Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» (далі ПАТ «Брокбізнесбанк» ) звернулося до суду з позовом про стягнення солідарно з позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] заборгованості за кредитним договором в розмірі 94943,95 дол США та 11674,90 грн, що еквівалентно 2077433,56 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 27883,08 дол США (еквівалентно 606670,71 грн), заборгованості за відсотками - 19070,80 дол США (еквівалентно 414936,08 грн), пені за прострочення сплати тіла кредиту -17730,18 дол США (еквівалентно 385767,32 грн), пені за прострочення сплати процентів - 15464,02 дол США (еквівалентно 336460,97 грн), штрафів за порушення умов кредитного договору - 9876,47 дол США (еквівалентно 214888,93 грн), штрафу за порушення договору іпотеки - 1600 дол США (еквівалентно 34812,26 грн), штрафу за порушення договору іпотеки - 11674,90 грн, 3% річних за ст..625 ЦК щодо заборгованості за тілом кредиту - 1772,98 дол США (еквівалентно 38575,90 грн), 3% річних за ст..625 ЦК щодо заборгованості за відсотками - 1546,42 дол США (еквівалентно 33646,49 грн). Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилається на те, що 05 березня 2008 року між Акціонерним товариством «Брокбізнесбанк», правонаступником якого є ПАТ «Брокбізнесбанк», і [PERSON] укладено кредитний договір № 122/08, за яким відповідач отримала кредит на споживчі потреби у розмірі 32000 доларів США під 13,5 % річних з кінцевим терміном повернення до 02 березня 2018 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором того ж дня з між банком та [PERSON] укладено іпотечний договір, а з чоловіком позичальниці [PERSON] укладено договір поруки , за яким поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором усім своїм майном в тому ж обсязі, що і боржник. Відповідальність боржника і поручителя перед кредитором є солідарною. 01 листопада 2008 року між банком та [PERSON] було укладено додаткову угоду до кредитного договору, якою підвищено відсоткову ставку до 15 % річних.У зв'язку з тим, що станом на 18.08.2015 року утворилась загальна заборгованість за кредитом 2077433,56 грн., банк скориставшись правом на дострокове повернення всієї суми кредиту просить стягнути визначену суму з відповідачів солідарно. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримав в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] проти позову заперечив з мотивів відсутності обов'язку відповідати солідарно із боржником у зв'язку із припиненням договору поруки, що підтверджено окремим судовим рішенням. Представник відповідачів [PERSON] проти позову заперечив в повному обсязі, вважає заявлені позовні вимоги необґрунтованими, просить не брати до уваги наданий банком розрахунок кредитної заборгованості, який не підтверджений первинними документами. Також вважає кредитний договір недійсним через використання банком прихованих механізмів штучного збільшення заборгованості. Просить застосувати наслідки пропуску позивачем загальних строків позовної давності та відмовити в позові. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з таких мотивів. Статтями 1048, 1050, 1054 цього Кодексу передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів від суми позики згідно з умовами договору. Судом установлено, що 05 березня 2008 року між АТ «Брокбізнесбанк», правонаступником якого є ПАТ «Брокбізнесбанк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 122/08, за яким позичальнику надано кредит на споживчі потреби в сумі 32 000 доларів США під 13,5 % річних з кінцевим терміном повернення до 02 березня 2018 року (п. 1.1. договору) (а. с. 8-15). За умовами кредитного договору повернення кредиту повинно було здійснюватись у готівковій або безготівковій формі на відкритий банком позичальнику позичковий рахунок згідно з графіком, наведеним у додатку № 1, який є невід'ємною частиною цього договору (п.2.1. договору). Проценти нараховуються в межах терміну користування кредитом, що визначений п. 1.1. цього договору, на суму фактичного залишку заборгованості за кредитом, із розрахунку фактичної кількості днів у місяці та році (п.2.3.1. ), нарахування процентів здійснюється у валюті кредиту щомісячно за поточний календарний місяць (п.2.3.2), проценти за поточний календарний місяць сплачуються щомісяця не пізніше 10 числа наступного після звітного місяця (п.2.3.4). У пункті 2.7. кредитного договору сторони визначили, що в першу чергу погашається прострочена заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, в другу чергу погашається строкова заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, в третю чергу погашаються прострочена заборгованість за кредитом, в четверту погашається строкова заборгованість за кредитом, в п'яту чергу погашається заборгованість по сплаті комісій, в шосту чергу погашаються нараховані штрафні санкції, в сьому чергу погашаються інші витрати банку. Крім того визначено, що банк може змінити порядок погашення заборгованості на власний розсуд. Банк вправі вимагати дострокового повернення кредиту у випадку просточення сплати чергового платежу по кредиту або процентів строком понад два місяці (п.3.1.3 договору). Згідно з п. 7.1. кредитного договору за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків погашення процентів за користування кредитом банк має право нараховувати позичальнику неустойку за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки, що визначається відповідно до п. 1.1. цього договору, від суми простроченої заборгованості. Неустойка нараховується із розрахунку фактичної кількості днів у місяці та році. Також банк має право нараховувати неустойку (п.7.2 договору) у розмірі 5% від суми фактичного залишку заборгованості за кредитом у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником п.4.2.6 договору за кожен факт порушення. Пунктом 4.2.6 договору на позичальника покладено обов'язок щороку страхувати предмет іпотеки. Згідно п.8.6 сторонами змінено строк позовної давності щодо вимог за кредитним договором включаючи неустойку та збільшено її до 10 років. Того ж дня між банком та [PERSON] укладено договір поруки №122/08 (а.с.18), за умовами якого (п.1.1) поручитель зобов'язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів, комісії, штрафів, пені, у розмірі та у випадках, передбачених договором про надання кредиту. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 05.03.2008 року між банком та позичальником [PERSON] укладено договір іпотеки. 01 вересня 2008 року між банком та [PERSON] укладено додаткову угоду до кредитного договору, якою підвищено відсоткову ставку до 15 % річних (а. с. 16). Як визначено ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, у встановлений строк (термін). Частиною 1 ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Згідно розрахунку заборгованості (а.с.32-40) позичальник з серпня 2009 року допускала прострочення платежу по кредиту, з лютого 2009 року прострочувала сплату процентів, а з серпня 2014 року взагалі припинила повернення кредиту, тому у банка виникло право на дострокове стягнення кредитної заборгованості та нарахування неустойки відповідно до умов договору. Крім того, за приписами ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З наведеного банком розрахунку вбачається, що станом на 18.08.2015 року: - заборгованість по тілу кредиту становить 27883,08 дол США, що на дату розрахунку еквівалентно за курсом Національного Банку України 21,75 грн за дол. США 606670,71 грн; - заборгованість по відсотках 19070,80 дол США, що на дату розрахунку еквівалентно 414936,08 грн; - пеня за прострочення повернення тіла кредиту, розрахована на підставі п.7.1 кредитного договору складає 17730,18 дол США, що на дату розрахунку еквівалентно 385767,32 грн; - пеня за прострочення повернення відсотків по кредиту, розрахована на підставі п.7.2 кредитного договору складає 15464,02 дол США, що на дату розрахунку еквівалентно 336460,97 грн. Суд вважає проведений розрахунок вірним та таким , що відповідає умовам договору та вимогам законодавства, зокрема нарахування відсотків здійснювалось щомісяця на тіло кредиту і не містить ознак нарахування відсотків на відсотки. Пеня обрахована із фактичної кількості днів прострочення платежу після 10 числа місяця, в якому повинна була відбуватись сплата обов'язково платежу. Відповідачами не надано суду заперечень щодо правильності проведеного банком розрахунку заборгованості як в цілому, так і по кожному із вище вказаних складових. Суд враховує, що призначена за клопотанням сторони відповідача судово-економічна експертиза у справі не була проведена з вини самих відповідачів, які не здійснили оплату за проведення такої експертизи, при тому, що обов'язок по оплаті експертизи було покладено саме на відповідачів. Відповідно до ст.60 ЦПК України докази в цивільній справі подаються сторонами, при цьому, судом було вжито заходів для забезпечення можливості подання доказів, однак, сторона відповідача не скористалась ними. Суд враховуючи відсутність у банка на час розгляду справи ліцензії на здійснення операцій із валютою,

Outcome: partial