Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

У вересні 2016 року до суду звернулося ПАТ «ПроКредит Банк» з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач зазначав, що 30 січня 2008 року між банком та [PERSON] було укладено Рамкову угоду №FW2001.29, згідно якої останній було надано кредит на підставі кредитних договорів. 30 січня 2008 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір 1 про надання траншу за № 20.1471/FW2001.29, згідно якого відповідачу було надано кредит у розмірі 37000 дол. США строком на 120 місяців зі сплатою 14 % річних. Відповідно до умов кредитного договору відповідач [PERSON] взяла на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування з визначенням їх розмірів у встановлені строки, але взятих на себе зобов'язань не виконує. У забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON], банк уклав 30 січня 2007 року з відповідачем [PERSON] договір поруки за № 25-ДП2 та 30 січня 2008 року з відповідачем [PERSON] договір поруки за № 25-ДП1, згідно яких [PERSON] та [PERSON] зобов'язувалися перед позивачем відповідати за виконання [PERSON] зобов'язань, що виникли з кредитного договору в повному обсязі. Після уточнення позовних вимог позивач просив стягнути у солідарному порядку з відповідачів заборгованість за кредитним договором, яка становить 27597,42 дол. США, що еквівалентно 734938,92 грн. та судові витрати в сумі 14230,57 грн. У судове засідання представник позивача ПАТ «ПроКредит Банк» не прибув, просила розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позову наполягала, про що надала письмову заяву. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не прибули повторно, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, судові повістки та копію позовної заяви направлялися відповідачам за їх зареєстрованим місцем проживання. Відповідач [PERSON] надала заперечення на позовну заяву, в якій підтвердила факт отримання кредитних коштів, просила врахувати, що до лютого 2014 року нею вчасно сплачувалися кредитні кошти та нараховані проценти за користування кредитом. В іншій частині з позовними вимогами не погодилася, вважаючи дії банку щодо нарахування пені незаконними та просила відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки місце її проживання була Донецька область, м. Марїнка, яке входить до переліку міст на території яких здійснювалася антитерористична операція, а відповідно до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.ст. 1049, 1050 Цивільного Кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк і в порядку, встановленому договором. Відповідно ст. 525 цього Кодексу одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За умовами ст. 526 цього Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ст. 536 цього Кодексу, за користування чужими коштами, боржник зобов'язується виплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором. Статтею 625 цього Кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також не звільняється від відповідальності за неможливість виконання їм грошового зобов'язання, якщо інший розмір відсотків не установлений договором. У ст. 553 ЦК України визначено, що поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає за порушення зобов'язання боржником. Відповідно ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. На виконання тимчасово переміщеними вищими навчальними закладами, тимчасово переміщеними науковими установами кредитних та інших договірних зобовязань (крім договорів про надання освітніх послуг), які виникли до переміщення на підконтрольну українській владі територію у звязку із проведенням антитерористичної операції, запроваджується мораторій на період проведення антитерористичної операції. На час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості тимчасово переміщених вищих навчальних закладів, тимчасово переміщених наукових установ із зобовязань за кредитними та іншими договорами (крім договорів про надання освітніх послуг), що не припинилися, з дня опублікування наказу про зміну їх місцезнаходження центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки. Тимчасово переміщений вищий навчальний заклад, тимчасово переміщена наукова установа не несуть відповідальності за зобовязаннями, укладеними від їх імені на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, з дня опублікування наказу про зміну їх місцезнаходження центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки. Судом достовірно встановлено, що 30 січня 2008 року між банком та [PERSON] було укладено Рамкову угоду №FW2001.29, згідно якої останній було надано кредит на підставі кредитних договорів. 30 січня 2008 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір 1 про надання траншу за № 20.1471/FW2001.29, згідно якого відповідачу було надано кредит у розмірі 37000 дол. США строком на 120 місяців зі сплатою 14 % річних. Відповідно до умов кредитного договору [PERSON] взяла на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом з визначенням їх розмірів у встановлені строки та графік погашення кредиту у порядку, визначеного договором. У забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON], банк уклав 30 січня 2007 року з відповідачем [PERSON] договір поруки за № 25-ДП2 та 30 січня 2008 року з відповідачем [PERSON] договір поруки за № 25-ДП1, згідно яких [PERSON] та [PERSON] зобов'язувалися перед позивачем відповідати за виконання [PERSON] зобов'язань, що виникли з кредитного договору в повному обсязі. У вказаних договорах сторонами були визначені всі істотні умови, зокрема: предмети договорів, строки дії договорів, права, обовязки та відповідальність сторін. Відповідач [PERSON] перестало сплачувати своєчасно та у повному обсязі кошти у погашення кредиту та процентів за користування кредитом згідно графіку погашення кредиту. Загальна сума заборгованості за кредитом становить 27597,42 дол. США, що еквівалентно 734938,92 грн., з них: - капітал - 23347,03 дол. США, що еквівалентно 621748,01 грн.; - заборгованість по несплаченим процентам 4250,39 дол. США, що еквівалентно 113190,91 грн. Вказана сума заборгованості станом на день розгляду справи відповідачами банку не сплачена. Суд враховує, що позивач в особі його представника відмовився від уточнення позовних вимог щодо стягнення боргу в розмірах, обчислених станом на день розгляду справи. Між сторонами по справі за висновком суду фактично відсутній спір з приводу розрахунку заборгованості за кредитним договором. Крім того, розрахунок наданий позивачем заборгованості відповідає умовам кредитного договору, а також обчислення без визначення пені відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», оскільки відповідач [PERSON] та її син відповідач [PERSON] мають статус осіб які переселенні із зони проведення АТО. Відповідачі не подали належних, допустимих, безспірних і достовірних доказів на спростування позову і встановлених судом обставин. На підставі встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Необхідно стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за договором про надання траншу № 20.1471/FW2001.29 від 30 січня 2008 року на загальну суму 27597,42 дол. США, що еквівалентно 734938,92 грн. та з кожного на користь ПАТ «ПроКредит Банк» кошти у повернення сплаченого судового збору по 4743,52 грн., оскільки судові витрати підлягають стягненню у дольовому порядку.

Outcome: approved