Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

У березні 2019 року до суду звернулося приватне акціонерне товариство «Європейський страховий альянс» (надалі за текстом - позивач) з позовом про стягнення з [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 11 січня 2017 року між ним та відповідачем було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, відповідно до умов якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль Mitsubishi, держ.номер [NUMBER] . 27.07.2017 року відповідач, керуючи автомобілем Mitsubishi, держ.номер [NUMBER] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не була уважною, не дотрималася безпечної швидкості і дистанції, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем Хюндай, держ.номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 04.10.2017 року у справі № 756/10315/17 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності. Внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди (надалі за текстом - ДТП) громадянину [PERSON] завдано збитки, які відшкодовано позивачем. З метою відшкодування збитків в порядку регресу позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача сплаченого відшкодування в розмірі 59 305,84 грн, а також судового збору. Ухвалою від 02.05.2019 р. відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, встановлено строк для надання відзиву. Відповідач відзив у встановлений строк не подав, в судовому засіданні представник відповідача не визнав позов, заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач не перебувала у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення ДТП. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11 січня 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (поліс АК № 1963528), відповідно до умов якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль Mitsubishi Pajero, держ.номер [NUMBER] (а.с. 4). 27.07.2017 року відповідач, керуючи автомобілем Mitsubishi Pajero, держ.номер [NUMBER] , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, не була уважною, не дотрималася безпечної швидкості і дистанції, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем Хюндай, держ.номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відповідач відмовилася у присутності двох свідків. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 04.10.2017 року у справі № 756/10315/17 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с. 6). Відповідно до звіту № 52/08/17 про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників пошкодженого колісного транспортного засобу від 19.08.2017, вартість відновлювального ремонту (без урахування ПДВ) автомобіля «Хюндай», держ.номер [NUMBER] , становить 59 815,84 грн (а.с. 30-44 ). Відповідно до висновку щодо розміру заподіяної шкоди (страховий акт № 1625/17/50/ЦВ04/01/2) від 20.10.2017 року, розрахунку суми страхового відшкодування сума відшкодування до виплати постраждалому від ДТП [PERSON] з урахуванням безумовної франшизи в розмірі 510 грн становить 59 305,84 грн (а.с. 98. Вказана сума відшкодування була виплачена позивачем на користь [PERSON] відповідно до платіжних доручень № 7666 від 21.12.2017 року, № 1528 від 22.12.2017 року, № 7750 від 03.01.2018 року, № 7783 від 04.01.2018 року, № 1544 від 10.01.2018 року, № 7844 від 11.01.2018 року, № 7857 від 12.01.2018 року (а.с. 10-16). Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі. До збитків відносяться витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4, відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, джерелом підвищеної небезпеки, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з підпунктом а) пункту 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Згідно з підпунктом в) пункту 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Суд критично оцінює заперечення представника відповідача, які ґрунтуються на тому, що відповідач під час вчинення ДТП не перебувала у стані сп`яніння, оскільки обов`язок щодо регресної виплати відшкодування страховику виникає не лише у випадку керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння (підпункт а) пункту 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), а й у випадку відмови від проходження огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння (підпункт в) пункту 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Факт відмови відповідача від проходження огляду щодо стану алкогольного, сп`яніння підтверджується довідкою № 317233496700591 про ДТП (а.с. 5) та Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 04.10.2017 року у справі № 756/10315/17, яка набрала законної сили 15.10.2017 року (а.с. 6). Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача та наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved