Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір, за умовами якого вона отримала кредит у розмірі 105500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 54% на рік, строк повернення кредиту - 27.08.2014 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та [PERSON] був укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого, виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечується іпотекою земельної ділянки відповідача (кадастровий номер - 3220882600:04:004:0152) загальною площею 0,1013 га для ведення садівництва, що розташована на території Київської області, Бориспільського району, с. Гнідин. Посилаючись на те, що [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, в результаті чого у неї утворилась заборгованість в розмірі 166597,90 грн., яку вона в добровільному порядку не сплачує, на підставі ст. 572, 575, 589, 590 ЦК України, ст. 7, 33, 35, 39 Закону України «Про іпотеку» в позовній заяві позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки. Належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явились. Позивач у заяві просив суд розглядати справу без його участі, проти заочного рішення не заперечує. У зв'язку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, на підставі ст. 225 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що пред'явлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. 27.08.2013 року між сторонами був укладений кредитний договір № 380, за умовами якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 105500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 54% на рік, строк повернення кредиту- 27.08.2014 року. Додатковими угодами №1, №2 та №3 до кредитного договору, кредитодавець надавав позичальнику транш по кредиту. Виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором було забезпечено іпотекою земельної ділянки, яка належить [PERSON] (кадастровий номер - 3220882600:04:004:0152) загальною площею 0,1013 га для ведення садівництва, що розташована на території Київської області, Бориспільського району, с. Гнідин. Відповідно до п. 2.4 кредитного договору № 380 позичальник брав на себе зобов'язання проводити сплату нарахованих відсотків і погашення частини кредиту щомісяця на пізніше 27 числа вказаного в графіку платежів (Таблиця 1), а також сумами. не меншими, ніж вказані в Таблиці 1 вище вказаного договору. Згідно п.3.5. кредитного договору № 380 Кредитодавець має право стягувати з Позичальника пеню в розмірі 1% від заборгованості по сплаті основної суми кредиту за кожний день прострочення платежів та нараховані відсотки за користування кредитом, виходячи з фактичного строку користування кредитом, включаючи день погашення. З матеріалів справи вбачається, що позивач належним чином виконав свій обов'язок щодо надання грошових коштів (кредиту) у розмірі та на умовах встановлених кредитним договором. Водночас, [PERSON] свої обов'язки щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором виконує неналежним чином, у зв'язку із чим, станом на 04.09.2014 року у неї утворилась заборгованість, яка складається із: 101999,90 грн. - борг щодо повернення кредиту та 29476,48 грн. борг по процентам за користування кредитом і 35121,52 грн. пені. Таким чином, загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором становить 166597,90 грн. Достовірність зазначених обставин підтверджується розрахунком заборгованості. У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ч. 1, ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до п. 42 Постанови № 5 Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Враховуючи те, що відповідач ухиляється від добровільної сплати заборгованості за кредитним договором, суд вважає вимогу про звернення стягнення в рахунок погашення зазначеної заборгованості на нерухоме майно правомірною. Реалізувати предмет іпотеки слід шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку». Вартість предмета іпотеки у відповідності до п. 1.3 іпотечного договору становить 160000,00 грн. Згідно ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. У відповідності до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до п. 47, 48 Постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Як вбачається із наявних у справі матеріалів, позивачем підтверджено витрати на правову допомогу лише в сумі 8329,89 грн., про що свідчить виписка по особовому рахунку № 2650690590001 за 04.09.2014 року, а тому підлягає задоволенню вимога про відшкодування витрат на правову допомогу саме на зазначену суму. На підставі ст. 79, 88 ЦПК України понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору стягнути з відповідача.

Outcome: partial