Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, позовні вимоги за яким в ході судового розгляду справи були збільшені, в тому числі позовними вимогами про вселення та встановлення порядку користування квартирою, а також обсягом спільно набутого майна подружжя, яке, на думку позивача, підлягає поділу (Т. 1 а. с. 20-21, 97-99). В обґрунтування позову, з урахуванням збільшення позовних вимог, [PERSON] зазначав, що під час перебування сторін по справі у шлюбі, у період з 11.08.2006 року по 25.11.2014 року, ними на підставі договору купівлі-продажу від 12.03.2014 року, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пянтковською О.Г., було придбано двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] вартістю 310 119 грн. За його письмовою заявою вказану квартиру було оформлена на [PERSON] Квартира, яка є спільною сумісною власністю подружжя, загальною площею 56,69 кв.м., складається з двох кімнат площею 13,63 кв.м. та 19,42 кв.м., коридору площею 7,29 кв.м., кухні площею 8,58 кв.м., ванної кімнати площею 3,34 кв.м., туалету площею 1,61 кв.м., кладової площею 0,56 кв.м., кладової площею 1,51 кв.м. та балкону. У вказаній квартирі проживають та зареєстровані [PERSON], [PERSON] та їх малолітня дитина. Відповідач [PERSON] чинить перешкоди у користуванні спільною власністю, нею замінені замки, внаслідок чого позивач не має можливості потрапити у квартиру та вимушений шукати собі інше житло, а тому вважає, що належним способом захисту його порушеного права є постановлення рішення про його вселення у спільно набуту подружжям квартиру. До того ж, між сторонами не досягнуто домовленості про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю, а тому вважає, що порядок користування квартирою необхідно встановити судом, і з урахуванням інтересів їх неповнолітньої дитини, яка проживає у квартирі, позивач вважає, що йому у користування необхідно виділити кімнату площею 13,63 кв.м. з балконом та кладову площею 0,56 кв.м., а відповідачу кімнату площею 19,42 кв.м. та кладову площею1,51 кв.м., інші приміщення залишити у спільному користуванні сторін по справі. Крім того, під час шлюбу було придбано автомобілі: 21.03.2008 року TOYOTA RAV 4, державний номер [NUMBER]; 24.09.2003 року - CHERRY S11 QQ, державний номер [NUMBER]. Всупереч вимогам ст. 65 СК України, як зазначає позивач, автомобіль TOYOTA RAV 4, державний номер [NUMBER], 24.05.2013 року був проданий відповідачем [PERSON] без його письмової згоди, а кошти витрачені нею на власні потреби. Згідно з довідкою спеціаліста - автотоварознавця від 17.08.2015 року № 281 середня ринкова вартість автомобілю TOYOTA RAV 4 на момент продажу становила 23 210 доларів США, що еквівалентно 504 817 грн. 50 коп.. З урахуванням вимог ст. 70 СК України щодо рівності часток дружини та чоловіка при поділі майна позивач має право вимагати стягнення з відповідача половини цієї суми, тобто 252 408 грн. 75 коп. Крім того, позивач бажає стягнути з відповідача половину вартості автомобіля CHERRY S11 QQ, державний номер [NUMBER], який перебуває у володінні [PERSON], і який згідно з довідкою спеціаліста - автотоварознавця складає 5089 доларів США, що еквівалентно 110 685 грн. 75 коп., а тому його частка у вказаному спільному майні становить 55 342 грн. 88 коп. Посилаючись на вказані обставини [PERSON] просив суд здійснити поділ спільного майна подружжя, визначивши частки у праві спільної власності на кватиру [ADDRESS], загальною площею 56,69 кв.м., житловою площею 33,05 кв.м. по ? частині, визнати за [PERSON] право власності на ? частину зазначеної квартири, стягнути із [PERSON] компенсацію ? частини вартості автомобілів TOYOTA RAV 4, державний номер [NUMBER] та CHERRY S11 QQ, державний номер [NUMBER] в сумі 307 751 грн. 63 коп., вселити [PERSON] у квартиру [ADDRESS], встановити порядок користування зазначеною квартирою, виділивши [PERSON] житлову кімнату площею 13,63 кв.м., балкон та кладову площею 0,56 кв.м., а [PERSON] житлову кімнату площею 19,42 кв.м. та кладову площею 1,51 кв.м., залишивши у спільному користуванні сторін кухню площею 8,58 кв.м., ванну кімнату площею 3,34 кв.м., туалет площею1,61 кв.м., а також стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Відповідач [PERSON] не погодившись з первісними позовними вимогами, 19.05.2015 року звернулась до суду із зустрічним позовом про поділ спільного майна подружжя, який після неодноразового збільшення та зменшення позовних вимог, ухвалою суду від 12 липня 2016 року залишено без розгляду, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України. У липні 2016 року [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 серпня 2016 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, вселення та встановлення порядку користування квартирою та цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, об'єднано в одне провадження та присвоєно їм один номер. В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначала, що 11.08.2006 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГУЮ у Запорізькій області. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя шлюб між сторонами було розірвано. За час перебування у шлюбі за спільні кошти подружжя було придбано автомобіль TOYOTA COROLLA, 2013 року випуску, державний номер [NUMBER], вартість якого згідно висновку судової авто-товарознавчої експертизи складає 251 508 грн. 72 коп.; автомобіль CHERRY S11 QQ, державний номер [NUMBER], вартість якого згідно висновку експерта становить 61 517 грн. 69 коп. Крім того, на власні кошти та частково за сумісні кошти подружжям було придбано квартиру [ADDRESS], вартість якої становить 310 119 грн. Зазначена квартира була придбана позивачем 12.03.2014 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, вказана квартира була придбана лише частково за сумісні кошти в сумі 235 119 грн. із 310 119 грн. Залишок суми, необхідної для придбання квартири у розмірі 75 000 грн. є її власні кошти, які вона отримала внаслідок продажу коштовностей та годинника. За час перебування у шлюбі, у 2013 році, подружжям за кошти, отримані від продажу автомобіля TOYOTA RAV 4, було придбано автомобіль TOYOTA COROLLA, 2013 року випуску, державний номер [NUMBER]. Проте, без її згоди, з метою уникнення поділу майна, 15.03.2015 року відповідач здійснив відчуження цього автомобілю, продавши його своїй матері - [PERSON], у зв'язку з чим автомобіль TOYOTA COROLLA має бути включений до складу майна, що підлягає поділу. [PERSON] вважає, що при поділі майна між сторонами по справі необхідно на підставі положень ст. 70 СК України відступити від рівності часток колишнього подружжя та зменшити частку відповідача, оскільки після розлучення з нею залишилася проживати та тривалий час знаходилася на її повному утриманні їх неповнолітня дитина. Добровільно відповідач грошових коштів на утримання дитини не надавав, а після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів воно було виконано лише після її звернення до Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ із відповідною заявою про примусове виконання рішення суду. Тобто цілий рік після розлучення відповідач не приймав жодної участі в матеріальному забезпеченні їх неповнолітньої дитини, а вона внаслідок того, що не працювала не мала можливості належним чином забезпечувати як себе так і доньку. До того, батько жодної уваги дитині не приділяє, з донькою майже не спілкується, що негативно впливає на моральний стан дитини. Крім того, до переїзду у квартиру їх неповнолітня донька проживала та була зареєстрована в будинку [ADDRESS], який в подальшому було продано, що було підставою для зняття неповнолітньої доньки з реєстрації за цим місцем проживання, та як наслідок погіршилися умови її проживання. На думку позивача, такі обставини, як продаж будинку, яким мала право користуватися дитина сторін, відсутність турботи про дитину, нехтування відповідачем обов'язком матеріально забезпечувати дитину, свідомо незаконний продаж сумісно нажитого майна - автомобіля TOYOTA COROLLA, 2013 року випуску, з метою уникнення його поділу між подружжям, мають істотне значення, з огляду на що вона просила відступити від засади рівності часток подружжя та зменшити розмір частки [PERSON] до 1/3 частини вартості сумісно нажитого майна, що в грошовому еквіваленті буде складати 548 145 грн. 41 коп. З огляду на те, що автомобіль CHERRY S11 QQ використовується нею, а автомобіль TOYOTA COROLLA, який був відчужений без її згоди, використовувався відповідачем за її позовом, [PERSON] зазначає про необхідність виділення їй автомобіля CHERRY S11 QQ, [PERSON] - автомобіля TOYOTA COROLLA зі сплатою ним компенсації за вказаний автомобіль в сумі 52 403 грн. 86 коп. Також позивач вважає, що квартира, яка була частково придбана за сумісні кошти, в рамках поділу сумісно нажитого майна повинна бути виділена їй у власність, з метою забезпечення належного виховання і розвитку дитини, а також у зв'язку з тим, що між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, що може негативно вплинути на психологічний стан їх дитини, і при цьому не призведе до порушення прав [PERSON], оскільки він має не одне місце проживання та ним на даний час здійснюється будівництво нового будинку. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] просила суд поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, виділивши в натурі автомобіль TOYOTA COROLLA, 2013 року випуску, державний номер [NUMBER] [PERSON], стягнувши на користь [PERSON] компенсацію вартості її частки у цьому автомобілі в розмірі 52 4034 грн. 86 коп., виділити в натурі [PERSON] автомобіль CHERRY S11 QQ, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], виділити в натурі і визнати право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за [PERSON], а також стягнути з відповідача судовий збір. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги первісного позову підтримав у повному обсязі, а в задоволенні позову [PERSON] просив відмовити, посилаючись на їх необґрунтованість та недоведеність. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - [PERSON] свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити з підстав, які зазначені у позові. Проти позовних вимог [PERSON] заперечували з підстав, які викладені у запереченнях на позов, та з огляду на їх зустрічні позовні вимоги. Вислухавши осіб, які приймали участь у справі, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 11.08.2006 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що міським відділом державної реєстрації атів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції зроблено актовий запис № 778 та видано свідоцтво про шлюб. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.11.2014 року шлюб між сторонами було розірвано. Від даного шлюбу подружжя має дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції. За період спільного проживання у шлюбі подружжям було придбано майно, яке згідно норм Сімейного Кодексу України є спільним майном подружжя. До розірвання шлюбу подружжя [PERSON] ділили спільно набуте майно, що підтверджується ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 18.07.2013 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільної сумісної власності подружжя. Згідно укладеної між сторонами мирової угоди, яка затверджена ухвалою суду від 18.07.2013 року, сторони визнали, що майном, яке належить на праві особистої приватної власності [PERSON] та не підлягає поділу між ними є: склад, зазначений у технічному плані під літ. Д, площею 719,8 кв. м., що знаходиться у будинку [ADDRESS]; житловий будинок [ADDRESS] в м. Запоріжжі; земельна ділянка площею 0,0966 га, розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно цієї ухвали сторони визнали, що спільною сумісною власністю подружжя є житловий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,612 га, розташована за цією адресою, право особистої приватної власності на які за мировою угодою визнано за [PERSON], яка у свою чергу зобов'язалася після відчуження житлового будинку та земельної ділянки оплатити [PERSON] вартість його частки у спільному майні подружжя в сумі, еквівалентній 25 000 доларів США. Крім того, за період шлюбу і до його розірвання, подружжям [PERSON] було придбано двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 56,69 кв.м., житловою площею 33,05 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу від 12 березня 2014 року, який посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пянтковською О.Г. Згідно довідки Центру № 1 надання послуг пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування м. Запоріжжя УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області від 31.07.2015 року № 10/13 - 2541, 21.03.2008 року на підставі довідки-рахунку ЄГП 907821 за [PERSON] було зареєстровано автомобіль TOYOTA RAV 4, державний номер [NUMBER], 2008 року випуску, який 24.05.2013 року був знятий з обліку для реалізації за заявою власника [PERSON] 24.09.2013 року на підставі довідки-рахунку ААВ 607330 від 19.09.2013 року за [PERSON] було зареєстровано автомобіль CHERRY S11 QQ, 2008 року випуску, державний номер [NUMBER], кузов [NUMBER]. За [PERSON] було зареєстровано автомобіль TOYOTA COROLLA, 2013 року випуску, державний номер [NUMBER], який 24.03.2015 року на підставі довідки-рахунку був перереєстрований на іншого власника - [PERSON] Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно зі ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Статтею 71 СК України передбачено, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Як роз'яснено у п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. [PERSON], звертаючись до суду з позовними вимогами про стягнення із [PERSON] на його користь ? частини компенсації за проданий автомобіль TOYOTA RAV 4, державний номер [NUMBER], 2008 року випуску, посилався на те, що [PERSON] всупереч положенням ст. 65 СК України продала вказаний транспортний засіб без його письмової згоди, а кошти від його продажу використала на власні потреби. Проте, всупереч ст. ст. 10, 60 ЦПК України позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вказаних обставин. Як встановлено судом, автомобіль TOYOTA RAV 4, державний номер [NUMBER], 2008 року випуску, який було придбано сторонами під час перебування їх у шлюбі, було знято з обліку 24.05.2013 року, тобто більше ніж за рік до розірвання шлюбу між сторонами, а тому саме [PERSON] в силу ст. 65 СК України зобов'язаний був довести обставини продажу вказаного автомобіля без його згоди, і що кошти, які були нею одержані за продаж автомобілю були витрачені не в інтересах їх сім'ї. Проте, на підтвердження вказаних позовних вимог [PERSON] та його представником не було надано жодного доказу, у зв'язку з чим суд вважає позовні вимоги про стягнення із [PERSON] на його користь компенсації за проданий у період шлюбу автомобіль TOYOTA RAV 4 безпідставними та необґрунтованими. Враховуючи викладене, суд не враховує автомобіль TOYOTA RAV 4 у склад спільно набутого майна, яке підлягає поділу між [PERSON] та [PERSON] після розірвання шлюбу, і з цих підстав відмовляє [PERSON] у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації ? частини вартості зазначеного автомобілю. За таких обставин, спільним сумісним майном подружжя, яке підлягає поділу між сторонами є двокімнатна квартира [ADDRESS], автомобіль TOYOTA COROLLA, 2013 року випуску, автомобіль CHERRY S11 QQ, 2008 року випуску. Доводи [PERSON] щодо придбання квартири [ADDRESS], вартість якої за договором купівлі-продажу становить 310 119 грн., частково за її особисті грошові кошти в сумі 75 000 грн., у зв'язку з чим її частка квартири повинна бути збільшена, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи. Так, на підтвердження вказаних доводів позивач [PERSON] посилалась на те, що грошові кошти в сумі 75 000 грн. були її особистими грошовими коштами, які вона отримала від продажу власних прикрас, швейцарського годинника та золотих виробів. В судовому засіданні були допитані в якості свідків [PERSON], яка є дружиною брата [PERSON], і пояснила, що її чоловік у лютому 2014 року придбав у [PERSON] швейцарський годинник за 70 000 грн., оскільки, як їй відомо, [PERSON] необхідні були грошові кошти для придбання квартири, а також свідок [PERSON], яка в судовому засіданні пояснила, що вона в кінці вересня 2013 року у [PERSON] придбала 1 каблучку за 2 000 грн., а в кінці грудня 2013 року придбала 1 каблучку за 3 000 грн., як їй відомо у [PERSON] з чоловіком були проблеми і вона потребувала грошових коштів. Проте, суд не може прийняти в якості належних та допустимих доказів на підтвердження доводів [PERSON] показання свідків, оскільки по-перше, жодних договорів щодо купівлі-продажу прикрас між [PERSON] та допитаними свідками не укладалося, по-друге, [PERSON] не надала суду належних доказів на підтвердження тих обставин, що прикраси, в тому числі швейцарський годинник, паспорт якого вона надала, належали саме їй, а по-третє, суду не надано доказів, що ті грошові кошти, які, як зазначає позивач, вона отримала від продажу особистих прикрас були витрачені саме на придбання квартири, а не на інші її потреби. Більш того, судом встановлено, що на момент придбання квартири сторони ще тривалий час перебували у зареєстрованому шлюбі, протягом судового розгляду справи [PERSON] не заперечувала того факту, що вона ніколи ніде не працювала, а їх сім'я знаходилася на повному утриманні чоловіка [PERSON], а тому суд вважає не доведеним факт потреби [PERSON] у грошових коштах на придбання двокімнатної квартири. Як встановлено судом, на час розгляду справи в наявності у сторін по справі є квартира та автомобіль CHERRY S11 QQ, які зареєстровані за [PERSON] Автомобіль TOYOTA COROLLA, 2013 року випуску, після розірвання шлюбу, 24.03.2015 року, був перереєстрований [PERSON] на іншого власника - [PERSON] на підставі довідки-рахунку. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У своєму позові [PERSON] на підставі ч. 2 та ч. 3 ст. 70 СК України просила збільшити її частку у спільному майні подружжя, а відповідно [PERSON] зменшити до 1/3 частини, відступити від рівності часток подружжя, посилаючись на те, що їх спільна дитина перебуває на її утриманні, добровільно відповідач матеріальну допомогу ні їй, ні її дитині не надавав, хоча вони цього потребували, турботу відносно їх дитини не проявляє та нехтує обов'язком матеріально забезпечувати дитину, крім того, відповідач свідомо погіршив умови проживання їх дитини, продавши житловий будинок [ADDRESS] в м. Запоріжжі, а після розлучення відповідач свідомо незаконно, з метою уникнення поділу майна, продав придбаний у період шлюбу автомобіль TOYOTA COROLLA. Проте, такі доводи [PERSON] суд вважає не достатніми для прийняття рішення про відступлення від рівності часток у спільному майні подружжя, з огляду на наступне. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У пункті п. 30 постанови Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток. Як вбачається з рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.11.2015 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, вказаним рішенням стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх малолітньої доньки у розмірі, заявленому самою [PERSON], в сумі 1 455 грн., що відповідно до вимог Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік» становить прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Як зазначали сторони у судовому засіданні заборгованості по сплаті аліментів [PERSON] не має, що спростовує доводи [PERSON] про те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини їй не надає. Сама позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів лише у жовтні 2015 року, тобто майже через рік після розлучення, і в той час коли справа про поділ майна вже перебувала у провадженні суду. Доводи [PERSON] щодо свідомого погіршення відповідачем умов проживання їх дитини суд також вважає безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів справи будинок [ADDRESS] в м. Запоріжжі, згідно ухвали суду про затвердження мирової угоди, є особистою приватною власністю [PERSON] Відповідно до положень ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Таким чином продаж житлового будинку, який на праві особистої приватної власності належав [PERSON] жодним чином не свідчить про свідоме погіршення умов проживання дитини. Більш того, слід зазначити, що продаж зазначеного будинку і зняття дитини з реєстрації місця проживання у ньому, як зазначала сама [PERSON], відбувалося ще в період перебування сторін у шлюбі, а тому мати дитини була обізнана і погодилася на зміну місця проживання їх дитини. Доказів на підтвердження того, що [PERSON] не проявляє турботу відносно їх дитини та нехтує обов'язком матеріально її забезпечувати, окрім пояснень самої позивачки, суду не надано. Факт продажу [PERSON] автомобіля TOYOTA COROLLA після розлучення і без згоди [PERSON] не є достатньою підставою для того, щоб суд відійшов від рівності часток у спільному майні подружжя, оскільки для поновлення порушеного права, в даному випадку дружини, СК України передбачені інші способи захисту. З огляду на викладені обставини, з урахуванням положень ч. 1 ст. 70 СК України, суд вважає, що поділ спільного майна подружжя необхідно провести шляхом визнання за сторонами по справі права власності на ? частину наявного на момент розгляду справи майна, зокрема, квартири [ADDRESS] та автомобілю CHERRY S11 QQ, 2008 року випуску, оскільки домовленості між сторонами про інший спосіб поділу майна не досягнуто, ні [PERSON], ні [PERSON] грошових коштів в рахунок можливої сплати компенсації за спільно набуте майно на депозит суду не вніс Крім того, згідно п. 30 постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один з них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Згідно висновку № 412/416/417-15 від 14.03.2016 року судової автотоварознавчої експертизи, ринкова вартість транспортного засобу TOYOTA COROLLA, 2013 року випуску, станом на 24.03.2015 року складає 251 508 грн. 72 коп. Із вказаною оцінкою сторони по справі погодилися, вартість автомобіля, яка визначена експертом, не оспорювали. Зважаючи на те, що автомобіль TOYOTA COROLLA, 2013 року випуску, як встановлено судом, було відчужено [PERSON] після розірвання шлюбу і ним не надано доказів на підтвердження того, що відчуження відбулося за згодою його колишньої дружини, а також зважаючи на рівність часток у спільному майні подружжя, суд вважає за необхідне стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію ? частини вартості автомобіля TOYOTA COROLLA, 2013 року випуску, в сумі 125 754 грн. 36 коп. Обставин, визначених чинним законодавством для можливості припинення права власності одного з подружжя на виділене в рахунок поділу майна та відповідно на визнання права власності на майно за іншим подружжям, як і для зарахування зустрічних вимог, судом не встановлено. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають частковому задоволенню з підстав, які викладені у рішенні суду. Розглядаючи позовні вимоги [PERSON] про вселення та визначення порядку користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], суд виходить з наступного. Протягом усього часу розгляду справи [PERSON] не доведено обставини, на які він посилався у своїй позовній заяві щодо наявності перешкод у його вселенні до квартири [ADDRESS]. Крім самих пояснень [PERSON] з приводу зазначених обставин, суду не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження зазначених позовних вимог, а тому у задоволенні позову в частині вселення [PERSON] у спірну квартиру слід відмовити. Разом з тим, за змістом ст. ст. 319, 358 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Судом поділено квартиру [ADDRESS], яка придбана сторонами у шлюбі, та визнано право власності за кожним із них по ? частині на вказану квартиру, тобто сторони визнані співвласниками зазначеної квартири і частки у їх квартирі є рівними. Квартира [ADDRESS] складається з 2-х ізольованих кімнат, площею 13,63 кв.м. та 19,42 кв.м., кухні площею 8,58 кв.м., туалету площею 1,61 кв.м., ванної кімнати площею 3,34 кв. м., коридору площею 7,29 кв.м., кладової площею 0,56 кв. м., кладової площею 1,51 кв.м. та балкону площею 0,75 кв.м., вихід на який знаходиться в кімнаті площею 13,63 кв.м. З урахуванням розміру загальної житлової площі, яка становить 33,05 кв. м. кожному із співвласнику на їх частину у праві приватної власності припадає по 16,52 кв.м. житлової площі. Враховуючи викладені обставини, зважаючи на те, що [PERSON] просив виділити йому в користування кімнату із балконом, яка за площею є меншою, ніж мала би припадати на його ? частину у власності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визначення порядку користування квартирою слід задовольнити, оскільки в даному випадку не будуть порушені житлові права та право власності іншого співвласника - [PERSON] При цьому, суд враховує, що в даному випадку не порушуються права малолітньої доньки сторін по справі, оскільки відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання дитини є місце проживання її батьків, тобто сторін по справі, які є співвласниками всієї квартири. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи те, що судом частково задоволені позовні вимоги як [PERSON] так і [PERSON] суд вважає за необхідне стягнути з кожного з них, як з відповідачів, судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог кожного позивача. Так, судом задоволено позовні вимоги [PERSON] в частині поділу квартири, вартість якої становить 310 119 грн. та автомобіля CHERRY S11 QQ, вартість якого згідно висновку експерта становить 61 517 грн. 69 коп., тобто на його 1/2 частину виділено майна на загальну суму 185 818 грн. 35 коп., а тому із [PERSON] на його користь підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору за позовними вимогами майнового характеру в розмірі 1858 грн. 18 коп., а також 243 грн. 60 коп. за позовними вимогами немайнового характеру про визначення порядку користування квартирою, а всього 2 101 грн. 78 коп. Крім того, судом задоволено позовні вимоги [PERSON] про поділ майна шляхом стягнення з відповідача компенсації за проданий ним автомобіль TOYOTA COROLLA в сумі 125 754 грн. 36 коп., а тому із [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1257 грн. 54 коп.

Outcome: partial