Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власницею будинку [ADDRESS], який належить позивачці на підставі договору купівлі-продажу від 03.04.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Тулаіновим Е.А. за №1094. Відповідно до акту про фактичне проживання у вказаному будинку зареєстрований відповідач [PERSON], який з 2011 року не проживає в зазначеному будинку, не сплачує комунальних послуг та не приймає участі в його утриманні. Просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Ухвалою суду від 03.05.2019 року ухвалено провести заочний розгляд вказаної справи, оскільки відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, двічі не з'являвся до судового засідання, про причини неявки суд не повідомляв, відзив не подав, позивачка не заперечувала проти заочного вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 03.04.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Тулаіновим Е.А. за №1094, [PERSON] володіє будинком [ADDRESS] на праві приватної власності, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно [NUMBER] від 19.04.2010 року. Як вбачається з інформаційної довідки Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради №0312-2571 від 19.03.2019 року, [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS] Відповідач [PERSON] зареєстрований у [ADDRESS], але з 2011 року у будинку не проживає, що підтверджується актом про фактичне проживання №564 від 24.09.2018 року, складеним комісією КСН «Нікопольський». Свідки [PERSON] та [PERSON] в письмових поясненнях вказали, що є знайомими позивачки, та підтвердили, що відповідача по справі не бачили з 2011 року, так у будинку [ADDRESS] [PERSON] не мешкає, його особисті речі у будинку відсутні. Відповідно до ст.319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст.391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже відповідач не є членом родини позивачки, але з 2011 року у будинку не проживає, його особисті речі в ньому відсутні, внаслідок чого суд вважає, що [PERSON] підлягає визнанню таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved