Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що на протязі 2008-2011 років відповідач позичав у нього гроші в доларах США, при позиці яких писав розписки. 28.09.2011 відповідач написав одну загальну розписку про те, що позичив у нього 13 тисяч 500 доларів США, які зобов'язувався повернути до 01.11.2011. У подальшому позивач подав уточнюючі позовні заяви від 19.08.2014 та 23.09.2014, в останній з яких зазначив, що 28 вересня 2011 року відповідач позичив у нього 13500 доларів США, про що написав розписку, які зобов'язався повернути до 01 листопада 2011 року, однак до цього часу не повернув та не бажає повертати, кожного разу при зустрічі стверджуючи, що принесе кошти завтра, потім через тиждень. Просить стягнути з [PERSON] на його користь 226080 грн. 50 коп., з яких суму боргу за договором позики в розмірі 13500 доларів США, що в еквіваленті становить 181980 грн., проценти за користування позикою у розмірі 29540 грн. 50 коп., три проценти річних за неповернення позики з 01.11.2011 по 31.07.2014 в розмірі 1113,75 доларів США, що еквівалентно 14560 грн., для забезпечення позову накласти арешт на майно, а саме будинок [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності. Відповідач та його представник позов визнали частково у розмірі 983 долари США, з тих підстав, що відповідач позичав у позивача грошові кошти 02.06.2008 у сумі 23000 грн., 19.09.2008 - 4900 доларів США, 19.10.2009 - 7500 доларів США, про що писав розписки, а 28.09.2008 - написав одну загальну розписку по цих позиках на суму 13500 доларів США і попередні розписки позивач йому повернув. Сума в 983 долари США - це різниця від суми 13500 доларів США та сумами боргу за попередніми розписками, які, як вважають відповідач та його представник, не можуть бути стягнуті, бо пройшов строк позовної давності. Своє твердження обгрунтовують також тим, що в першій позовній заяві від 07.03.2014 позивач зазначав, що ''на протязі 2008-2011 років відповідач позичав у нього гроші в доларах США, про що писав розписки. 28.09.2011 відповідач написав одну загальну розписку про те, що позичив у нього 13500 доларів США, які зобов'язувався повернути до 01.11.2011''. Також вважають, що не можуть бути стягнуті проценти за договором позики тому, що цей договір був безпроцентним та безоплатним. Щодо правильності зроблених позивачем арифметичних розрахунків суму боргу, процентів за користування коштами та трьох процентів річних відповідач та його представник не заперечили. Позивач та його представник заперечили такі твердження сторони відповідача та позивач пояснив, що 28.09.2011 він позичив відповідачу 13500 доларів США, про що відповідач написав розписку. Це були окремо взяті кошти, а не суми попередніх позик з одною загальною розпискою. 02.06.2008 він позичав відповідачу кошти в розмірі 23000 грн., але про повернення цих коштів вимог не заявляє, бо пропустив строк звернення до суду. Про позики від 19.09.2008 та 19.10.2009 не пам'ятає, вимог про їх стягнення також не заявляє. Також позивач повідомив, що договір з відповідачем про позику коштів у сумі 13500 доларів США був безпроцентним до 01.11.2011, а після цієї дати повинні стягуватися проценти за користування коштами. Представник позивача [PERSON] пояснила, що при підготовці першої позовної заяви від 07.03.2014 вона допустила описку, а саме не прибрала з шаблону заяви, який був у комп'ютері, вислову про те, що на протязі 2008-2011 років відповідач позичав у нього гроші в доларах США, про що писав розписки та помилково зазначила, що 28.09.2011 відповідач написав одну загальну розписку, мало бути написано просто ''розписку''. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що 28.09.2011 відповідач [PERSON] надав позивачу [PERSON] розписку про те, що позичив у позивача 13 тисяч 500 доларів США, які зобов'язувався повернути до 01 листопада 2011 року. Зазначені обставини підтверджуються розпискою [PERSON]І від 28.09.2011. Статтями 11, 13, 626, 628 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини; цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до стст. 1046, 1047 Цивільного Кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками; договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 625 цього Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України; у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Враховуючи те, що позивачем надано розписку [PERSON] про отримання від нього в борг суми у розмірі 13500 доларів США, вимоги позивача щодо стягнення суми боргу, процентів за користування коштами, 3% річних від простроченої суми є обґрунтованими, законними, а тому вони підлягають задоволенню. З відповідача підлягає стягненню зазначена позивачем сума боргу в розмірі 226080 грн. 50 коп., з яких суму боргу за договором позики в розмірі 13500 доларів США, що в еквіваленті становить 181980 грн., проценти за користування позикою у розмірі 29540 грн. 50 коп., три проценти річних за неповернення позики з 01.11.2011 по 31.07.2014 в розмірі 1113,75 доларів США, що еквівалентно 14560 грн. Висновок суду про необхідність стягнення з відповідача суми боргу, процентів за користування грошовими коштами та трьох процентів річних підтверджується правовими позиціями, що містяться в постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року в справі № 6-36цс14, від 02 липня 2014 року в справі № 6-79цс14, від 18 вересня 2013 року в справі № 6-63цс13, від 18 липня 2012 року в справі № 6-79цс12, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права та для всіх судів України, які зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Суд не приймає до уваги тверджень відповідача про те, що він не позичав у позивача 28.09.2011 13500 доларів США, а написана ним розписка від 28.09.2011 є ''загальною розпискою'', яка посвідчує його попередні позики, оскільки будь-яких доказів на підтвердження цього він не надав, а в самій розписці відсутні будь-які згадки про якісь попередні позики. Надані відповідачем розписки від 02.06.2008, 19.09.2008, 19.10.2009 не можуть слугувати підтвердженням цих висловлювань відповідача, оскільки, відповідно до їх тексту свідчать тільки про отримання відповідачем від позивача грошових коштів та обов'язок їх повернення до зазначеної в розписках дати. Будь-якої інформації про ''загальну розписку'' від 28.09.2011 вони не містять та не можуть бути визнані доказами тверджень відповідача. Вимоги накласти арешт на майно для забезпечення позову, а саме будинок [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності, задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано будь-яких доказів належності відповідачу на праві власності зазначеного будинку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому, враховуючи, що до задоволення підлягає 75 % вимог позивача, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1695 грн. 60 коп. Враховуючи викладене,

Outcome: partial