Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

У березні 2019 р. позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначила, що 16.10.2004 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вартановою О.С. та зареєстрований в реєстрі за № 1847. Відповідно до умов вищезазначеного договору продавець [PERSON] передає у власність покупця [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Право власності позивача на квартиру [ADDRESS] , зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до технічного паспорта виданим Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації (редакція станом на 04.06.2003 р.) вказана квартира належала [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, яке видано совхозом «Шлях Леніна» 11.08.1994 року. В наступному успадковане громадянином Лукьянчик. На підставі договору купівлі-продажу від 03.04.2003 року право власності було зареєстроване за [PERSON] - продавцем за договором від 16.10.2004 року. Після укладання договору купівлі продажу від 16.10.2004 року продавець [PERSON] вказане житлове приміщення звільнив, виконав всі умови договору. Відповідно до технічного паспорта виданим Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації (редакція станом на 22.10.2004 р.) вказана квартира належить позивачці [PERSON] . З невідомої причини у квартирі, що належить [PERSON] на праві власності, залишилась зареєстрована [PERSON] , 1977 р.н. Як вбачається з довідки виданої Григорівською сільською радою від 19.02.2019 року за № 308, [PERSON] , 1977 р.н. зареєстрована у квартирі [ADDRESS] , проте не проживає. Відповідачка вже не є власником спірного житлового приміщення, також не є членом сім`ї теперішнього власника, її речі в квартирі відсутні, а тому утратила право користуватися квартирою, не має законних підстав для продовження реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи позивач [PERSON] до суду не з`явилась. Представник позивача [PERSON] в судове засідання з`явилась, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, неодноразово про день та час слухання справи повідомлялась своєчасно та належним чином. Згідно із ст. 130 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивача, його представника та представника третьої особи суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України\~- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч. 1, ч. 2\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, та це підтверджується документами, наданими стороною позивача, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 16.10.2004 р. посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вартановою О.С. за реєстровим № 1847. Відповідно до довідки № 308 від 19.02.2019 р., яка видана виконавчим комітетом Григорівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований відповідач [PERSON] , 1977 р.н. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок (ст. ст. 379, 383 ЦК України). Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України, ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з положень ст.ст. 16, 391, 386\~ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За положеннями ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак позивачка [PERSON] таких позовних вимог про стягнення судового збору з відповідача на її користь не заявляв, тому суд вказаного питання не розглядає.

Outcome: approved