Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

У березні 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.06.1999 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] Від вказаного шлюбу сторони мають дочку - [PERSON], [INFO]. На протязі останніх років сімейне життя між позивачкою та відповідачем поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з сторін має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім'ю, виховання дитини. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до дружини, піклування про створення в сім'ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери. Між нами постійно виникають сварки, свідком яких дуже часто стає дитина, що тяжким чином впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє позичці та дитині душевні страждання. Протягом тривалого часу відповідач взагалі самоусунувся від необхідності матеріально забезпечувати свою сім'ю. За останні роки зароблені ним кошти взагалі не надавав для потреб сім'ї.На даний момент ведення між сторонами спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено. За своїм глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини позивачка не вбачає, оскільки як у неї, так і у відповідача на ґрунті сімейно-побутових проблем, та діаметрально протилежних поглядів на сімейне життя, розвинула неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. Вважає, що за таких шлюб необхідно розірвати. У зв'язку з вищевикладеним позивачка просить суд стягнути з відповідача аліментами на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1500,00 грн., починаючи з 01.07.2014 року і до закінчення навчання, тобто до 30.06.2018 року. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила позовні вимоги задовольнити, проти постановлення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи судом повідомлявся належним чином, причини неявки в судове засідання суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутності на адресу суду не надходили, а тому суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 04 червня 1999 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Ватутінського районного управління юстиції у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис за № 604 (а.с.3). Від вказаного шлюбу сторони мають малолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с.4). Згідно з ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення . Враховуючи те, що збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин сторін неможливо, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила свою прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, то судом встановлено наступне. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Ч.1 ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. За приписами ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В даному випадку норми закону передбачають обов'язковість батьків утримувати своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Малолітня дитина сторін, проживає разом з своєю матір'ю, позивачкою по справі, перебуває на її утриманні, відповідач не приймає участь в матеріальному забезпеченні дитини, відтак, враховуючи, що відповідач є особою працездатного віку, має нерегулярний мінливий дохід, тому з нього повинні стягуватися аліменти в судовому порядку в у твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 грн., починаючи з 16.03.2016 року - з моменту подачі позову до суду і до повноліття дитини. Разом з тим, суд не знаходить правових підстав для задоволення позовних вимог позивачки в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO] за минулий період починаючи з 01.07.2014 року у розмірі 1500,00 грн., з огляду на наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Оскільки позивачка не надала суду доказів того, що вона зверталася до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини то у суду відсутні підстави для стягнення аліментів за минулий час. Відповідно до ст. 367 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, необхідно допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Разом з тим, суд також не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивачки в частині стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1500,00 грн. починаючи з 01.07.2014 року і до закінчення навчання, тобто до 30.06.2018 року, з огляду на наступне. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син які продовжують навчання. Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Зважаючи на те, що неповнолітня [PERSON], [INFO] на час розгляду справи не досягнула 18 річного віку, вимоги позивачки в частині стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1500,00 грн. на її навчання до досягнення нею 23 років є передчасними та не ґрунтуються на вимогах Закону. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позивач на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи зазначені вимоги Закону, а також те, що позивачка звільнена від оплати судових витрат при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати з відповідача на користь держави, а саме 551,20 грн. судового збору, крім того, судовий збір сплачений позивачкою в частині позовних вимог про розірвання шлюбу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial