Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

У вересні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області від 03.11.1993 року за № 89 [PERSON], яка померла 23.07.2013 року, було передано в приватну власність земельну ділянку площею 0,27 га, розташовану по вул. Леніна, 332 в с. Бузьке Вознесенського району та призначену для обслуговування житлового будинку та господарських будівель за цією адресою. На підставі обумовленого рішення останній було видано державний акт на право приватної власності на землю. Позивач, як спадкоємець за законом після смерті [PERSON], звернувся до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини, частково її оформив. Проте отримав відмову в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку, оскільки вона була передана у власність спадкодавцю з чисельними порушеннями, а саме: оскаржуваним рішенням у власність [PERSON] було передано земельну ділянку з перевищенням встановленої законом площі та для обслуговування житлового будинку, власником якого на час вирішення зазначеного питання вона не була, а згодом набула у власність лише 4/6 його часток. За таких обставин виданий на підставі вказаного рішення державний акт не може бути визнаний таким, що відповідає вимогам закону. Оскільки внести зміни або виправлення в рішення органу місцевого самоврядування та до правовстановлюючого документа на землю в адміністративному порядку, неможливо, позивач просив про часткове скасування оскаржуваного рішення № 89 від 03.11.1993 року, а також визнання недійсним виданого на його підставі правовстановлюючого документа - державного акту на право приватної власності на землю від 06.06.1995 року за № 453. В судове засідання позивач та його представник не з'явилися. Від останнього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги [PERSON] підтримав. Відповідач [PERSON], представник відповідача Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області в судове засідання не з'явились. В матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи за їх відсутності. Не заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON] Представник третьої особи без самостійних вимог Відділу у Вознесенському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області в судове засідання не з'явився, направивши на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, вирішення спору по суті залишив на розсуд суду. \~\~\~\~\~\~\~\~ Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема, судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 5/6 часток житлового будинку, який розташований по вул. Григорєва Отамана, 424 (до зміни назви та нумерації - вул. Леніна, 332) в с. Бузьке Вознесенського району Миколаївської області: - 4/6 часток відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 13.09.2017 року державним нотаріусом Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області (отримав у спадок після смерті [PERSON]В.(померла 23.07.2013 року), - 1/6 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 24.12.1993 року Другою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області (отримав у спадок після смерті [PERSON], який помер 29.04.1993 року). Власником іншої 1/6 частки обумовленого будинку є [PERSON] (до укладення шлюбу [PERSON]) Т.О., на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 24.12.1993 року Другою Вознесенською державною нотаріальною конторою Миколаївської області (отримала у спадок після смерті [PERSON], який помер 29.04.1993 року). Також з матеріалів справи вбачається, що попередній власник 4/6 часток вказаного будинку [PERSON] набула у власність дане майно, відповідно до свідоцтва про право власності (1/2 частка) та свідоцтва про право на спадщину за законом (1/6 частка), виданих 24.12.1993 року державним нотаріусом Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області. Між тим, земельна ділянка площею 0,27 га, що розташована по вул. Леніна, 332 (після зміни назви та нумерації Григорєва Отамана, 424) в с. Бузьке Вознесенського району Миколаївської області, цільове призначення якої: обслуговування житлового будинку та господарських будівель, була передана в приватну власність [PERSON], відповідно до рішенням виконавчого комітету Бузької сільської ради Вознесенського району Миколаївської області від 03.11.1993 року за № 89. На підставі обумовленого рішення [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на землю, який зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на земельну ділянку 06.06.1995 року за № 453. Зазначене узгоджується з інформацією, наданою відділом у Вознесенському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 25.09.2017 року за № 542/110-17. Так, згідно ч. 1\~ст. 6 ЗК України 1990 року\~(чинного на час передачі у власність ділянки) громадяни України мали право на одержання у власність земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва;\~\~дачного і гаражного будівництва. Передача розташованих на території міст земельних ділянок у власність громадян належала до відання міських Рад народних депутатів (ст.ст.\~10,\~17 ЗК України 1990 року, ст.ст. 19, 35, 42 чинного на час передачі ділянки\~Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування»). Громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передавалися у власність або надавалися в користування земельні ділянки для будівництва та обслуговування індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен був бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств\~\~і\~\~ працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара (ч.ч. 1, 2\~ст. 67 ЗК України 1990 року). При цьому, виходячи з положень ч. 1\~ст. 42 ЗК України 1990 року та аналізу цільового призначення земельних ділянок, на яких розташовані жилі будинки, в разі набуття права власності на частку жилого будинку земельна ділянка як така, що входить до жилого комплексу, може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування лише всім співвласникам. Передача у власність окремим співвласникам будинку частини земельної ділянки нормами земельного законодавства не передбачена. Проте орган місцевого самоврядування, використовуючи надані йому чинним на той час\~\~Земельним кодексом України\~\~повноваження на передачу у власність громадян земельних ділянок, таких обставин не врахував, допустив порушення ст.ст.\~6,\~17,42, 67 ЗК України 1990 року. Зі змісту ч. 2\~\~\~\~ст. 144 Конституції України\~\~\~\~та ч.ч. 1, 10\~\~\~\~ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»\~\~\~\~вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності\~\~\~Конституції\~\~\~\~або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом, тобто в судовому порядку. Це не позбавляє орган місцевого самоврядування права за власною ініціативою або ініціативою інших заінтересованих осіб змінити чи скасувати прийнятий ним правовий акт (у тому числі і з мотивів невідповідності\~\~\~\~Конституції\~\~\~\~чи законам України). Проте згідно ст. 74 вищевказаного Закону органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед\~\~\~\~юридичними\~\~\~\~і\~\~\~\~фізичними особами, а тому не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення (рішення Конституційного суду України № 7-рп/2009 від 16.04.2009 року). Тому суд прийшов до висновку, що оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування згідно п. г ч. 3\~ст. 152 ЗК України\~підлягає частковому скасуванню - в частині, що стосується передачі [PERSON] земельної ділянки. За встановлених обставин не може бути визнаний таким, що відповідає вимогам закону та відповідно до ч. 1\~ст. 155 ЗК України підлягає визнанню недійсним й виданий на підставі оскаржуваного рішення державний акт на право приватної власності на землю.

Outcome: approved