Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 13.05.2014 року [PERSON] за договором позики передав позичальнику [PERSON] кошти у розмірі 60000 грн. На підтвердження фактичної передачі коштів, відповідач надав розписку від 13.05.2014 року, та зобов'язався повернути дані кошти до 13.06.2014 року, а в разі несвоєчасного повернення позики, зобов'язався сплатити 10 % від суми заборгованості, тобто 6000 грн. Свої зобов'язання за договором позики відповідач не виконав, борг у встановлений договором термін не повернув. Посилаючись на вищевикладені обставини та положення закону, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики в розмірі 60000 грн., 10% від суми боргу за договором позики в розмірі - 6000 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі - 660 грн. У судове засідання позивач та його представник не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені, просили розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся. За письмовою згодою представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, перевіривши матеріали справи та наявні у ній докази, знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. За правилами ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З огляду на ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Положеннями ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом установлено, що 13.05.2014 року між сторонами у справі було укладено усний договір позики, відповідно до умов якого відповідач взяв у борг у позивача 60000 грн., які зобов'язався повернути у строк до 13.06.2014 року. У разі несвоєчасного виконання вказаного зобов'язання відповідач зобов'язався сплатити 10% від суми боргу. Вказана обставин підтверджується письмовою розпискою від 13.09.2014 року. Свої зобов'язання за договором позики відповідач не виконав, борг у встановлений термін не повернув. За таких обставин суд, приходить до висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved