Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON] про поновлення порушеного права та просить суд: - визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у житловому будинку [ADDRESS] - анулювати реєстрацію [PERSON] у житловому будинку [ADDRESS] (а.с. 2) Позивач в судове засідання не прибув, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримує свої вимоги і просить |||суд позов задовольнити, на заочне рішення згоден. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився без поважних причин, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином в порядку ч.9 ст. 74 ЦПК України через оголошення у пресі «Слобідський край» від 10.04.2014 року № 43, заяв про розгляд справи за його відсутності не надійшло (а.с. 25). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статей 169, 224 ЦПК України. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін у заочному порядку та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України. Перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлені факти і відповідні їм правовідносини.|правостосун Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно договору дарування від 04.09.2007 року позивачу [PERSON] належить на праві власності житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 7-8). У житловому будинку [ADDRESS] з 25.04.2012 року був зареєстрований [PERSON] як брат власника житла, що також підтверджується довідкою з місця проживання від 05.03.2014 року (а.с. 5-6, 10). Згідно акту від 04.03.2014 року вбачається, що відповідач [PERSON], з 27.04.2012 року вибув з житлового будинку [ADDRESS] особистих речей в будинку не має, виїхав в інше житлове приміщення за межи України, не користується будинком та не провадить оплату за комунальні послуги (а.с. 5). Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статей ЖК і ЦК), позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно статей 10, 31, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. У відповідності з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.3 ст. 9 Житлового Кодексу Української РСР від 30 червня 1983 р. №5464-X, із наступними змінами (далі - ЖК УРСР), ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Частинами 1, 4 ст. 156 ЖК УРСР визначено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі змістом вказаних норм право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Таким чином, судом установлено, що відповідач [PERSON] втратив в установленому порядку право на користування цим житлом [ADDRESS] у разі відсутності його як члена сім'ї без поважних причин встановленою домовленістю між ним і власником житла (позивачем)|частку|, так як з 27 квітня 2012 року вибув з|із| цього житла і відсутній без поважних причин, виїхав на постійне проживання в інше житлове приміщення за межі України. Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р. № 1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, судом установлено, що відповідач [PERSON] втратив в установленому порядку право користування|частку| приміщенням житлового будинку [ADDRESS] на підставі відсутності його як члена сім'ї без поважних причин понад один рік|із|. Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати, які документально підтверджуються, суд стягує з відповідача на користь |позовницю,позивачку|позивача (а.с. 1, 24).

Outcome: partial