Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

У березні 2017 року позивач [PERSON] звернувся з позовом про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав, вказуючи на психічне та фізичне насильство з її сторони по відношенню до сина. Зокрема зазначив, що за час проживання з матір'ю у м. Золочів син неодноразово жалівся, що остання його постійно б'є. У лютому 2015 року після чергового сильного побиття матір'ю, позивач забрав сина до себе у м. Львів. По даному факту позивач звернувся із заявою до правоохоронних органів. Про факт побиття свідчить також висновок експерта, згідно якого у малолітнього [PERSON] було виявлено численні синці на руках та ногах, що відносяться до легкого ступеня тяжкості. Як пояснив йому син, мати била його кулаками та палицею, зокрема, за погані оцінки у школі. Повідомив, що останні два роки відповідач не цікавиться життям сина, не спілкується з ним, не бере участі у його вихованні, крім того, з червня 2016 року не сплачує аліменти на утримання дитини, що свідчить про ухилення її від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідач [PERSON] подала заперечення на позовну заяву, в яких стверджує, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими, більшість обставин є надуманими. Зазначає, що постійно брала участь в утриманні дитини (в тому числі у його лікуванні у м. Львові), адже з 2000 до 2009 року лише вона працювала, тому постійно давала кошти на утримання сина. Факт побиття сина в лютому 2015 року заперечує, оскільки її вина не доведена в судовому порядку. Також вказує, що вчасно сплачує аліменти на утримання сина, про що свідчить довідка з виконавчої служби. Стверджує, що не відповідає дійсності і той факт, що відповідач протягом останніх двох років не цікавиться життям сина, не бере участі у його вихованні, оскільки позивач постійно чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною. Про наведене свідчить подана відповідачем позовна заява до Личаківського районного суду м. Львова про усунення перешкод в спілкуванні з неповнолітньою дитиною та визначення способів участі у вихованні. Тому вважає вимоги [PERSON] безпідставними. Представник позивача у судовому засіданні просила позов задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON]. Відповідач та її представник у судовому засіданні проти позову заперечували, просили у задоволенні позовних вимог відмовити. Відповідач надала пояснення, в яких зазначила, що фінансово забезпечувала лікування сина, гематоми на тілі дитина отримала на заняттях у спортивних шкільних секціях. Зазначає, що має бажання спілкуватися з сином, брати участь у його вихованні, проте батько чинить перешкоди у їх спілкуванні. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації м. Львова в судовому засіданні позов підтримала, зазначила, що органом опіки та піклування Личаківської районної адміністрації від 25.04.2017 вирішено за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON] Вислухавши пояснення позивача та відповідача, допитавши свідків, дослідивши фактичні обставини справи та перевіривши їх наявними у ній доказами, суд встановив наступне. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції 02.09.2003, сторони у справі є батьками неповнолітньої [PERSON]. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 14.02.2006. Відповідно до рішення Золочівського районного суду Львівської області від 06.04.2015 у справі №445/540/15-ц визначено місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON] Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 25.09.2015 у справі №463/3614/15-ц ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дитину [PERSON] в розмірі ? частини всіх доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З характеристики учня 8-Б класу [PERSON] наданої середньою школою №21 м.Львова вбачається, що шкільним життям і успішністю дитини цікавляться батько та його дружина, які беруть активну участь у його вихованні та навчанні. Згідно письмових пояснень класного керівника класу, де навчається [PERSON], [PERSON] вбачається, що за час навчання дитини в школі №21 відповідач письмово зверталась до дирекції школи через районний відділ освіти зі своїми вимогами, але жодного разу не зустрічалась з педпрацівниками школи, не цікавилась навчанням, поведінкою, життям свого сина. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 18.12.2013 комісією проведено обстеження житлово-побутових умов сім'ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та зроблено висновок про те, що у вказаній квартирі створені умови для перебування та проживання дитини - [PERSON]. Згідно пояснень, наданих у судовому засіданні свідком [PERSON], яка є класним керівником класу, де навчається [PERSON], відповідача вперше побачила у судовому засіданні, батьківські збори відвідує батько. Аналогічні пояснення надала свідок [PERSON], голова батьківського комітету школи, де навчається [PERSON]. Свідок [PERSON], яка є матір'ю позивача, повідомила суду, що у 2015 році їй стало відомо про побиття внука відповідачем. Лікуванням дитини займався позивач. Відповідач спілкувалась з дитиною лише телефоном, приїжджала з подарунком в квітні 2017 року. Також, зазначила, що відповідач перешкоджала виїзду дитини за кордон. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що за останні два роки відповідача не бачила, та не може стверджувати, що впізнала б її. Свідок [PERSON], який є братом відповідача, повідомив, що позивач не дає його сестрі можливості зустрічатися із сином, ніхто не має його номера телефону. Згідно пояснень наданих [PERSON] з лютого 2015 року, відколи він проживає із батьком, матір телефонувала йому тільки тричі та один раз приїжджала. Зазначив, що матір також приїжджала на свято Миколая і привозила йому подарунок. Також пояснив, що був зареєстрований в соціальних мережах, але в соціальних мережах матір з ним не спілкувалася. Підтвердив, що матері невідомий номер його мобільного телефону. Крім того зазначив, що хоче спілкуватися із своєю матір'ю, «чекає щоб мама до нього подзвонила і поговорила з ним». Як вбачається з довідок КЗ ЛОР «Західноукраїнський спеціалізований дитячий медичний центр», дитина [PERSON], [INFO], впродовж 2007-2015 років неодноразово звертався до невропатолога та отримував курси амбулаторного лікування з приводу церебральної дисфункції, затримки мовленнєвого розвитку. Відповідно до довідки Золочівського РВ ГУ МВС України у Львівській області від 14.05.2015 проводиться досудове слідство у кримінальному провадженні №120151402100000140 за ознаками ч.1 ст. 125 КК України по факту звернення [PERSON] щодо того, що [PERSON] 10.02.2015 нанесла тілесні ушкодження їх синові. З висновку експерта № 373 від 12 березня 2015 року вбачається, що при звертанні за медичною допомогою в лютому 2015 року у неповнолітнього [PERSON] відмічено наявність «гематом» на верхніх, нижніх кінцівках та спині. Вказані тілесні ушкодження могли утворитися незадовго до звернення 10 лютого 2015 року та відносяться до тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості. Згідно довідки Золочівського РВ ДВС від 31.03.2017 станом на березень 2017 року відсутня заборгованість по стягненню аліментів з [PERSON] Висновком органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації від 25.04.2017 вирішено за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON]. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину із пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться із дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно з п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 вказаної Постанови встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. В матеріалах справи відсутні переконливі докази умисної та винної поведінки [PERSON] щодо ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини чи жорстокого поводження з нею. Обставин, які б вказували на нездатність відповідача спілкуватись з сином та забезпечити йому належне виховання, або ж, які б становили реальну небезпеку для життя і здоров'я дитини не має. Крім того, суд не може погодитись з висновком органу опіки та піклування Личаківської районної адміністрації від 25.04.2017, оскільки він є передчасним (засідання комісії проведено без участі відповідача і не врахована її думка), не вмотивованим, не містить переконливих доводів щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав та щодо того, що така міра буде мати позитивний вплив на виховання дитини та її подальшу долю. Також матеріалами справи підтверджується, що відповідач за місцем роботи характеризується позитивно, у вживанні спиртних напоїв та наркотичних засобів не помічена та до кримінальної відповідальності не притягувалась. Вона має постійне місце роботи, справно сплачує аліменти, про що свідчить довідка Золочівського РВ ДВС від 31.03.2017 про відсутність заборгованості по стягненню аліментів. До того ж, факт подання відповідачем позовної заяви до Личаківського районного суду м.Львова про усунення перешкод в спілкуванні з неповнолітньою дитиною та визначення способів участі у вихованні свідчить про її інтерес до сина і бажання підтримувати родинні стосунки. Позбавлення батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують свої батьківські обов'язки. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд вважає, що позивачем не надано суду доказів винної поведінки відповідача щодо свідомого нехтування нею своїми обов'язками та ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання дитини та жорстокого поводження з нею. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, а тому в задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити.

Outcome: dismissed