи Сосюк Я.О. позовні вимоги не визнав, пояснив, що відповідачу згідно із цільовим призначенням належної їй земельної ділянки надавався дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку, при цьому останньою збудовано багатоквартирний будинок. Право власності на спірне майно зареєстроване за відповідачем у встановленому законом порядку та видане свідоцтво на цілісний об'єкт нерухомого майна без зазначення квартир. Вказував на те, що ст. 376 ЦК України закріплено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У зв'язку з тим, що [PERSON] збудовано житловий будинок на земельній ділянці, з порушенням її цільового призначення, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 29 червня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено попередній договір купівлі-продажу, за яким остання зобов'язалася у строк не пізніше 20 серпня 2011 року продати, а позивач купити частину житлового будинку [ADDRESS], загальною площею 60 кв.м. або майнові права на зазначену квартиру (а.с.13-15). 20 серпня 2011 року з урахуванням вимог п.1 попереднього договору від 29.06.2011 року, між сторонами укладено договір купівлі - продажу майнових прав за № 20/08-26, предметом якого є придбання позивачем майнових прав на житлове приміщення у порядку та на умовах, передбачених договором та у відповідності до норм Цивільного кодексу України, що визначають загальні положення про купівлю - продаж. У п.п.5.2.6, яким 27 вересня 2011 року згідно додаткової угоди № 1 доповнено договір купівлі - продажу майнових прав за № 20/08-26, зазначено, що відповідач зобов'язаний оформити право власності на об'єкт нерухомості за позивачем в порядку, встановленому чинним законодавством України та надати останньому оригінали документів, що засвідчують право власності, протягом 240 календарних днів з дати підписання сторонами Акту прийому - передачі майнових прав на об'єкт нерухомості (а.с. 24-25). Згідно з актом прийому - передачі майнових прав від 14.10.2011 року [PERSON] передала [PERSON] майнові права на об'єкт нерухомості - житлове приміщення (квартиру), що розташована у житловому будинку за адресою: [ADDRESS], загальною площею 60,0 кв. м (шоста квартира зліва направо на другому поверсі) (а.с. 30). З матеріалів справи вбачається, що 12.02.2008 року на підставі рішення виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області [PERSON] надавався дозвіл на будівництво житлового будинку по [ADDRESS]. Відповідно до державного акту серії ЯЖ за № 416586, виданого на ім'я [PERSON], земельна ділянка [ADDRESS] надана відповідачу з цільовим призначенням (використанням) - будівництво та обслуговування будинку і господарських будівель (а.с. 34). Судом також з'ясовано, що 06.10.2011 року Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області зареєстровано декларацію про готовність об'єкту до експлуатації будівництво індивідуального житлового будинку (а.с. 26-29). Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 27.03.2012 року за № 143 вирішено оформити [PERSON] право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS]; та доручити КП Броварської міської ради «Броварському бюро технічної інвентаризації» видати свідоцтва про право власності на вищевказані об'єкти нерухомого майна (а.с. 31). 05.04.2012 року [PERSON] видано свідоцтво про право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Право приватної власності на вказане нерухоме майно, а саме житловий будинок зареєстровано за [PERSON] у КП «Броварське бюро технічної інвентаризації», про що свідчить копія витягу про державну реєстрацію прав за № 33730868 (а.с. 32-33). Згідно рішення виконавчого комітету Броварської міської ради від 19.11.2013 року № 579 приміщенням житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 36). У відповідності до листа КП Броварської міської ради «Броварське БТІ» від 23.12.2013 року було проведено розрахунок часток співвласників вищезазначеного будинку та визначено, що приміщення [ADDRESS] загальною площею 62,8 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м. становить 471/10000 частки будинку (а.с. 37). Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Способом захисту права та інтересу є, зокрема, визнання права. Згідно зі ст. 177 ЦК України до об'єктів цивільних прав відносяться речі, майнові права та інше. Статтями 181 та 182 ЦК України визначено, що до нерухомих речей (нерухомості) належать об'єкти, що розташовані на земельній ділянці, а право власності та інші речові права на нерухомі речі, зокрема їх виникнення, підлягають державній реєстрації. Цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України). Ст.ст. 316-323, 325, 328, 331, 334, 379-382 ЦК України закріплено загальні засади права власності, зокрема, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном; усі суб'єкти права власності є рівними перед законом; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом; право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва; житлом фізичної особи є квартира. Майном як особливим об'єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами (ст.190 ЦК України). З досліджених у судовому засіданні матеріалів справи, встановлено, що [PERSON] належить індивідуальний житловий будинок, право власності на який оформлено та зареєстровано у визначеному законом порядку. При цьому свідоцтво про право власності видано на будинок як цілісний об'єкт нерухомого майна без зазначення квартир. Земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок, що належить відповідачу, надана для будівництва індивідуальної забудови. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що сам по собі факт невиконання зобов'язання відповідачем по оформленню за позивачем права власності на нежитлове приміщення, незважаючи на завершення будівництва та введення в експлуатацію житлового будинку, частиною якого є спірна нерухомість, не являється безумовною підставою для задоволення позову, оскільки відповідальність за таку бездіяльність відповідача передбачає настання правових наслідків, передбачених укладеними основним та додатковим договорами про купівлю-продаж майнових прав, які в свою чергу не передбачають захист прав позивачів шляхом визнання права власності на спірне житлове приміщення в порядку ст. 386, 392 ЦК України. При розгляді даної справи по суті позивачем не надано доказів того, що у неї виникло право власності на частину спірного житлового будинку у вигляді квартири і це право зареєстровано у встановленому ст. 331 ЦК України порядку. Крім того, за умовами вказаного договору позивач фактично придбала майнові права на об'єкт нерухомості у вигляді житлового приміщення (квартири), що є частиною житлового будинку, а не квартиру, як окремий об'єкт нерухомості, при цьому відповідач не є власником квартир, оскільки фактично їй належить цілісний житловий будинок, тому розпорядження [PERSON] вказаним житловим приміщенням, не виділеним в окремий об'єкт у встановленому законом порядку, прямо суперечить загальним засадам права власності. Разом з цим, визнання відповідачем позову свідчить про відсутність спору між сторонами щодо набуття права власності та відсутність правових підстав для розгляду даної справи в суді, оскільки в силу ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Проте, доказів на підтвердження того, що право позивача на зазначене вище майно порушене, не визнається відповідачем чи оспорюється суду не надано. Відповідно до вимог ч. 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Проте, судом не встановлено законних підстав для прийняття такого визнання, оскільки воно суперечить вимогам закону. У зв'язку з наведеним вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що не грунтуються на вимогах закону та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed