Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, уточнивши позовні вимоги до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Третя Дніпровська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та встановлення належності правовстановлюючого документу, просила визначити їй додатковий строк у два місяці для подання заяви до нотаріальної контори (нотаріуса) про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , померлої [INFO] ; та просила встановити факт належності правовстановлюючого документу - заповіту, складеного [PERSON] та ім`я [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] померла мати її громадянського чоловіка - [PERSON] . Після її смерті залишилось двоє спадкоємців, а саме її онука [PERSON] та [PERSON] , яка доглядала за померлою з 2009 року і до моменту смерті, проживала з нею однією сім`єю. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] , 1/2 частина якої належала їй на підставі права власності на житло від 28.09.1998 року, а іншу 1/2 частину вона успадкувала після смерті свого сина [PERSON] . Після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори звернулась онука спадкодавця [PERSON] , а [PERSON] не зверталась, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем і вважається такою, що прийняла спадщину. На початку травня 2019 року [PERSON] , яка і після смерті спадкодавця проживала за вказаною адресою, сповістила [PERSON] про те, що під час прибирання у квартирі знайшла заповіт, складений померлою [PERSON] , яким остання заповіла усе належне їй майно з чого б воно не складалось [PERSON] та її сину [PERSON] . Позивач вважає, що [PERSON] навмисно приховала від них зазначений заповіт. Після цього, 31.05.2019 року [PERSON] звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте, 05.06.2019 року нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва, у зв`язку з пропуском строку для подання такої заяви, у зв`язку з чим, позивач вимушена звернутись до суду. У листопаді 2019 року до суду звернувся [PERSON] із зустрічною позовною заявою, в якій просив визначити йому, [PERSON] , додатковий строк у два місяці для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначає, що [INFO] померла його бабуся [PERSON] . Після її смерті залишилось двоє спадкоємців, онука [PERSON] та [PERSON] , яка доглядала за померлою з 2009 року і до моменту смерті, проживала з нею однією сім`єю. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] , 1/2 частина якої належала їй на підставі права власності на житло від 28.09.1998 року, а іншу 1/2 частину вона успадкувала після смерті свого сина [PERSON] . Після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулась онука спадкодавця [PERSON] , а [PERSON] не зверталась. Влітку 2019 року його сповістила мати - [PERSON] про те, що існує заповіт, складений померлою [PERSON] , яким остання заповіла усе належне їй майно з чого б воно не складалось йому - [PERSON] та його матері [PERSON] . Після звернення до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, останньому 15.11.2019 року нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва, у зв`язку з пропуском строку для подання такої заяви, у зв`язку чим, останній також вимушений звернутись до суду. Судом вірно визначено найменування третьої особи як Третя Дніпровська державна нотаріальна контора. Представник позивача за первісним позовом - [PERSON] , він же представник відповідача за зустрічним позовом адвокат Бардаченко Д.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти задоволення зустрічних позовних вимог. Представник відповідача за первісним позовом - [PERSON] , він же представник позивача за зустрічним позовом адвокат Рись Н.Ю. позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти задоволення зустрічних позовних вимог. Представник відповідача за первісним позовом та за зустрічним - [PERSON] - адвокат Бабенко О.А. заперечувала проти задоволення позовних вимог за первісним позовом та за зустрічним. Відповідач за первісним позовом та за зустрічним - [PERSON] у судове засідання не з`явилась, будь-яких заяв та/або клопотань на адресу суду не надходило. Представник третьої особи - Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, від представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, у зв`язку із робочою завантаженістю. Вислухавши пояснення учасників справи, свідків, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно з ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: усе належне їй майно, де б воно не було та з чого воно не складалось усі майнові права та обов`язки, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть їй, вона заповіла [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується заповітом від 23 січня 2007 року, посвідченим державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. (арк.с.8), витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №8142926 від 23.01.2007 року (арк.с.8 зворот). З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого [INFO] Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області вбачається, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 77 років (арк.с.4). Матеріалами справи підтверджено, що 06 березня 2018 року [PERSON] звернулась до Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої [INFO] бабусі - [PERSON] , [INFO] (арк.с.71 зворот). 06 березня 2018 року за заявою спадкоємця за законом про прийняття спадщини заведено спадкову справу №149/2018 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлої [PERSON] сплинув 28 травня 2018 року. Заяви про прийняття спадщини у встановлений законодавством шестимісячний строк [PERSON] та [PERSON] до нотаріальної контори не подавались. Постановою державного нотаріуса Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. від 05 червня 2019 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину квартири [ADDRESS] , після померлої [INFO] [PERSON] , у зв`язку із пропуском передбаченого законом строку (арк.с.3). Крім того, постановою державного нотаріуса Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. від 15 листопада 2019 року відмовлено і [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину квартири [ADDRESS] , після померлої [INFO] [PERSON] , у зв`язку із пропуском передбаченого законом строку (арк.с.57). Як було встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] про смерть [PERSON] стало відомо на початку травня 2019 року, коли [PERSON] , яка після смерті спадкодавця проживала за вказаною адресою, сповістила [PERSON] про те, що під час прибирання у квартирі вона знайшла заповіт, складений померлою [PERSON] , яким остання заповіла усе належне їй майно з чого б воно не складалось [PERSON] та її сину [PERSON] . Зазначені обставини також підтвердили свідки, допитані в судовому засіданні. Так, відповідач [PERSON] , допитана у судовому засіданні як свідок, відповідно до вимог ст.92 ЦПК України, пояснила суду, що вона є племінницею спадкодавця [PERSON] . Так, з 2009 року вона проживала разом із нею однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] та продовжує проживати там і по теперішній час. [PERSON] зазначила, що вона особисто доглядала за [PERSON] увесь час, піклувалась про неї. Після смерті останньої, вона самостійно займалась її похованням. У померлої [PERSON] є онука [PERSON] , яка зв`язків із бабусею не підтримувала. У [PERSON] було два сини. Після смерті сина [PERSON] його мати [PERSON] залишила все своє майно його дитині, своєму онуку [PERSON] та його матері [PERSON] . Про те, що на [PERSON] та [PERSON] було складено заповіт ні їм, ні [PERSON] не було відомо. Сама [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталась, проте постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, є рідною племінницею спадкодавця, а тому вважає, що має право на спадкування в третю чергу в порядку ст.1263 ЦК України, та вважає себе такою, що прийняла спадщину. Про існування самого заповіту [PERSON] дізналась лише у 2019 році під час того, як остання почала перебирати документи померлої [PERSON] . Після цього, одразу [PERSON] повідомила [PERSON] про існування заповіту, а вона, в свою чергу, повідомила свого сина. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснила, що вона є донькою [PERSON] та проживала за адресою: [ADDRESS] разом із своєю матір`ю та [PERSON] . Зазначила, що особисто бачила як її мати доглядала перед смертю [PERSON] та згодом займалась її похованням. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що померла [PERSON] - його рідна сестра. З нею разом проживала [PERSON] та [PERSON] , вони доглядали за нею, готували, прибирали, купували продукти та ліки. Знає, що заповіт знайшла його донька [PERSON] через рік після смерті [PERSON] . На переконання суду необізнаність спадкоємців за заповітом [PERSON] та [PERSON] про наявність заповіту взагалі свідчить про те, що у спадкоємців за заповітом були реальні перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених зазначеними свідками, їх показання об`єктивно підтверджуються зібраними у справі доказами. Суд зазначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до частини першої, другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. У частині першій статті 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1272 ЦК України за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У частині третій цієї статті зазначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Розглядаючи спір по суті, судом, з урахуванням положень зазначених норм ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», та, дослідивши поважність причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] встановлено, що [PERSON] та її син [PERSON] не скористались правом на прийняття спадщини у зв`язку з поважними причинами, оскільки підтверджена велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна, що свідчать про поважність причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини та наявність підстав для застосування ч.3 ст.1272 ЦК України, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Що стосується вимог позивача за первісним позовом - [PERSON] про встановлення факту належності документу, суд зазначає наступне. Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 -1265 цього Кодексу. 23 січня 2007 [PERSON] був складений заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. Відповідно до вищезазначеного заповіту від 23.01.2021 р. [PERSON] , заповіла все її майно де б воно не було і з чого б воно не складалось - [PERSON] та [PERSON] . З метою оформлення спадщини позивач звернулась до Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори, однак, державний нотаріус відмовилась оформляти спадщину на підставі заповіту [PERSON] від 23.01.2007 р., оскільки в заповіті невірно вказано ім`я заявниці, зокрема, в заповіті вказано « [PERSON] », а в дійсності ім`я « [PERSON] ». Згідно п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно ст.257 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 р. «Про, судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих, документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або, ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Виправлення помилки є неможливим шляхом складання нового заповіту, оскільки [PERSON] вже померла. Вказане стверджується копією паспорта заявниці, довідкою про присвоєння ідентифікаційного номеру та довідкою відділу іноземних перекладів. Так, в судовому засіданні встановлено, що паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий 29 березня 2007 року Лубенським МРВ УМВС України в Полтавській області виданий на ім`я « [PERSON] » (арк.с.234-235); у картці фізичної особи-платника податків повідомлено, що « [PERSON] » одержала ідентифікаційний номер [NUMBER] (арк.с.235). Проте, із копії заповіту померлої [PERSON] від 23 січня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А., вбачається, що [PERSON] заповіла « [PERSON] » та [PERSON] усе належне їй майно, де б воно не було та з чого воно не складалось усі майнові права та обов`язки, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть їй (арк.с.223). Так, державним нотаріусом Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. встановлено невідповідність імені спадкоємця, а саме: згідно заповіту, посвідченого Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 23 січня 2007 року за реєстровим №2-249, заповідач [PERSON] усе належне їй майно заповіла « [PERSON] », але згідно паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Лубенським МРВ УМВС України в Полтавській області 29.03.2007 року, ім`я спадкоємця зазначено як « [PERSON] » (арк.с.245). Крім того, довідка (експертний висновок) відділу іноземних перекладів Дніпропетровської торгово-промислової палати від 04.11.2020 року засвідчує, що імена « [PERSON] » та « [PERSON] » є ідентичними. Розбіжність виникла через невірне написання імені українською мовою. Так, згідно норм українського правопису вказане ім`я пишеться « [PERSON] » (арк.с.236). З урахуванням викладеного, суд вважає доведеним факт належності заявниці заповіту складеного [PERSON] , у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved