Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду із позовною заявою до Голинчинецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області про продовження строку прийняття спадщини. Зазначив, що 21 грудня 2015 року на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим в м. Сімфереполь померла його баба по батьковій лінії [PERSON]. Після смерті баби відкрилась спадщина на належне їй майно, яке складається у тому числі із земельної ділянки площею 1,0001 га на території Голинчинецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області. Позивач є спадкоємцем зазначеного спадкового майна в порядку спадкування за законом, інших спадкоємців немає. Під час оформлення спадщини, зясувалось, що позивач пропустив шестимісячний строк, встановлений для прийняття спадщини після смерті баби, у звязку із чим нотаріус відмовив їй у вчиненні нотаріальної дії. Причиною пропуску строку звернення у нотаріальну контору для оформлення спадщини стало те, що документи, видані на території тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим були недійсними та не створювали правових наслідків на території України. Просить визнати, що строк для прийняття спадщини після смерті баби пропущений ним з поважних причин та визначити йому додатковий строк в два місяці для подання заяви про прийняття спадщини. У судове засідання позивач не зявився, однак від нього до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, просить задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача у судове засідання не зявився, проте у письмовій заяві Голинчинецький сільський голова [PERSON] просить справу розглянути за відсутності представника сільської ради, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. 21 грудня 2015 року у м. Сімферополь Автономної Республіки Крим померла [PERSON]. Вказаний факт підтверджується рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 9 вересня 2016 року у справі 152/1200/16-ц (а.с. 14), поновленим свідоцтвом про смерть [PERSON] І-АМ № 362576 (а.с. 11). Спадкоємцем після смерті [PERSON] в порядку спадкування за законом є [PERSON] Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, зокрема, земельна ділянка, площею 1,0001 га на території Голинчинецької сільської ради Шаргородського району Вінницької області, що підтверджується Державним актом про право власності на землю ЯГ № 477993 від 3 червня 2008 року (а.с. 13). Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру вбачається, що спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заводилась. Постановою державного нотаріуса Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області [PERSON] № 385/02-31 від 14 лютого 2017 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, з підстави пропуску ним строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 4). Судом установлено, що позивач пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті баби, оскільки остання померла на тимчасово окупованій території і позивачу потрібно було звертатись до суду із заявою про встановлення факту смерті. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, повязані зі спадкуванням, які регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України). Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частинами 1 та 2 ст. 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 2 ст. 1269 ЦК України заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із частинами 1, 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобовязана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене, суд вважає поважною та обґрунтованою причину пропуску позивачем строку для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті баби, з огляду на це, на переконання суду, позивачу слід визначити додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини тривалістю в два місяці, який слід відраховувати з дня набрання рішенням суду законної сили. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року (остаточне\~17 червня 2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (…). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (…)». Ураховуючи викладене вище, суд доходить висновку про повне задоволення позову.

Outcome: approved