Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання договору недійсним. Свої вимоги мотивує тим, що 25 листопада 2006 року між ним та [PERSON] було укладено договір довічного утримання. Відповідно до п. 1 договору він передав у власність відповідачу належну йому на праві власності 1/2 частину квартири [ADDRESS], а відповідач зобов'язався надавати позивачу матеріальне забезпечення в сумі 2000 гривень щомісяця (п. 5 договору). Відповідач свої зобов'язання за договором довічного утримання належним чином не виконував. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 03 червня 2014 року договір довічного утримання від 25 листопада 2006 року розірвано, 1/2 частина квартири [ADDRESS] повернута у власність позивачу. Під час розгляду зазначеної справи в суді, він дізнався, що 25 листопада 2006 року між його дружиною [PERSON] та [PERSON] було укладено аналогічний договір довічного утримання. [INFO] року [PERSON] померла та він фактично прийняв спадщину після її смерті, оскільки проживає за адресою спадкового майна. Зазначено, що [PERSON] на момент укладення зазначеного договору була тяжко хвора на рак та перебувала у такому стані, коли не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Крім того, договір відповідачем не виконувався, допомога останнім не надавалась. 13 березня 2015 року він отримав від [PERSON] заяву з наміром продати 1/2 частину квартири [ADDRESS], яка належить йому на підставі договору довічного утримання від 25 листопада 2006 року. Просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір довічного утримання від 25 листопада 2006 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 27 березня 2015 року відкрито провадження у справі. Ухвалою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 27 березня 2015 року заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено частково, заборонено відчуження квартири [ADDRESS]. Протокольною ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року проведено заміну неналежної третьої особи - П'ятої Київської державної нотаріальної контори на належну - Головне управління юстиції у м. Києві. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року в справі призначена посмертна судово-психіатрична експертиза. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 09 грудня 2016 року в справі призначена посмертна судово-психіатрична експертиза. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов та просив його задовольнити. Відповідач не з'явився у судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (т. 2, а.с. 43). Третя особа у судове засідання не з'явилась, направила до суду письмові пояснення, з яких вбачається, що дії посадових осіб управління та його підпорядкованих органів позивачем не оскаржуються, тому розгляд справи залишає на розсуд суду. Просить розглядати справу у відсутність представника управління (т. 2, а.с. 36-37). Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 25 листопада 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання (т. 1, а.с. 140). Відповідно до п. 1 договору [PERSON] передала у власність [PERSON] належну їй на праві приватної власності 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Згідно з п. 5 цього договору [PERSON] зобов'язувався надавати [PERSON] матеріальне забезпечення, сума якого визначена сторонами в розмірі 2000 гривень щомісяця. [PERSON] була дружиною [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження (т. 1, а.с. 19). [INFO] року [PERSON] померла (т. 1, а.с. 20). З уточненої позовної заяви вбачається, що [PERSON] на момент укладення зазначеного договору була тяжко хвора на рак та перебувала у такому стані, коли не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. З позовом до суду звертається чоловік [PERSON] - [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. На підтвердження своїх доводів, сторона позивача посилається на свої пояснення та покази свідків. Свідок [PERSON] у суді показала, що вона є сусідкою позивача та його дружину [PERSON] знала приблизно з дев'яностих. Остання хворіла на ракове захворювання, приймала наркотичні ліки, оскільки у неї були сильні болі. Вона майже нікого не впізнавала, фактично була неадекватною та майже не розмовляла. Бачила [PERSON] десь раз на місяць. Свідок [PERSON] у суді показала, що вона є сусідкою позивача, знайома з ним з 1974 року. Його дружину [PERSON] також знала. У зв'язку з хворобою остання на вулицю майже не виходила, бачила її лише пару раз на вулиці, до дому вона не приходила. [PERSON] майже нікого не впізнавала та десь з 2006 року не говорила. Які саме ліки вона приймала та де лікувалась їй не відомо. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показав, що він знайомий з позивачем та його дружиною з дитинства. Проживає в будинку [ADDRESS] в квартирі на одному поверсі з позивачем. [PERSON] хворіла на ракове захворювання, нікого не впізнавала. Бачив її рідко, коли вона сиділа на лавочці біля будинку. До неї часто приїжджала машина швидкої допомоги та робила їй уколи. Заперечуючи доводи позивача сторона відповідача посилається на покази свідка [PERSON] Свідок [PERSON] у суді показав, що позивач є його дядьком, а відповідач - звідним (рідним) братом по матері. [PERSON] знав з 1999 року як дружину дядька. Бачив останню десь 2-3 рази на місяць. Дядько говорив, що вона хворіла. Коли він приходив до них додому, [PERSON] завжди його впізнавала та накривала на стіл, вела себе адекватно та не виглядала хворою. Він був присутнім при укладенні договору довічного утримання та бачив як [PERSON] його підписувала. [PERSON] також був присутнім під час підписання договору, нікуди не відлучався та за ліками не ходив. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 14 березня 2016 року в справі призначена посмертна судово-психіатрична експертиза. 23 вересня 2016 року Київський міський центр судово-психіатричної експертизи повернув справу до суду без виконання експертизи у зв'язку з ненаданням додаткових матеріалів. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 09 грудня 2016 року в справі призначена посмертна судово-психіатрична експертиза та надані експерту додаткові матеріали для проведення судової експертизи. З висновку судово-психіатричного експерта № 523 від 04 серпня 2017 року вбачається, що [PERSON] за станом свого здоров'я під час складання та підписання 25 листопада 2006 року договору довічного утримання яким-небудь психічним захворюванням не страждала, за своїм психічним станом усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними (т. 2, а.с. 8-11). Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 6 ЦК України визначено право сторін на укладення договору та врегулювання в ньому своїх відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Вбачається, що законом визначено право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору за умови дотримання вимог закону при укладенні договору. Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Встановлено, що [PERSON] в момент укладення договору довічного утримання за своїм психічним станом усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, що підтверджується висновком судово-психіатричного експерта № 523 від 04 серпня 2017 року. Вбачається, що оспорюваний договір укладений за вільним волевиявленням [PERSON] та не суперечить вимогам закону. Суд вважає, що покази свідків сторони позивача щодо стану здоров'я [PERSON] висновків судової експертизи не спростовують. З огляду на наведене, в задоволені позову слід відмовити.

Outcome: dismissed