Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним вище позовом, що неодноразово уточнювався, обґрунтовуючи його тим, що він перебував із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24.04.2013 року розірвано. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. За час шлюбу сторонами було набуто нерухоме та рухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], вартістю 877 991,00 грн.; земельну ділянку загальною площею 0,1106 га у [ADDRESS] вартістю 197 008 грн., автомобіль «Lexus» GX 470 вартістю 501 349 грн., автомобіль « Mitsubishi L200» вартістю 337 501 грн., автомобіль «Opel Vectra» вартістю 127 659 грн., автомобіль «ВАЗ 2121 Нива» вартістю 26 453 грн.,напівпричіп [NUMBER] вартістю 6 750 грн.,квадроцикл вартістю 95 194 грн., невведений в експлуатацію будинок у [ADDRESS] та земельна ділянка, площею 0,172 га, на якій розташований вказаний будинок загальною вартістю 2 252 914 грн., недобудований будинок у с. Пухівка, що розташований на земельній ділянці площею 0,0917 га. (кадастровий номер[NUMBER]). У порядку поділу майна подружжя позивач просив виділити йому квартиру [ADDRESS], вартістю 877 991,00 грн.; земельну ділянку загальною площею 0,1106 га у [ADDRESS] вартістю 197 008 грн., автомобіль «Lexus» GX 470 вартістю 501 349 грн., автомобіль «ВАЗ 2121 Нива» вартістю 26 453 грн., недобудований будинок у с. Пухівка, що розташований на земельній ділянці площею 0,0917 га., а саме на будівельні матеріали та конструктивні елементи, які були використані під час будівництва вказаного будинку. Все інше майно залишити у власності [PERSON] У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги визнали частково, а саме відповідач просила залишити у її власності квартиру, недобудований будівництвом будинок, що розташований на земельній ділянці площею 0,0917 га., автомобіль « Mitsubishi L200» вартістю 337 501 грн., автомобіль «Opel Vectra» вартістю 127 659 грн. Вказала, що не має жодних відомостей щодо напівпричіпа та та квадроцикла, тому вони не можуть бути предметом поділу. Також зазначила, що земельна ділянка загальною площею 0,1106 га у [ADDRESS] вартістю 197 008 га, також є її особистою власністю, тому не може бути предметом поділу спільного майна подружжя. Невведений в експлуатацію будинок, який розташований по [ADDRESS], а не по [ADDRESS], вважала за необхідне залишити у власності позивача, оскільки у неї не буде змоги утримувати такий великий будинок. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Згідно із частиною 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 19 листопада 1994 року сторони уклали шлюб, від якого мають сина [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24.04.2013 року шлюб між сторонами розірвано. Також судом встановлено, що за час шлюбу сторонами було набуто у власність квартиру [ADDRESS], вартістю 877 991,00 грн.; автомобіль «Lexus» GX 470 вартістю 501 349 грн., автомобіль «Mitsubishi L200» вартістю 337 501 грн., автомобіль «Opel Vectra» вартістю 127 659 грн., автомобіль «ВАЗ 2121 Нива» вартістю 26 453 грн. Зазначені обставини підтверджуються копією договору купівлі - продажу від 21 червня 1996 року, копіями свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів. Вказані обставини визнані й сторонами у судовому засіданні. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Стаття 69 СК України передбачає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За правилами ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] При проведенні поділу майна подружжя, суд виходить з положень ст. 71 СК України, де визначено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків встановлених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя грошової суми на депозитний рахунок суду. За змістом пункту 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна» від 21 грудня 2007 року №11 - при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільних речей, повинні застосовуватися положення частин 4,5 ст.71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з подружжя) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя у цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи наведе, та ту обставину, що сторони не досягли згоди щодо виділення у власність квартири одному з подружжя, оскільки вони обоє претендують на неї, та не внесли на депозитний рахунок суду грошові кошти за частку в цьому спільному майні, суд вважає за необхідне визначити ідеальні частки сторін