Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, уточнивши який, мотивував його тим, що відповідачі у даній справі є батьками неповнолітнього [PERSON], і вони ухиляються від виконання батьківських обовязків по вихованню їх спільного сина та жорстоко поводяться з дитиною, що є небезпечним для здоров?я і морального виховання останньої. В обґрунтування позову зазначалося про те, що батьки залишають дитину-інваліда без догляду, траплялися випадки відсутності матері вдома з дитиною протягом декількох діб, дитина тримається постійно у своєрідній клітці-дитячому ліжку, яке закрите зверху, батьки не піклуються про здоровя дитини, про її фізичний та моральний розвиток, не виховують його та не готують до самостійного життя. [PERSON] є непрацевлаштованою, систематично зловживає алкогольними напоями, розпиваючи їх періодично в присутності своїх дітей; батько [PERSON] постійно вдома не проживає, а перебуває на неофіційних заробітках за межами території Липоводолинського району Сумської області та в м.Києві або в м.Москва, інші троє дітей відповідачів проживають у період відсутності батьків у бабусі та дідуся [PERSON] і [PERSON] У 2014 році в адміністративному порядку у відповідачів вперше відібрано сина [PERSON] і поміщено до Першої спеціалізованої лікарні м.Ромни у звязку з тим, що мати дитини постійно зловживала алкогольними напоями і не приділяла дитині належної уваги, і в наступному призупинялася виплата матері дитини державної соціальної допомоги, і за результатами втручання соціальних служб і усунення причин відібрання дитини, останню повернуто до сімї. Однак у серпні 2015 року мати почала знову зловживати алкогольними напоями та була взагалі відсутня вдома, залишаючи дитину одного в клітці в житловому будинку, а батько дитини в цей час перебував на заробітках, про ці обставини працівниками соціальних служб складалися акти та протягом 2014-2015 років під час перебування на профілактичному обліку сімї відповідачів складалися акти про неналежні житлово-санітарні умови проживання дитини (невелика житлова площа будинку, відсутність належних умов для утримання дитини-інваліда). Усередині вересня 2015 року дитину вдруге відібрано в адміністративному порядку від батьків та на початку жовтня 2015 року її знову повернуто до сімї батьків. Позивач просив суд відібрати неповнолітнього [PERSON] у його батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавленні цих осіб батьківських прав відносно дитини. У ході судового розгляду даної справи представник позивача [PERSON] уточнений позов підтримав в повному обсязі з вищевикладених підстав та додатково суду пояснив про те, що син відповідачів в силу своєї інвалідності потребує постійного материнського і батьківського догляду, що відповідачі не забезпечують (мати близько 30 днів протягом 2015 року зловживала алкогольними напоями, батько постійно відсутній вдома, не приймаючи участі у вихованні дитини), дитина постійно тримається у своєрідній клітці, що є проявом жорстокого поводження з останньою, хоча син [PERSON] може проявляти певну агресію, в тому числі і через неповноцінний фізично-психічний розвиток і хворобу дитячого церебрального паралічу. Відповідач [PERSON] під час розгляду даного спору по суті позов не визнала та суду пояснила, що її син [PERSON] народився вагою біля 800 грам, із проявом ДЦП із недорозвинутим відділами мозку, зараз дитина у 7-річному віці важить лише 13 кг., має статус інваліда категорії А з дитинства, оскільки зазначена вище хвороба перешкоджає звичайному розвитку дитини. Біля чотирьох років тому її чоловіком до дитячого ліжка було змайстровано покращення із своєрідним дахом з тією метою, щоб перешкодити дитині самостійно вилазити з ліжка як вночі, так і вдень, оскільки її син, не дивлячись на відхилення у розвитку, є достатньо рухливим хлопчиком і його неможливо залишити самого на 5-10 хвилин. Вона та її чоловік постійно опікуються їх сином, двічі на рік проходять реабілітацію в Сумській обласній дитячій лікарні (проводиться медикаментозне лікування по відновленню роботи головного мозку), а в спеціальному реабілітаційному центрі для інвалідів в м.Суми по вул. М.Лушпи дитина проходить фізичну реабілітацію про відновленню рухів (між медикаментозним лікуванням даний захід дозволив у 2 роки 3 місяці сину [PERSON] почати ходити), у 2015 році по пільговій путівці дитина пройшла лікування у професора Козявкіна (м.Трускавець), а також у Липоводолинській ЦРЛ дитині надається періодична медична допомога, вони з дитиною відвідували медико-соціальну педагогічну комісію в м.Сумах, яка надала висновок про те, що дитина не може відвідували загальноосвітні дошкільні та шкільні заклади, так як вона не розмовляє, самостійно не може обслуговувати себе і потребує індивідуального підходу. Уточнила, що жодних проявів жорстокого поводження з дитиною ні вона, ні її чоловік не вчиняють (фізичне насильство до дитини не застосовують; якщо дитина хворіє, то вона вчасно та повній мірі надається необхідна медична допомога), а останнього разу, коли вона забирала свого сина з І-й ОСЛ м.Ромни, то вона спостерігала те, що він на руках у неї засипав, самостійно не рухався (його винесли на руках медпрацівники закладу і ще декілька годин він безперервно спав ще вдома, фактично за декілька днів він звик до тих умов, які були раніше (у обладнаному ліжку він засипає і відчуває себе у прийнятних умовах (у лікарні він постійно не спав). Підтвердила, що у серпні 2014 року вона біля 4 днів вживала алкогольні напої, а у вересні 2014 року це тривало біля 3-4 днів (до неї заходили друзі, зокрема, її подруга, та знайомі і вона з ними вживала вино та пиво, у ці дні продовжувалось святкування Дня незалежності України), сина доглядала її старша дочка та дідусь і бабуся, батько дитини перебував на роботі в м.Москва; також протягом 6 днів у серпні 2015 року і 2-3 днів вересня 2015 року вона із однією зі своїх подруг вживала пиво та вино, перебуваючи у стані алкогольного сп?яніння вдома, а при залишенні будинку на декілька годин, то дитина залишалася під наглядом її матері. Батько дитини у зимовий період, коли закінчуються сезонні будівельні роботи, то він постійно перебуває вдома та приймає участь у реабілітації сина (у вересні та листопаді 2014 року він разом із сином проходив двотижневі стаціонарні курси у спеціалізованому закладі в м.Суми, які спрямовані на покращення рухових здібностей дитини). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з?явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність та про невизнання заявленого до нього позову в повному обсязі; письмово зазначив про те, що вони разом із дружиною нають та надаватимуть більш якісний догляд, а ніж в будь-якому державному спеціалізованому закладі. Представник третьої особи [PERSON], виступивши на боці позивача, суду пояснила про те, що відповідачка [PERSON], як виявлялося працівниками соціальних служб району та співробітниками міліції, постійно зловживає міцними алкогольними напоями, починаючи з 2013-2015 років, поводячи себе неадекватно, перебуваючи у стані алкогольного сп?яніння, як мати, вона не могла виконувати належним чином обов?язків по вихованню сина. Дільничний інспектор Липоводолинського РВ неоднократно фіксував випадки виявлення матері сина [PERSON] у нетверезому стані, коли вона спала на ліжку у будинку, в якому постійно проживала, а дитина в цей час трималася у клітці вдома, плакала та не мала регулярного харчування. На останній такий випадок у вересні 2015 року служба у справах дітей Липоводолинської РДА та працівники місцевого органу опіки миттєво відреагували, відібравши дитину від матері. Того ж дня в будинку було брудно, пляшки з під горілки були розкидані в будинку, а мати у стані сильного алкогольного сп?яніння спала в одязі на ліжку. Відповідачі не забезпечують дитину індивідуальними підходами по вихованню, не запроваджують специфічних видів навчання, коли мати залишається вдома сама, дитини тижнями не прогулюється на свіжому повітрі, її вихованням переважно опікуються батьки [PERSON], батько дитини постійно відсутній вдома і практичної частини у вихованні сина не приймає. Також відповідачі на пропозицію служби у справах дітей Липоводолинської РДА помістити їх сина для комплексної реабілітації до спеціалізованого закладу на території України категорично відмовляються. Заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали даної справи, суд вважає уточнені позовні вимоги необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, з нижченаведених підстав. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO], який є зареєстрованим та проживає з батьками однією сім?єю за адресою в смт.Липова Долина, 2-й провулок вулиці Тельмана, 4 (а.с.3-5,9). Пунктом 2 рішення виконавчого комітету Липоводолинської селищної ради від 23 квітня 2014 року № 40 сім?ю [PERSON] і [PERSON] узято на профілактичний облік, як таку, що опинилася у складній життєвій ситуації (а.с.6). З протоколу засідання психолого-медико-педагогічної консультації при Сумській обласній психолого-медико-педагогічної консультації Сумської обласної державної адміністрації від 18 червня 2015 року № 75/116, вбачається висновок про те, що [PERSON] має системне порушення пізнавальної діяльності та комунікативних функцій, має помірну розумову відсталість, не сформованість мовленнєвої діяльності, навички соціальної поведінки та самообслуговування на стадії формування, потребує постійної допомоги та нагляду (а.с.53). У період часу з 18 вересня 2015 року і по 12 жовтня 2015 року [PERSON] перебував на стаціонарному обстеженні і лікуванні в Першій обласній спеціалізованій лікарні м.Ромни (а.с.51). Консультативним висновком дитячого психіатра Липоводолинської ЦРЛ [PERSON] встановлено діагноз у виді важкої розумової відсталості по Міжнародній класифікації хвороб F 72 (а.с.11). Батьки [PERSON] не мають зареєстрованого на праві власності на їх ім?я нерухомого майна (в тому числі, житла) (а.с.12-13). З комісійних актів обстеження сімї, яка опинилася у складних життєвих обставинах, складених 09 січня, 09 липня 2014 року в смт.Липова Долина, вбачаються наступні сімейно-побутові умови проживання відповідачів та їх спільного сина, а саме: відповідачі мешкають разом з дитиною в цегляному будинку з пічним опаленням, з однією житловою кімнатою, загальна площа зайнятого житла дорівнює 40 кв.м., в будинку наявний телевізор, холодильник, обробляється присадибна земельна ділянка площею 0,20 га, санітарний стан в будинку задовільний, продукти харчування в наявності, діти одягнуті охайно, постільна білизна чиста, батько [PERSON] пролікувався від алкогольної залежності (а.с.14,16). Рішенням виконавчого комітету Липоводолинської селищної ради Сумської області віл 11 вересня 2014 року № 92 вирішено відібрати [PERSON] у його батьків-відповідачів по справі, а рішенням цього ж органу від 18 вересня 2015 року № 68 вказану дитину повторно відібрано від її батьків (а.с.30,31). Сторони по справі підтвердили ті обставини, що після кожного відібрання [PERSON] від його батьків дитину протягом місячного терміну повертали батькам після усунення причин, які передували цьому. З комісійного акту обстеження сімї, яка опинилася у складних життєвих обставинах, складеного 11 вересня 2014 року в смт.Липова Долина, вбачаються те, що в будинку по ІІ-му пров. вул. Тельмана, 4, була присутня лише [PERSON], [PERSON] був відсутній в будинку, перебував на тимчасових заробітках в Росії, і дитина-інвалід [PERSON] утримується в сім?ї матері, де існувала реальна загроза життю та здоров?ю дитини (обстановка та ознаки загроз для дитини в акті не деталізовані) (а.с.19). З комісійного акту обстеження сімї, яка опинилася у складних життєвих обставинах, складеного 31 серпня 2014 року в смт.Липова Долина, вбачаються те, що в будинку по ІІ-му пров. вул. Тельмана, 4, були відсутні [PERSON] та [PERSON] (останній перебував на тимчасових заробітках в м.Києві), дитина-інвалід [PERSON] перебував вдома один, будинок був зачинений, на подвір?ї відчувався неприємний запах сечі, через вікно будинку проглядалося те, що дитина була закрита у ліжку, яке зовні нагадує клітку (а.с.20). 30 червня 2015 року начальником служби у справах дітей Липоводолинської РДА [PERSON] складено комісійний акт про те, що [PERSON] покинула дитину [PERSON] одну по місцю проживання останнього (а.с.24). З комісійного акту обстеження сімї, яка опинилася у складних життєвих обставинах, складеного 07 вересня 2015 року в смт.Липова Долина, вбачаються те, що в будинку по ІІ-му пров. вул. Тельмана, 4, була присутня лише [PERSON] і дитина-інвалід [PERSON], [PERSON] був відсутній в будинку, перебував на тимчасових заробітках в Києві, у повітрі відчувався запах фекалій, стіна біля ліжка [PERSON] вимазана фекаліями, на підлозі в кімнаті розсипана банка з недопалками, на кухонному столі розміщувалась пляшка недопитої горілки, а мати дитини перебувала у нетверезому стані (а.с.23). З висновку органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Липоводолинської селищної ради Сумської області від 22 жовтня 2015 року № 78 проглядається недоцільність відібрання [PERSON] із сім?ї батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення батьківських прав останніх (а.с.67). При вирішенні даного спору, суд виходить з наступних висновків та норм закону. Відповідно до частини першої статті 170 Сімейного кодексу України (далі - СК України) відібрання дитини від батьків, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання, здійснюється виключно на підставі рішення суду. Відповідно до п.2, 3 ч.1 ст. 164 СК України підставами для відібрання дитини від батьків без позбавлення батьківських прав є ухилення від виконання своїх обовязків по вихованню дитини і жорстоке поводження з дитиною. За змістом вищевказаних норм закону правовий сенс відібрання дитини у батьків полягає в екстреності прийняття рішення на захист прав та інтересів дитини, коли зволікання може призвести до смерті дитини, тяжкої хвороби чи каліцтва, тощо. У ході розгляді даної справи по суті, позивачем суду не доведено цілеспрямоване, тривале у часі, систематичне свідоме ухилення відповідачів від виконання ними батьківських обовязків та жорстоке поводження з їх дитиною. За змістом п.2 ч.1 ст.164 СК України ухилення від виконання батьківських обовязків матірю та батьком дитини є комплексним поняттям, яке складається з багатьох аспектів і напрямків діяльності батьків по піклуванню про фізичний і духовний розвиток їх дитини, її навчання, підготовку її до самостійного життя, зокрема: забезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що позитивно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; надання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; сприяння засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі і виявлення інтересу до її внутрішнього світу; створення умов для отримання дитиною освіти та інші дії по вихованню дитини як повноцінного члена суспільства. На думку суду, вищевстановлені обставини щодо неналежного виконання [PERSON] та [PERSON] обовязків по вихованню дитини, які переважно стосувалися нестворення належних житлово-санітарних умов для утримання сина [PERSON], періодичне зловживання матірю алкогольними напоями протягом 2014-2015 років і відсутність саме у вказаний час належного догляду та уваги за сином, а також вжиття органами опіки та піклування заходів по адміністративному відібранню дитини від батьків у 2014-2015 роках, а невиконання батьківських обовязків відповідачем [PERSON] повязувалося із його постійною відсутністю вдома та в сімї протягом 2014-2015 років через перебування ним на заробітках за межами Сумської області та території України не можуть бути самостійними і однозначними підставами для відібрання дитини від батьків, оскільки ці факти за своїм змістом та в своїй сукупності не є істотними і умисними проявами неналежного і цілеспрямованого невиконання батьківських обовязків відповідачами щодо їх малолітнього сина [PERSON], що повязувалось із залишенням дитини у небезпечних для життя чи здоровя умовах, з урахуванням стану інтелектуального і фізичного розвитку