Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини посилаючись на те, що з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі з 22.08.2009 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] Шлюб між ними розірвано рішенням Бабушкінського районного суду у листопаді 2014 року, син залишився проживати із позивачкою. Відповідач до липня 2015 року надав матеріальну допомогу на утримання дитини у розмірі 1.000,00 грн. щомісяця, а потім став надавати допомогу лише за її вимогою. Інших дітей на його утриманні немає, він щомісячно отримує заробітну плату та має можливість надавати допомогу на утримання дитини. Позивач просила суд стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання сина у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку до повноліття дитини, починаючи з дня подання позовної заяви, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.1-3). Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2015 року позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 1/6 частини заробітку щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.09.2015 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.31-33). В апеляційній скарзі (а.с.36-39) [PERSON] просить рішення суду скасувати в частині розміру аліментів, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, оскільки: - суд не врахував те, що дружина відповідача [PERSON] не працює тривалого часу, але є працездатною особою, а діти [PERSON] та [PERSON] є її дітьми від іншого шлюбу, аліменти на утримання яких вона має стягувати з колишнього чоловіка або звернутись за допомогою у соціальні служби; - проходження військової служби та участь відповідача в антитерористичній операції не є підставою для зменшення розміру аліментів; - суд не прийняв до уваги те, що відповідач працює та отримає заробітну платню, інших неповнолітніх дітей на утриманні немає. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають малолітню дитину, яка після розлучення проживає з позивачем; відповідач після розлучення одружився на жінці, яка на даний час не працює, є вагітною та разом з двома неповнолітніми дітьми від попереднього шлюбу перебуває на утриманні відповідача. Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та матеріалам справи. Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у шлюбі (а.с.4), від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.5), який мешкає разом з матір'ю окремо від відповідача (а.с.13). На цей час відповідач з знаходиться у шлюбі з [PERSON] (а.с.18), яка є вагітною (а.с.27) та має двох неповнолітніх дітей (а.с.28,29). Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Визначивши розмір стягнення аліментів у вигляді 1/6 частини заробітку відповідача щомісяця, суд першої інстанції врахував матеріальне становище відповідача, на утриманні якого знаходяться його вагітна дружина та двоє її неповнолітніх дітей, визнавши ці обставини істотними для врахування матеріального стану відповідача. При цьому суд першої інстанції не врахував, що відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України матеріальне становище платника аліментів та інші обставини, що мають істотне значення, є різними підставами для визначення розміру стягнення аліментів, а тому не повязані між собою. Пославшись на інші обставини, що, на думку суду першої інстанції, мають істотне значення, суд не вмотивував істотність цих обставин. Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що на час звернення позивача з позовом до відповідача у відповідача матеріальний стан не змінився, інших дітей, крім дитини спільної з позивачем, у нього немає, дружина відповідача [PERSON] не працює, але не є непрацездатною. З огляду на це колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру стягнення аліментів з 1/6 до 1/4 частини заробітку відповідача. При цьому відповідно до положень ч.1 ст.192 СК України такий розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У зв'язку з викладеним і

Outcome: approved