Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] подала до суду позовну заяву до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якій просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 частини від заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 вересня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявленого позову позивач посилалася на те, що вона з відповідачем по справі уклали шлюб, зареєстрований 12 жовтня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 674, який в подальшому було розірвано. Від шлюбу вони мають дитину: [PERSON], [INFO]. На даний час дитина знаходиться на повному її утриманні. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, чим ставить її в дуже скрутне матеріальне становище. В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та просила суд їх задовольнити в повному обсязі, в своїх поясненнях спиралася на доводи, викладені в позовній заяві. В судовому засіданні позивач також додала, що дитина постійно хворіє та знаходиться на обліку у кардіолога з діагнозом: каронарно-пульманарна фістула, у зв'язку з чим потребує додаткових витрат. Представник позивача в судовому засіданні також підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково у розмірі 1/4 частини від його доходу, зазначивши, що він працює, його середньомісячний дохід складає 1200,00 грн. Після відрахування аліментів у розмірі 1/2 частини від його доходу щомісячно, у нього буде залишатися мала частина доходу для власного утримання. Суд, вислухавши доводи позивача, представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Так, судом по справі встановлено, що сторони по справі уклали шлюб, зареєстрований 12 жовтня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 674, який в подальшому було розірвано. Від шлюбу сторони мають дитину: [PERSON], [INFO], батьком якої, відповідно до копії свідоцтва про народження, записаний відповідач - [PERSON] (а.с. 3). Факт батьківства у судовому засіданні не заперечувався. На даний час дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує те, що відповідач працює, має стабільний дохід в розмірі 1 200,00 грн. щомісячно, хронічними захворюваннями не хворіє, стягнень за виконавчими документами з відповідача не проводиться, утриманців відповідач не має. Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що аліменти на утримання дитини повинні бути в розмірі 1/2 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно у зв'язку з тим, що дитина потребує додаткових витрат, так як відповідно до положень ст. 185 СК України, позивач не позбавлена права звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Не підлягає задоволенню вимога позивача про присудження аліментів з 29.09.2011 року, виходячи з наступного. Дійсно, відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Однак, позивачем суду не було доведено, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, а відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відтак, суд у даній справі бере до уваги викладені обставини та зважає на положення ст. 27 Конвенції про права дитини, відповідно до якої батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, а тому вважає за можливе зобов'язати відповідача виплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти підлягають стягненню з моменту надходження позовної заяви в провадження судових органів України, тобто з 29 вересня 2014 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача.

Outcome: partial