Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

У вересні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та на утримання дружини. Свої вимоги мотивує тим, що позивач знаходиться з відповідачем в шлюбі, який зареєстрований 22.09.2012 року виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 225. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку горбик [PERSON], 01.11.2015 року, яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач зазначила, що з середини серпня 2016 року сторони припинили шлюбні стосунки та не проживають разом. З цього часу відповідач перестав надавати добровільну матеріальну допомогу на доньку та неї. Відповідач [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], громадянин України, працює комерційним директором ТОВ «Екіпагро» та має середню заробітну плату близько 15\~000 грн. щомісячно, інших утриманців не має та може надавати їй з дитиною допомогу. Також, позивач знаходить у відпустці по догляду за дитиною до трьох річного віку. Посилаючись на вищевикладене та норми законодавства позивач просила суд: стягнути з відповідача [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], громадянина України, аліменти на її користь на утримання малолітньої доньку, [PERSON], [INFO], щомісячно у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до її повноліття, починаючи з дня подачі заяви; стягнути з відповідача [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], громадянина України, аліменти на її користь на утримання позивачки у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку до досягнення малолітньою донькою, горбик [PERSON], [INFO], трьох річного віку, тобто до 01.11.2018 року; стягнути з [PERSON] на її користь витрати на правову допомогу у розмірі 1\~000 грн. Позивач в судове засідання зявилася. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання зявився. Позовні вимоги визнав в частині стягнення аліментів на утримання дитини. В решті задоволення позову просив відмовити. Суд, вислухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.09.2012 року між позивачем та відповідачем по справі було зареєстровано шлюб виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 225 та видано свідоцтво серії 1-ОК № 135095. Від шлюбу сторони мають доньку, [PERSON], [INFO], згідно копії свідоцтва про народження серії І-ОК № 312795, видане виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області 11.11.2015 року, актовий запис № 419, батьком якої записано [PERSON]. Згідно копії довідки відділу реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб та формування і ведення реєстру територіальної громади виконавчого комітету Вишневої міської ради № 3170 від 28.09.2016 року, а також довідки виконавчого комітету Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області № 2000 від 09.12.2016 року, [PERSON], разом з донькою зареєстровані та проживають за адресою: [INFO]. Дівчинка, [PERSON] перебуває на повному утриманні матері. Згідно довідки ТОВ «Укрресурси-2011», [PERSON], ІПН [NUMBER], працює в даному товаристві за основним місцем роботи з 01.11.2012 року та займає посаду фінансового директора. З 31.12.2015 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто. Ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 1 ст. 18 «Конвенції про права дитини» держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до абз. 1 п.17 постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України та абз.3 абз. 1 п.17 постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатної чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх доньки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Враховуючи дані про особу відповідача, його стан здоровя та матеріальне становище, суд вважає за можливе стягнути з відповідача, [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], громадянина України, аліменти на користь [PERSON], на утримання малолітньої доньки, [PERSON], [INFO], щомісячно у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаю з 29.09.2016 року до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на користь позивачки на її утримання, аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку до досягнення малолітньою донькою, горбик [PERSON], [INFO], трьох річного віку. Відповідно до п.п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» із змінами і доповненнями, внесеними постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2015 року № 10, право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6- рп/2013). Витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-УІ «Про безоплатну правову допомогу», положення якого забезпечуватимуться поетапно, починаючи з 01 січня 2015 року. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-УІ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З огляду на викладене суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь від позивача витрати на правову допомогу у розмірі 1\~000 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved