Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просить визнати за нею право власності на земельну частку (пай) площею 3,45 умовних кадастрових гектар, розташовану на території Жолобненської сільської ради в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер 17 червня 1996 року з отримання державного акта на право власності на земельну ділянку. В обґрунтування позову зазначає, 17 червня 1996 року помер її дід [PERSON], який був включений в уточнений список громадян членів Колективного сільськогосподарського підприємства «Трудівник» (далі КСП «Трудівник»), які мають право на земельну частку (пай) за № 212, однак за життя отримати сертифікат на земельну частку не встиг. Після отримання державного акта на право колективної власності на землю на імя КСП «Трудівник», земельна частка (пай) [PERSON] перебуває у користуванні господарства, що підтверджується довідкою Жолобненської сільської ради. Згідно розрахунку розмір середньої земельної частки (паю) становить 3,45 умовних кадастрових гектар. Після смерті [PERSON] інші спадкоємці із заяви про прийняття спадщини не звертались. Постановою приватного нотаріуса Новоград-Волинського районного нотаріального округу [PERSON] від 19 січня 2018 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) КСП «Трудівник» с. Жолобне, Новоград-Волинського району, яка належала її діду [PERSON], оскільки у [PERSON] відсутній правовстановлюючий документ сертифікат на земельну частку (пай) КСП «Трудівник» с. Жолобне. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). На підставі викладено [PERSON] просила задовольнити позов. [PERSON] та її представник в судове засідання не прибули, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача подав заяву, у якій просить проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник Жолобненської сільської ради Новоград-Волинського району в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи без його участі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи без участі, проти задоволення позову не заперечує. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є онукою [PERSON], [INFO] (а.с. 7, 8, 14, 15). Відповідно до виписки, виданої КСП «Птахівник» від 30 січня 2018 року [PERSON] був прийнятий на роботу у члени колгоспу ім. Кірова з 26 червня 1957 року. На даний час колгосп ім. Кірова с. Жолобне реформовано в КСП «Трудівник» с. Жолобне (а.с. 24). 5 червня 1996 року КСП «Трудівник» видано державний акт на право колективної власності на землю сільськогосподарського призначення площею 1977,8 га на підставі рішення Жолобненської сільської ради від 16 травня 1996 року (а.с. 31). Відповідно до уточненого спису до державного акта [PERSON] включений до списку громадян-членів КСП «Трудівник» с. Жолобне за № 212 (а.с. 9, 32). 15 червня 1996 року [PERSON] помер (а.с. 6). Середній розмір земельної частки (паю) по реформованому КСП «Трудівник» Жолобненської сільської ради становить 3,45 умовних кадастрових гектарів (а.с. 10, 23). Відповідно до довідок Жолобненської сільської ради від 31 січня та 27 лютого 2018 року сертифікат на земельну частку (пай) члена КСП «Трудівник» [PERSON] не отримував. Земельна частка (пай) померлого [PERSON] рахується у невитребуваних земельних частках (паях) реформованого КСП «Трудівник», які використовує СТОВ «Птахівник» згідно укладених договорів оренди (а.с. 11, 12). Відповідно до довідки Жолобненської сільської ради від 16 квітня 2018 року [PERSON] на момент своєї смерті 15 червня 1996 року проживав і був зареєстрований [INFO]. На момент смерті [PERSON] разом з ним проживали і були зареєстровані: співмешканка [PERSON]; сестра співмешканки [PERSON], та дочка співмешканки [PERSON] (а.с. 38). Ухвалою суду від 17 квітня 2018 року до участі у справі залучено сина померлого [PERSON] - [PERSON], який в судове засідання не прибув, подав заяву, у якій зазначив, що проти задоволення позову не заперечує. Пунктом 1 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до п. 2 зазначеного Указу Президента України право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Зі змісту вказаної норми випливає, що право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства, отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю, включення до списку осіб, доданого до цього акта. Право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були чи залишалися членами цього підприємства. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), зокрема є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам слід враховувати, що згідно зі ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N720/95 і має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Законом України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» визначено правовий статус відповідних підприємств, порядок їх реорганізації, перетворення та членства у них громадян. Наданими доказами підтверджено набуття померлим [PERSON] членства у колгоспі ім. Кірова, яке реорганізовано в КСП «Птахівник». Доказів його виходу з членів КСП або припинення членства суду не надано. Тобто, на момент видачі державного акта на право колективної власності на землю від 5 червня 1996 року, виданого на імя КСП «Птахівник», [PERSON] був членом цього колективного сільськогосподарського підприємства, але за життя не отримав сертифікат на право на земельну частку (пай). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За таких обставин, ураховуючи, що [PERSON] був членом колективного сільськогосподарського підприємства, включений до уточненого списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, а відтак набув права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, а тому позивач, як спадкоємиця за законом має право на вказану земельну частку (пай). Разом з тим, позовні вимоги [PERSON] про отримання позивачем державного акта на право власності на земельну ділянку задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Так, з набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр» №3613-VІ від 7 липня 2011 року та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» №1051 від 17 жовтня 2012 року право власності на земельну ділянку оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно із Розділом VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважають сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою що встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). Відповідно до частини десятої статті 791 ЗК України державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі. Статтею 126 ЗК України в редакції від 5 березня 2009 року було передбачено, що документами, які посвідчують право власності на земельну ділянку є, зокрема, державний акт на право власності на земельну ділянку. Однак, у звязку з набранням чинності 7 серпня 2011 року Закону України «Про Державний земельний кадастр» положення статті 126 ЗК України викладено у новій редакції наступного змісту. «Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Пунктом 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що підставою державної реєстрації права власності та інших речових прав є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Таким чином, ураховуючи, що з набранням чинності Закону України «Про державний земельний кадастр» та постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру» №1051 від 17 жовтня 2012 року посвідчення права власності на земельну ділянку здійснюється без оформлення державних актів, особа, яка є власником земельної ділянки, згідно із зазначеним Порядком №1051, вправі замовити та отримати витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з послідуючим оформленням права власності на земельну ділянку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України). На підставі викладеного, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог про визнання за позивачем права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом та відмову в задоволенні позовних вимог про отримання державного акта на земельну ділянку.

Outcome: partial