Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати з компенсацією. В обґрунтування позову зазначила, що працює у ПАТ «Азовзагальмаш». Так, їй була нарахована, але не виплачена заробітна плата в сумі 12356,17 грн., яку просить стягнути з відповідача. Також просить стягнути з відповідача компенсацію за затримку виплати заробітної плати в розмірі 1680,51 грн. На підставі викладеного, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату з компенсацією, а також моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наданий відповідачем розрахунок заборгованості з виплати заробітної плати в розмірі 14027,46 грн. з компенсацією в розмірі 1629,78 грн.визнає та просить стягнути на її користь, також просить стягнути на її користь моральну шкоду в розмірі 300,00 грн. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши письмові заперечення проти позову, в яких позовні вимоги позов визнають частково, оскільки розмір заборгованості з виплати заробітної плати становить 14027,46 грн. з урахуванням виплачених податків та інших обовязкових платежів, що підтверджується відповідною довідкою, виданою бухгалтерією підприємства, компенсація складає 1629,78 грн. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки вважає вказані вимоги необґрунтованими та не доведеними. У звязку із неявкою представника відповідача в судове засідання судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи у порядку ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Ця ж норма пролонгована змістом частини 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці». [PERSON] встановлено, що позивачка перебуває у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується відповідними відомостями у її трудовій книжці. За період роботи позивачки їй нараховувалась заробітна плата. Згідно довідки №238/ро-800, виданої 02 жовтня 2015 року ПАТ «Азовзагальмаш» у відповідача перед позивачкою утворилась заборгованість по заробітній платі за період з грудня 2014 року по серпень 2015 року в сумі 14027,46 грн. Також, відповідачем надано розрахунок компенсації за час затримки виплати заробітної плати позивачці та складає 1629,78 грн. Оскільки позивачкою визнано суму заборгованості по заробітній платі з компенсацією, суд позовні вимоги в зазначеній частині задовольняє в повному обсязі. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності до п. 9 Постанови Пленуму Верховного [PERSON] України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного [PERSON] України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин. У п. 13 постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином судом встановлено, що внаслідок не своєчасної виплати відповідачем позивачу заробітної плати, позивачу була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 300,00 гривень є завищеним. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав. Виходячи з розуміння загальнолюдських цінностей, жоден працівник не може залишатися байдужим до порушення роботодавцем його права на оплату праці, а тому суд погоджується з тим, що встановлені порушення трудових прав позивача повязані з певними душевними стражданнями і вважає, що 200 грн. є достатньою і справедливою компенсацією завданої йому моральної шкоди. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 487,20 гривень за вимоги майнового характеру та 487,20 грн. за вимоги немайнового характеру, що разом складає 974,40 грн.

Outcome: partial