дитини. Разом із цим, факти тривалої відсутності [PERSON] вдома і залишення дитини у цей час без належного догляду не знайшли належного підтвердження дослідженими судом доказами. Допитані в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не підтвердили дійсних обставин, які б свідчили про небезпеку для життя і здоровя дитини та морального виховання їх сина [PERSON], які допустили відповідачі під час адміністративного відібрання дитини 17 вересня 2015 року від матері [PERSON] (при входженні членів комісії до кімнати будинку, де мешкають відповідачі, дитина спочатку посміхалася, потім відпочивала у дитячому ліжко із деревяним дахом-решіткою, перебуваючи всередині неї вона не плакала і не кричала, не гукала на допомогу), а перебування матері при цьому у нетверезому стані у значній мірі не вплинуло на моральне виховання самої дитини в силу малолітнього віку та розумового розвитку з відхиленнями, бо дитина практично не усвідомлювала цих обставин. Позивач не довів суду обставин, що мати та батько сина [PERSON] ухиляються від виконання ними своїх батьківських обовязків умисно, про що свідчать, як зазначав представник позивача, вищевказані обставини, оскільки нестворення належних умов про утримання і виховання повязувалося із тим, що в сімї працює на неофіційних роботах лише батько сина [PERSON], мати постійно здійснює догляд за сином [PERSON], який має статус дитини-інваліда, і не працює, майновий стан сімї не дозволяє постійно і значно покращувати житлово-побутові умови для дитини, що фактично визнали сторони у даній справі. Як прослідковується зі встановлених обставин справи, уживання алкоголю [PERSON] мало епізодичний характер (сукупно протягом двох тижнів на рік) і повязується із стороннім впливом її друзів та знайомих, які пропонували їй спільно вживати алкогольні напої під різними приводами, при цьому перебування на обліку вказаного відповідача у лікаря-нарколога із діагнозом хронічний алкоголізм не підтверджено належними доказами. Разом із цим, на день розгляду даної справи в суді відповідачка [PERSON] 05 жовтня 2015 року пройшла лікування від алкогольної залежності в Сумському обласному наркологічному диспансері, у такий спосіб фактично підтвердивши свій намір усунути негативний вплив алкоголю на її здоровя і свідомість з метою приділення більше уваги сину [PERSON] і ще трьом дітям, а також її сімї, що фактично і відбулося під час розгляду даної справи в суді, оскільки представники сторони позивача та третьої особи підтвердили під час розгляду даної справи по суті, що на день вирішення даного спору в суді вживання [PERSON] алкогольних напоїв дійсно припинено наприкінці вересня 2015 року і у зв?язку з цим негативний вплив на виховання і догляд сина [PERSON] (а.с.52). До цього, батьки [PERSON] у період вживання вказаним відповідачем алкоголем постійно доглядали їх онука, забезпечуючи його належне утримання, що підтверджено показаннями свідка [PERSON], і це відповідно не призводило до повної втрати догляду за дитиною-інвалідом й не сприяло виникненню значних негативних наслідків для її фізичного і морального здоровя. Неоднократне притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності по ст.184 КУпАП протягом 2013 року (три рази), 2015 року (один раз) за невиконання батьківських обов?язків, на думку суду, не можуть бути самостійними і достатніми підставами для відібрання у неї сина. Однак, сукупно вищевказані обставини, пов?язані із негативною поведінкою матері по відношенню до свого сина, де-факто провокувалися вживанням нею алкоголю, проте не містили проявів того, що саме через це мати [PERSON] бажає і свідомо допускає настання негативних наслідків для виховання її сина, оскільки після припинення вживання алкоголю вона кожного разу поверталася до дитини, продовжуючи її доглядати та утримувати. Також, на думку суду, співвідповідач [PERSON], перебуваючи більше півроку на календарний рік на сезонних неофіційних заробітках, намагається виключно забезпечити належний майновий стан своєї сімї і покращити житлово-побутові умови, а не у такий спосіб ухилитися від виконання батьківських обовязків по вихованню сина. Фактичними підтвердженнями вищевикладеного висновку суду є показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та пояснення представника третьої особи [PERSON] про те, що наприкінці 2014 року [PERSON] розпочав зведення добудови до будинку (окремої кімнати та коридору), встановив металевий паркан біля будинку, припинив два роки тому вживати алкогольні напої, у вільний час від домашніх справ прогулюється із сином по вул. Тиріна разом із дружиною [PERSON] З показань свідка [PERSON], як районного педіатра при Липоводолинській ЦРЛ та свідка [PERSON], вбачається те, що відповідачі піклуються про здоровя сина [PERSON]. Так, перший свідок, спираючись на матеріали медичної картки [PERSON], показала суду про те, що [PERSON] разом із сином у 2011 році проходив стаціонарне лікування в Липоводолиньскій ЦРЛ (допомагав контролювати поведінку сина [PERSON]), у 2014 році мати разом із сином по спеціальній лікувальній путівці у спеціалізованому закладі в м.Трускавець пройшла курс лікування у професора Козявкіна, у 2014 році дитина під наглядом матері проходила лікування у Сумській обласній дитячій лікарні і в Липоводолинській ЦРЛ, у 2015 році дитина також проходила медикаментозне лікування в районній лікарні за підтримки матері (остання постійно контролювала достатньо активну поведінку її сина). У ході розгляду даної справи не знайшли свого підтвердження факти жорстокого поводження відповідачів із їх сином, оскільки сутнісний зміст вказаного поняття полягає перш за все у фізичному або психічному насильстві над дитиною, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності малолітньої особи, тощо. Допитані в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], суду показали про те, що станом на 17 вересня 2015 року при адміністративному відібранні дитини із сімї у неї були відсутні будь-які тілесні ушкодження у виді синців чи подряпин або побоїв, дитина була доглянута і не пригнічена обстановкою, що на той час мала місце в житлі та в сімї, дитина застуженою не була, не скаржилися на будь-які обмеження щодо неї, які чиняться з боку батьків, лише попросила у своєї бабусі попити води. Крім цього, свідки [PERSON] та [PERSON], як співробітники Липоводолинського РВ УМВС України, підтвердили ті обставини, що жодного разу не виявлялися очевидні факти жорстокого поводження батьків із сином, скарг від мешканців смт.Липова Долина чи інформації від відповідних соціальних служб про застосування відповідачами недозволених методів виховання або будь-яких дій на шкоду фізичному здоровю дитини. Свідок [PERSON] щодо особливостей стану здоровя та поведінки сина [PERSON] показала про те, що він був народжений із вагою 800 грам, 4 місяці перебував у дитячій реанімації, практично від народження у дитини виявлено дитячий церебральний параліч (далі-ДЦП) із психічними розладами, вага дитини не дорівнює віковій нормі для дітей зі звичайним розвитком, дитина має статус інваліда підгрупи А і потребує постійного і практично безперервного батьківського догляду, оскільки її складно доглядати на відміну від звичайної дитини (дитина практично не розмовляє, постійно та активно цікавиться всіма оточуючими речами та обстановкою, є певні складності із пересуванням, дитина здатна поводити себе неадекватно на відміну від звичайних дітей (їй необхідно щось колупати, тримати у руках, за щось чіплятися), що є одним із зовнішніх проявів ДЦП). З показань вище допитаних свідків та письмових доказів, зібраних у даній справі, судом також установлено ті обставини, що малолітній [PERSON] у будинку № 4 по ІІ-му провулку Тельмана в смт.Липова Долина переважно поміщається батьками та перебуває у деревяному дитячому ліжку висотою більше одного метра та шириною приблизно 1,5 метри, яке зверху накривається деревяною конструкцією зовні схоже на клітку, до ліжка наявний окремий вхід для виймання та поміщення всередину дитини, який був зведений відповідачем [PERSON] приблизно 3-4 роки тому. Аналізуючи зібрані у дані справі докази щодо умов утримання спільного сина [PERSON] відповідачів в будинку, в тому числі і у зачиненому дитячому ліжку, суд не розглядає вищевикладену обставину як прояв жорстокого поводження з дитиною, оскільки конструкція вказаного ліжка не дозволяє дитині самостійно у відсутності батьків залишити його, певним чином обмежує рухомість дитини з огляду на наявні вади здоровя, проте забезпечує безпеку рухів дитини всередині, не призводить з огляду на його вік та зріст до дискомфорту в його житті, а навпаки забезпечує дитині певним чином умови для відпочинку та контрольовані межі його побуту, які на даний час слід розглядати достатніми для дитини у звязку із психічними та фізичними відхиленнями у стані її здоровя. Такий висновок суду перш за все випливає із показань свідків, які були присутні при адміністративному відібрання [PERSON] 17 вересня 2015 року у його матері по місцю їх проживання, та підтвердили те, що дитина зовні не проявляла себе значно обмеженою чи пригніченою виключно під час перебування у дитячому ліжку, вона поводила себе спокійно, перебуваючи нібито у звичних для неї умовах. Крім цього, позивач не довів відповідними доказами суду тих обставин, що внаслідок утримання дитини у тих житлово-побутових умовах, які відображені в актах обстеження працівників соціальних служб (в тому числі, у вищевказаному дерев?яному ліжку), у неї виникли певні хвороби, що пов?язані або є наслідком недоглянутості, неохайності, обмеженості рухів, тощо. При розгляді даної справи суд вважав не за доцільне зясовувати думку малолітньої дитини з питання відібрання її у батьків без позбавлення останніх батьківських прав, як це передбачено ст.12 Конвенції ООН про права дитини (1989 рік), через її малолітній вік та стан психічного здоровя. Окрім цього, суд вважає, що адміністративні відібрання сина [PERSON] у відповідачів протягом 2014-2015 років мали лише тимчасовий характер і дієвий ефект до усунення фактичних причин, що передували цьому (припинення зловживання матірю дитини алкогольними напоями і певне покращення санітарно-побутових умов). Тому суд знаходить недоцільним відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав щодо сина [PERSON] в судовому порядку на даний час, оскільки підстави для цього є переважно усунутими і жодні обставини на даний час не загрожують життю, здоровю та правам малолітньої дитини, що не було доведено під час розгляду даної справи по суті позивачем. З урахуванням обставин справи та вищевказаних висновків, суд узагальнено вважає що таке втручання в сімейне життя відповідачів у спосіб відібрання у них сина [PERSON] без позбавленням їх батьківських прав по відношенню до дитини є винятково невиправданим і таким, що не є необхідним за умов встановлених у даній справі для застосування такого виду відповідальності батьків в розумінні ст.8 ч.2 Конвенції про захист основоположних прав та свобод людини, а підстави для відібрання дитини від батьків суд розглядає такими, що не підкріплюються достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист перш за все інтересів дитини. Такий мотив суду узгоджується з висновками Європейського суду з прав людини, викладених у п.49-52 рішення цього суду у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року, оскільки у даній справі позивач не мотивував винятковість відібрання дитини у відповідачів, як різновиду розірвання сімейних зв?язків з батьками, і такий підхід не можна виправдовувати виключно на ненадійність ситуації в сім?ї відповідачів, адже існуючі проблеми можна вирішувати за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки, соціальним консультуванням та супроводом, сприяння у працевлаштуванні тощо. Таким чином, доводи позову, заявленого місцевим органом опіки та піклування у даній справі, не знайшли свого достовірного і переконливого підтвердження відповідними засобами доказування, а тому у задоволенні даного позову слід відмовити у зв?язку з його необґрунтованістю.

Outcome: dismissed