Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, в якому просить усунути перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні належним йому на праві власності житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Київська область, місто Бровари, вулиця Шолом Алейхема, 49 шляхом визнання [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням та примусового зняття її з реєстраційного обліку за вказаною вище адресою, стягнути із [PERSON] на свою користь сплачений судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. В обґрунтування позову зазначається, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 27 вересня 1994 року, посвідченого Броварською державною нотаріальною конторою 27 вересня 1994 року належить житловий будинок 49 по вулиці Шолом Алейхема у місті Бровари Київської області. Серед осіб зареєстрованих у вказаному житловому приміщенні, значиться [PERSON], [INFO], яка фактично у будинку з 2007 року не проживає. З підстав визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням позивач змушений звернутися до суду. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, 20 серпня 2018 року представник позивача [PERSON] надав до суду заяву, в якій просив розглянути дану справу у його відсутність, також вказав, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку. Причини неявки суду не повідомлені. Враховуючи наведене, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Третя особа виконавчий комітет Броварської міської ради Київської області у судове засідання свого представника не направив, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у визначеному законом порядку. Причини неявки суду невідомі. Дослідивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 27 вересня 1994 року, посвідченого Броварською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого за № 1-4598 [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами за адресою: Київська область, місто Бровари, вулиця Шолом Алейхема, 49 про що також свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20 березня 2018 року. Відповідно до будинкової книги для прописки громадян та довідки про склад сімї у будинку 49 по вулиці Шолом Алейхема у місті Бровари Київської області зареєстровано три особи [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Згідно із- актом обстеження житлово-побутових умов від 13 листопада 2013 року [PERSON] з 2007 року у будинку 49 по вулиці Шолом Алейхема у місті Бровари не проживає. Даний факт підтверджений сусідами: [PERSON] й [PERSON] Відповідно до акту обстеження побутових умов [PERSON] від 23 лютого 2018 року, у будинку 49 по вулиці Шолом Алейхема у місті Бровари зареєстровано дві особи: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Фактично остання з 2007 року у будинку не проживає. Крім того, при обстеженні встановлено, що будь-яке майно громадянки [PERSON] у будинку та на прилеглій території відсутнє. Дані обставини підтверджені сусідами: [PERSON] та [PERSON] Відповідно до статті 41\~Конституції України та статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № №\~2,\~4,\~7\~та 11\~до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Згідно із частиною першою статті 321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 405\~ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом частини першої статті 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Так, при розгляд справи по суті встановлено, що відповідач з 2007 року не проживає й не користуються житловим приміщенням у будинку 49 по вулиці Шолом Алейхема у місті Бровари Київської області, добровільно залишила його без наміру повернутися. Будь-яких доказів, які б свідчили, що відповідачу чиняться перешкоди у користуванні цим житлом при розгляді даної справи по суті здобуто не було. Крім того, суд враховує, що сервітут на користування спірним нерухомим майном встановлений не був, тому відповідача слід визнати такою, що втратила право на користування вищезгаданим житловим приміщення. Щодо вимоги позивача про примусове зняття [PERSON] з реєстраційного обліку у будинку, то у задоволенні даної вимоги слід відмовити з огляду на наступне. Відповідно до статті 7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні»\~(далі\~-\~Закон № 1382-IV) зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. З огляду на те, що Закон №\~1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7\~цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Оскільки, позивачем предявлено вимогу про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням і суд знайшов її обґрунтованою, то вимога про зняття з реєстрації є безпідставною, так як рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial