Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

Токарєва Інна Віталіївна звернулась до суду із позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] про тлумачення заповіту. Позов мотивує тим, що [PERSON] доводився рідним онуком [PERSON] , померлої [INFO] в с. Олексіївка Генічеського району Херсонської області. Після її смерті відкрилася спадщина як по закону так і за заповітом, що складається з земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на які посвідчено державними актами на право власності на землю ІІІ-ХС № 042436 та ЯА241883. Позивач вважає, що право власності па земельну ділянку, визначену у Державному акті ІІІ-ХС № 042436 померла [PERSON] заповіла йому, шляхом складання заповіту, а інше майно входить до спадщини за законом. Вказане обґрунтовує тим, що за житгя [PERSON] розпорядилася частиною належного їй майна, склавши та підписавши заповіт, посвідчений 27 квітня 2016 року, яким на випадок смерті зробила наступне розпорядження «земельну частку (пай), яка належить мені згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-ХС № 042436. я заповідаю [PERSON] ». Наголошує на тому, що заповіт зареєстрований в реєстрі заповітів, є дійсним і ніким не скасований та позивач до спливу 6 місяців після смерті [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини за заповітом до приватного нотаріуса Стребкової Н.В., проте нотаріус повідомила про неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки на момент складання заповіту [PERSON] вже мала право власності на земельну ділянку, що підтверджуються Державним актом, але в заповіті вказала зовсім інше майно - земельну частку (пай), якої на момент складання заповіту вже не було. Вказує, що як й наразі, так й на час складення заповіту, загальновживаним є поняття земельного паю як земельної ділянки отриманої внаслідок розпаювання земель та [PERSON] зазначила у заповіті, що заповідає земельний пай, оскільки вважала, що немає різниці між земельним паєм та власне земельною ділянкою, що складається з двох частин, на яку вона отримала державний акт на право власності па землю, що зазначений в тексті заповіту як ІІІ-ХС № 042436. В зв`язку з тим, що відповідач також вважає, що бабуся позивача заповіла йому майно, яким не володіла, то позивач змушений звернутися до суду із позовом, в якому просить здійснити тлумачення заповіту, а саме: зміст заповіту, що складений 27 квітня 2017 року [PERSON] , посвідчений секретарем Щорсівської (Олексіївської) сільської ради Генічеського району Оранською Т.Л. реєстр номер 13, відповідно до якого [PERSON] заповіла [PERSON] належну їй земельну частку (пай), необхідно розуміти так, що вказана спадкодавець заповіла [PERSON] земельну ділянку, що складається з двох частин для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Щорсівської (Олексіївської) сільської ради Генічеського району загальною площею 5,04 га в тому числі зрошуваної землі 2,09 га (кадастрові номери 6522188500:01:023:0019 та 6522188500:01:078:0012), що належала [PERSON] на підставі державного акта на право власності на землю серії ІІІ-ХС № 042436, виданого на підставі рішення Щорсівської сільської ради Генічеського району Херсонської області від 21 листопада 2001 року № 111. В судовому засіданні позивач [PERSON] був відсутнім. Його представник - адвокат Токарєва І.В. вимоги позову підтримала, просила задовольнити. Пояснила, що виходячи з загальноприйнятого значення терміну «земельний пай» та того, що спадкодавець оформила право власності на земельну ділянку, зазначену в Державному акті, то спадкодавець розпорядилась земельною ділянкою на випадок своєї смерті, назвавши їх у заповіті як земельний пай. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог. Вказала, що вона не проти того, щоб позивач успадкував земельну ділянку, проте її половину. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав, встановив наступні факти і відповідні ним правовідносини. [PERSON] являється онуком [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв, а саме: виданого Щорсівською сільською радою Генічеського району Херсонської області 10 травня 1986 року, актовий запис № 10, за яким його батьком являється [PERSON] ; виданого Щорсівською сільською радою Генічеського району Херсонської області 29 березня 1963 року, актовий запис № 4, за яким матір`ю [PERSON] є [PERSON] . Бабуся позивача [PERSON] померла [INFO] в с. Олексіївка Генічеського району Херсонської області, що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] , виданого Генічеським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 17. Після її смерті відкрилася спадщина, що складається із земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право власності померлої на земельні ділянки з кадастровими номерами 6522188500:01:098:0006 та 6522188500:01:050:0003 - державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА241882 та ЯА241883. В свою чергу, право власності померлої на земельні ділянки з кадастровими номерами 6522188500:01:023:0019 та 6522188500:01:078:0012 - Державним актом на право власності на землю серії ІІІ-ХС № 042436. Вказане підтверджується в своїй сукупності із Відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копією додаткової угоди 163 до договору оренди землі від 15 червня 2005 року, зареєстрованого 06 квітня 2006 року за № 4АА0011951-04672000088, укладений між [PERSON] та ПП ПСП «Україна», у відповідності до якого Орендар передала, а Орендодавець прийняв у строкове платне користування земельні ділянки, сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровими номерами 6522188500:01:023:0019 та 6522188500:01:078:0012, п. 1.1, п. 1.15 договору свідчить про те, що право власності [PERSON] на ці земельні ділянки посвідчуються державним актом ІІІ-ХС № 042436., Зі змісту заповіту, складеного та підписаного [PERSON] , посвідченого 27 квітня 2016 року секретарем Щорсівської сільської ради Генічеського району Херсонської області Оранською Т.Л. вбачається, що [PERSON] на випадок смерті зроблено наступне розпорядження «земельну частку (пай), яка належить мені згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-ХС № 042436, я заповідаю [PERSON] ». Заповіт зареєстрований в реєстрі заповітів, є дійсним і ніким не скасований, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Зі змісту витребуваної спадкової справи, заведеної після померлої [PERSON] вбачається, що після смерті [PERSON] її син - [PERSON] , являючись спадкоємцем першої черги за законом подав заяву про відмову від спадщини на користь свого сина - [PERSON] , який являючись онуком померлої також подав заяву про прийняття спадщини за законом та заповітом. Заяву про прийняття спадщини за законом також подала [PERSON] - донька померлої. Звернення позивача до суду зумовлено тим, що після смерті [PERSON] він подав заяву про прийняття спадщини за заповітом до приватного нотаріуса Стребкової Н.В., яка своєю відповіддю повідомила йому про неможливість отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, оскільки на момент складання заповіту [PERSON] вже мала право власності на земельну ділянку, що підтверджуються Державним актом, але в заповіті вказала зовсім інше майно - земельну частку (пай), якої на момент складання заповіту вже не було. Таким чином, позивач вважає, що він являться спадкоємцем померлої за заповітом, та що [PERSON] , на його думку, в складеному нею заповіті заповіла йому право власності па земельну ділянку, визначену у Державному акті ІІІ-ХС № 042436, а інше майно входить до спадщини за законом, спадкоємцями першої черги за яким є його батько, що відмовився від спадщини на його користь, а також відповідач [PERSON] , яка притримується думки, що бабуся позивача заповіла йому майно, яким не володіла. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного. У статті 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права і обов`язки, що належали спадкодавцю у момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно зі статтею 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини. Відповідно до статті 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України. Згідно зі статтею 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Верховний Суд у складі об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 квітня 2018 у справі № 753/11000/14-ц зазначив, що в частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину та з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення. З огляду на викладене тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. У складеному заповіті зазначено, що [PERSON] заповідає земельну частку (пай), яка належить їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХС № 042436, що унеможливлює видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки на момент складання заповіту [PERSON] мала право власності на земельну ділянку, що підтверджується Державним актом на право приватної власності, проте у тексті заповіту зазначена земельна частка (пай), якої вже не було. З приводу цього слід зазначити, що чинне земельне законодавство не містить чіткого визначення поняття земельна частка (пай). Разом з тим, у сфері земельних відносин загальноприйнятим є використання поняття «земельний пай» не тільки як земельна ділянка, яка не виділена в натурі, а і як земельна ділянка, яка отримана в результаті розпаювання землі (виділення в натурі). Судом встановлено, що за життя [PERSON] отримала Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ХС № 042436 на земельну ділянку загальною площею 5,04 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в тому числі зрошуваної землі 2,09 га, що знаходиться на території Щорсівської (Олексіївської) сільської ради Генічеського району Херсонської області (кадастрові номери 6522188500:01:023:0019 та6522188500:01:078:0012). На нинішній час, як і на час складення заповіту, загальновживаним є поняття земельного паю як земельної ділянки отриманої внаслідок розпаювання земель. [PERSON] зазначила у заповіті, що заповідає земельну частку (пай), оскільки вважала, що немає різниці між земельною часткою (паєм) та власне земельною ділянкою, на яку вона отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, отриманий внаслідок розпаювання землі. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, оскільки є очевидно та підтверджується обставинами, встановленими судом, що [PERSON] , заповідаючи своєму онуку [PERSON] земельну частку (пай), зазначаючи, що вона належить їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ- ХС № 042436 мала на увазі саме земельну ділянку, що складається з двох частин для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Щорсівської (Олексіївської) сільської ради Генічеського району загальною площею 5,04 га в тому числі зрошуваної землі 2,09 га (кадастрові номери 6522188500:01:023:0019 та 6522188500:01:078:0012), що належала [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на землю серії ІІІ-ХС № 042436, виданого на підставі рішення Щорсівської сільської ради Генічеського району Херсонської області від 21 листопада 2001 року № 111. Отже, відповідно до першого рівня тлумачення, зважаючи на загальноприйняте у сфері земельних правовідносин значення терміна «земельний пай» та встановлення судом, що внаслідок реалізації за життя свого права на земельну частку (пай) спадкодавець оформила право на земельну ділянку, можна дійти висновку, що спадкодавець розпорядилась земельною ділянкою на випадок своєї смерті, назвавши її у заповіті як земельну частку (пай). Отже, у справі встановлено, що шляхом складення заповіту спадкодавець [PERSON] реалізувала свій намір заповісти земельну ділянку загальною площею 5,04 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в тому числі зрошуваної землі 2,09 га. що знаходиться на території Щорсівської (Олексіївської) сільської ради, кадастрові номери 6522188500:01:023:0019 та 6522188500:01:078:0012, право власності на які посвідчені державним актом на право приватної власності на землю ІІІ-ХС № 042436 саме позивачу - [PERSON] . Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved