Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-14 00:00:00

У березні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із указаним позовом, у якому просила збільшити розмір аліментів, які були стягнуті за рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 серпня 2011 року, визначивши їх на рівні 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до повноліття дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 серпня 2011 року з [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 15.06.2011 р. на утримання сина [PERSON] , [INFO] до його повноліття. На даний час зазначених коштів не вистачає для утримання дитини, син потребує витрат на щорічне оздоровлення, витрат на відвідування розвиваючих секцій та гуртків, на екскурсії, на покупку одягу, продуктів харчування, щоб надавати синові повноцінне матеріальне утримання і забезпечити його духовний розвиток. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому позивач просила врахувати, що з часу ухвалення рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, тому з вказаних підстав розмір присуджених аліментів підлягає збільшенню. На підставі вищевикладеного та з урахуванням того, що відповідач має стабільний дохід, просила збільшити розмір стягуваних з відповідача аліментів. Ухвалою судді від 17.03.2020 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено перше судове засідання на 13.04.2020 року. 13.04.2020 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, у якому він просив суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву відповідач зазначив, що він також здійснює виплату аліментів на іншу неповнолітню дитину, а саме - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/5 частини всіх доходів, але не менш ніж 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Виплата аліментів на [PERSON] здійснюється у більшій частині, оскільки враховано той факт, що дитина є інвалідом, потребує постійного стороннього догляду, згідно медичного висновку син має неврологічне захворювання. Тобто на даний час відповідач сплачує аліменти на двох дітей, один з яких є інвалідом дитинства. Окрім іншого, він проживає разом із непрацездатною матір`ю - [PERSON] , [INFO] , яка є пенсіонером за віком. За час винесення судового рішення про стягнення на користь позивача аліментів на утримання дитини матеріальний стан сторін не змінився, не змінився сімейний стан, не вбачається погіршення здоров`я жодного з них. Посилання позивача на необхідність здійснення витрат на відвідування дитиною розвиваючих секцій, щорічного оздоровлення - не відноситься до аліментів, а є додатковими витратами, які підлягають стягненню у порядку ст. 185 СК України. Позивачем не наведено жодного доказу та/або підстави для збільшення розміру аліментів з 1/6 до 1/4 частини доходу, та на даний час відповідачем сплачуються аліменти, що перевищують 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. 13.04.2020 року справу було знято з розгляду у зв`язку із перебуванням судді на навчанні. Розгляд справи призначено на 15.05.2020 року. 29.04.2020 року до суду надійшла відповідь позивача на відзив, у якій вона просила суд відхилити відзив відповідача і задовольнити позов, оскільки довідка про хворобу [PERSON] прострочена, стан його здоров`я на сьогодні не підтверджений; та не надано документ, чому відповідач зобов`язаний проживати з матір`ю. 14.05.2020 року до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив, у яких відповідач зазначив, що позивачем не наведено жодної обставини, яка дає підстави для зміни розміру аліментів, не надані належні та допустимі докази зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я. Позивач плутає стягнення аліментів та додаткові витрати, які як правило, не плануються сімейним бюджетом, тому законом крім обов`язку по утриманню дитини на батьків покладається обов`язок по участі в додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами. Разом з тим збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів. Зміна закону, який встановлює мінімальний розмір аліментів не є підставою для прийняття нового судового рішення, та зміни розміру аліментів. Питання визначення мінімального розміру аліментів, що мають стягуватись з боржника, віднесені до повноважень державного виконавця, у провадженні якого перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів. В судовому засіданні [PERSON] свої письмові заяви по суті спору підтримав, просив відмовити у задоволенні позову. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, до суду не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, будь-яких заяв та клопотань від неї не надходило. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 серпня 2011 року з [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 15.06.2011 р. на утримання сина [PERSON] , [INFO] до його повноліття. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Разом з тим, позивачем при поданні позову про збільшення розміру аліментів не надано доказів зміни матеріального або сімейного стану сторін, або погіршення їх здоров`я. 08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесено зміни до ч. 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Звертаючись до суду із позовом, позивачка також просила врахувати вказані положення закону та збільшити розмір аліментів. Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п.17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3 зміна законодавства в частині мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів. Зміна закону, який встановлює мінімальний розмір аліментів не є підставою для прийняття нового судового рішення, та зміни розміру аліментів. Питання визначення мінімального розміру аліментів, що мають стягуватись з боржника, віднесені до повноважень державного виконавця, у провадженні якого перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів. Такий правовий висновок викладено у постанові ВС від 12 вересня 2018 року по справі №459/2181/17). Вимоги позивачки щодо необхідності здійснення витрат на щорічне оздоровлення дитини, витрат на відвідування розвиваючих секцій та гуртків, на екскурсії на думку суду можуть бути підставою для звернення до суду із позовом про стягнення додаткових витрат на дитину, у порядку ст. 185 СК України. Враховуючи вищевикладене, у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed