Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

У березні 2020 року позивач, [PERSON] , звернулась до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, домоволодінням за адресою: [ADDRESS] та стягнути судові витрати по справі. В обґрунтування поданого позову зазначено, що позивач на підставі договору дарування від 21 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу Кіровоградської області Томаз Вікторією Ігорівною та зареєстрованого в реєстрі за № 2459 є власником 27/50 часток домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В будинку зареєстровані: позивач, її син [PERSON] , [INFO] , її дочка [PERSON] , [INFO] та колишній чоловік позивача [PERSON] , [INFO] . 18 лютого 2016 року рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда у справі № 404/8927/15-ц шлюб між нею та відповідачем розірвано. Вказано, що з грудня 2015 року та станом на сьогоднішній день, відповідач не проживає з нею по [ADDRESS] , та з лютого 2016 року не є членом її сім`ї, оскільки шлюб між ними розірвано. Останнє місце проживання відповідача [ADDRESS] , однак на сьогодні він знаходиться на заробітках в Чеській Республіці. Факт не проживання відповідача в будинку підтверджується довідкою про склад сім`ї № 95\~ квартального комітету № 5 Фортечного району м. Кропивницький, від 10 лютого 2020 року. Зазначено, що у зв`язку з тим, що відповідач добровільно виписатися наміру не має, в той час як він проживає в іншому місці вже більше 3 років, позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. В будинку відсутні всі особисті речі відповідача, жодної участі в утриманні будинку відповідач не бере з 2016 року, даний факт можуть підтвердити діти. Вважає, що за вищевикладених обставин є всі підстави для того, щоб визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 березня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Відділ реєстрації місця проживання особи Міської ради міста Кропивницького. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 липня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі т а просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Представник третьої особи надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ реєстрації місця проживання особи Міської ради міста Кропивницького про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 лютого 2016 року розірвано. На підставі договору дарування від 21 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу Кіровоградської області Томаз В.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 2459, [PERSON] є власником 27/50 часток домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки про склад сім`ї № 95 від 10 лютого 2020 року, виданої [PERSON] квартальним комітетом № 5, до складу сім`ї входить: [PERSON] , [INFO] власник, [PERSON] , [INFO] син, [PERSON] , [INFO] дочка, [PERSON] , [INFO] . [PERSON] за даною адресою зареєстрований, але не проживає з 25 грудня 2015 року по теперішній час. Відповідно до записів у будинковій книзі, за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Як вказує позивач, місце реєстрації відповідача у її житловому будинку не пов`язане з його фактичним місцем проживання, а тому реєстрація місця проживання відповідача має формальний характер. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що відповідач у будинку позивача не проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою за змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР, ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 4 ст. 156 ЦК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Згідно ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї (в тому числі колишній член сім`ї) власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Беручи до уваги те, що в ході розгляду справи встановлено, що відповідач не проживає у будинку за адресою: [ADDRESS] протягом тривалого часу, його особисте майно у квартирі відсутнє, останній не бере участі в утриманні житла, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання\~ відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є підставними. Враховуючи наведене, оцінивши доводи позивача, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов до переконання про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов підлягає до задоволення. Крім цього, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору.

Outcome: approved