Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «[PERSON] України» в особі Хустського відділення ТОВ «Фінансова компанія «[PERSON] України» звернулося у суд з вищевказаним позовом. Посилається на те, що 07.02.2017 р. між ТОВ «Фінансова компанія «[PERSON] України» в особі Хустського відділення ТОВ «Фінансова компанія «[PERSON] України» та [PERSON] було укладено договір кредиту № ДК 5-3, згідно якого банк надав позичальнику кредит в сумі 60000 гривень з кінцевим терміном повернення до 07.02.2019 р., зі сплатою 40 % річних. У порушення умов договору позичальник [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконав, що підтверджується банківською випискою від 07.02.2017 р. на суму 60000 грв. Банк неодноразово надсилав відповідачу листи про невиконання умов за договором кредиту, але останній продовжує невиконувати умови договору. У звязку з тим, що [PERSON] порушив періодичність сплати ануїтетних платежів більш ніж на один платіжний період, відповідно до п.п. 3.3.3. договору кредиту, п. 1 ч. 1 ст. 611, ч. 2 ст. 1050 ЦК України позивач достроково розірвав договір кредиту з відповідачем та повідомив його про необхідність дострокового повернення всієї суми кредиту та відсотків. Станом на 10.07.2017 р. відповідач має прострочену заборгованість, яка складається з тіла кредиту у сумі 5675.29 грв., з відсотків за користування кредитом у сумі 22350.11 грв. та пені у сумі 1036.94 грв. З метою забезпечення зобовязань [PERSON] за кредитним договором між ТОВ «Фінансова компанія «[PERSON] України» в особі Хустського відділення ТОВ «Фінансова компанія «[PERSON] України» та [PERSON] і [PERSON] 07.02.2017 р. був укладений договір поруки № 2, за яким вони зобовязуються відповідати за кредитним договором як солідарні боржники. [PERSON] та [PERSON] були повідомлені про невиконання [PERSON] своїх зобовязань за договором кредиту. Відповідно до п.п. 2.3. договору поруки поручитель приймає на себе зобовязання, у випадку невиконання зобовязань за договором кредиту, здійснити виконання зобовязання [PERSON] в обсязі, заявленому позивачем в письмовій вимозі, протягом трьох робочих днів з дати отримання відповідної письмової вимоги позивача щодо виконання зобовязання. Однак, вони не виконали своїх зобовязань за договором поруки. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися і не повідомили суду причини неявки. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Розглянувши матеріали справи суд вважає, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 07.02.2017 р. між банком та [PERSON] був укладений договір кредиту № ДК 5-3, згідно якого відповідачу був наданий кредит у сумі 60000 грв., терміном до 07.02.2019 р., зі сплатою за користування кредитними коштами 40 %. річних. Відповідно до п.п. 1.3. кредитного договору позичальник зобовязується щомісячно 07 числа (день сплати ануїтетного платежу) повертати частину кредиту та сплачувати проценти за користування кредитом шляхом перерахування ануїтетних платежів у розмірі 3671 грв. на поточний рахунок кредитора у чітко встановлений строк здійснення ануїтетних платежів, крім випадків, передбачених п.п. 4.1., 4.2., 5.1., 5.2. даного договору. За рахунок ануїтетного платежу позичальник зобовязується щомісяця здійснювати у першу чергу погашення суми нарахованих відповідно до п. 1.1. цього договору процентів, а за рахунок залишку суми погашення частини кредиту. Однак [PERSON] порушив періодичність сплати ануїтетних платежів більш ніж на один платіжний період. Станом на 10.07.2017 р. відповідач має прострочену заборгованість, яка складається з тіла кредиту у сумі 5675.29 грв., з відсотків за користування кредитом у сумі 22350.11 грв. та пені у сумі 1036.94 грв. Відповідно до п.п. 3.3.3. та 3.3.4. договору кредиту кредитор має право дострокового розірвання договору у разі недоцільного використання кредиту, порушення періодичності ануїтетних платежів більше ніж на один платіжний період; створення небезпечної заборгованості з причин, що не залежать від кредитора; виникнення реальної загрози невиконання позичальником своїх зобовязань за договором; порушення позичальником умов договору; виявлення фактів впливу/тиску позичальника на кредитний комітет або будь-якого з членів кредитного комітету з метою отримання позитивного рішення, щодо надання кредиту (в тому числі погроз, надання хабарів тощо). При настанні обставин передбачених підпунктом 3.3.3. договору, кредитор направляє позичальникові повідомлення про дострокове розірвання договору. Повідомлення містить вимогу кредитора про дострокове повернення кредиту, сплати процентів належних кредитору за договором в розмірі 27967.4 грв., а також сплати пені, нарахованої станом на день надсилання повідомлення. 07.06.2017 р. ТОВ «Фінансова компанія «[PERSON] України» направило [PERSON] повідомлення- вимогу про розірвання договору кредиту № ДК 5-3 та дострокове повернення кредиту і відсотків за користування кредитом, однак, боржник не відреагував на вказану вимогу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитор зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. За правилами ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 2 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В якості забезпечення зобовязань за кредитним договором 07.02.2017 р. між банком, [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки. Згідно п.п. 2.2. договору поруки сторони визначають, що у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобовязань по договору кредиту поручителі несуть солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, включаючи сплату основного боргу за договором кредиту в сумі 60000 грв., нарахованих відсотків за користування кредитом, пені у розмірах, передбачених договором кредиту, а також відшкодування збитків. При цьому кредитор має право вимоги до поручителів як солідарно, так і до кожного з них окремо. Частинами 1 та 2 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Відповідно ч. ч. 2 та 3 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до п.п. 2.3. договору поруки поручитель приймає на себе зобовязання, у випадку невиконання позичальником зобовязань за договором кредиту, здійснити виконання зобовязання позичальника в обсязі та строки, заявленому кредитором в письмовій вимозі. 07.06.2017 р. поручителям було направлено письмову вимогу про дострокове повернення кредиту, яка на момент ухвалення рішення не була виконана. За таких обставин суд вважає, що з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] слід стягнути 79862.34 грв. солідарно. Також у відповідності до ст. 88 ЦПК України з них слід стягнути на користь банку понесені ним судові витрати у сумі 1600 грв. Тому,

Outcome: approved