Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

У вересні 2014 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Ухвалою суду від 29.09.2014 року позовні вимоги про стягнення аліментів роз'єднані та виділенні в самостійне провадження від позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що укладений 31.08.1996 року шлюб із відповідачем існує формально. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалась,кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, зловживає спиртними напоями, між ними постійно виникають сварки в присутності дітей, вихованням дітей не займається. Вважає, що вказані обставини роблять неможливим примирення та подальше збереження сім'ї з відповідачем. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, зазначила, що відповідач починаючи з 2012 року ніде не працює, не дає коштів на утримання дітей, постійно вчиняє сварки що негативно впливає на стосунки в сім'ї та просила позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд за згоди позивачки, вважає за можливе слухати справу у відсутність відповідача, провівши заочний розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, вислухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 31 серпня 1996 року. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до статті 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із пояснень позивачки в судовому засіданні встановлено, що сторони не підтримують подружні відносини, не ведуть спільного господарства, відповідач не займається вихованням дітей, ніде не працює, зловживає спиртними напоями,неодноразово вчиняв сварки та бійки. Примирення, а також подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу неможливе. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved