Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

У березні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., Комунрський ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, в якому просив ухвалити рішення, яким визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 15.09.2017 р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., зареєстрований в реєстрі за № 9087 про стягнення з позивача на користь відповідача грошових коштів в сумі 444 771,88 грн. та 3 000 грн. витрат, пов'язаних із вчиненням виконавчого напису. Свої вимог обґрунтовує тим, що вчинення виконавчого напису є безпідставним, оскільки його вчинено з порушенням вимог щодо безспірності заборгованості. Вказує, що за оспорюваним виконавчим написом з нього стягнуто заборгованість за кредитним договором № 60278_cred від 13.04.2007 р. за період з 13.04.2007 р. по 29.08.2017 р. При цьому, рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16.09.2010 р. у справі № 2-1576/10, що набрало законної сили, на користь відповідача за вказаним кредитним договором з нього стягнуто заборгованість станом на 22.07.2009 р. в сумі 32 225 грн. Зауважує, що стягнення за спірним виконавчим написом здійснено понад встановлені законом три роки. Зазначає, що виконавчий напис вчинено передчасно, оскільки, жодних повідомлень від відповідача про усунення порушень із зазначенням їх змісту він не отримував. 27 березня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 19 червня 2018 р. (а.с. 21). Ухвалою суду від 27 березня 2018 р. задоволено заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову (а.с. 19-20) та зупинено стягнення за оспорюваним виконавчим написом (а.с. 23, 24). У зв'язку із закінченням повноважень судді Москаленко К.О. розпорядженням керівника апарату Печерського районного суду м. Києва від 29.05.2018 р. № 361 призначено проведення повторного автоматичного розподілу справ (а.с. 32-35). Ухвалою від 31 травня 2018 р. справу прийнято до провадження (а.с. 36). 23 травня 2018 р. до суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача, згідно з яким, представник відповідача, заперечуючи доводи позовної заяви просить відмовити у задоволенні позову. Вказує, що оспорюваний виконавчий напис вчинений з дотриманням вимог чинного законодавства, на підставі документів, що в належний спосіб засвідчували безспірність заборгованості за кредитним договором. На час вчинення виконавчого напису від позивача будь-яких заяв, документів, контррозрахунків, заперечень щодо незгоди із заборгованістю, вказаною у письмовій вимозі, не надходило. Отже, заборгованість позивачем визнавалася та не заперечувалася. Доводи позову в належний спосіб позивачем не доведені (а.с. 43-46). Ухвалою суду від 19 червня 2018 р. задоволено клопотання представника позивача витребування доказів та у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. витребувано документи, що стали підставою для вчинення оспорюваного виконавчого напису (а.с. 54). 23 липня 2018 р. до суду від приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. надійшли документи, що витребувалися (а.с. 59- 75). 09 жовтня 2018 р. до суду надійшла заява приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про розгляд справи у її відсутність Ухвалою суду від 15 листопада 2018 р. закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 07 лютого 2019 р. на 10-00 год. (а.с. 97). Третя особа - Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с. 41, 81). Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Представник третьої особи - Комунарський ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ в Запорізькій області в судове засідання не з'явився. Про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача Каракоця О.Р. до судового засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Заперечує щодо задоволення позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 13.04.2007 р. між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 60278_cred (а.с. 68-69). 15 вересня 2017 р. за зверненням відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис № 9087 про стягнення з позивача [PERSON] грошових коштів у сумі 447 771,88 грн. за кредитним договором № 60278_cred від 13.04.2007 р. на користь ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 73). 20 грудня 2017 року за вказаним виконавчим написом відкрито виконавче провадження Комунарським відділом державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області за № 55408058 (а.с. 8-9). Разом з тим, в матеріалах справи міститься ухвала Апеляційного суду Запорізької області від 01 лютого 2012 р. про залишення без змін рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 вересня 2010 р., яким з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 60278_cred від 13.04.2007 р. станом на 22.07.2009 р. стягнуто солідарно 32 225 грн. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (далі - Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до положень цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Окрім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому, стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням положень статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17, постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16 та постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 308/11193/16-ц. Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд виходить з того, що оспорюваний виконавчий напис № 9087 від 15.09.2017 р. про стягнення з позивача заборгованості за період з 13.04.2007 р. по 29.08.2017 р. в сумі 447 771,88 грн. вчинено за кредитним договором № 60278_cred від 13.04.2007 р., за яким судовим рішенням, що набрало законної сили, з позивача солідарно станом на 22.07.2009 р. стягнуто 32 225 грн. Окрім того, письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором № 60278_cred від 13.04.2007 р. позивачу відправлена 05 вересня 2017 року, а оспорюваний виконавчий напис вчинено 15 вересня 2017 року, тобто нотаріусом не додержано тридцятиденного строку для вчинення виконавчого напису (а.с. 65-67, 61). Водночас, в матеріалах справи відсутня інформація про отримання або неотримання позивачем вказаної письмової вимоги. До того ж, згідно ст. 88 Закону «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. При цьому, оспорюваний виконавчий напис вчинено за період з 13.04.2007 р. по 29.08.2017 р., який перевищує загальний строк позовної давності, тобто включає вимоги, з дня виникнення яких минуло більше трьох років. Таким чином, як свідчать обставини справи, виконавчий напис вчинено за договором, за яким вже було стягнуто заборгованість, що свідчить про порушення Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. У зв'язку із задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 704,80 грн. відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача.

Outcome: approved