Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свій позов мотивує тим, що йому на праві особистої власності належить будинок [ADDRESS]. В даному будинку окрім нього зареєстровані ще його дружина [PERSON] та донька - відповідачка по справі [PERSON]. Позивач зазначає, що з лютого 2005 року його донька [PERSON] у вищевказаному будинку не проживає, не сплачує комунальні послуги, не обробляє прилеглу територію, не проводить поточного ремонту. Позивач вважає, відповідачка, що відповідачка втратила право користування будинком, оскільки за даною адресою не проживає більше тринадцяти років, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином. Між тим, від представника позивача до суду надійшла письмова заява, в якій остання просила суд клопотання про допит свідків залишити без розгляду, а справу слухати по суті у відсутності сторони позивача, зазначила що позов підтримують та просять його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася судом вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала. Згідно ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а згідно зі ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Судом встановлено, що позивачу на праві особистої власності належить житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право особистої власності від 22 травня 1988 року, зареєстрованим у Фастівському МБТІ 20 березня 1988 року (а.с.5-6). Між тим, з Розпорядження з основної діяльності за № 15 від 23 грудня 2015 року «Про перейменування вилиць та провулків села Велика Снітинка» Великоснітинської сільської ради, вбачається, що [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS] (а.с. 36-38). Як вбачається з Довідки № 424 від 20 серпня 2018 року, виданої Великоснітинською сільською радою Фастівського району Київської області, [PERSON], [INFO], зареєстрована в [ADDRESS], але фактично не проживає за даною адресою з 2005 року по даний час (а.с.9). Відповідно до Акту обстеження житлового будинку в [ADDRESS] від 20 серпня 2018 року, затвердженого сільським головою Корчук І.П., на момент обстеження комісією встановлено, що з числа зареєстрованих фактично проживає лише [PERSON] разом з дружиною [PERSON]. Дочка [PERSON], [INFO], за вказаною адресою не проживає з 2005 року по даний час. Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз'яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд дійшов висновку, що право [PERSON] на користування житлом зі сторони позивача порушено не було, відповідач відсутня в спірному будинку понад встановлений законом строк без поважних причин, тому втратила право користування ним, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, враховуючи положення 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України, статей 71, 72 Житлового кодексу Української РСР,

Outcome: approved