Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 26 грудня 2012 року між ним на [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу. За цим договором [PERSON] зобов'язувалась продати позивачу гараж за адресою: [ADDRESS], а позивач купити його. У якості гарантійної суми, позивачем було передано 2000,00 доларів США. При укладенні попереднього договору були присутні позивач, [PERSON], [PERSON] - батьки [PERSON], а також [PERSON] - брокер. Власниці гаража [PERSON] під час підписання договору не було, на її місці підпису, стоїть підпис її матері [PERSON] У лютому 2013 року виявилося, що гараж знаходиться у поганому стані, а саме він протікав у декількох місцях. У поверненні гарантійної суми позивачу було відмовлено. У зв'язку з тим, що підпис у попередньому договорі стоїть не [PERSON], як однієї із сторін договору, а її мамою, яка не мала на той момент повноважень на підписання такого договору, то можна зробити висновок, що у момент укладення договору у [PERSON] було відсутнім волевиявлення на укладання такого договору. Під час укладення попереднього договору гроші на руки отримав [PERSON], отже, саме [PERSON], не маючи на те законних підстав, набув грошові кошти у сумі 2000,00 доларів США. На підставі викладеного, позивач просить визнати попередній договір від 26 грудня 2012 року недійсним, стягнути з [PERSON] на користь позивача незаконно набуте майно у вигляді 2000,00 доларів США та судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просить їх задовольнити з викладених підстав. Відповідач [PERSON] та представник відповідачів [PERSON] проти позовних вимог заперечили в повному обсязі та пояснили, що дійсно між [PERSON] та [PERSON] 26 грудня 2012 року було укладено попередній договір. Відповідно до вказаного договору позивач зобов'язувався купити, а відповідач [PERSON] продати гараж, який знаходиться в [ADDRESS] в гаражному кооперативі «Троянда». При укладенні даного договору [PERSON] присутня не була, а тому попередній договір було підписано матір»ю відповідача [PERSON] Вищевказаний договір цілковито відповідав внутрішній волі та бажанню [PERSON] хоча й не був підписаний нею особисто, вона була обізнана з приводу всіх істотних умов вказаного договору та жодним чином не заперечувала проти його укладення. Відтак відповідач [PERSON] не зверталася до суду з приводу визнання даного правочину недійсним в цілому або окремих його частин та з будь-яких підстав. Позивач, в свою чергу, не надає жодного доказу, який би свідчив про те, що відповідач [PERSON] отримував від позивача кошти в рахунок оспорюваного попереднього договору від 26 грудня 2012 року, стороною якого [PERSON] не являється. На підставі викладеного, просять відмовити у задоволенні позовну в повному обсязі. Третя особа [PERSON] проти позову заперечила та пояснила, що дійсно вона підписувала попередній договір, [PERSON] знав, що договір підписує не власник гаражу. Крім того пояснила, що грошей а ні вона, а ні її чоловік [PERSON] не отримували від [PERSON], а тому просить відмовити в позові. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 26 грудня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] зобов»язалась продати гараж, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а [PERSON] зобов'язався купити гараж. Відповідно до п. 9.1 попереднього договору, сторони дійшли згоди про те, що підтверджуючи свої зобов'язання укласти основний договір купівлі-продажу гаража у відповідності до умов попереднього договору і з ціллю забезпечення його укладання, в момент підписання попереднього договору, покупець передав, а продавець прийняв гарантійну суму, яка складає 16000,00 грн., що еквівалентно 2000,00 доларів США. Відповідно до п. 9.4 попереднього договору, у випадку не укладання основного договору купівлі-продажу гаража в установлений термін відповідно умов попереднього договору по причині, яка залежить від покупця, гарантійна сума залишається в розпорядженні продавця в якості неустойки (штрафу). Відповідно до п. 1 попереднього договору, сторони зобов'язались в установлений термін 30 березня 2013 року укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна - гаража. Згідно рішення Вишгородського районного суду від 07 жовтня 2013 року у цивільному позові [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми авансового платежу відмовлено. Відповідно до вищевказаного рішення, судом було встановлено, що укладення попереднього договору було здійснено за участі брокера [PERSON], яка надала текст попереднього договору та організувала його підписання. Під час укладання попереднього договору та його підписання [PERSON] була відсутня, підпис від її імені на попередньому договорі поставила її мати, яка була представлена брокером [PERSON], як довірена особа продавця, при цьому належним чином посвідченої довіреності на представництво не було. Позивачем [PERSON] не надано доказів того, що відповідачка [PERSON] отримувала авансовий платіж в сумі 16000,00 грн. за продаж гаражу. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З огляду на вищевикладене необхідно зауважити, що відповідно до п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача. Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною 1 статті 203 цього Кодексу. Згідно з частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтвердив, що він знав, що попередній договір підписує не власник гаражу, а її мати, претензій з цього приводу не заявляв. Позивачем [PERSON] не надано жодних належних та допустимих доказів того, що у відповідача [PERSON] в момент укладання попереднього договору було відсутнім волевиявлення на укладення даного договору, а також, що [PERSON] отримав авансовий платіж в сумі 16000,00 грн. за продаж спірного гаражу. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними і задовленню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed