Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що 17.07.2009 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, що зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 340. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], які мешкають разом з позивачем. У період спільного проживання у сторін періодично виникали сварки з питань сімї та шлюбу. В кінці 2017 року після чергової сварки з відповідачем нею до Ізмаїльського міськрайонного суду було подано позовну заяву про розірвання шлюбу. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду від 22.05.2018 року позов було залишено без розгляду за її заявою. Однак, з серпня 2018 року у сторін знову почали виникати сварки, в результаті чого вони втратили почуття любові та взаєморозуміння, що негативно впливає на позивача та виховання дітей. Збереження сімї та подальше мешкання стали зовсім неможливими та суперечить інтересам сторін, а також інтересам дітей. Позивач [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення суду. Відповідач у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у відповідності до ст.128 ЦПК України належним чином, про причину неприбуття не повідомив та не подав відзив, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України за відсутності заперечень до того позивача. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 17 липня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖД № 104419, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту [PERSON] та [PERSON] управління юстиції Одеської області, актовий запис № 340 (а.с.4). Від шлюбу сторони мають дітей доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД № 502201, виданим [PERSON] міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 23.12.2016 року та сина [PERSON], 04 вересня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖД № 327277, виданий Відділом державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міськрайонного управління юстиції Одеської області 25.09.2012 року (а.с.8). Сторони з серпня 2018 року сімейні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, що вбачається з позовної заяви. Поновляти шлюбно-сімейні відносини позивач наміру немає. Примирення між сторонами неможливе. Спору про місце мешкання дітей між сторонами немає. Діти залишаються мешкати разом з матірю. Оскільки сторони однією сімєю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача та дітей, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved