Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вимогами про поділ спільного сумісного майна подружжя, в якому просив: поділити між сторонами майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: автомобіль «CHEVROLET CRUZ», 2014 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], номер кузову Y6DJA6859EK571050, зареєстрований за [PERSON], та квартиру [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано за [PERSON]; визнати за ним право власності на вказаний автомобіль та стягнути з нього на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості ? частини автомобілю в розмірі 174009,65 грн.; визнати за ним право власності на ? частину квартири. У судовому засіданні [PERSON] заявлено зустрічний позов до [PERSON] з вимогами про визнання спірної квартири особистою приватною власністю. Відповідно до вимог ст. 123 ЦПК України зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. Позовні вимоги первісного позову мотивовано тим, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу вони придбали автомобіль, який було зареєстровано за відповідачем. Після припинення шлюбних відносин автомобіль перебуває в користуванні позивача. Вказане майно позивач вважає спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, за час спільного життя подружжям за спільні кошти було придбано квартиру. Позивач вважає за необхідне поділити спірну квартиру, як спільне сумісне майно, шляхом визнання за ним права власності на ? цієї квартири. Позовні вимоги зустрічного позову мотивовано тим, що спірна квартира є особистою приватною власністю [PERSON], оскільки була придбана за кошти її батьків. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом заявлені позовні вимоги первісного позову повністю підтримала, просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові, вимоги зустрічного позову не визнала, проти їх задоволення заперечувала. Відповідач за первісним позовом та її представник вимоги первісного позову не визнали, проти їх задоволення заперечували, вимоги зустрічного позову повністю підтримали, просили їх задовольнити з підстав, зазначених у зустрічному позові. Заслухавши учасників процесу, зясувавши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з урахуванням наступного. Згідно вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно вимог ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. За змістом наведених нормативних положень набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності в разі не доведення існування обставин, передбачених ч.1 ст. 57 СК України, які відносять набуте під час шлюбу майно до особистої власності чоловіка або дружини (договір дарування, спадкування, придбання майна за особисті кошті). Відповідно до положень ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2). Положеннями ч. 1 ст. 60 та ч. 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна зі сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 30.08.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, від якого у них народилась донька [PERSON], [INFO]. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 12.10.2016 року шлюб між сторонами розірвано. Судові рішення щодо встановлення режиму окремого проживання подружжя судом не приймались. В період шлюбу сторонами придбано автомобіль «CHEVROLET CRUZ», 2014 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], який 22.08.2014 року зареєстровано за [PERSON]. Також в період шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 28.10.2015 року [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS]. Відповідно до п. 4.4 цього договору згода другого з подружжя покупця [PERSON] на укладення цього договору отримана згідно заяви, справжність підпису на якій посвідчено нотаріусом. Враховуючи те, що спірне майно було придбано сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі, в той час, коли вони проживали однією сімєю, маючи спільний побут, суд вважає, що вказані транспортний засіб та квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Суд критично оцінює доводи відповідача за первісним позовом [PERSON] та її представника та показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] щодо того, що квартиру придбано за особисті кошти [PERSON], які передали їй її батьки. Суд вважає ці доводи надуманими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. За поясненнями [PERSON] квартиру вона придбала за кошти батьків в той час, коли з чоловіком вони припинили шлюбні відносини та проживали окремо. Разом з тим, презумпція спільної сумісної власності майна, придбаного в шлюбі, є загальновідомою. Отже, в діях батьків, які придбали дочці квартиру під час перебування її у стані початку розірвання шлюбу, відсутня будь-яка логіка. До того, при укладенні договору купівлі-продажу [PERSON] надавав свою письмову нотаріально посвідчену згоду як чоловік покупця. За наведених обставин вимоги первісного позову є обґрунтованими. Отже, суд вважає за необхідне поділити між [PERSON] та [PERSON] спірні автомобіль та квартиру, які є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. З урахуванням того, що автомобіль є неподільним майном, то за [PERSON] слід визнати право власності на вказаний автомобіль, а на користь [PERSON] підлягає стягненню грошова компенсація вартості ? частини автомобілю в розмірі 174009,65 грн. Квартиру необхідно поділити шляхом визнання за [PERSON] право власності на ? її частину. Задоволення позовних вимог, у запропонованому позивачем за первісним позовом варіанті, на думку суду, відповідатиме інтересам сторін та їх спільної дитини. Зокрема, автомобіль перебуває в користуванні позивача, він утримує його в належному стані. Відповідач за первісним позовом разом з донькою проживає в квартирі. У звязку з обґрунтованістю позовних вимог первісного позову, вимоги зустрічного позову задоволенню не підлягають. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 1653,6 грн.

Outcome: approved