Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

У березі 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про сплату заборгованості по сплаті аліментів, пені за прострочення, розірвання договору та стягнення аліментів, згідно з яким просить суд: 1. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 33 934,57 грн., пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 33 934,57 грн. 2.Розірвати Договір про сплату аліментів та про місце проживання дитини, забезпечення умов її життя, про умови здійснення права на особисте виховання дитини укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом КМПО Коноваловою В.М., реєстровий запис 1822. 3. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з дія пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 листопада 2013 року по 30 липня 2018 року, який був розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Києва. [INFO], під час перебування у офіційному шлюбі, у них народилася дочка - [PERSON] . Позивач вказує, що 13 листопада 2017 року між Позивачкою та Відповідачем було укладено Договір про сплату аліментів та про місце проживання дитини, забезпечення умов її життя, про умови здійснення права на особисте виховання дитини, посвідчений привал тим нотаріусом КМНО Коноваловою В.М., реєстровий заниє 1822. Позивач зазначає, що згідно п. 2 Договору Відповідач взяв на себе зобов`язання щомісячно сплачувати Позивачці аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. до досягнення дитиною 18 років, а у випадку навчання дитини у вищому навчальному закладі - до досягнення нею 21 року. Крім того, Відповідач взяв на себе зобов`язання оплачувати виховання та навчання дитини, додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком її здібностей, оздоровчим відпочинком, її хворобою тощо) без обмеження їх у розмірі (п. 3,4 Договору). Так, відповідно до умов Договору аліменти повинні бути сплачені Відповідачем до 20 числа кожного поточного місяця шляхом передачі готівки Позивачці, що має бути підтверджено розпискою, або шляхом перерахування коштів на банківський рахунок, відкритий на ім`я Позивачки (п.2,5 Договору). Однак, позивачка вказує, що з часу укладення даного Договору Відповідач за період з 13.11.2017 рік по 05.02.2020 рік на рахунок Позивачки перерахував: 18.12.2017 року -1597,00 грн., 09.07.2019 року 1577,89 грн. 24.09.2019 року - 1695,54 грн., 15.10.2019 року - 1695,00 грн. А всього: 6565,43 грн., Так позивач зазначає, що загальна сума заборгованості по сплаті аліментів на момент звернення до суду складає: 33 934,57 грн. Так, позивачем обраховано пеню за період з січня 2018 року по грудень 2018 року яка становить 97 245,00. Так позивачка вказує, що відповідачем істотно порушено вимоги договору, тому договір підлягає скасуванню. Ухвалою від 18.03.2020 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 04.02.2021 року протокольною ухвалою суду клопотання представника позивача задоволено та перейдено із розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження в загальне позовне провадження. 24.03.2021 року до суду надійшло клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи доказів. 11.02.2021 року на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, згідно з яким відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на відсутність своєї вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів. Зокрема, позивач вказує, що не відмовляється та не заперечує сплачувати аліменти у визначеному Договором розмірі та брати участь у витрата на дитину, в порядку та розмірах визначених Договором, зазначає, що він постійно сплачував аліменти про що надає відповідні квитанції, а в період який вказаний у позовній заяві не мав офіційного доходу та мав на утриманні хворого батька. Також заперечує проти визначення нового розміру аліментів до 3000 грн. так як позивачем не вказано обставин, які свідчать про необхідність стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі - 3000, 00 грн. Також заперечує проти розірвання Договору про сплату аліментів та про місце проживання дитини, забезпечення умов її життя, про умови здійснення права на особисте виховання дитини укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом КМПО Коноваловою В.М., реєстровий запис 1822, оскільки цей договорі стосується не виключно аліментів, а ще й визначення місця проживання дитини, який виконується в цій частині та не було істотного порушення вимоги договору. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.04.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначити її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 04.06.2021 року на 10:00 год. 04.06.2021 в судовому засідання представником позивача подано заяв із розрахунком заборгованості за період з грудня 2017 по 01.03.2020 року (27 місяців), сума заборгованості з урахування сплачених аліментів 33,934,57 грн. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково в сумі виплат аліментів за 10 місяців в іншій частині заперечував проти задоволення позову посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Вислухавши представника позивача, позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 13 листопада 2017 року між Позивачкою та Відповідачем було укладено Договір про сплату аліментів та про місце проживання дитини, забезпечення умов її життя, про умови здійснення права на особисте виховання дитини, посвідчений привал тим нотаріусом КМНО Коноваловою В.М., реєстровий заниє 1822. Згідно п. 2 Договору Відповідач взяв на себе зобов`язання щомісячно сплачувати Позивачці аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гри. до досягнення дитиною 18 років, а у випадку навчання дитини у вищому навчальному закладі - до досягнення нею 21 року. Крім того, Відповідач взяв на себе зобов`язання оплачувати виховання та навчання дитини, додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком її здібностей, оздоровчим відпочинком, її хворобою тощо) без обмеження їх у розмірі (п. 3,4 Договору). Так, відповідно до умов Договору аліменти повинні бути сплачені Відповідачем до 20 числа кожного поточного місяця шляхом передачі готівки Позивачці, що має бути підтверджено розпискою, або шляхом перерахування коштів на банківський рахунок, відкритий на ім`я Позивачки (п.2.5 Договору) (а.с. 11). Звертаючись до суду з цим позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилається на наявність у відповідача заборгованості по виплаті аліментів за грудня 2017 року по 01.03.2020 року в розмірі 33 934,57 грн. Проте, перевіряючи розрахунок заборгованості зроблений позивачем та відповідачем, судом встановлено, що відвідачем за період з грудня 2017 по 01.03.2020 було зроблено перекази коштів на рахунок позивача по сплаті аліментів: 07.05.2019 року - 1500,00 грн., 04.03.2019 року - 1537,00 грн., 18.02.2019 року - 1587,00 грн., 18.01.2019 - 1587,02 грн., 18.01.2019 - 1587,02 грн., 24.09.2019 - 1695,00, 23.09.2019 - 1708,54 грн., 09.07.2019 - 1577,80 грн., 27.05.2019 - 1587,02 грн., 17.12.2018 року - 1587,02 грн., 17.12.018 - 1587,02 грн., 04.10.2018 - 1600,00 грн., 19.09.2018 року - 1600,00 грн., 19.09.2018 - 1600,00 грн., що підтверджується копіями квитанцій (а.с. 70-77). На підтвердження заборгованості позивачем надано копію банківської виписки про надходження по картці, а також в позові вказано, що відповідачем здійснювались платежі по сплаті аліментів: 18.12.2017 року -1597,00 грн., 09.07.2019 року 1577,89 грн. 24.09.2019 року - 1695,54 грн., 15.10.2019 року - 1695,00 грн. А всього: 6565,43 грн., однак згідно виписки платежів було більше, які співпадають по даті і сумі з копіями квитанцій наданими відповідачем (а.с. 12-15). Таким чином, відповідачем на користь відповідача було сплачено аліментів на утримання [PERSON] [INFO] в розмірі 25 632,53 грн. за період з грудня 2017 року по 01.03.2020 року. З розрахунку, зробленого судом, вбачається, у відповідача наявна заборгованість по сплатні аліментів за період з грудня 2017 по 01.03.2020 рік у розмірі 14 867,47 грн., що становить різницю між загального обсягу аліментів за вказаний період (40500 грн.) та фактично сплачених відповідачем згідно квитанцій ( 25632,53 грн.). Крім того позивачем визнано заборгованість за по сплаті аліментів за 10 місяців у зв`язку із відсутності офіційного місця роботи. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідач частково визнав позов, про що вказав безпосередньо в своїй заяві, і це визнання не порушує законних прав та інтересів сторін, суд приймає таке визнання позову в частині сплати аліментів за 10 місяців. Щодо вимоги позовної заяви, щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 33 934,57 грн. слід зазначити наступне. Так, за змістом ч.1, 2 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СУ України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання. Одночасно слід зазначити, що вина є одним з елементів суб`єктивної сторони будь-якого правопорушення, а тому юридична відповідальність за загальним правилом можлива лише при винному вчиненні забороненого діяння. Разом з тим, у відповідності до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як передбачено вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Крім того, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обгрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. В свою чергу, будь-яких доказів на підтвердження того, що заборгованість по сплаті аліментів виникла саме з вини відповідача матеріали справи не містять. Натомість, як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи в їх сукупності, в період з грудня 2017 року по 01.03.2020 року відповідач не працював. Таким чином, виходячи з вище встановлених обставин справи, в даному випадку у суда відсутні підстави вважати, що відповідач винен у виникненні заборгованості по аліментах, оскільки факту умисного ухилення відповідачем від сплати аліментів у судовому засіданні не встановлено, таким чином, позов у частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 33 934,57 грн. - задоволенню не підлягає. Щодо вимоги позивача про розірвання Договору про сплату аліментів та про місце проживання дитини, забезпечення умов її життя, про умови здійснення права на особисте виховання дитини укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом КМПО Коноваловою В.М., реєстровий запис 1822, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч.1,3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Згідно ч. 1, 3 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ч. 1 ст. 610 ЦК України). Отже, виходячи з вище встановлених обставин справи, в даному випадку у суду відсутні підстави вважати, що відповідачем допущені істотні порушенні умов договору, оскільки заборгованість по сплаті аліментів не значна та виникла не з вини відповідача, а також суд враховує, що вказаний договір стосується не лише сплати аліментів на отримання доньки, але й місця проживання дитини та умови здійснення права на особисте здійснення права на особисте виховання дитини, таким чином, суд приходить до висновку, що позов у частині розірвання Договору про сплату аліментів та про місце проживання дитини, забезпечення умов її життя, про умови здійснення права на особисте виховання дитини укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом КМПО Коноваловою В.М., реєстровий запис 1822 - задоволенню не підлягає. Вимога позивача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з дія пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, з огляду на те що договір про сплату аліментів та про місце проживання дитини, забезпечення умов її життя, про умови здійснення права на особисте виховання дитини укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом КМПО Коноваловою В.М., реєстровий запис 1822, не розірвано, а ним визначено розмір аліментів, а вказана вимога не є вимогою про збільшення розміру аліментів в розумінні ст. 192 СК України, то вказана вимога позовної заяви задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по сплаті аліментів за період з грудня 2017 року по 01.03.2020 року в розмірі 14867,47 грн. В порядку, визначеному 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в дохід держави в сумі 840,80 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене та

Outcome: partial