Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, стверджуючи, що 03.02.2014 року відповідач отримав від нього (позивача) 1000 доларів США в якості передоплати за виготовлення меблів. За усною домовленістю відповідач повинен був виконати роботу у 45 денний термін. Однак, після спливу терміну робота не була виконані і гроші не повернуті, відповідач почав переховуватися від позивача. Позивач вказує що вказані дії змусили його звернутися до Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області з відповідною заявою. Відповідача було допитано слідчим, де він підтвердив викладені факти та пообіцяв виконати роботу пізніше, але до сих пір робота не виконана та гроші не повернуті позивачу. У зв'язку з цим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача на його користь 1000 доларів США, отриманих ним в якості передоплати, 2000,00 грн. витрачених на правову допомогу, 1000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, та судові витрати. У судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Тому згідно ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди представника позивача, розглянути позов за відсутністю представника відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.3 ст.612 ЦК України, якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Судом встановлено, що відповідно до копії розписки (а.с.5), 03.02.2014 року [PERSON] отримав від [PERSON] 1000 доларів США в якості передоплати за виготовлення меблів. Згідно мотивуючої частини постанови слідчого СВ Іллічівського МВ ГУМВС України в Одеській області від 16.07.2014 року про закриття кримінального провадження вбачається, що [PERSON] було допитано слідчим, де він підтвердив викладені позивачем обставини та пообіцяв виконати роботу пізніше, але до сих пір робота не виконана та гроші не повернуті позивачу. Згідно ч.2 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей особи. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 (зі змінами до пункту 9 внесеними постановою від 25.05.2001 р. № 5), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру - немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, а також враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визнаючи розмір моральної шкоди в розмірі 1000 грн., який підлягає стягненню з відповідача, суд бере до уваги те, що позивач намагаючись повернути свої кошти, відвідує правоохоронні органи, юридичні консультації, постійно нервує, гає час, який міг витрати на спілкування зі своєю родиною. Отже, суд вважає, що розмір вказаної моральної шкоди буде відповідати принципам розумності, виваженості та справедливості. Також, відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, які підтверджуються квитанцією у розмірі 243,60 грн. (а.с.2). Згідно з п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до судових витрат серед іншого належать і витрати на правову допомогу. Відповідно до ст.ст.84, 88 ЦПК України, та ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] уклав з фізичною особою-підприємцем договір про надання юридичних послуг (а.с.9-11), згідно якого останній здійснював юридичне обслуговування замовника. Відповідно до п.2.1 вказаного договору, за здійснення дій, що визначені у п.1.1 цього договору, замовник зобов'язується сплатити виконавцю у триденний строк після підписання договору кошти у розмірі 2000 грн. У рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 р. № 23-рп/2009 висловлена правова позиція щодо правової допомоги, згідно з якою правова допомога є багатоаспектною і включає, крім інших її видів, також представництво в судах. Вибір форми та суб'єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved