Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

У вересні 2014 року позивачі [PERSON], [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернулись до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська з позовною заявою до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власністю, примусове виселення без надання іншого житлового приміщення, в якій просять суд усунути перешкоди в користуванні їхнім спільно-частковим майном - будинком розташованим за адресою [ADDRESS] шляхом виселення громадянина [PERSON], [INFO] без надання іншого житлового приміщення з будинку [ADDRESS] 23.10.2014р. справу було розглянуто та по справі було оголошено заочне рішення, яким вимоги позивачів було задоволено. Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05.02.2015 р. заочне рішення від 23.10.2014 року по цивільній справі № 208/7382/13 за позовом: [PERSON], [PERSON] в інтересах неповнолітньої [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Заводської районної у м. Дніпродзержинську ради про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власністю, примусове виселення без надання іншого житлового приміщення - було скасовано та справу було призначено до розгляду у загальному порядку. При розгляді справи у у загальному порядку позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що вони, [PERSON] та [PERSON] [INFO] в інтересах якої діє їх мати [PERSON], є володарками будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 19.11.2011 року ? частини жилого будинку, та на підставі договору купівлі - продажу від 17.10.2003 року ? частини жилого будинку - всього ? частин вище вказаного будинку належить [PERSON], та на підставі договору купівлі продажу від 17.10.2003 року ? частина будинку належить [PERSON] Вказані договори були зареєстровані у реєстрі за № 18492 та зареєстровано в бюро технічної інвентаризації 23.10.2003 року та 02.12.2011 року за реєстровим №18492 у книзі № 101. У вересні 2000 року [PERSON] одружилася з відповідачем по справі [PERSON], і стала проживати з ним однією сім'єю. Але спільне життя через деякий час стало неможливим через жорстке поводження відповідача з [PERSON], відповідач почав зловживати спиртними напоями, ображати та бити позивачів, і у квітні 2013 року згідно рішення Заводського районного суду від 08 квітня 2013 року (справа №2/208/792/13-ц) позивачка з відповідачем розлучилися. [PERSON] є інвалідом третьої групи і хоче влаштувати своє особисте життя, тому позивачі вирішили продати будинок та придбати кожному окремі квартири. На їх прохання до відповідача звільнити будинок, відповідач не реагує, перешкоджає їм користуватись та вільно розпорядитися своєю власністю. На ґрунті зловживання алкогольними напоями відповідач постійно вчиняє сварки, за результатами яких позивачі вимушені звертатися за допомогою до міліції, відповідач притягувався до адміністративної відповідальності за скоєння насилля в сім'ї, крім того за спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] відносно відповідача відкрито кримінальне провадження, своєю поведінкою відповідач не тільки перешкоджає законному праву позивачів розпорядження своїм майном, а й унеможливлює сумісне знаходження та проживання в одному помешканні, тому позивачі вимушені звернутися до суду з цим позовом та просять задовольнити його у повному обсязі Позивачі та представники позивача в судове засідання з'явились, наполягали на задоволенні своїх позовних вимог надали аналогічні пояснення щодо предмету спору згідно викладеного у позовній заяві. Відповідач в судове засідання з'явився, позовні вимоги не визнав надав свої пояснення у письмовому вигляді, вони були долучені до матеріалів справи, просив суд відмовити позивачам у повному обсязі. Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог, вважає, що права неповнолітньої дитини не порушуються, а тому вважає вимоги такими, що підлягають задоволенню. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Витягу № 1796876 про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.10.2003 року власниками будинку [ADDRESS] є [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу ВАР № 646932, реєстровий № 7754 від 17.10.2003 року посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського нотаріального округу Красношлик Л.Л. Як вбачається з договору дарування від 19.11.2011 року ? частини жилого будинку, та з договору купівлі - продажу від 17.10.2003 року ? частини жилого будинку - всього ? частин вище вказаного будинку належить [PERSON]. Як вбачається з договору купівлі продажу від 17.10.2003 року - ? частина будинку належить [PERSON] Вище зазначені договори були зареєстровані у реєстрі за № 18492 та зареєстровано в бюро технічної інвентаризації 23.10.2003 року та 02.12.2011 року за реєстровим №18492 у книзі № 101. Згідно технічного паспорта № 02162 на садибний житловий будинок [ADDRESS] власниками жилого будинку є [PERSON], якій належить ? частина будинку та [PERSON], якій належить ? частина цього будинку. Згідно свідоцтва про зміну імені [NUMBER] [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» 16 квітня 2008 року, про що в Книзі реєстрації зміни імені зроблено відповідний актовий запис № 12. Згідно Витягу № 32297463 про державну реєстрацію прав від 02.12.2011 року, на підставі договору дарування ВРО № 112656, реєстровий № 1-5002 від 19.11.2011 року, посвідчений Третьою Дніпродзержинською нотаріальною конторою [PERSON] набула право власності на ? частину будинку [ADDRESS]. З матеріалів справи вбачається, що 02.12.2011 року в технічний [NUMBER] на садибний житловий будинок [ADDRESS] внесено зміни, згідно яких [PERSON] є власником ? частина, а [PERSON] є власником ? частин жилого будинку. Як встановлено в судовому засіданні відповідач не є власником спірного будинку, оскільки свою частину будинку він подарував доньці, але згодом не погодився з вчиненням таких дій, та оспорив цей договір у Заводському районному суді м. Дніпродзержинська. Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 05лютого 2014 року в задоволенні позовних вимог відповідачу [PERSON] про визнання правочину не дійсним було відмовлено. Не погодившись з зазначеним рішенням відповідач [PERSON], подав апеляційну скаргу на вказане рішення, ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2014 року апеляційну скаргу було відхилено, а рішення Заводського районного суду від 05.02.2014р. було залишено без змін. Судом встановлено, що до спірного будинку відповідач не має жодного відношення, оскільки шлюб між ним та матір'ю позивачів було розірвано рішенням Заводського районного суду від 08 квітня 2013 року (справа №2/208/792/13-ц). В судовому засіданні встановлено, що на вимоги позивачів у добровільному порядку відповідач не бажає самостійно виселятися з будинку, на ґрунті зловживання алкогольними напоями відповідач постійно вчиняє сварки, за результатами яких позивачі вимушені звертатися за допомогою до міліції, відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за скоєння насилля в сім'ї, крім того за спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] відносно відповідача відкрито кримінальне провадження, своєю поведінкою відповідач не тільки перешкоджає законному праву позивачів розпорядження своїм майном, а й унеможливлює сумісне знаходження та проживання в одному помешканні, чим порушує законні права та інтереси позивачів. Як встановлено в судовому засіданні в теперішній час позивачі, будучи власниками майна (будинку), фактично позбавлені відповідачем права користуватись цим майном. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно з ст. 155 ЖК України, власник квартири чи її частки не може бути позбавлений права користування своїм житловим приміщенням, крім випадків, передбачених законодавством. Відповідач порушує вимоги ст. 47 Конституції України в якій зазначено, що кожен має право на житло, а також те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду, а також були порушені і вимоги ст. 9 ЖК України, в якій зазначено, що ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення, або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Проживання Відповідача за вказаною адресою заважає власникам будинку в повній мірі і на власний розсуд користуватись належним їм майном, до того ж завдає збитків матеріального та морального характеру. Суд вважає, що та обставина, що відповідач продовжує проживати за вказаною адресою, порушує законні права позивачів, як власників майна, тобто належного позивачам на праві власності будинку. Таким чином вимога позивачів щодо усунення перешкоди у здійсненні права користуватися та розпоряджатися власністю підлягає задоволенню шляхом виселення відповідача за зазначеною адресою. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved