Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

У вересні 2015 року ТОВ «Дата [PERSON]» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач вказує на те, що 2 червня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 500378083, згідно якого ПАТ «Альфа-Банк» надало відповідачці кредит в сумі 20000 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14,99 % річних з кінцевим терміном повернення 3 червня 2016 року. 30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата [PERSON]» було укладено договір факторингу, а також 8 грудня 2014 року додаткова угода до договору факторингу, відповідно до яких ПАТ «Альфа-Банк» відступив позивачу право вимоги до [PERSON]. Відповідачка зобовязання за вказаним кредитним договором належним чином не виконала, у звязку з чим станом на 3 серпня 2015 року існує заборгованість перед позивачем в сумі 35999 грн. 92 коп.. Посилаючись на викладене, а також на положення ст.ст. 525,526, 610-612, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, позивач просив стягнути на свою користь з відповідачки суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 35999 грн. 92 коп., стягнути на свою користь судові витрати. В судове засідання сторони не зявилися. Про час і місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином, заяви про розгляд справи за відсутності відповідачки до суду не надходило. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, погодився на заочний розгляд справи. Відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно ст.ст.224, 225 ЦПК України судом проводиться заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. З матеріалів справи вбачається, що 2 червня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 500378083, згідно якого ПАТ «Альфа-Банк» надало [PERSON] кредит в сумі 20000 грн. 00 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14,99 % річних з кінцевим терміном повернення 3 червня 2016 року. Згідно п.13 Розділу № 2 кредитного договору позичальник зобовязався повертати кредит, сплачувати проценти за його користування та/або комісії та/або інші платежі за цим договором в порядку, визначеному договором. У разі повного або часткового прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, якщо сплата комісій передбачена Розділом № 1 цього договору та/або інших платежів за договором позичальник зобовязався сплатити Банку штраф у розмірі 200 грн. за перший прострочений платіж та 500 грн. за кожний наступний прострочений платіж. 30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата [PERSON]» було укладено договір факторингу, 8 грудня 2014 року укладено додаткову угоду № 2 до договору факторингу від 30 вересня 2014 року, відповідно до яких ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Дата [PERSON]» право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 500378083 від 2 червня 2013 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України внаслідок цивільного правонаступництва кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги - цесія). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Зміст договору купівлі-продажу кредитного портфелю, та матеріали справи вказують на те, що фактор є юридичною особою, яка зареєстрована в установленому порядку і яка має статус фінансової установи по законодавству України. Статтями 1077 - 1084 ЦК України встановлено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові звільняє боржника від його обов'язку перед клієнтом. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Судом встановлено, що за договором факторингу до позивача перейшло право вимоги до божника [PERSON] за кредитним договором № 500378083 від 2 червня 2013 року. В серпні 2015 року позивач направив на адресу відповідачки вимогу-повідомлення про відступлення права грошової вимоги по вказаному кредитному договору, та вимогу про повернення заборгованості за кредитом, а через суд надав позивачці копію зазначеного договору факторингу. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка зобовязання за кредитним договором належним чином не виконала, у звязку з чим станом на 3 серпня 2015 року існує заборгованість перед позивачем. Згідно наданого позивачем до суду розрахунку відповідачці нарахована заборгованість в розмірі 35999 грн. 92 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом 19556 грн. 62 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом 4531 грн. 30 коп., заборгованості по комісії 9462 грн. 00 коп., штрафу 2450 грн. 00 коп.. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов ТОВ «Дата [PERSON]» на підставі ст.ст.526, 536, 549, 610, 611, 625 ЦК України підлягає задоволенню. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню сплачені при подачі позову судові витрати.

Outcome: approved