Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

У вересні 2018 року позивач\~ звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 13.06.1990 року вона є власником будинку №27 по вул.Л.Українки (Радянській) в с.Милове, Бериславського району, Херсонської області. В даному будинку, крім [PERSON] зареєстрований її колишній чоловік [PERSON], який фактично не проживає за вказаною адресою з 2000 року. Через реєстрацію відповідача в будинку виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але оплата за них нараховується, що перешкоджає власнику в повному обсязі розпоряджатися своїм майном. У звязку з чим, позивач просить суд\~ позбавити [PERSON] права користування будинком №27 по вул.Л.Українки (Радянській) в с.Милове, Бериславського району, Херсонської області. Ухвалою суду від 17.09.2018 року було відкрито провадження у вказаній справі із призначенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 09.10.2018 року за клопотанням представника позивача розгляд справи було відкладено. Ухвалою суду від 22.10.2018 року справу було призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача на позовних вимогах наполягала, просила позов задовольнити та зазначила, що [PERSON] до теперішнього часу не ставилося питання щодо поділу майна подружжя. Окрім того, визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, не позбавить його права власності на частину будинку №27 по вул.Л.Українки (Радянській) в с.Милове, Бериславського району, Херсонської області. Відповідач в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову та пояснив, що дійно зареєстрований за адресою [INFO], але фактично не проживає за вказаною адресою. Даний будинок було придбано під час перебування у зареєстрованому шлюбі, тому він є спільною сумісною власністю подружжя. [PERSON] не має іншої власності, де б міг зареєструватися. Він винаймає житло для свого проживання, хоча [PERSON] також проживає за іншою адресою. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії паспорту громадянина України серії МО 871030, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою [INFO] (Л.Українки), 27, з 27.03.1985 року (а.с.5-6). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії І-КГ №401206 від 15.09.1984 року, [PERSON] 15.09.1984 року зареєстрував шлюб із [PERSON] (а.с.13). [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 13.06.1990 року є власником будинку №27 по вул.Л.Українки (Радянській) в с.Милове, Бериславського району, Херсонської області. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-КГ №013801 від 09.08.2000 року, розірвано шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). У зазначеному будинку, як вбачається із будинкової книги та довідок Милівської сільської ради №1266 від 03.09.2018 року, № 1374 від 28.09.2018 року, крім позивача [PERSON] та інших членів її сімї, також зареєстрований [PERSON], який фактично з 2000 року не проживає за даною адресою (а.с.17-19, 20). Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 22 КпШС України, в редакції, чинній на момент набуття житлового будинку [PERSON] у власність, встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Частиною 2 статті 405\~ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В пункті 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Статтями 81, 83 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. В ході судового розгляду встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] та [PERSON], сторони по справі, з 15.09.1984 року до 09.08.2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу позивачем було придбано житловий будинок №27 по вул.Л.Українки (Радянській) в с.Милове Бериславського району Херсонської області, а тому відповідно до\~положень ст.22 КпШС України, в редакції, чинній на момент набуття житлового будинку,\~дане житло має статус спільної сумісної власності подружжя.\~ Отже, відповідач є співвласником вказаного будинку, оскільки після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] розподіл спільного майна подружжя проведено не було. У матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про припинення права власності відповідача [PERSON] на вказаний будинок. У відповідності до ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції з прав людини та основних свобод, що згідно ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За встановлених обставин, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, незважаючи на те, що судом встановлено, що [PERSON] тривалий період часу не проживає за адресою [INFO] (Радянська), 27, проте оскільки останній є співвласником зазначеного будинку, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням, оскільки положення частини другої\~статті 405 ЦК України\~не розповсюджуються на\~\~спірні\~\~правовідносини, у звязку з чим у задоволенні позову слід відмовити. В порядку ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, покладаються на останню.

Outcome: dismissed