Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ПАТ «Дельта Банк», в якому просить розірвати договір банківського вкладу (депозиту) «Конвертаційний» № 012-28684-250214 укладений 25 лютого 2014 року між ним та ПАТ «Дельта Банк» та стягнути з останнього 5101 доларів США 00 центів та 10890 доларів США 00 центів за даним договором. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на те, що ним на виконання умов вищевказаного договору банківського вкладу було внесено на рахунок ПАТ «Дельта Банк» грошові кошти, проте на вимогу позивача банк кошти та нараховані проценти не повернув. За наведених обставин [PERSON] просить задовольнити позов в заявлений ним спосіб. 17 червня 2015 року на адресу Печерського районного суду м. Києва надійшла заява представника позивача про зменшення позовних вимог, в якій останній просив стягнути з ПАТ «Дельта Банк» 7932 доларів США 00 центів, в зв'язку із отриманням частини коштів через Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про місце, день і час розгляду справи повідомлений належним чином, проте подав письмову заяву про проведення судового засідання за його відсутності та підтримання позову. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про місце, день і час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки, суду не повідомив, подав письмові заперечення на позов. За наведених обставин враховуючи положення ч. 2 ст. 169 ЦПК України, суд визнав можливим провести розгляд справи у відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 25 лютого 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір банківського вкладу «Конвертаційний» №012-28684-250214. На виконання умов вказаного договору [PERSON] було внесено на рахунок Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» суму вкладу в розмірі 5101 доларів США 00 центів, строком до 02 березня 2015 року, зі сплатою 8,75 % річних (а.с. 15). 25 лютого 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір банківського вкладу «Конвертаційний» № 012-28684-250214. На виконання умов вказаного договору [PERSON] було внесено на рахунок Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» суму вкладу в розмірі 10890 доларів США 00 центів, строком до 02 березня 2015 року, зі сплатою 8,75 % річних (а.с. 15). Після закінчення дії вищевказаних договорів 15.06.2015 позивачу повернуто грошові кошти за даними договорами через банк - агент у розмірі 200 000 грн. Частиною 1 статті 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, банк зобов'язаний видати вклад на першу вимогу вкладника. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно вимог ч. 3 ст. 1060 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Оскільки, вимоги ч. ч. 2, 3 ст.1060 ЦК України є однією з умов, на яких між позивачем та відповідачем укладений вищевказаний депозитний договір, суд вважає, що відповідач істотно порушив свої зобов'язання по цьому договору, фактично позбавивши останнього його права, передбаченого Законом, на повернення вкладу на першу вимогу, на що він розраховував при укладенні цього договору. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Також слід зазначити, що відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Разом з тим, вказане обмеження, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Частинами 1 та 2 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження факту повернення позивачу коштів, відповідачем не надано. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача до відповідача про стягнення заборгованості є обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню. Зважаючи на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а позивач відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 1825 грн. 89 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Враховуючи викладене,

Outcome: approved