Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказував на те, що 11 березня 2013 року сталась дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої були транспортні засоби марки «Honda Acord», номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], під керуванням [PERSON] та «Renault Master», номерний знак [NUMBER], кузов [NUMBER] під його керуванням. Як убачається із довідки ДАІ від 21 березня 2013 року, 11 березня 2013 року на вул. Ізмайлівська-Сінєльнікова м. Чернівці водій [PERSON], керуючи автомобілем «HONDA ACORD», номерний знак [NUMBER] № кузова [NUMBER] допустив зіткнення з автомобілем «RENAULT Мастер», номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON] Постановою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 30 квітня 2013 року водія [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КупАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, належний йому на праві власності транспортний засіб «RENAULT Мастер», номерний знак [NUMBER], кузов № [NUMBER], отримав механічні пошкодження, а саме: пошкодження переднього бампера, переднього правого крила, передні праві двері, зірване з кріплень та зміщено та розгерматизоване переднє праве колесо, розбита передня права фара. 26 березня 2013 року на його замовлення проведено експертно-автотоварознавче дослідження та виготовлено висновок №155/03/13 «про визначення матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «RENAULT Мастер», державний реєстраційний номер [NUMBER]», відповідно якого розмір матеріальної шкоди, завданий власникові автомобіля «RENAULT Мастер», номерний знак [NUMBER], в результаті його пошкодження унаслідок вищевказаної ДТП, станом на 26.03.2013 року визначено в розмірі 28464 грн. 42 коп. З метою отримання страхового відшкодування, 24 травня 2013 року він звернувся із відповідною заявою до Чернівецького ОУ ПрАТ «УПСК» про виплату страхового відшкодування, в якій він просив виплатити йому витрати, пов'язані з пошкодженням майна, а саме автомобіля «Renault Master», номерний знак [NUMBER]. Разом з тим, 11 червня 2013 року відповідачем ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» здійснено лише часткову виплату страхового відшкодування згідно акту № Каско/017/000/13/0040 в розмірі 3 248 грн., з яким він не погоджується. При цьому, на неодноразове його звернення до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» щодо здійснення виплати повної суми страхового відшкодування у вартості відновлювального ремонту, відповідач залишив його вимоги без задоволення. Оскільки відповідач, у строки, визначені законом не виконує свої зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування в розмірі залишку суми 25 216 гривень., він за захистом своїх прав неодноразово звертався до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Чернівецькій області та за наслідками його звернення Дерджспоживінспекцією у Чернівецькій області надіслано йому лист від 17.12.2013 року, в якому повідомлено про право звернення за захистом свого права до Моторно-транспортного страхового бюро, Держфінпослуг та до суду. В подальшому ним направлено звернення до Моторно-транспортного страхового бюро та Держфінпослуг, на що дані установи надали відповіді. Тому, враховуючи вищевикладене, а також невиконання відповідачем своїх зобов'язань по виплаті йому суми залишку страхового відшкодування в розмірі завданої шкоди, позивач змінивши в ході судового розгляду позовні вимоги, просив стягнути з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на свою користь суму страхового відшкодування з урахуванням індексу інфляції в сумі 28 443,26 грн., пеню за період прострочення виплати страхового відшкодування в сумі 3 761,67 грн., а також судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 243,60 грн. У судове засідання позивач та його представник не з'явилися. Від представника позивача через канцелярію суду надійшла заява, в якій він просив справу розглянути без його участі. У разі неявки представника відповідача не заперечував щодо ухвалення заочного рішення. Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Причину своєї неявки суду не повідомив. Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про можливі причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Ураховуючи вказане, суд вважає за можливе на підставі ст. 224 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказах. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Так, згідно зі ст. ст. 3, 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників. Статтею 6 Закону передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Таким чином, необхідною умовою виникнення обов'язку страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором). Як убачається з матеріалів справи, 21 березня 2013 року о 15 год. 00 хв., [PERSON] керуючи автомобілем «Хонда Акорд», державний номер «[NUMBER]» по вул. Ізмайлівській в м. Чернівці, порушивши вимоги п.п. 10.3, 10.4, 2.3Б Правил дорожнього руху України, під час здійснення маневру перестроювання з правого ряду в лівий, не врахував дорожню обстановку, не переконався, що це буде безпечно для інших учасників дорожнього руху, в наслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Рено Мастер», державний номер «[NUMBER]», яким керував позивач. Довідкою ДАІ від 21 березня 2013 року встановлено, що 11 березня 2013 року, на вул. Ізмайлівська-Сінєльнікова м. Чернівці водій [PERSON], керуючи автомобілем марки «HONDA ACORD», номерний знак [NUMBER], № кузова [NUMBER] допустив зіткнення з автомобілем марки «RENAULT Мастер», номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON](а.с. 8). Постановою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 30 квітня 2013 року [PERSON] визнано винним у даній дорожньо-транспортній пригоді й відповідно притягнуто його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с.9). Так, згідно із п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені даної ДТП є встановленою та не підлягає доведенню, як і не підлягає доведенню факт того, що унаслідок даної ДТП автомобіль «Рено Мастер», яким керував позивач, зазнав механічних пошкоджень. Крім того, як встановлено судом, цивільно-правова відповідальність водія [PERSON], винного у вищевказаній дорожньо-транспортній пригоді, на підставі полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідності власників наземних транспортних засобів застрахована у ПрАТ «УПСК», що підтверджується наданою на вимогу суду копією полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідності власників наземних транспортних засобів № АВ / 1645772. Відповідно до даного полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідності власників наземних транспортних засобів водій [PERSON] застрахував свою цивільну відповідальність на випадок настання страхового випадку із застрахованим транспортним засобом та відповідно до даного договору ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) складає 50 000 грн., франшиза - 500 грн. та даний поліс діє до 15 квітня 2013 року. 24 травня 2013 року позивач [PERSON], з метою отримання виплати страхового відшкодування, у строк встановлений п. 34.2 ст. 34 ЗУ «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особисто звернувся до ОУ ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування із наданням усіх необхідних для здійснення страхового відшкодування документів (а.с 7). 10 червня 2013 року ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» позивачу здійснено лише часткову виплату страхового відшкодування в розмірі 3 264 грн. 32 коп. з вирахуванням франшизи за договором в розмірі 500 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 668 від 11 червня 2013 року та листом моторно транспортного страхового бюро України від 20 січня 2014 року і листом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 7 жовтня 2013 року № 9403/13-12 (а.с. 14-17). Зокрема, виплата вищевказаної страхової виплати відповідачем здійснена на підставі калькуляції № 7718 від 17 квітня 2013 року, складеної ФОП [PERSON] , суб'єкта оціночної діяльності, відповідно до якої вартість матеріального збитку транспортного засобу, належного позивачу визначена в розмірі 11 572 грн. 22 коп. з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу визначеного відповідно до додатку до справи № 6849_13 від 19 квітня 2013 року щодо визначення коефіцієнта фізичного зносу складових КТЗ, складеного суб'єктом оціночної діяльності [PERSON], значення коефіцієнта фізичного зносу складових автобуса, виробництва країн дальнього зарубіжжя«Рено Мастер», державний реєстраційний номер [NUMBER]» складає 0,7. Разом з тим, позивач не погоджується із сумою виплаченого йому страхового відшкодування, що свідчить про те, що між позивачем та страховою компанією не досягнуто згоди щодо визначення розміру завданої унаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди та розміру страхового відшкодування, яке підлягає сплаті позивачу. Відповідно до вимог чинного законодавства, у разі недосягнення згоди між потерпілим і страховиком щодо розміру завданої шкоди, така шкода, як і в інших випадках, визначається на підставі наданих сторонами доказів, у тому числі висновку експертизи. Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази мають подаватися сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до частини 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, положеннями ч. 34.4. ст. 34 Закону передбачено, що для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Зокрема, порядок визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження ТЗ визначається Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 р. за N 1074/8395. Положення п. 1.2. Методики встановлюють механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ. Методи оцінки, передбачені цією Методикою, можуть використовуватися для оцінки самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, тракторів і комбайнів на колісних шасі, якщо вони не суперечать тим положенням, які регламентують оцінку цих видів транспорту. Крім того, вимоги Методики є обов'язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб'єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб'єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб'єктами цивільно-правових відносин. Відповідно до 5.1. Методики технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки. Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Крім того, згідно із п. 22.1 ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. При цьому, положеннями ст. 29 Закону визначено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно з п. 33-1.1. ст. 33-1 Закону страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов'язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально. Відповідно до п. 34.3 ст. 34 Закону якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. Тому позивачем, в силу вищенаведених норм закону для оцінки завданої шкоди було залучено відповідного експерта. Зокрема, відповідно до висновку експертно-автотоварознавче дослідження від 26 березня 2013 року №155/03/13 розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Рено Мастер», державний реєстраційний номер [NUMBER]» станом на 26 березня 2013 року із урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 0,7 визначено у розмірі 28 464,42 грн. (а.с. 11-12), який було надано позивачем страховику разом із іншими документами для здійснення виплати страхового відшкодування й відповідна дана сума повинна була бути сплачена позивачу. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] про стягнення з відповідача на його користь суми залишку виплати страхового відшкодування визначеного згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 25 216 грн. (28464,42 (розмір матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП) - 3 248 грн. (сума сплаченого відшкодування). Так, п. 36.2 ст. 36 Закону визначено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Таким чином, враховуючи вищевказане, судом встановлено, що позивач як потерпілий у встановленому законом порядку звернувся за виплатою страхового відшкодування до страхової компанії, в якій було застраховано цивільно-правову відповідальність винної особи, однак у визначений законом строк страхове відшкодування у повному обсязі не отримав, а також не отримав і вмотивованого рішення в частині здійснення страховиком часткової виплати страхового відшкодування, тому позивач має право на захист порушених прав в судовому порядку. При цьому, відповідачем в розумінні положень ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів щодо спростування визначеного позивачем розміру завданої шкоди, як і не надано суду доказів на підтвердження дотримання визначеного законом строку здійснення виплати страхового відшкодування та відсутності вини страховика у нездійсненні виплати у визначений строк суми страхового відшкодування. Крім того, відповідно до ч 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із роз'ясненнями п. 21 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року, при безпідставній відмові у виплаті відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Крім того, згідно із положеннями ст. 36.5 Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня. Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення зобов'язання. Так, відповідно до розрахунку внаслідок несвоєчасної виплат страхового відшкодування загальна сума інфляційних становить на суму невиплаченого страхового відшкодування в розмірі 25 216 грн. за період з 27 серпня 2013 року по 12 серпня 2014 року становить 3 227 грн. 26 коп. (а.с. 98), а загальна сума за період прострочення виплати страхового відшкодування від суми 25 216 грн. яка нарахована з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня 3 761 грн. 67 коп. (а.с. 99). За таких обставин, дослідивши матеріали справи в судовому засіданні, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved