overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

У вересні 2014 рок позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на наступні обставини, що зареєструвавши шлюб не змогли створити міцну сім'ю, оскільки різні погляди на життя створювали непорозуміння та сварки. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву в якій просила справу розглянути у її відсутність, на позовних вимогах наполягала та просила після розірвання шлюбу залишити її прізвище без змін. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, на час розгляду справи клопотань про відкладення розгляду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступними підставами. У судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 23 грудня 2011 року у Жовтневому відділі державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що здійснено відповідний актовий запис № 1215. Від шлюбних відносин сторони спільних дітей не мають. Як встановлено судом сімейні відносини сторони не підтримують з часу реєстрації шлюбу, спільне господарство не ведуть. Відповідно до частини 3 ст. 105 СК України Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Окрім того, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Суд може постановити рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сім'я сторін розпалась, зберегти її не можливо. Судом прийнято до уваги, що відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбунадалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON], [INFO], звернулася до суду із заявою про надання їй права на шлюб з [PERSON], оскільки між ними склалися щирі стосунки, вони мають взаємні почуття любові та поваги один до одного, бажають укласти шлюб, крім того, заявниця вагітна. Оскільки вона не досягла віку, з якого можлива реєстрація шлюбу, просить суд надати право на шлюб. В судовому засіданні заявниця, її мати [PERSON], [PERSON], підтримали заяву [PERSON], просили їх задовольнити. Представник органу опіки і піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Ленінському району у судове засідання не з'явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення заяв не заперечував. Ленінський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції звернувся до суду із заявою про розгляд справи за відсутності їх представника, проти задоволення заяви не заперечували. Заслухавши учасників процесу, дослідивши та оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 22 СК України шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. Особи, які бажають зареєструвати шлюб, мають досягти шлюбного віку на день реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством встановлено, що право на шлюб мають особи, які досягли шлюбного віку. Статтею 23 СК встановлено, що за заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Тобто питання про зниження шлюбного віку відповідно до ч. 2 ст.23 СК України може ставитися лише щодо неповнолітньої особи, яка досягла 16 років. Заявниці [PERSON] на час звернення до суду з даною заявою виповнилося повних 17 років, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], паспортом громадянина України [PERSON], тобто вона досягла шістнадцятирічного віку, з якого за рішенням суду може бути надано право на шлюб. З пояснень заявника та заінтересованих осіб [PERSON], [PERSON] встановлено, що [PERSON] і [PERSON] мають взаємні почуття любові один до одного і щире бажання створити сім'ю, [PERSON] вагітна, що підтверджується довідкою КЗ «Пологовий будинок №4». [PERSON] пояснив, що визнає своє батьківство, вони усвідомлюють наслідки укладення шлюбу та готові для ведення спільного господарства. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що укладення шлюбу з [PERSON] відповідає інтересам [PERSON] та інтересам майбутньої дитини, заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позивачі вказують на те, що вони та відповідач зареєстровані в [INFO]. Проте, з 2005 року відповідач у квартирі не проживає, комунальні платежі за квартиру не сплачує. Посилаючись на викладене, позивачі просили визнати відповідача на підставі ст. 72 ЖК України, таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Позивачі та відповідач в судове засідання не з’явилися. Про час і місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. У відповідності зі ст..224, 225 ЦПК України судом проводиться заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивачки, показання свідків [PERSON] та [PERSON], які підтвердила той факт, що відповідач не проживає у [INFO], вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Відповідно до правил ст..ст. 71, 72 ЖК України наймач або члени його сім’ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема за умови, що вони не проживають у ньому без поважних причин понад шість місяців. Відповідно довідки СКП «Гуртожиток» від 28 серпня 2014 року в квартирі [ADDRESS], зареєстровані: відповідач [PERSON] з 6 квітня 1989 року, позивачка [PERSON] з 6 квітня 1989 року, позивач [PERSON] з 23 жовтня 2001 року. Відповідач [PERSON] та позивачка [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. 3 червня 2005 року шлюб між ними розірвано. Як свідчать матеріали справи, відповідач фактично не проживає у вказаній квартирі з червня 2005 року. Ніяких заходів по збереженню житла за собою не вживає. Його майна у квартирі немає, комунальні платежі та квартирну плату не сплачує, заходів по вселенню у квартиру не приймає. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] пояснили, що відповідач [PERSON] – колишній чоловік позивачки, та батько позивача [PERSON], у зазначеній квартирі не проживає протягом тривалого часу. Таким чином, суд вважає встановленим, що відповідач не проживає в [INFO] понад шість місяців без поважних причин, а тому приходить до висновку, що позов [PERSON] та [PERSON] є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

у вересні 2014 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до Лютенської сільської ради Гадяцького району про визнання права власності на об'єкт нерухомості за спадкоємцем, вказуючи, що у вересні 2014 року померла [PERSON], яка на випадок своєї смерті залишила заповіт, яким належні її земельні ділянки площею 2,910 га. та 2,8800 га. заповіла позивачам. В даний час позивачі не можуть скористатися правом на спадщину в зв'язку з відсутністю правоустановчих документів, тому позивачі звернулися до суду з позовними вимогами про визнання права власності на земельні ділянки. В судове засідання сторони подали заяви, в яких визнали позов та фактичні обставини справи. Також сторони направили до суду заяви про розгляд справи без їх участі, тому відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є онуками [PERSON] Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,8800 га. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 79678,15 грн. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,910 га. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 79678,15 грн. 3 липня 2012 року в с. Лютенька Гадяцького району [PERSON] залишила заповіт, яким все її майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося заповіла онукам [PERSON] та [PERSON] [INFO] року в с. Лютенька Гадяцького району [PERSON] померла. Згідно довідки Лютенської сільської ради на дату смерті [PERSON] проживала одна [ADDRESS]. З повідомлення приватного нотаріуса Гадяцького районного нотаріального округу [PERSON] вбачається, що після померлої [PERSON] заведена спадкова справа на підставі заяв про прийняття спадщини від імені [PERSON] та [PERSON] Видати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку розташовану та території Лютенської сільської ради неможливо в зв'язку з відсутністю правоутановчих документів на земельну ділянку. Відповідно п. 11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно ст. 1268 ч. 1 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину. Відповідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За таких обставин суд вважає, що позовна заява [PERSON] та [PERSON] підлягає задоволенню, так як судом здобуто достатньо доказів, які підтверджують, що позивачі є спадкоємцями на земельні ділянки після смерті баби [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на 1/3 частку квартиру за кожним. В обґрунтування позовних вимог зазначали, що вони з відповідачами уклали договір міни квартири [ADDRESS], на квартиру [ADDRESS], який було зареєстровано 17 жовтня 1997 року на Первомайській філії Південної Товарної Біржі та за яким вони набули у власність квартиру [ADDRESS], а відповідачі квартиру [ADDRESS]. Після укладання договору вони перейшли проживати в квартиру [ADDRESS], та зареєстрували її на своє ім'я в МБТІ, по 1/3 часткі за кожним. На даний час, нотаріально посвідчити даний правочин вони не можуть, оскільки вже здійснена державна реєстрація нерухомості на їх ім'я. Посилаючись на викладені обставини, просили задовольнити позовні вимоги. В судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали. Відповідачі в судове засідання не з'явилися двічі. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, що підтверджується розписками про вручення судових повісток. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки відповідача який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи в його відсутність, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач в наданій суду заяві вказував, що проти заочного рішення суду не заперечує. Суд, заслухавши пояснення позивачів, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Відповідно до ст.. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Встановлено, що сторони 17 жовтня 1997 року уклали між собою договір міни квартири [ADDRESS], на квартиру [ADDRESS], який було зареєстровано на Первомайській філії Південної Товарної Біржі, що підтверджується договором від 17 жовтня 1997 року. За умовами договору, позивачі набули право власності кожен на 1/3 частку квартири [ADDRESS], а відповідачі набули право власності на квартиру [ADDRESS]. Згідно довідки Первомайського МБТІ від 27 жовтня 1977 року вбачається, що квартира [ADDRESS] зареєстрована на ім'я [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частині за кожним Викладене свідчить, що позивачі є сторонами, які набули право власності на квартиру і виконали всі умови договору повністю. На даний час позивачі позбавлені можливості укласти угоду купівлі-продажу в нотаріальному порядку, так як дана квартира в органах державної реєстрації вже зареєстрована на їх ім'я, згідно угоди міни, яка зареєстрована на Первомайській філії Південної товарної біржі. За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] в порядку окремого провадження звернувся до суду з заявою про розірвання шлюбу в якій вказував, що 27 серпня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську реєстраційної служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області між ним та [PERSON] (до шлюбу - [PERSON]) було зареєстровано шлюб, актовий запис № 144. Проте сімейні відносини не склалися та припинені з січня 2014 року. Причиною розірвання шлюбу є відсутність спільних інтересів та нормальних відносин в зв'язку з чим заявник вважав неможливим зберегти сім'ю. Заявник [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте надіслав на адресу суду письмову заяву в якій наполягав на розірванні шлюбу, на примирення не погодився. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з'явилася, судом належним чином за місцем її реєстрації повідомлена про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомила. Оскільки матеріали справи містять достатньо для ухвалення рішення доказів, а тому суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі сторін. Дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 27 серпня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Вознесенську реєстраційної служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області між сторонами було зареєстровано шлюб, актовий запис № 144. Проте сімейні відносини між ними не склалися та припинені. Сторони жодним чином не виявили бажання зберегти сім'ю, заявник наполягає на розірванні шлюбу. В той же час [PERSON], раніше засуджений до позбавлення волі, на час розгляду справи відбуває призначене судом покарання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Проте згідно ч. 3 ст. 234 ЦПК України справи про розірвання шлюбу за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з них засуджений до позбавлення волі, розглядаються судом в окремому провадженні. Згідно ст. 112 СК України суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову та інші обставини, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи відносини між подружжям [PERSON], відсутність у них бажання досягти примирення, суд вважає, що подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам заявника, що мають істотне значення, і шлюб між сторонами, відповідно до вимог ч. 3 ст. 105, ст. 112 Сімейного кодексу України має бути розірвано.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Зангас-НГС» (надалі - відповідач), у якому просив стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за фактично відпрацьований час, компенсацію за невикористану відпустку, вихідну допомогу на загальну суму 17 067,12 грн., а також середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у сумі 1 125 грн. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 01 червня 2005 року [PERSON] був прийнятий на посаду керівника представництва у спільному Українсько-російському підприємстві акціонерне товариство закритого типу «Зангас-НГС», яке 23 березня 2011 року перейменоване в Приватне акціонерне товариство «Зангас-НГС». З 01 листопада 2005 року позивача було переведено на посаду начальника виробничої дільниці № 4. 21 квітня 2009 року у зв'язку зі скороченням штату [PERSON] було звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. 23 березня 2010 року позивач знову був прийнятий на роботу до відповідача на посаду начальника виробничої дільниці № 4. 23 липня 2014 року [PERSON] було звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. На день звільнення з роботи відповідач нарахував позивачеві 17 067,12 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за фактично відпрацьований час, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги, але фактично кошти виплачені не були, на підставі чого позивач звернувся з позовом до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву, у якій позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві. Проти заочного розгляду справи не заперечував. В судове засідання відповідач не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений судом належним чином (а.с. 16, 20). Суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON]) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (далі по тексту - ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві), третя особа: Перша Київська державна нотаріальна контора м. Києва про зняття арешту. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.11.2003 року на забезпечення виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30.05.2003 року про відшкодування матеріальної шкоди внаслідок заподіяння ДТП, відповідно до постанови державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві Панкової О.Є. на належну позивачу на праві приватної власності ? частини квартири [ADDRESS] було накладено арешт. Суму матеріальної шкоди у розмірі 4281,85 грн., яка була стягнута з відповідача вищевказаним рішенням суду, позивач сплатив 04.05.2005 року, квитанції про сплату вказаної суми [PERSON] надавав державному виконавцю, яка приєднала їх до матеріалів виконавчого провадження, проте, арешт, з належної позивачу частини квартири, не зняла. Позивач вважає, що дії державного виконавця є незаконні та такі, що порушують його охоронювані законом інтереси як власника майна, у зв'язку з чим позивач звернувся з позовом до суду, та просить зняти арешт із ? частки квартири [ADDRESS], яка належить йому на праві приватної власності, який накладений згідно постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського району м. Києва Панкової О.Є. від 17.11.2003 року. В судовому засіданні, яке відбулося 28.10.2014 року, представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. В судове засідання, яке відбулося 28.10.2014 року, представники відповідача та третьої особи не з'явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки в суд не повідомили. Заяв та клопотань від них на адресу суду не надходило. Суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом та просив його задовольнити. Позовні вимоги мотивовані тим, що 17.09.2013 року між сторонами укладено шлюб. Згодом сторони почали віддалятися один від одного і це призвело до того, що в подальшому спільне життя у них не склалося: вони постійно сваряться, не можуть знайти спільної мови. Через розбіжність у поглядах на життя спільне проживання сторін, існування сім'ї та збереження шлюбу виявилося неможливим. Шлюбні стосунки у сторін фактично припинилися, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо, на примирення не згодні. У зв'язку з цим позивач просить розірвати шлюб укладений з [PERSON] Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась. Дослідивши матеріали справи, вислухавши суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 17.09.2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського РУЮ у м. Києві. (а.с. 4) Спільних дітей від шлюбу сторони не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків та проживають окремо, збереження шлюбу і примирення між ними не можливе. Повно та всебічно з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову та встановивши, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved