Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія є гроші» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором № 3525812545-001633 від 24 квітня 2018 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту у сумі 24041,10 грн, що складається з: заборгованості за кредитом - 3000 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом - 9071,10 грн; заборгованості за пенею - 11970,00 грн, а також судові витрати: витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн та витрати на юридичні послуги в сумі 1500,00 грн, мотивуючи свої вимоги тим, що 24 квітня 2018 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № 3525812545-001633, згідно якого відповідачу було надано позику у розмірі 3000,00 грн, з відсотковою ставкою за користування коштами в розмірі 2% на день, що становить 730 процентів річних, з кінцевим терміном повернення до 23 години 00 хвилин 24 травня 2018 року включно. В порушення умов договору відповідач позику своєчасно не повернув внаслідок чого утворився борг, який станом на 04.10.2018 року становить 24041,10 грн., з яких: 3000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 9071,10 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 11970,00 грн - заборгованість за пенею. Оскільки відповідачем кредитні зобов'язання не виконані, сума боргу підлягає примусовому стягненню. Ухвалою судді від 19 жовтня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подала, в зв'язку з чим згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, справа розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 24 квітня 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» та [PERSON] укладено договір № 3525812545-001633 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, згідно якого товариство надало їй позику в сумі 3000,00 грн, зі сплатою відсотків за користування позикою, а та в свою чергу зобов'язана сплачувати кошти у визначений строк та інші платежі, передбачені договором /а.с.12-19/. Цей договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення Договору. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, в ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: -надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; -заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; -вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз'яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз'яснення логічно пов'язані з нею. Статтею 12 цього закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12, ч. 1 ст. З Закону одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб'єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб'єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв'язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором є CMC повідомлення з кодом 783048 зазначений у тексті договору у розділі «Підписи сторін». Входячи з вищезазначеного, договір №3525812545-001633 від 24 квітня 2018 року є письмовим правочином, який відповідає формі передбаченої ст.ст. 207,208,1047, 1055 ЦК України, оскільки він вчинений в письмовій формі, підписаний уповноваженими особами, що підтверджується досягнення всіх істотних умов договору. Повідомленням від 26.09.2018 року підтверджується, що позивачем було перераховано на картковий рахунок відповідача № 5168742212681336 позику у розмірі 3000,00 (три тисячі) гривень. Дана сума перерахована на підставі договору співробітництва № 2829 від 28.12.2017 року /а.с.26,27-29/. Отже, Позивач свої зобов'язання за договором № 3525812545-001633 від 24.04.2018 року виконав і надав кошти позичальнику в повному обсязі /а.с.60/. Відповідно до умов договору п.10.1.3. позичальник зобов'язується вчасно повернути Позику та сплатити суму процентів за користування позикою Згідно п.5.2-5.4 Договору, строк, на який надається Позика за цим договором становить 31 днів. Дата надання позики 24.04.2018 року, дата повернення позики-не пізніше 23.00 24.05.2018 року Відповідно дост.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, згідно якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. В порушення умов договору [PERSON] погашення основної суми позики та відсотків за її користування своєчасно не здійснювала. За таких обставин, загальна сума боргу, відповідно до розрахунку позивача, станом на 04.10.2018 року, складає 24041,10 грн., з яких: 3000,00 грн. - заборгованість за позикою, 9071,10 грн. - заборгованість по відсоткам за користування позикою, 11970,00 грн - заборгованість за пенею /а.с.20-25/. Разом з тим, за ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тому, зважаючи на те, що неустойки (штрафів та пені) суттєво перевищує розмір заборгованості по кредиту, то суд приходить до висновку про зменшення суми неустойки до розміру 3000,00 грн. За вказаних обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, слід стягнути з відповідача заборгованість за договором 3525812545-001633 від 24.04.2018 року в сумі 15071,10 грн, з них: 3000,00 грн. - заборгованість за позикою, 9071,10 грн. - заборгованість по відсоткам за користування позикою, 3000,00 грн - заборгованість за пенею. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати, які відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог (15071,10 х 1762/24041,10 =1104,58). Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на юридичну допомогу в сумі 1 500,00 гривень, суд вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з ст.ст.76,78 ЦПК України для відшкодування Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія є гроші» витрат на юридичну допомогу, товариство має надати суду допустимі докази понесення цих витрат, але таких доказів позивачем не надано. Так, на підтвердження факту понесення витрат на юридичну допомогу товариством надано: договір про надання юридичних послуг № 01/08-2 від 01 серпня 2018 року, акт приймання передачі наданих послуг №75 від 01 жовтня 2018 року, платіжне доручення на суму 1 500 гривень і виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, з якої вбачається, що послуги надані ФОП [PERSON] /а.с.41,42,43,44/ Відповідно до ч.1ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат - в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу - є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Статтями 13-15 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально, у складі адвокатського бюро і у складі адвокатського об'єднання. Відповідно до ч. 1 ст. 13 цього Закону, адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Такий же припис мається у ч. 2 п.65.1 ст.65 Податкового кодексу України. З наведених норм права випливає, що право на відшкодування витрат на правничу допомогу виникає у разі надання таких послуг саме адвокатом, а не ФОП. На підставі викладеного,

Outcome: partial