Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-28 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - відповідач) про повернення депозитних кошті та нарахованих процентів. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що 15 лютого 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № 1711/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в національній валюті. Договір було укладено на строк з 15 лютого 2013 року по 20 лютого 2014 року. 15 вересня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено ще один договір-заява № 300131/107001/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в національній валюті. Договір був укладений на строк з 15 вересня 2015 року по 20 вересня 2015 року. Відповідно до п. 5 договору-заяви, позивач має право вимагати дострокового повернення суми внеску 2. 27.02.2015 року позивачем до голови правління АТ «Банк «Фінанси та кредит» було подано заяву № 4222 про повернення внеску та нарахування відсотків, а також заяву № 4272 про розірвання договору-заяви та повернення внеску 2 та нарахованих відсотків. Позивачем 05.03.2015 року повторно подано заяву щодо термінового розгляду заяв позивача від 27.02.2015 року № 4222 та № 4272. 17.03.2015 року повторно подано заяву щодо термінового розгляду заяв від 27.02.2015 року № 4222 та № 4272. 19.03.2015 року позивач була змушена повторно звернутися із заявою про терміновий розгляд заяв від 27.02.2015 року № 4222 та № 4272, оскільки не було надано відповіді та не повернуто грошові кошти. Відповідачем не було здійснено повернення депозиту разом з сумою нарахованих за користування процентів позивачеві. Позивач просила суд зобов`язати відповідача виконати умови п. 5 договору №300131/107001/370-14 від 15 вересня 2014 року згідно якого вкладник має право вимагати дострокового повернення суми вкладу протягом строку, визначеного п. 1 договору-заяви 9або протягом будь-якого з строків, на які було продовжено розміщення вкладу) у порядку та на умовах, викладених у п. 5.3 основних умов. Стягнути з відповідача на користь позивача суму внеску 75000 грн., а також 4756,25 - процентів річних за фактичну кількість днів користування внеском 1 та внеском 2 протягом дії договору та 22,5% процентів річних від простроченої суми внеску 1 та внеску 2 понад строк дії договору в розмірі 410,40. Стягнути з відповідача на користь позивача суму втрат від знецінення грошей (передбачених положенням ст.. 625 ЦК України) в сумі 3% річних - 1533 грн. та індекс інфляції, а загалом - 81700 грн.. У процесі розгляду справи позивачем було збільшено розмір позовних вимог до 84700,25 грн.. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити їх в повному обсязі. У судовому засіданні представником відповідача подано заперечення по справі, відповідно до яких, у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем був укладений договір № 1711/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 370 днів в національній валюті від 15 лютого 2013 року, відповідно до умов якого, клієнт вносить, а банк приймає грошові коштів національній валюті на вкладний рахунок [NUMBER] у сумі 25 000 грн., надалі - вклад, на строк з 15 лютого 2015 року по 20 лютого 2014 року, за час користування коштами вкладу протягом строку, банк нараховує і виплачує клієнту проценти за ставкою 19% річних. 15 вересня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір-заява № 300131/107001/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік»» на 370 днів в національній валюті, відповідно до якого, вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок [NUMBER] у сумі 50000,00 грн. на строк з 15 вересня 2014 року по 20 вересня 2015 року. За час користування коштами вкладу протягом строку, банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 24% річних. Як вбачається з матеріалів справи, позивач 27.02.2015 року зверталася до відповідача з заявою № 4272 про розірвання договору № 300131/107001/370-14 від 15.09.2014 року, повернення коштів у сумі 50000,00 грн. і 10% та з заявою № 4222 про повернення коштів у сумі 25000,00 грн. і 22,5% за договором № 1711/370-13 від 15.02.2013 року, термін дії якого закінчився 26.02.2015 року (а.с.9,14). 05.03.2015 року, 17.03.2015 року та 19.03.2015 року позивач зверталася до відповідача з заявами, де просила терміново розглянути заяви № 4222 та № 4272 від 27.02.2015 року (а.с.17-19). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (ч. 1 ст. 1058 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу (ч. 2 ст. 1058 ЦК України). Відповідно до п. 4.1 договору №1711/370-13, після закінчення строку, визначеного п. 1.1 договору, або настання інших обставин, визначених чинним законодавством України чи цим договором, кошти з депозитного рахунку [NUMBER] повертаються клієнту за його письмовою вимогою шляхом видачі готівкою або перерахуванням на його власний поточний/картковий або інший депозитний рахунок, а дія цього договору припиняється. Клієнт зобов`язаний надати банку зазначену письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку вкладу, визначеного п. 1.1 договору. В разі ж, коли клієнт не надав банку зазначену письмову вимогу та не вимагає повернення вкладу після закінчення строку, строк розміщення вкладу вважається продовженим з наступного дня, після закінчення строку, визначеного п. 1.1 договору, на строк 370 днів. За час користування коштами вкладу протягом строку, на який продовжено розміщення вкладу, банк нараховує і виплачує клієнту проценти за ставкою, що встановлена банком для банківських строкових вкладів (депозитів) «Класік» на 370 днів та діє станом на перший день початку строку, на який продовжено розміщення вкладу. Таким чином, відповідно до виписки по особовому рахунку за період з 15.02.2013 по 28.10.2015 року, суд приходить до висновку, що відповідачем, після закінчення строку дії депозитного вкладу були виконані зобов`язання, шляхом перерахування суми вкладу і відсотків на поточний рахунок позивача. Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон) встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону, з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Судом було встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та кредит», згідно з яким з 18 вересня 2015 року до 17 грудня 2015 року включно запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора АТ «Банк «Фінанси та кредит». Відповідно до ст. 57 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклади фізичних осіб у Державному ощадному банку України гарантуються державою, а на вклади фізичних осіб у комерційних банках поширюється дія Закону України «Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», який, зокрема, визначає порядок відшкодування вкладів вкладникам банків-учасників (тимчасових учасників) Фонду. Відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами. Оцінюючи належність та допустимість кожного доказу, та з урахуванням того, що на час ухвалення рішення по справі у відповідача запроваджено тимчасову адміністрацію, що унеможливлює задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed