Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

У вересні 2016 р. [PERSON] предявила позов до [PERSON], в якому просила визнати його таким, що втратив право користування будинком № 235 «а» по вул. Київська у с. Євминка Козелецького району, і здійснити розподіл судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач понад 6 місяців без поважних причин не проживає у спірному будинку, який належить позивачеві, і не несе витрат по його утриманню та по оплаті комунальних послуг. Проте відповідач залишається зареєстрованим у спірному будинку, що спричиняє несення нею додаткових витрат на його утримання. Оскаржуваним рішенням позов задоволено; з відповідача на користь позивача стягнуто 551 грн. 20 коп. на відшкодування судових витрат. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати дане рішення й ухвалити рішення про відмову [PERSON] у задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що: - позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 119, 120 ЦПК України, у звязку з чим вона підлягала залишенню без руху. Так, після укладення сторонами шлюбу позивачеві присвоєно прізвище «Сіра», але у позовній заяві зазначено її прізвище «Гулевець»; спірний будинок розташований по вул. Київська у с. Євминка, проте у позовній заяві зазначено, що він розташований на вул. Куйбишева у цьому селі. Отож всі правоустановчі документи про особу позивача та свідоцтво про її право власності на спірний будинок є недійсними, - для вирішення справи суд застосував норми права, які спірні правовідносини не регулюють. Так, справу має бути вирішено на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України і відповідно до цієї статті у задоволенні позову [PERSON] повинно бути відмовлено, т. я. у ході розгляду справи встановлено, що на дату звернення [PERSON] до суду [PERSON] у спірному будинку не проживав менше одного року, - видана позивачем довіреність на представництво її інтересів у суді [PERSON] є нікчемним правочином, т. я. її посвідчено на підставі недійсного паспорта позивача, - судом порушено принцип змагальності сторін, т. я. витребування довідки про перейменування вулиці, на якій розташований спірний будинок, і виклик свідків до суду було зініційовано судом. У судовому засіданні представник [PERSON] підтримав апеляційну скаргу, а [PERSON] просила її відхилити за безпідставністю. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Постановляючи рішення, що оскаржується, суд І інстанції виходив з того, що відповідач не є членом сімї позивача особи, якій належить спірний будинок. У звязку з цим відповідачеві не належить право користування даним будинком. Цей висновок суду суперечить нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Так, по справі встановлено наступне. [PERSON] є власником будинку № 235 «а» по вул. Київській (колишня назва якої Куйбишева) у с. Євминка Козелецького району, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на цей будинок від 08.08.1996 та довідкою Євминської сільської ради № 610 від 07.11.2016 (а. с. 9-10, 50). [PERSON] та [PERSON] з 25.11.2005 перебували у шлюбі, який розірвано заочним рішенням Козелецького районного суду від 30.08.2016 по справі № 734/1886/16-ц, яке набрало законної сили, що підтверджено копіями свідоцтва про шлюб між сторонами та згаданого рішення (а. с. 33, 34-35). Згідно з копією паспорта [PERSON], вона зареєстрована у спірному будинку з 02.09.1996 (а. с. 7). Копією довідки Євминської сільської ради від 13.09.2016 № 516 підтверджено, що у даний час в цьому будинку крім позивача зареєстрований її повнолітній син [PERSON] та відповідач (а. с. 11). Із позовної заяви та заперечень на неї вбачається, що [PERSON] вселився у будинок, про який йдеться, як член сімї [PERSON] (а. с. 2-3, 26-30). Копією акту обстеження від 10.09.2016, складеного депутатом Євминської сільської ради [PERSON] (а. с. 12), та показаннями допитаних судом І інстанції свідків [PERSON] і [PERSON] підтверджується, що [PERSON] з 15.03.2016 по цей час за адресою: вул. Київська, буд. № 235 «а», с. Євминка, Козелецького району, не проживає. Наведені обставини жодним з учасників судового розгляду не заперечуються. Із встановлено апеляційний суд робить наступні висновки. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 156 ЖК УРСР, члени сімї власника житлового будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку; припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Отже саме по собі припинення між сторонами шлюбних відносин не тягне за собою втрату відповідачем права користуванням належним позивачу будинком, який є спірним. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. Оскільки відповідач не проживає у спірному будинку з 15.03.2016, що на 21.09.2016 (дата подання позовної заяви до суду) становить 6 місяців і 5 днів, то на цю дату в силу наведеної норми права він не втратив права користування спірним будинком. Таким чином, висновок суду про те, що [PERSON] втратив право на користування належним [PERSON] житловим будинком № 235 «а» по вул. Київська у с. Євминка Козелецького району суперечить ч. 2 ст. 405 ЦПК України. Тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з постановленням рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України, у звязку із задоволенням апеляційної скарги [PERSON], з [PERSON] на його користь підлягає стягненню 606 грн 32 коп. на відшкодування судового збору, сплаченого ним за подання апеляційної скарги (квитанція на а. с. 65).

Outcome: approved