Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

У вересні 2015 року позивач [PERSON]звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 06 серпня 2014 року між [PERSON]та [PERSON]було укладеного договір позики. Відповідно до умов договору позивач надала відповідачу позику в розмірі 430412,50 грн., які [PERSON]зобов'язалася повернути у строк до 01 вересня 2015 року. Однак 01 вересня 2015 року відповідач грошей не повернула, взяті на себе зобов'язання відповідач не виконала, у зв'язку з чим позивач була вимушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права та просила суд стягнути з відповідача на свою користь боргз урахуванням індексу інфляції, 3% річних від суми простроченого боргу в розмірі 473039,25 грн., моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн. та судові витрати в розмірі 5291,29 грн. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує, крім того, просила стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пов'язані з публікацією в газеті «Урядовий кур'єр» оголошення про виклик в суд відповідача у розмірі 210,00 грн. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомляла, заперечень на позов не надавала. Враховуючи, що позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з'явилася, тому відповідно до ч.1 ст. 224 та ст. 225 ЦПК України, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що 06 серпня 2014 року між сторонами у справі був укладений договір позики, про те, що [PERSON]позичила у [PERSON] 430412,50 грн., що еквівалентно 35000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ станом на день укладення договору на строк до 01 вересня 2015 року. (а.с.7). Відповідно до умов договору відповідач [PERSON]зобов'язалася повернути гроші у визначений договором строк. Проте у зазначений, у договорі строк відповідач борг не повернула. 17 липня 2015 року та 05 серпня 2015 позивач [PERSON]направила відповідачу письмові звернення (а.с.8,9) про повернення суми позики у зазначений, у договорі строк, однак відповіді від відповідача не одержала, борг остання не повернула. У відповідності з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності з ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Відповідно до ст. 1046 ЦК України За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 4 договору позики передбачено, при неповерненні суми позики своєчасно (тобто до 01 вересня 2015 року) позикодавець вправі буде пред'являти цей договір до стягнення в строки і порядку, передбаченні чинним законодавством України, та вимагати при цьому повернення йому частини позики, що залишилась несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати 3% річних від простроченої суми. Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що зобов'язання за договором позики від 06 серпня 2014 року відповідачем у строк не було виконано, прострочено виконання грошового зобов'язання і вона зобов'язана сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 459207,09 грн., три проценти річних в розмірі 13832,16 грн., а всього 473039,25 грн. яка підлягає до стягнення з відповідача. Разом з тим, позовна вимога з приводу стягнення моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн. не підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Проте, законодавець також передбачив, що відшкодування завданої моральної шкоди може бути закріплено умовами відповідного договору, навіть якщо таке право не передбачено спеціальними нормами, що регулюють конкретні відносини. За умовами ст. 611 ЦК України у випадку порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, серед яких - відшкодування моральної шкоди. З огляду на положення ст. 611 ЦК України, відшкодування моральної шкоди в зобов'язальних правовідносинах можливе у разі встановлення такого правового наслідку порушення зобов'язання безпосередньо в договорі. Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Проте, позивачем жодним належним доказом не доведеного того, що внаслідок протиправних дій відповідача йому спричинено моральну шкоду. Умовами Договору позики від 06 серпня 2014 року не передбачено правового наслідку у вигляді відшкодування моральної шкоди, а тому, зважаючи, що між сторонами існують договірні правовідносини, а положення ст. 1167 ЦК України регулюють порядок та підстави відшкодування потерпілому моральної шкоди в деліктних правовідносинах, суд приходить до висновку про необґрунтованість та незаконність такої вимоги. Відповідно до 79, 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 5291,29 грн. та витрати на розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» про виклик до суду у розмірі 210,00 грн.

Outcome: partial