Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

У вересні 2018 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя від [PERSON] надійшла позовна заява до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що він є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач по справі, який не є членом родини, зареєстрований за адресою: [INFO], проте з 29 січня 2015 року в квартирі не проживає, його речі в квартирі відсутні. У звязку із знаходження відповідача на реєстраційному обліку по зазначеній адресі, позивач не може володіти, користуватися та розпоряджатися зазначеним майном самостійно та на власний розсуд. На підставі вищевикладеного позивач просить суд усунути перешкоди у праві власності шляхом визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 110 в будинку № 29 по вул. Чумаченка в м. Запоріжжя. У судове засідання позивач не зявилася, але до суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, доводи наведені в обґрунтування позовних вимог підтримала, просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. У судове засідання відповідач не зявився, але до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою не заперечував, просив суд позов задовольнити. У судове засідання представник третьої особи Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської Ради не зявився, але до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та на розсуд суду. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 17.09.2018 року провадження у цій справі відкрито, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 17). Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву представника позивача, відповідача, представника третьої особи, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 16.08.2018 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 3308 (а.с. 10-11), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 134652073 від 16.08.2018 року (а.с. 12). Згідно з п. 4.1. вищезазначеного договору купівлі-продажу квартири продавець, в даному випадку відповідач по справі [PERSON], зобовязаний в строк до 27.09.2018 року здійснити всі дії, необхідні для фактичного передачі квартири покупцю, тобто звільнити відчужувану квартири від речей домашнього вжитку для вільного та безперешкодного користування нею покупцем, в даному випадку позивачем по справі [PERSON], сплатити комунальні послуги та передати покупцю ключі, знятися з реєстрації місця проживання в строк до 17.08.2018 року та вчинити інші дії, необхідні для реалізації покупцем права власності в повному обсязі. [PERSON], [INFO], зареєстрований в [INFO] з 08.04.2005 року по теперішній час, що підтверджується відповіддю на запит № 01-71/8235 від 14.09.2018 року, наданою головним спеціалістом юридичного відділу Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради (а.с. 16), проте останній фактично не проживає за даною адресою з січня 2015 року, що підтверджується актом про фактичне не проживання від 04.09.2018 року, складеного членами житлово-будівельного кооперативу № 9 «Радіоприлад» (а.с. 6). Відповідно до ст.. 13 Конституції Україна, держава забезпечує захист прав усіх субєктів права власності. Згідно зі ст.. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ст.. 319 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст.. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року закріплено принцип непорушності права власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності зі ст. 71 ЖК України відсутність особи в житловому приміщенні без поважних причин понад шість місяців є підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, у суду є всі підстави визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 110 в будинку № 29 по вулиці Чумаченка в м. Запоріжжя, оскільки останній не мешкає по зазначеному адресу понад шість місяців. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житлом. Аналізуючи перелічені норми цивільного права, взявши до уваги надані стороною позивача докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2\~ст.\~141\~ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Позивачем зазначена вимога не заявлена, тому суд вважає за можливе не стягувати з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору. \~ \~ \~ \~На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved