Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до управління праці та соціального захисту населення Томашпільської районної державної адміністрації Вінницької області (далі - УПСЗН), управління державного казначейства у Томашпільському районі ГУДКУ у Вінницькій області, третя особа відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області про стягнення невиплаченої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, посилаючись на те, що постановою Томашпільського районного суду Вінницької області від 03 березня 2014 року задоволено її позовні вимоги та визнано неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення Томашпільської РДА Вінницької області щодо виплати їй допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі, меншому ніж прожитковий мінімум для дітей до шести років. Зобов'язано управління праці та соціального захисту населення Томашпільської РДА провести перерахунок допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та виплатити недоотриману допомогу, як застрахованій особі за 2010-2013 рік по час припинення виплати такої допомоги у відповідності до Закону України від 18 січня 2001 року №2240-ІІІ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» у розмірі, що встановлюється правлінням фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму на дитину до шести років з урахуванням проведених виплат. На стадії виконання судового рішення від 03.03.2014 року УПСЗН зроблено перерахунок суми невиплаченої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, яка склала 26496,76 грн., однак вказана сума так і не була виплачена. 04 березня 2015 року позивачка отримала з відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області копію постанови від 18.12.2014 року про закінчення виконавчого провадження, яка мотивована тим, що, як зазначено у відповіді управління праці та соціального захисту населення № 2247 від 10.06.2014 року, Законом України «Про державний бюджет України на 2014 рік» Міністерству соціальної політики (як головному розпоряднику бюджетних коштів за програмами соціального захисту населення) видатків для виконання судових рішень не передбачено. За цих обставин позивачка звернулася до суду з позовом і просить стягнути з УПСЗН на її користь суму невиплаченої допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку за 210-2013 року у розмірі 26496,73 грн. шляхом зобов'язання управління державного казначейства у Томашпільському районі ГУДКУ України у Вінницькій області списати кошти з відповідних рахунків, належних управлінню праці та соціального захисту населення Томашпільської районної державної адміністрації Вінницької області, а також судові витрати по справі. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надіслала до суду заяву, в якій просить справу по суті розглянути у її відсутності в зв'язку з неможливістю з'явитися на судове засідання. Відповідач управління праці та соціального захисту населення Томашпільської районної державної адміністрації Вінницької області позов не визнало та надало суду письмові заперечення, посилаючись на те, що відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» Міністерству соціальної політики (як головному розпоряднику бюджетних коштів за програмами соціального захисту громадян) видатки на виконання судових рішень не передбачено. Відповідно до п.4 ст. 48 Бюджетного кодексу України зобов'язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов'язаннями (крім виплат, що здійснюються відповідно до ч.6 цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов'язань є порушенням бюджетного законодавства. Крім того, в преамбулі ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», зазначено, що матеріальне забезпечення та соціальні послуги, що надаються цим Законом, є окремим видом загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян, що здійснюється Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Згідно ст. 43 вищевказаного Закону допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку надається застрахованій особі у розмірі, що встановлюється правлінням Фонду, але не менше розміру прожиткового мінімуму. Така допомога виплачувалась з бюджетного Фонду соціального страхування, який формується із страхових внесків, що сплачують застраховані особи, а управління праці та соціального захисту населення фінансується з державного бюджету та не є розпорядником коштів бюджету Фонду соціального страхування. Управління державного казначейства у Томашпільському районі ГУДКУ у Вінницькій області надіслало на адресу суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Представник третьої особи відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій областів судове засідання не з'явився, однак головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Сігнаєвська О.М. надіслала до суду заяву, згідно якої просить справу розглянути за відсутності їх представника, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Розглянувши заяви сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки сторони не з'явилися в судове засідання. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що постановою Томашпільського районного суду Вінницької області від 03 березня 2014 року визнано неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення Томашпільської РДА Вінницької області щодо виплати позивачці допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку у розмірі меншому ніж прожитковий мінімум для дітей до шести років. Зобов'язано управління праці та соціального захисту населення Томашпільської РДА провести перерахунок допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та виплатити недоотриману допомогу, як застрахованій особі, за 2010-2013 рік по час припинення виплати такої допомоги у відповідності до Закону України від 18 січня 2001 року №2240-ІІІ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням», у розмірі, що встановлюється правлінням фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, але не менше розміру прожиткового мінімуму на дитину до шести років з урахуванням проведених виплат (а.с.5-6). 04 червня 2014 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Вінницькій області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №2-а/146/17/14 виданого 26.05.2014 року Томашпільським районним судом Вінницької області по виплаті вищевказаної допомоги. Однак, 18.12.2014 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження в зв'язку з тим, що Законом України «Про державний бюджет на 2014 рік» Міністерству соціальної політики (як головному розпоряднику бюджетних коштів за програмами соціального захисту населення) видатків для виконання судових рішень не передбачено. Аналіз резолютивної частини постанови Томашпільського районного суду Вінницької області від 03.03.2014 року дає підстави зробити висновок про те, що зобов'язання, покладені на відповідача судом, є позовними вимогами, як обраним судом видом захисту порушених прав позивача, які суд задовольнив. З матеріалів справи вбачається, що на виконання постанови суду УПСЗН проведено перерахунок допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, згідно зі ст. 12 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми», в сумі 26496,76 грн, яку позивачці не виплачено через відсутність коштів у боржника (відповідача УПСЗН), виплата яких буде здійснена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України, тобто, виконання постанови суду фактично можливе, хоча й за вищевикладених умов. Разом з тим, відсутність бюджетного фінансування не може бути підставою невиконання відповідним суб'єктом владних повноважень покладених на нього обов'язків. Крім того, невиконання рішення суду через відсутність коштів у боржника суперечить, як законодавству України, так і міжнародному праву. Так, ч. 5 ст. 124 Конституції України прямо передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Рішенням Європейського суду з прав людини (справа «Півень проти України», ст.51, Заява № 56849/00) Страсбург, 29 червня 2004 року визначено, що невиконання рішення суду не має жодної законної підстави, відсутність бюджетних коштів не може бути такою підставою. Вирішення питання про стягнення коштів як заборгованості невиплаченої пенсії, яка нарахована у разі виконання рішення адміністративного суду, відноситься до юрисдикції цивільних судів. Відповідно до ч. 2 ст. 3 «Про виконавче провадження», рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.Згідно ч.ч. 1,2 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання даного рішення суду здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2013 року № 45 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845» внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ». Так, п. 3 Порядку передбачає, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (визначені в рішенні про стягнення коштів розпорядники(бюджетні установи) та одержувачі бюджетних коштів, а також підприємства, установи та організації, рахунки яких відкриті в органах Казначейства) виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну), про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про обгрунтовність позовних вимог позивача, а тому позов [PERSON] слід задоволити. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] 264,96 грн. судового збору На підставі викладеного,

Outcome: approved