Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою №\~73 у будинку №\~21 по бульвару Незалежності у місті Бровари Київської області. В обґрунтування позову зазначав, що 28 липня 2015 року за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим у реєстрі за №\~2050, він придбав у [PERSON] вказану вище квартиру. У подальшому зясувалося, що у даній квартирі з 2009 року значиться зареєстрованим відповідач [PERSON], реєстрація якого порушує його права як власника щодо володіння, користування і розпорядження належним йому майном. При укладенні зазначеного договору купівлі-продажу про реєстрацію у квартирі інших осіб, продавець його не повідомляв. Оскільки права членів сімї власника є похідними від прав власника, із припиненням прав [PERSON] на цю квартиру припинилося й право користування квартирою [PERSON] Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити позов. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем його проживання, про причини неявки суд він не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, провівши заочний розгляд справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28 липня 2015 року на праві приватної власності належить однокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 40,00 м2, житловою площею 18,80 м2, яку він придбав у [PERSON] Із довідки форми №\~3 від 22 березня 2016 року, виданої Комунальним підприємством Броварської міської ради Київської області Житлово-експлуатаційна контора-3, вбачається, що у вказаній вище, належній позивачу [PERSON] квартирі з 2009 року зареєстрований відповідач [PERSON], [INFO], що підтверджується також відомостями, наданими суду Відділом адресно-довідкової роботи Управління ДМС України в Київській області. У ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. За змістом ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно із положеннями ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У ч. 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічна норма міститься і у ч. 1 ст. 405 ЦК України, якою визначено, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. За змістом ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок (квартиру) в особи, членами сімї якого вони є. [PERSON] припиненням права власності особи на будинок (квартиру) втрачається й право користування цим жилим приміщенням у членів його сімї, яке є похідним від прав власника. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що з моменту набуття позивачем права власності на квартиру [ADDRESS] відповідач як член сімї попереднього власника цієї квартири втратив право користування даною квартирою, тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved