Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

У вересні 2011 року [PERSON] звернулась до суду з указаним позовом, із урахуванням уточнених позовних вимог просила поновити її на посаді інженера відділу служби статистики Рівненського відділу державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» (далі ДТГО «Львівська залізниця») з 5 серпня 2011року та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, допустити рішення в межах стягнення за один місяць до негайного виконання. В обґрунтування позову вказала, що з 1 січня 2007 року працювала інженером у Рівненському відділі служби статистики ДТГО «Львівська залізниця». Відповідно до наказу № 590/ос від 5 серпня 2011 року її було звільнено на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. 28 червня 2011 року їй стало відомо про смерть матері, яка померла [INFO] у м. Ростові-на-Дону (Російська Федерація). Після звернення за місцем роботи із письмовою заявою про надання невикористаної щорічної відпустки та відгулів, начальник Рівненського відділу служби статистики повідомив їй, що 3 серпня 2011 року вона має стати до роботи. Оскільки їй необхідно було терміново їхати до Російської Федерації для організації похорон, її не було ознайомлено з наказом про відпустку, а тому вона не знала, що їй надано відпустку тривалістю 16 (а не 24) календарних днів. Крім того, відповідач навмисно у наказі про надання відпустки підробив її підпис у графі «з наказом ознайомлений», що підтверджується висновком почеркознавчої експертизи; не надав на ознайомлення графік виходу на роботу змінних працівників Рівненського відділу статистики на липень, серпень 2011 року; не вжив заходи для її повідомлення про необхідність виходу на роботу 19 липня 2011року, а не 3 серпня 2011 року (із урахуванням щорічної відпустки та додаткових днів відпустки, передбачених колективним договором); самовільно прийняв рішення про надання їй частини щорічної відпустки за відсутності заяви про поділ відпустки, чим створив умови для її звільнення за прогул. Після виходу на роботу 3 серпня 2011 року вона піддиктовку свого безпосереднього керівника була змушена написати письмове пояснення її відсутності на роботі, що не відповідає фактичним обставинам, є незрозумілим, непослідовним та суперечливим. На засіданні профспілкового комітету її пояснення не заслуховувались, їй не надали можливості виступити, а рішення про надання згоди на звільнення було прийнято з перевагою лише у 2 голоси із 10 членів профкому. Крім того, заробітна плата, яку вона отримувала у відповідача, є її єдиним джерелом існування, тому вона не могла допустити прогул. В доповненнях до позовної заяви позивач вказувала, що відповідачем взагалі не було враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку, заподіяну ним шкоду, обставини за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. При звільненні [PERSON] не було визначено, яку шкоду завдано проступком і чи її завдано взагалі, не враховано, що [PERSON] була відсутня в Україні, оскільки поїхала хоронити матір до Російської Федерації і про цю обставину було достовірно відомо, як керівництву так і іншим працівникам Рівненської служби статистики; не враховано, що [PERSON] безперервно працювала на залізниці із 1979 року більше 30-ти років, 01 грудня 2009 року була заохочена за сумлінну працю, згідно наказу № 297. Не врахувавши всіх обставин, не отримавши належних пояснень, відповідач безпідставно застосував до [PERSON] найсуворіше стягнення - звільнення. Крім того, роботодавцем не було враховано та проаналізовано поважність причин її відсутності. Вважає наказ незаконним. В судових засіданнях позивач [PERSON] підтримала всі обґрунтування позовних вимог, суду вказала, що у зв'язку із раптовою, з невідомих причин смертю її матері, вона звернулася до безпосереднього керівника з питанням отримати відпустку з 01 липня 2011 року, про що написала заяву. [PERSON] повідомив їй, що все організує, щоб вона не переживала та їхала вирішувати свої питання. Перед від'їздом залишила для співробітниці [PERSON] адресу перебування в м. Ростов-на-Дону на всякий випадок. При від'їзді, підприємством не були виплачені їй будь-які кошти, тому вона замовивши та отримавши пільгові квитки на залізниці поїхала хоронити матір без будь-яких коштів. Прибувши туди дізналася, що мати померла [INFO], похорон відбувся 02 липня 2011 року. Намагалася дізнатися причини смерті, оформити свідоцтво про смерть. Збирала документи для оформлення спадщини та вчиняла дії для охорони спадкового майна. Після прибуття до м. Рівне 03 серпня 2011 року з'явилася на роботу, де до роботи допущена не була. [PERSON] вказав написати пояснення під диктовку і зазначив, що так треба, не повідомивши, що слід писати пояснення про поважність причин відсутності на роботі. Ні на оперативній нараді, ні на засіданні профкому їй не дали висловитися і надати документи. Представники позивачів надали аналогічні пояснення викладені в позовній заяві, письмових поясненнях та уточненнях (доповнення) до позовної заяви, просили позов задовольнити. Представники відповідача подали письмові заперечення проти позову, які були повністю підтримані в судовому засіданні (Т.2 а.с. 11-21). В судовому засіданні вказували, що роботодавцем при застосуванні до [PERSON] дисциплінарного стягнення у виді звільнення було враховано всі обставини, ступінь тяжкості вчиненого проступку, заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, попередню її роботу та дотримано порядок та умови застосування дисциплінарного стягнення: воно застосовано у місячний строк з моменту вчинення проступку, з приводу проступку у працівника відібрано пояснення та позивач ознайомлена із наказом про звільнення. Просили в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, показання свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи № 1715/549/12 за позовом [PERSON] до ДТГО «Львівська залізниця» про внесення змін до наказу про надання відпустки, дослідивши та перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що з 1 січня 2007 року [PERSON] працювала на посаді інженера Рівненського відділу статистики служби статистики ДТГО «Львівська залізниця» (Т.1 а.с. 28). Згідно із наказом № 1235 від 29 червня 2011 року їй було надано відпустку тривалістю з 1 липня 2011 року по 16 липня 2011 року (Т. 1 а.с. 27). Судом було досліджено оригінал даного наказу. Факт відсутності [PERSON] на роботі 19, 20, 23-24, 27-28, 30-31 липня 2011 року підтверджується відповідними актами (Т. 1 а.с.47-51). Наказом № 590/ос від 5 серпня 2011 року її було звільнено з роботи за прогули без поважних причин з 19 липня 2011 року по 2 серпня 2011 року (Т. 1 а.с. 7 - без виправлення та Т.1 а.с. 26 - містить виправлення та вказівку отримання його позивачем). Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 30 травня 2013 року у справі за позовом [PERSON] до ДТГО «Львівська залізниця» про внесення змін до наказу про відпустки, яке набрало законної сили та має преюдиційне значення, встановлено, що позивач не довела факту надання їй відпустки з 1 липня 2011 року по 31 липня 2011 року (Т. 1 а.с. 100-103. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Як роз'яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Для визнання прогулом відсутність на робочому місці, крім установлення факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, суду слід з'ясувати поважність причини його відсутності. За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано стягнення у строки та у порядку встановленими статтями 148-149 КЗпП України. Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Згідно з ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року роз'яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, у чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. Суд вважає, що саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. Судом встановлено, що відповідачем проведено звільнення [PERSON] на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України без дотримання вимог статті 149 КЗпП України. Як встановлено вищенаведеним рішенням суду від 30 травня 2013 року [PERSON] було надано частину щорічної основної відпустки тривалістю 16 календарних днів з 1 липня 2011 року до 16 липня 2011 року, а відсутність [PERSON] на роботі з 19 липня 2011 року до дня її фактичного виходу на роботу (3 серпня 2011року) є прогулом. Вимога надати пояснення щодо відсутності на робочому місці (Т. 1 а.с. 52) датована 22 липня 2011 року їй надіслана 27 липня 2011 року та отримана нею 04 серпня 2011 року (Т. 1 а.с. 53, 131). Пояснення нею надані 03 серпня 2011 року до отримання даної вимоги за вказівкою начальника Рівненського відділу служби статистики [PERSON], що підтверджується його показами. З досліджених письмових доказів вбачається, що позивач раніше не притягувалася до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни, навпаки згідно наказу її було заохочено (Т. 1 а.с. 30). Доказів того, що відповідачу було заподіяно шкоду суду не надано. [INFO] у м. Ростові-на-Дону (Російська Федерація) померла мати [PERSON] [PERSON], 20 травня 1925 року зв'язку з чим [PERSON] була змушена використати щорічну основну відпустку для організації поховання матері. 1 липня 2011 року [PERSON] оплатила вартість ритуальних послуг у м. Ростові-на-Дону (Т. 1 а.с.134), а 26 липня 2011 року уклала із відкритим акціонерним товариством «Ростовміськгаз» договір про надання послуг з технічного обслуговування внутрішньобудинкового газового обладнання квартири у м.Ростові-на-Дону (Т. 1 а.с. 135). Нею було отримано правове повідомлення про необхідність укладення договору про надання послуг з технічного обслуговування внутрішньобудинкового газового обладнання квартири у м.Ростові-на-Дону (Т. 2 а.с. 73). З виписки по рахунку № [NUMBER] [PERSON] судом встановлено, що заробітна плата (відпускні) були їй виплачені відповідачем 06 липня 2011 року та 07 липня 2011 року, кошти нею були зняті із банкомату 03 серпня 2011 року (Т. 2 а.с. 72), тобто після повернення до м. Рівне. Дана виписка підтверджує пояснення позивача, що у неї не було коштів на організацію поховання матері, проживання в м. Ростов-на-Дону та на інші організаційні питання, а також на купівлю не пільгового квитка на поїзд. Посилання позивача на те, що до 02 серпня 2011 року на залізниці були відсутні пільгові квитки не спростовано відповідачем. Згідно наданих проїзних документів (Т.2 а.с. 109) виписаних на ім»я позивача вона прибула в м. Рівне 03 серпня в 04 годині 49 хвилин. Крім того, судом встановлено, що позивач ні з наказом про відпустки від 29 червня 2011 року, ні з графіками виходу на роботу змінних працівників ознайомлена не була, що підтверджується її поясненнями, висновком експертизи № 1-03 від 21 січня 2013 року (Т. 1 а.с 132-133). З дослідженого графіку виходу змінних працівників Рівненського відділу служби статистики на липень 2011 року для [PERSON] визначено (Т. 1 а.с. 45), що з 01 липня 2011 року по 16 липня 2011 року вона мала б перебувати у відпустці, а далі визначено робочі та вихідні дні - дата затвердження та складання даного графіка не проставлена. Відповідно до п. 16 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників Управління Львівської державної залізниці (Т.2 а.с. 51) визначено, що для змінних працівників встановлюється сумарний облік робочого часу з обліковим періодом - квартал. Графіки роботи і відпочинку мають бути оголошені працівникам за 10 днів до початку їх дії. Виходячи із даних вимог [PERSON] мала б бути повідомлена про графік роботи на липень 2011 року до 22 червня 2011 року. Згідно табелю обліку використання робочого часу за червень 2011 року (Т1 а.с. 31) вона 23, 26, 27, 30 червня працювала і мала бути повідомлена про роботу в липні місяці 2011 року, чого роботодавцем здійснено не було. Крім того, даний графік викликає сумніви у його достовірності та допустимості, так як він мав би бути складений до 21 червня 2011 року, відпустка [PERSON] була погоджена та надана лише 29 червня 2011 року і ці відомості (про відпустку) якимось чином були внесено в цей графік після його затвердження. З дослідженого графіку виходу змінних працівників Рівненського відділу служби статистики на серпень 2011 року для [PERSON] (Т. 1 а.с. 46) визначено, що 1,2 серпня в неї робочі дні, 3,4 - вихідні, а 5 останній робочий день - день звільнення. Даний графік мав би бути складений до 21 липня 2011 року і відповідач мав би визначити та затвердити щодо [PERSON] повний місяць роботи, а не відразу вирішувати питання, що з 05 серпня 2011 року вона не буде працювати. Слід також зазначити, що відповідно до витягу із протоколу профспілкового комітету Управління Львівської залізниці від 05 серпня 2011 року № 6 (а.с. 54-56) випливає, що слухали подання про дачу згоди на звільнення [PERSON], доп. В.о. начальника служби статистики. Виступ [PERSON] (пояснення які ним надано наведено у протоколі), а пояснення [PERSON] не викладено. Тому стверджувати, що вона не надавала жодних підтверджуючих пояснень поважності причин відгулу не можливо. З дослідженого витягу із протоколу профспілкового комітету Управління Львівської залізниці від 05 серпня 2011 року № 6 (Т. 1 а.с. 54-56), протоколу оперативної наради (а.с. 57 Т. 1 ), подання начальника служби кадрів, навчальних закладів та соціальних питань (Т. 1 а.с. 58) випливає, що при вирішенні питання накладення дисциплінарного стягнення на [PERSON] за основу було взято те, що вона була відсутня довготривалий час на роботі. З даних документів слідує, що питання поважності причин неявки її на роботу, ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника не враховувалися. Надані представниками відповідача документи щодо попередньої роботи працівника та пояснення з приводу завдання матеріальної та моральної шкоди вчиненим проступком були подані лише після отримання уточнених позовних вимог. До первинних заперечень з приводу правомірності винесення наказу дані документи та пояснення подані не були, що також дає можливість зробити висновок, що вищевказані обставини враховані при застосуванні крайнього заходу дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення враховані не були. З огляду на вищенаведене, враховуючи пом'якшуючі обставини вини [PERSON], її попередню роботу на залізниці, відсутність завданої шкоди, виключні обставини за яких стався проступок, та те, що законодавством не визначено переліку обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим із поважних причин, суд вважає, що в даному разі необхідно виходити з конкретних обставин, проте адміністрація державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» застосувала крайню міру стягнення до позивача, такого як звільнення З урахуванням наведеного, дисциплінарне стягнення застосоване до [PERSON] у виді звільнення та наказ № 590/ос від 05 серпня 2011 року про звільнення [PERSON] за п.4 ст.40 КЗпП України є незаконними, тому [PERSON] підлягає поновленню на роботі. При визначенні середньомісячного заробітку, суд виходить з Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100. А відтак, суд бере виплати заробітної плати позивача за останні два повні відпрацьовані нею календарні місяці роботи, що передували звільненню (Т.2 а.с. 76) і не враховує довідки надані відповідачем (Т. 1 а.с. 158) щодо визначення середньоденної заробітної плати, так як в даній довідці відсутні відомості щодо періоду за який нарахована середньоденна заробітна плата та відомості стосовно нарахованих сум заробітної плати. Середньоденний заробіток позивача становить 247,25 грн. ( з/п за квітень 2011 р. - 3555,94 грн .+ з/п за травень 2011 р. - 3840,21 грн. = 7664,75 грн. ділимо на 31 робочий день за ці місяці). Для визначення суми за час вимушеного прогулу, середній заробіток множимо на дні вимушеного прогулу ( 247,25х на 663 дні), за які відповідач повинен оплатити позивачу, як за час вимушеного прогулу до дня ухвалення рішення (з 06 серпня 2011 року по 19 січня 2015 року) і розмір такої складає 163926,75 грн. без урахування податку та інших платежів. На підставі викладеного,

Outcome: partial