Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

У вересні 2013 року [PERSON] - перший заступник директора Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), [PERSON] - головний спеціаліст відділу перспективного розвитку Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та [PERSON] - головний спеціаліст відділу обліку та розподілу житлової площі Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернулися до суду з вищевказаним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації, яка була завдана поширенням недостовірної інформації у зверненні на ім'я Голови Київської міської державної адміністрації від 30 липня 2013 року вх. ОП/КО-8235 та телеграмах від 15.08.13р. та 14.08.13р. на ім'я заступника міського голови - секретаря Київської міської ради. Свої вимоги обґрунтовують тим, що відповідачами зроблені заяви про факти, які є неправдивими та відповідно поширена інформація недостовірною, що в свою чергу є порушенням особистих немайнових прав на повагу до гідності, честі на недоторканість ділової репутації, що дає право на спростування недостовірної інформації, поширення якої порушує особисті немайнові права. В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримала в повному обсязі за вищевикладеними обставинами та просила суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідачі та їх представники позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Третя особа - Київська міська державна адміністрація свого представника в судове засідання не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх наданими доказами, заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Cудом встановлено, що відповідно до пункту 2 Указу Президента від 03.03.2006 р. № 185/2006 «Про заходи щодо вдосконалення державного регулювання у сфері будівництва житла та стабілізації ситуації на первинному ринку житла» на Київську міську державну адміністрацію покладено обов'язок вжити заходи, спрямовані на розв'язання проблеми забезпечення житлом інвесторів, які зазнали збитків внаслідок діяльності груп будівельних компаній «Еліта - Центр». Крім того, на виконання Указу Президента України від 12.02.2008 р. № 119/2008 «Про додаткові заходи щодо розв'язання проблеми забезпечення житлом громадян, постраждалих внаслідок діяльності групи будівельних компаній «Еліта-центр» та Розпорядження Кабінету Міністрів України від 06.01.2010 р. № 140-р «Про додаткові заходи щодо комплексного розв'язання проблем інвесторів, які зазнали збитків внаслідок діяльності групи будівельних компаній «Еліта-центр», Київською міською радою було прийнято Рішення від 28.12.2010 р. № 508/5320 «Про деякі питання надання житла у власність потерпілим громадянам від діяльності групи інвестиційно-будівельних компаній «Еліта-Центр», Рішення від 16.10.2008 р. № 498/498 «Про розв'язання проблем потерпілих громадян від діяльності групи інвестиційно-будівельних компаній «Еліта-Центр», яким затверджено Порядок відшкодування відповідно до законодавства вартості інвестицій, внесених постраждалими громадянами для будівництва житла групою будівельних компаній «Еліта-Центр» (додаток № 1 до рішення). Відповідно до ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 р. № 280/97-ВР, пунктів 4,5 Рішення Київської міської ради від 02.03.2006 р. № 127/3218 «Про заходи щодо сприяння громадянам, які постраждали від діяльності групи інвестиційно-будівельних компаній «Еліта-Центр», Рішення Київської міської ради від 16.10.2008 р. № 498/498 «Про розв'язання проблем потерпілих громадян від діяльності групи інвестиційно-будівельних компаній «Еліта-Центр», Розпорядження Київської міської державної адміністрації від 29.05.2006 р. № 859 «Про створення комісії з вирішення проблеми забезпечення житлом інвесторів, які зазнали збитків внаслідок діяльності групи інвестиційно-будівельних компаній «Еліта - Центр» (в редакції розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 24.07.2013 р. № 1245) було утворено комісію з вирішення проблеми забезпечення житлом інвесторів, які зазнали збитків внаслідок діяльності групи інвестиційно-будівельних компаній «Еліта - Центр» ( далі - Комісія ) та затверджено її склад. До складу зазначеної комісії було включено: [PERSON], першого заступника директора Департаменту будівництва та житлового забезпечення, [PERSON], головного спеціаліста відділу перспективного розвитку Департаменту будівництва та житлового забезпечення (голова робочої групи комісії) та [PERSON], головного спеціаліста відділу обліку та розподілу житлової площі Департаменту будівництва та житлового забезпечення (секретар комісії). Відповідно до п. 3.1 Розпорядження Київської міської державної адміністрації від 29.05.2006 р. № 859 «Про створення комісії з вирішення проблеми забезпечення житлом інвесторів, які зазнали збитків внаслідок діяльності групи інвестиційно-будівельних компаній «Еліта - Центр» на зазначену вище Комісію покладено обов'язок утворити робочі групи, що діятимуть за напрямком вирішення проблемних питань, які виникають у процесі реалізації намічених заходів. Відповідно до положень п. 2-4 Розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації ) від 29.09.2010 р. № 786 «Про додаткові заходи щодо вирішення проблеми забезпечення житлом громадян, які зазнали збитків внаслідок злочинної діяльності групи будівельних компаній «Еліта - Центр» голові Комісії доручено утворити постійно діючу робочу групу для попереднього розгляду питань, що виносяться на розгляд комісії. 29.11.2010 р. Головою Комісії було затверджено персональний склад Робочої групи (в редакції від 05.04.2013 р.), до складу якої було включено - [PERSON], головного спеціаліста відділу перспективного розвитку Департаменту будівництва та житлового забезпечення (голова робочої групи комісії) та [PERSON], головного спеціаліста відділу обліку та розподілу житлової площі Департаменту будівництва та житлового забезпечення. Так, судом встановлено, що 30 липня 2013 року Київською міською державною адміністрацією за вхідним номером ОП/КО - 8235 зареєстровано колективне звернення відповідачів у справі, адресоване на ім'я Голови КМДА Попова О.П., де серед іншого було зазначено наступне: «Посадовцями КМАД: [PERSON], [PERSON], [PERSON] була розроблена схема 20-25% «откату» компенсаційних квартир потерпілих, задля чого частина людей з 3-кімнатною квартирою повинні були «розчинитися в повітрі», «коли Голова Робочої групи, вважаючи себе Богом, Головою КМДА та усією Київрадою в одній особі, розповідав байки та видавав свою особисту думку за «істину в останній інстанції», «змиваючи в каналізацію»…», «… тому нові кандидатури не затверджені Загальними зборами, які, за схемами [PERSON], [PERSON], [PERSON] будуть збиратися до тих пір, доки не пройдуть «потрібні» люди», захистити від шантажу, знущань та психологічного пресингу цих чиновників, які об'явили нас «людьми другого сорту», які не мають ніяких прав, лише мовчки працювати задля їх добробуту», «…що керуються власними матеріальними інтересами, або ж використовують ситуацію як навмисну політичну провокацію проти діючої влади», «…замість цього пан [PERSON] намагається усім підсунути Протокол засідання ініціативних груп…» Також, 14 серпня 2013 року на адресу секретаря Київської міської ради відповідачами направлено телеграму, в тексті якої, серед іншого, зазначено наступне: «просимо вас на найближчій сесії Київради не затверджувати перелік потерпілих інвесторів «Еліта-Центр», бо він підробка і фальсифікація. Ці компенсаційні квартири розкрадають [PERSON], [PERSON], [PERSON]». Крім цього, 15 серпня 2013 року на адресу секретаря Київської міської ради відповідачами направлено телеграму, в тексті якої, серед іншого, вказано наступне: «компенсаційні квартири потерпілих «Еліта - Центр» розкрадає Держдепартамент жилзабезпечення [PERSON], [PERSON], [PERSON].» Згідно з положенням ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадянської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров'я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. У відповідності до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим, суд наголошує, що відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. При цьому, суд вважає, що праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» передбачено, що під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Згідно з ч.5 ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. У відповідності до ч. 4. ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім»ї та права вимагати вилучення будь - якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширення такої недостовірної інформації. Вибір способу захисту особистого немайнового права належить позивачеві. Пунктом 15 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України роз»яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Так, інформація щодо розкрадання, шантажу, підробки і фальсифікації є інформацією, яка носить в собі ознаки складів злочину, відповідальність за які передбачені Кримінальним кодексом України. Таким чином, інформація розповсюджена в листі та телеграмах фактично стосується діяльності [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка на думку відповідачів по справі, згідно з текстом їх звернень, має ознаки злочину та корупції. Відповідно до ч.1 ст. 11 КК України злочином є передбачене КК України суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб'єктом злочину. В свою чергу інформація щодо організації схеми незаконного отримання винагороди від потерпілих «Еліта - центр» та інформація про використання службового становища позивачами є інформацією, яка носить в собі ознаки складу корупційного правопорушення. Відповідно до ст.1 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» корупційним правопорушенням є умисне діяння, що містить ознаки корупції, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 4 вказаного Закону, за яке законом установлено кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність. Відповідно до ст.216 КПК України досудове розслідування кримінальних правопорушень проводять слідчі органів внутрішніх справ, органів безпеки, слідчі органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, слідчі органів державного бюро розслідувань, які після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, вносять відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочинають розслідування. Згідно зі ст.27, 29 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» Верховна Рада України здійснює парламентський контроль у сфері запобігання і протидії корупції в межах, визначених Конституцією України, інші органи державної влади здійснюють контроль у сфері запобігання та протидії корупції у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, нагляд за додержанням законів у сфері запобігання і протидії корупції здійснюється також Генеральним прокурором України та підпорядкованими йому прокурорами. Вказана вище інформація, викладена у листі та телеграмах, була адресована на ім'я голови КМДА та секретаря Київради. Суд звертає увагу на положення п.16 ППВСУ від 27.02.09р. №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», де серед іншого зазначено, що суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. Стаття 39 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» визначає повноваження голови місцевої державної адміністрації, до яких не входить питання розслідування злочинів або корупційних правопорушень. Ст. 50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає повноваження секретаря міської ради, до яких не входить питання розслідування злочинів або корупційних правопорушень. За таких обставин, адресовані колективне звернення та телеграми були направлені до посадових осіб, які не уповноважені проводити розслідування злочинів та корупційних правопорушень. Суд вважає за необхідне звернути увагу і на положення статті 40 Конституції України відповідно до якої усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Разом з тим, судом встановлено, що вказане вище колективне звернення та телеграми з інформацією, яка є предметом спору були направлені не до уповноваженого органу чи посадової особи. З урахуванням вищевикладеного суд не приймає до уваги доводи відповідачів з приводу того, що вказані звернення та телеграми були направлені на адресу Київської міської ради, як до органу, який контролює діяльність Київської міської державної адміністрації. Крім того, слід зазначити, що відповідачами та їх представниками не заперечується факт відсутності обвинувального вироку суду або постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відносно позивачів [PERSON], [PERSON], та [PERSON] Отже, доказів того, що інформація, яку виклали відповідачі у звернені та телеграмах, є достовірною, останні, в порушення вимог ст. 60 ЦПК України, суду не надали, як не надали і доказів того, що позивачі притягувалися до кримінальної або до адміністративної відповідальності. Відповідно до ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Крім того, слід вказати про необхідність визначати різницю між фактами та оціночними судженнями передбачена прецедентною судовою практикою Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка висловлена, зокрема, в рішенні цього суду у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08.07.1986. Так, існування фактів може бути доведено, в той час, як істинність оціночних суджень не завжди піддається доказуванню. Твердження відповідачів, що були викладені у колективному зверненні, а також телеграмах зокрема, «Посадовцями КМДА: [PERSON]., [PERSON]., [PERSON]. була розроблена схема 20-25% «откату» компенсаційних квартир потерпілих, задля чого частина людей з 3-кімнатною квартирою повинні були «розчинитися в повітрі», «коли Голова Робочої групи, вважаючи себе Богом, Головою КМДА та усією Київрадою в одній особі, розповідав байки та видавав свою особисту думку за «істину в останній інстанції», «змиваючи в каналізацію»…», «… тому нові кандидатури не затверджені Загальними зборами, які, за схемами [PERSON], [PERSON], [PERSON] будуть збиратися до тих пір, доки не пройдуть «потрібні» люди», захистити від шантажу, знущань та психологічного пресингу цих чиновників, які об'явили нас «людьми другого сорту», які не мають ніяких прав, лише мовчки працювати задля їх добробуту», «…що керуються власними матеріальними інтересами, або ж використовують ситуацію як навмисну політичну провокацію проти діючої влади», «…замість цього пан [PERSON] намагається усім підсунути Протокол засідання ініціативних груп…», «просимо вас на найближчій сесії Київради не затверджувати перелік потерпілих інвесторів «Еліта-Центр», бо він підробка і фальсифікація. Ці компенсаційні квартири розкрадають [PERSON], [PERSON], [PERSON]», «компенсаційні квартири потерпілих «Еліта - Центр» розкрадає Держдепартамент жилзабезпечення [PERSON], [PERSON], [PERSON].», піддаються доведенню конкретними доказами, а тому є фактичними твердженнями. Суд дійшов висновку, що вказана інформація не має ознак оціночних суджень, викладена стверджувально, поширена відповідачами і має форму, яка принижує честь, гідність і ділову репутацію позивачів. Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Таким чином, судом встановлено, що інформація, викладена в колективному зверненні та телеграмах є неправдивою та такою, що ганьблять честь, гідність та ділову репутацію позивачів як громадян України та посадових осіб. Згідно з ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до статей 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Крім того, слід зазначити, що інформація, що міститься у вищевказаному колективному зверненні та телеграмах є негативною, формує помилкове враження у необмеженого кола осіб, що позивачі не додержуються законів та принципів людської моралі, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивачів та дискредитує їх в очах суспільства. За змістом ст. 278 ЦК України заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права це спосіб захисту особистих немайнових прав фізичної особи. Мета застосування даного способу зводиться до того, що у випадку порушення особистого немайнового права особа має право вимагати припинити поширення інформації, якою здійснюється це порушення. Відмінність цього способу від спростування інформації полягає не лише в меті застосування цих способів, але й у тому, що заборона поширення інформації може бути застосована й у випадку поширення інформації, незалежно від того, чи вона є недостовірною, чи абсолютно правдивою. Основним для застосування такого способу захисту є те, що ця інформація порушує особисті немайнові права фізичних осіб, і тому він може бути застосований навіть у випадку поширення правдивої інформації. Згідно зі ст. 269 ЦК України особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом, не мають економічного змісту, тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно. Так, відповідачами не доведено, що з боку позивачів вчинено дії вказані у листі від 30.07.13р. та телеграмах від 14.08.13р. та від 15.08.13р., які фактично носять характер кримінальних та корупційних правопорушень, оскільки відсутній відповідний вирок суду або ж постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, а тому позов є таким, що підлягає задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved