Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. У позові посилався на те, що йому на праві власності належить автомобіль [NUMBER]. 18 липня 2013 року о 21:30 год. в м.Чернівці по вул.Руській сталася дорожньо-транспортна пригода за участю його транспортного засобу, яким керувала його донька [PERSON] та автомобіля марки «Форд Сієра» д.н.[NUMBER] під керуванням водія [PERSON] За результатами вказаної дорожньо-транспортної пригоди працівниками ДАІ було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] Однак в подальшому постановою судді судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернівецької області від 27.12.2013 року провадження в адміністративній справі відносно [PERSON] закрито, у звязку із відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України. При цьому в ході розгляду адміністративної справи судом була призначена судова авто технічна експертиза, за результатами якої причиною дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 18.07.2013 року, є невідповідність у діях водія [PERSON] вимог Правил дорожнього руху. У свою чергу, експертом встановлено, що в діях водія [PERSON] немає невідповідностей у виконанні Правил дорожнього руху України, які б знаходились у причинному звязку з ДТП. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] застрахована в ПАТ «Страхова компанія Уніка», 20 лютого 2014 року він звернувся з усіма необхідними документами до вказаної юридичної особи для визначення випадку страховим та визначення розміру страхового відшкодування, у звязку із відсутністю рішення суду, яким встановлено вину [PERSON] Представником страхової компанії було проведене дослідження щодо визначення матеріальних збитків, завданих ДТП. Однак попри те, що розгляд справи тривав пять місяців, сума страхової виплати погоджена не була та йому було відмовлено у здійсненні страхового відшкодування. Таким чином, відповідно до звіту про оцінку автомобіля [NUMBER], розмір завданої йому матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить 6544 грн. 62 коп., яку він. уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з ПАТ «Страхова компанія Уніка» на свою користь. Окрім цього, йому, як власнику автомобіля, спричинена й моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях, яких він зазнав внаслідок пошкодження свого автомобіля, позбавлення можливості тривалий час ним користуватися. Всі ці події вплинули на його звичайний ритм життя, призвели до погіршення здоровя та самопочуття, так як тривалий час він був змушений відновлювати справедливість в судових інстанціях. Спричинену моральну шкоду оцінює в розмірі 3000 грн, які просив стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь. Також просив стягнути з відповідачів на його користь понесені ним судові витрати повязані зі сплатою судового збору та сплатою коштів за проведення авто технічного дослідження та судової автотехнічної експертизи. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та підтвердив викладені у ньому обставини. Додатково пояснив, що починаючи з 2013 року, він позбавлений можливості користуватися своїм автомобілем. Весь свій вільний час він вимушений збирати докази та доводити, що є потерпілим від аварії. Більше того, йому прикро, що після дорожньо-транспортної пригоди його донька боїться їздити за кермом. У звязку з цим, йому спричинено моральну шкоду. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] позов не визнала, про що надала свої письмові заперечення. Просила у задоволенні позову відмовити. Представник ПАТ «Страхова компанія Уніка» в судове засідання не зявився, незважаючи на те, що належним чином повідомлявся судом про місце та час слухання справи. причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані, однак підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного: Так, судом встановлено, що 18 липня 2013 року о 21:30 год. в м.Чернівці по вул.Руській сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу маки ВАЗ 21043 д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Форд Сієра» д.н.[NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Постановою апеляційного суду Чернівецької області від 27.12.2013 року провадження в адміністративній справі відносно [PERSON] за ст.124 КпАП України закрите, у звязку із відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення (а.с.6-7 ). При цьому до такого висновку суд дійшов, дослідивши висновок судової автотехнічної експертизи №2013-736 від 17.09.2013 року, згідно якого причиною дорожньо-транспортної пригоди стала невідповідність в діях водія автомобіля марки «Форд Сієра» д.н.[NUMBER] під керуванням водія [PERSON] п.п.1.5; 1.10; 12.1; 13.1; 14.6 (в) ПДР Стаття 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що\~страховим випадком\~є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася\~за участю забезпеченого транспортного засобу\~і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно розяснень Пленуму ВССУ, які містяться у постанові №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором). Якщо факт завдання шкоди відповідно до статті 6 Закону №1961-IV не є страховим випадком, то потерпілий має право вимагати відшкодування шкоди на підставі загальних правил, встановлених ЦК. Таким чином, необхідною умовою виникнення обовязку страховика\~ за\~ договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої\~ настає\~ цивільно-правова\~ відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність\~ якої застрахована\~ за договором). Із досліджених судом письмових доказів вбачається, що транспортний засіб, яким керував відповідач [PERSON] застрахований в ПАТ «Уніка» з лімітом відповідальності 50 000 грн. Окрім цього, розглядаючи адміністративну справу відносно [PERSON], судом апеляційної інстанції встановлено, що 18 липня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів, тобто суд дійшов висновку про настання страхового випадку. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона зобов'язується у разі настання певної події виплатити другій стороні або іншій особі, визначеній у договорі, страхову суму, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частиною першою статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором. Звертаючись до суду з позовом, позивач [PERSON] в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що звертався до страхової компанії ПАТ «Страхова компанія Уніка» із заявою про здійснення страхового відшкодування у звязку із пошкодженням 18 липня 2013 року в ході ДТП його транспортного засобу. Однак листом від 18.07.2014 року йому відмовлено у здійсненні страхового відшкодування з посиланням на те, що у встановленому законом порядку в діях водія [PERSON] не встановлено складу адміністративного правопорушення за вчинення дорожньо-транспортної пригоди (а.с.27). Крім того, листом від 11.09.2014 року МТСБУ розяснило [PERSON] його право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав (а.с.28). Статтею 1166 ЦК встановлено загальні підстави відповідальності за завдану матеріальну шкоду. Зокрема, частиною першою вказаної норми визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому під шкодою законодавець розуміє втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Звіту № 2014-770 від 28 лютого 2014 року матеріальний збиток внаслідок пошкодження автомобіля «ВАЗ 21043», державний номер [NUMBER] в результаті його пошкодження становить 6544 грн. 62 коп., в тому числі ПДВ 371 грн. 77 коп. Матеріальний збиток визначено субєктом оціночної діяльності [PERSON] на підставі заяви [PERSON] від 15 січня 2014 року. Позивачем не було надано зауважень з приводу складеного звіту та визначеного розміру відшкодування (а.с.8). Таким чином, на думку суду, вказана вище сума завданого збитку підлягає стягненню з відповідача - Акціонерного товариства «Страхова компанія Уніка» на користь позивача [PERSON] Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості, а також майнового стану цивільного відповідача. Так, враховуючи принцип справедливості та розумності, матеріальне становище та ступінь вини відповідача [PERSON], суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1000 грн. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10, при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. За таких обставин суд вражає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 192 грн. 36 коп., а з Публічного Акціонерного товариства «Страхова компанія Уніка» судові витрати у розмірі 192 грн. 36 коп. Разом з цим, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача [PERSON] витрат понесених позивачем на оплату послуг оцінювача [PERSON], оскільки звіт оцінювачем готувався в ході розгляду адміністративної справи відносно [PERSON], а тому не можуть вважатися судовими витратами в розумінні ст.79 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: partial