Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з зазначеним позовом до ЖБК №34 «Марс-1» посилаючись на те, що [PERSON] є донькою, а [PERSON] - онукою [PERSON], якому на підставі ордеру №561 від 25 лютого 1965 року на склад сім'ї з 3 осіб (нього, дружину [PERSON] і доньку [PERSON].) та пайові внески за яку він виплатив повністю 30 вересня 1976 року, у зв'язку з чим вказана квартира стала його власністю, тому після смерті [PERSON] спадщину прийняли без написання заяви зареєстровані разом зі спадкодавцем спадкоємці першої черги - [PERSON], як донька, та [PERSON], як син, проте [PERSON], не отримавши свідоцтва про право на спадщину помер [INFO] року і спадщину після нього прийняла єдина донька [PERSON], проте нотаріусом П?ятої дніпропетровської державної нотаріального контори 12 вересня 2014 року відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на квартиру, у зв'язку з тим, що спадкодавець не зареєстрував своє право власності та, відтак, відсутні правовстановлюючі документи, тому позивачі просили суд визнати за [PERSON] право власності на ? частину спадщини за законом - квартиру [ADDRESS] після батька [PERSON]; за [PERSON] право власності на ? частину спадщини за законом - квартиру [ADDRESS] після батька [PERSON] Позивачі в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягаючи на задоволенні позовних вимог з наведених у позовній заяві підстав. Представник відповідача - ЖБК «Марс-1» в судовому засіданні позовні вимоги визнала, пояснивши, що дійсно за даними бухгалтерської документації квартира була виділена [PERSON] на підставі ордеру від 25 лютого 1965 року та повна вартість квартири виплачена 30 вересня 1976 року. На час смерті [PERSON] з ним разом зареєстрованими були діти: [PERSON], [PERSON], та онука [PERSON], а після смерті [PERSON] - зареєстрованими залишилися лише [PERSON] та [PERSON], тому фактично прийняли спадщину і є власниками квартири. Треті особи - РС Дніпропетровського МУЮ, Дніпропетровська міська рада, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання представників не направили, на підставі чого у відповідності до ч.3 ст. 36 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності представника третьої особи. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи принцип диспозитивності за ст.11 ЦПК України та положення ч. 4 ст.174 ЦПК України, вважає за необхідне ухвалити рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі ордеру №561, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів 25 лютого 1965 року, [PERSON], як члену ЖБК «Марс-1» з 01 жовтня 1964 року, виділена квартира [ADDRESS] на склад сім??ї з 3 осіб: [PERSON] - член ЖБК, дружина [PERSON], дочка [PERSON] (а.с.16). Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мали дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження в копіях (а.с.9). [PERSON] померла [INFO] року, про що Відділом реєстрації смерті в м. Дніпропетровську Дніпропетровського обласного управління юстиції 22 серпня 2002 року складено актовий запис №6439 та видане свідоцтво про смерть (а.с.45). [PERSON] помер [INFO] року, про що Відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції 10 вересня 2009 року складено актовий запис №6438 та видане свідоцтво про смерть (а.с.17). За даними довідки КП «ДМБТІ» ДОР від 10 жовтня 2014 року № 11261 в інвентаризаційній справі станом на 31 грудня 2012 року відсутні відомості про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.62). Так само, станом на 21 жовтня 2014 року відсутні відомості щодо даної квартири і в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об?єктів нерухомого майна, що встановлено на підставі інформації з цих реєстрів, наданих Реєстраційною службою Дніпропетровського МУЮ від 21 жовтня 2014 року (а.с.60). Як вбачається з довідки ЖБК №34 «Марс-1» від 04 вересня 2014 року квартира [ADDRESS] виділена члену ЖБК [PERSON] на підставі ордеру, пай виплачено повністю в сумі 2340,0 руб. 30 вересня 1976 року (а.с.15), що узгоджується з даними квитанцій про сплату внесків, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с.54). Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 22 КпШС України, ст. 16 Закону України «Про власність», норми яких діяли на час виплати пайових внесків, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ч.1, ч.3 ст. 15 Закону України «Про власність», норми якої також роз'яснені Пленумом Верховного Суду України у постанови № 9 від 18 вересня 1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі. Виходячи з наведених норм ст.ст. 15,16, 17 Закону України «Про власність», ст. 22 КпШС, які діяли на час виникнення правовідносин з набуття прав на квартиру [ADDRESS], ця квартира як виділена члену ЖБК та повна вартість якої сплачена подружжям за рахунок спільних коштів, є спільною власністю [PERSON] та [PERSON] та за правилами ст. 22 КпШС частки у праві власності на цю квартиру у них є рівними - по ? частці у кожного. Також, з аналізу наведених вище норм, належить дійти висновку, що у разі смерті члена житлово-будівельного, садівницького товариства, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, але свідоцтво про право власності не отримав, квартира в житлово-будівельному кооперативі та житловий будинок у садівницькому товаристві входять до складу спадщини. Разом з тим, як встановлено у судовому засіданні син [PERSON] - [PERSON], будучи зареєстрованим на час смерті матері - [INFO] року - за іншої ніж мати адресою, що вбачається з довідки ЖБК №34 «Марс-1» від 04 вересня2014 року (а.с.14) в установленому ст. 549 ЦК УРСР порядку заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавав, а позивач [PERSON] - дочка [PERSON] в судовому засіданні визнала, що хоч і була зареєстрована з матір?ю за однією адресою, поте відмовилася від спадщини на користь батька [PERSON], тому ніяких заяв не подавали, спадщину не оформлювала. Відповідно, до складу спадщини після [PERSON] за ст. 1218 ЦК України увійшла належна йому на день смерті [INFO] року квартири [ADDRESS]. Спадкодавець [PERSON] заповіту за життя не склав, про що свідчить інформаційна довідка зі Спадкового реєстру від 20 лютого 2010 року (а.с.44-зворот). За правилами ст.1261 ЦК України, норми якої діяли на час відкриття спадщини, спадкоємцями за законом першої черги на частину майна, належного [PERSON] за життя, є діти спадкодавця, що живі на час відкриття спадщини: [PERSON] - син та [PERSON] - дочка. З довідки ЖБК №34 «Марс-1» від 04 вересня 2014 року №51 вбачається, що станом на [INFO] року, тобто на день відкриття спадщини після [PERSON], в квартирі [ADDRESS] разом зі спадкодавцем були зареєстровані [PERSON] з 24 червня 2005 року, [PERSON] з 30 травня 2008 року, [PERSON] з 30 травня 2008 року та [PERSON], яка за даними паспорта зареєстрованою в цій кватирі є 02 березня 1999 року (а.с.6-7, 14), тому на підставі ст.ст. 1268, 1270 ЦК України за відсутності заяв спадкоємців про відмову від спадщини, позивач [PERSON] та її рідний брат [PERSON] вважаються такими, що прийняли спадщину. Відповідно до ч.1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, на підставі чого частки у праві на спадщину після [PERSON] у [PERSON] та [PERSON] складають по ? частці у праві на квартиру [ADDRESS] у кожного. Разом з тим, [PERSON] спадщину за життя оформити не встиг та [INFO] року помер, про що Відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського МУЮ 29 грудня 2010 року вчинений актовий запис №9224 та видано свідоцтво (а.с.26). За день відкриття спадщини після [PERSON] разом з ним проживала та була зареєстрована його дочка - позивач у справі - [PERSON], яка внаслідок реєстрації шлюбу 16 лютого 2008 року змінила прізвище з [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб та свідоцтвом про народження та паспортом в копії (а.с.12, 13, 10-11). Відтак, на підставі ст.ст. 1268, 1270 ЦК України за відсутності заповіту та заяв від інших спадкоємців першої черги, позивач [PERSON] як спадкоємець першої черги, вважається такою, що прийняла спадщину після батька [PERSON] Разом з тим, нотаріусом П?ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори 12 вересня 2014 року відмовлено [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на квартиру після [PERSON] та [PERSON] у зв?язку з відсутністю правовстановлюючого документу, що посвідчує право власності на квартиру (а.с.52). Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Зважаючи на встановлені у судовому засіданні обставини, оцінивши зібрані докази кожний окремо та в сукупності і логічному взаємозв'язку на предмет належності, допустимості, достатності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення. З урахуванням клопотання позивача судові витрати належить віднести на її рахунок.

Outcome: approved