Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] заявила позов до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з внуками [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалась на те, що після розірвання шлюбі між її сином та невісткою діти проживають разом з матір'ю, яка створює штучні перешкоди у спілкуванні з дітьми. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 10 квітня 2014 року у позові [PERSON] відмовлено з тих підстав, що рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 13 лютого 2014 року батькові [PERSON] визначено спосіб спілкування з дітьми та участі у їх вихованні, який включає можливість [PERSON] забирати дітей за місцем свого проживання, то позивач не позбавлена права спілкуватись з дітьми та брати участь у їх вихованні внуків в період, коли вони знаходяться з її сином, оскільки позивач проживає разом з ним. В апеляційній скарзі позивач просить рішення місцевого суду скасувати, посилаючись на його незаконність. Позивач вважає, що вирішення рішенням суду питання про участь батька у вихованні дітей та спосіб спілкування з ними не може бути підставою для відмови у її позові, оскільки закон, а саме ст. 257 СК України, надає їй самостійне право спілкуватися зі своїми внуками і брати участь у їх вихованні. Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову. Встановлено, що позивач є бабою неповнолітніх [PERSON] та [PERSON]. Діти проживають разом зі своєю матір'ю у [ADDRESS]. Рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 13 лютого 2014 року відповідача [PERSON] зобов'язано не чинити перешкод [PERSON](батькові дітей) у спілкуванні з дітьми [PERSON] та [PERSON] і визначено спосіб участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними шляхом систематичних побачень з дітьми та змоги [PERSON] забирати дітей за місцем свого проживання на час відсутності їх матері у зв'язку з роботою у м. Києві. Відмовляючи у позові [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що порядок спілкування з дітьми та участі у їх вихованні визначений вказаним рішенням суду для батька, разом з яким проживає і баба дітей, а отже вона має можливість спілкуватися з внуками та брати участь у їх вихованні у той час, коли діти перебувають у батька. Таке рішення суду не відповідає вимогам матеріального закону, а саме ст. 257 СК України, якою передбачене право баби спілкуватися зі своїми внуками і брати участь у їх вихованні. Таке право позивач має незалежно від права батька спілкуватися зі своїми дітьми і брати участь у їх вихованні. Отже, посилання суду на можливість позивача спілкувати з внуками і брати участь у їх виховані під час перебування дітей у батька не є законною підставою для відмови у позові. Позивач просить зобов'язати відповідача не чинити їй перешкод спілкуванні з внуками і встановити спосіб участі позивача у вихованні внуків, дозволивши зустрічі з дітьми по понеділках, вівторках і п'ятницях з 17 до 20 години без присутності матері, один раз на місяць (не в час побачення з батьком) з 10 години суботи до 20 години неділі за її (позивача) місцем проживання та 30 календарних днів у літні місяці без присутності матері. Висновком органу опіки і піклування від 03 липня 2014 р. № 2-15/141 рекомендовано визначити [PERSON] наступний спосіб участі у вихованні внуків: щоп'ятниці з 17-00 год. до 20-00 год. без присутності матері; один раз на місяць, не в час побачення дітей з батьком, з 10-00 до 20-00 год. за місцем проживання бабуся без присутності матері; 30 календарних днів у літні місяці кожного року без присутності матері. Такі вимоги позивача не можуть бути задоволені в повному обсязі, а з висновком органу опіки і піклування також неможливо повністю погодитись, враховуючи наступне. Як вже зазначалось вище, баба має право спілкуватись із своїми внуками та брати участь у їх вихованні. Відповідно до ч.2 ст. 257 СК України батьки чи інші особи, з якими проживають діти, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою своїх прав щодо виховання внуків. Щодо способу участі позивача у вихованні внуків, то суд вважає, що ці вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме встановленням для позивача наступного способу спілкування та часті у вихованні внуків: у першу та третю п'ятницю щомісяця з 17-00 до 20-00 години без присутності матері; у четверту суботу щомісяця з 10-00 до 20-00 години за місцем проживання баби ( [ADDRESS]) без присутності матері. Визначаючи такий спосіб спілкування позивача з внуками та її участі у їх вихованні, суд бере до уваги, що [PERSON] виповнилось 11 років, вона відвідує школу, має приділяти увагу навчанню, зокрема виконанню домашніх завдань, для чого необхідні підручники та інші шкільні приналежності, які знаходяться за місцем постійного проживання дитини, а переміщення їх до місця проживання позивача будуть створювати додаткові труднощі для дитини та перешкоджати повноцінному навчальному процесу. [PERSON] ще виповнилось п'яти років, тривале перебування дитини такого віку поза межами постійного місця проживання не є доцільним, може викликати певний дискомфорт та вплинути негативно на психологічний стан дитини. Крім того, суд враховує і те, що певний час діти, відповідно до рішення Ніжинського міськрайонного суду від 13 лютого 2014 р., мають перебувати з батьком також без присутності матері. Задоволення вимог [PERSON] у повному обсязі призведе до порушення прав матері. Вимога про надання права позивачеві забирати дітей на 30 календарних днів у літні місяці щороку не може бути задоволена, зважаючи на те, що такий строк є надто тривалим для залишення дітей такого віку без матері, що батькам необхідно мати можливість планувати літній відпочинок дітей та їх оздоровлення, а також враховуючи викладені вище обставини та положення ч.1 ст. 3 і ч. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, відповідно до яких в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, у тому числі і при вирішенні судом питань про права батьків та інших осіб щодо дітей.

Outcome: partial