у праві власності на квартиру у розмірі ? за кожним. Проте оскільки сторони фактично досягли згоди щодо поділу автомобілів у такому порядку, як ставилися позовні вимоги, суд приходить до висновку про задоволення його та про виділення [PERSON] у порядку поділу майна подружжя автомобіля «Lexus» GX 470 вартістю 501 349 грн. та автомобіля «ВАЗ 2121 Нива» вартістю 26 453 грн., а [PERSON] - автомобіля «Mitsubishi L200» вартістю 337 501 грн., автомобіля «Opel Vectra» вартістю 127 659 грн. Відповідно до статей 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Судом учасникам судового процесу було роз'яснено їхні обов'язки щодо подання доказів, наслідки вчинення й не вчинення процесуальних дій, передбачені ст.131 ЦПК України, надавався час для подання доказів у справі. Відповідно до вимог ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту реєстрації цього права. Проте у порушення вищенаведених норм законодавства суду не надано законних та допустимих доказів чи виникло у [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,1106 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в селі Пухівка по вул. П.Мирного, яка включена позивачем у перелік спільного майна подружжя. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог в частині поділу земельної ділянки між сторонами, як спільного майна подружжя. Крім того, позивачем ставляться також і вимоги про визнання за відповідачем [PERSON] права власності у порядку поділу майна подружжя на будівельні матеріали та конструктивні елементи, які були використані під час будівництва житлового будинку (200 кв.м.) з господарськими спорудами, який був збудований, але не введений в експлуатацію та на земельну ділянку загальною площею 0,172 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - вартістю 2 252 914 грн. Проте, як зазначила відповідач, за даною адресою а ні земельної ділянки а ні іншого майна сторони не мають, будинок дійсно сторонами будувався, але за іншою адресою, а саме по [ADDRESS]. Позивачем у цій частині позовні вимоги не уточнювалися та не вносилися відповідні зміни, а також суду не надано інших доказів розташування спірної земельної ділянки (державного акта на право власності на землю, рішення сільської ради) саме за адресою [ADDRESS]. Відсутність у [PERSON] земельної ділянки за вказаною адресою підтверджується й листом сільського голови М.Г. Труби від 13 серпня 2014 року. Відповідно до вимог ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані у процесі цього будівництва. Проте, ставлячи вимоги про визнання права власності на відповідні матеріали та обладнання, позивачем не поіменовано та не зазначено чітко ці матеріали та обладнання, жодних допустимих доказів щодо використаних матеріалів та обладнання при будівництві будинку суду також не надано, в той час як визнаючи право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (поіменувати) ці матеріали чи обладнання. Суду надано лише фотокопії технічного паспорта, декларації про готовність до експлуатації об'єкта та повідомлення про початок виконання будівельних робіт, які не є доказами набуття права власності та не визначають матеріалів й обладнання, використаних при будівництві. Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання за [PERSON] права власності у порядку поділу майна подружжя на будівельні матеріали та конструктивні елементи, які були використані під час будівництва житлового будинку (200 кв.м.) з господарськими спорудами, що був збудований але не введений в експлуатацію за адресою [ADDRESS]. З огляду на вищенаведені положення законодавства суд вважає необґрунтованими й вимоги позивача в частині визнання за ним права власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи, які були використані під час будівництва житлового будинку, що знаходиться за адресою: с. Пухівка, Броварського району Київської області розташованого на земельній ділянці площею 0,0917 га (кадастровий номер [NUMBER]) - вартістю 264 771 грн., оскільки позивачем також не надано суду належних та допустимих доказів законності будівництва будинку та щодо використаних матеріалів та обладнання, не поіменовано та не зазначено чітко ці матеріали та обладнання. Підлягають відхиленню й позовні вимоги в частині виділення [PERSON] напівпричіпа [NUMBER] та квадроцикла у зв'язку з їх недоведеністю. За таких обставин, враховуючи зібрані у справі докази у їх сукупності суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial