Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» 23.10.2017р. звернулося до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з позовом до [PERSON], у якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №\~500368300 від 29.04.2013р. у розмірі 27\~986,40\~грн. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до умов вказаного кредитного договору відповідачу були надані кредитні кошти у розмірі 19\~944,00 грн., а відповідач зобовязався їх прийняти, належним чином використати та повернути у строки та на умовах зазначених в договорі. Однак відповідач порушує взяті на себе зобовязання щодо повернення кредитних коштів. Відповідач надав суду відзив на позов, у якому посилаючись відсутність доказів переходу права вимоги до позивача по кредитному договору, а також на пропуск останнім строків позовної давності, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Представником позивача надано суду відповідь на відзив, у якій він посилаючись на безпідставність викладених у відзиві обставин, просить суд позовні вимоги задовольнити. В судове засідання представник позивача не зявився, про день,\~час та\~місце розгляду\~справи повідомлявся\~належним чином,\~водночас надав\~суду заяву, у якій просив справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв про розгляд справи за його відсутності або інформації про поважність причин неявки від відповідача не надходило. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. 29.04.2013р. між Публічним акціонерним\~товариством «Альфа-Банк» та відповідачем укладено кредитний договір № 500368300, відповідно до умов якого відповідачу були надані кредитні кошти у розмірі 19\~944,00 грн., а відповідач зобовязався їх прийняти, належним чином використати та повернути вказані кредитні кошти у строки та на умовах зазначених в договорі (а.с.8). Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ст.1078 ЦК України предметом договору\~факторингу може\~бути право\~грошової вимоги,\~строк платежу\~за якою\~настав (наявна\~вимога),\~а також\~право вимоги,\~яке виникне\~в майбутньому\~(майбутня\~вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Відповідно до\~ст.1080\~ЦК України\~договір факторингу\~є дійсним\~незалежно від\~наявності домовленості\~між клієнтом\~та боржником\~про заборону\~відступлення права\~грошової вимоги\~або його\~обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Згідно з ч.1 ст.1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги. Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з\~ст.514\~Цивільного кодексу\~України до\~нового кредитора\~переходять права\~первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 30.09.2014р. між ПАТ «Альфа-банк» та ТОВ «Дата [PERSON]» було укладено договір про відступлення прав вимоги, на підставі якого до ТОВ «Дата [PERSON]» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 500368300 від 29.04.2013р. (а.с.16-17). 10.10.2016р. між ТОВ «Дата [PERSON]» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ (далі Договір факторингу) (а.с.19-21). Відповідно до п.2.3 Договору факторингу право вимоги вважається відступленим Фактору з дати надходження на рахунок клієнта ціни прав вимоги в повному обсязі відповідно до п.4.3 цього Договору. В дату отримання оплати Клієнтом у повному обсязі ціни прав вимоги відповідно до п.4.3 цього договору сторони підписують акт приймання-передачі реєстру боржників, за формою встановленою в Додатку № 2 цього договору. Згідно з п.2.3.1 Договору факторингу клієнт зобовязаний в день здійснення оплати фактором частини суми ціни прав вимоги відповідно до п.4.3.1 цього Договору підготувати і передати фактору в електронній формі, електронною поштою або курєрською доставкою на електронному носієві (флеш, компакт-диск та інші оптичні носії інформації) Реєстр Боржників за формою, встановленою в Додатку № 1-2. Відповідно до акту приймання-передачі Реєстру боржників від 10.10.2016р. до Договору Факторингу №\~2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016р. клієнт передав, а фактор прийняв згідно з вимогами п.2.3.1 Договору факторингу реєстр боржників клієнта від 10.10.2016р. на компакт-диску, складений за формою згідно з Додатком №1-2 до Договору (а.с.22). Перехід права вимоги позивача до [PERSON] також підтверджується витягом з додатку № 1-1 до Договору факторингу № 2016-1 ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016р. (а.с.23). Таким чином, суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що ТОВ\~«ФК «Європейська агенція з повернення боргів» є не належним позивачем за вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором № 500368300 від 29.04.2013р., оскільки з вищевказаного вбачається, що до останнього перейшло право вимоги до відповідача з вказаним кредитним договором, а відтак ТОВ\~«ФК\~«Європейська агенція з повернення боргів» є належним позивачем за даною вимогою. Згідно з ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. На підставі ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Всупереч вищевикладеним положенням, відповідач свої зобовязання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за кредитним договором №\~500368300 від 29.04.2013р., яка відповідно до розрахунку станом на 10.10.2016р. становить 27\~986,40\~грн. та складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9\~570,12 грн., заборгованості з сплати відсотків у розмірі 1,77\~грн. (а.с.13), заборгованості з комісії у розмірі 7\~764,51 грн. Відповідач всупереч положенням статті 60 ЦПК України не надав суду жодних доказів, які б спростовували факт існування вказаної заборгованості. Окрім того, позивачем також нарахований відповідачу штраф за період з 30.10.2013р. по 10.10.2016р. у розмірі 10\~650,00 грн. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Згідно з ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду і починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Всупереч вказаному, позивачем нарахований відповідачу штраф за період з 30.10.2013р., тобто за три роки перед зверненням з даним позовом до суду. Таким чином суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню штраф у межах строку, передбаченого ст.258 ЦК України, а саме у розмірі 4\~200,00 грн., а відтак і про достатність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог. За змістом ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved