Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення процентів та інфляційних втрат за період з 04 листопада 2011 року по 05 вересня 2014 року у загальному розмірі 1 184 684 грн. 87 коп., з яких: 752 180 грн. 89 коп. - проценти за користування чужими грошовими коштами, розраховані на підставі ст. ст. 536, 1048 ЦК України; 150 436 грн. 17 коп. - інфляційні витрати від знецінення належних позивачу коштів; та 3 % річних з простроченної суми за користування чужими грошовими коштами у сумі 282 067 грн. 81 коп. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що 18 листопада 2007 року між нею та [PERSON] укладено договір безвідсоткої цільової позики для будівництва міні-торгівельного комплексу в [ADDRESS], відповідно до п.1.1. якого кредитор зобов'язався надати позичальнику цільову позику у розмірі 2 000 000 грн. 00 коп. Так, 18 листопада 2007 року відповідач прийняла суму позики та зобов'язалася повернути їх до 18 червня 2008 року, про що склала розписку. За правилами п. 7 договору сторони встановили, що договір є чинним до його повного виконання. Крім повернення суми позики, [PERSON] на підставі п. 13 договору взяла на себе зобов'язання оформити спільну власність з позичальником згідно з умовами договору на міні-торговельний комплекс в [ADDRESS]. Оскільки відповідач не повернула суму позики, після спливу 8 місяців як передбачалося у п. 5.1 договору та відмовлялася вводити завершене будівництвом приміщення в експлуатацію, що б дозволило позивачу отримати право власності на ? частину спірного нерухомого майна, [PERSON] звернулася до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 2 000 000 грн. 00 коп., відсотків за користування коштами та штрафних санкцій, всього на суму 3 315 773 грн. 26 коп. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2011 року у справі № 2-1936/2011, що залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 26 березня 2012 року, позовні вимоги [PERSON] задоволено у повному обсязі. На підставі виконавчого листа № 2-1936/2011, виданого 15 травня 2012 року Броварським міськрайонним судом Київської області, постановою ВДВС Головного управління юстиції у Київській області від 06 липня 2012 року відкрите виконавче провадження по стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 3 315 773 грн. 26 коп. Проте, й на даний час вказані кошти з відповідача не стягнуто. За правилами ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, здійсненим належним чином. Оскільки кошти на день звернення до суду з відповідача на користь позивача не стягнуті, відповідно, зобов'язання за договором не виконане, згідно з вимогами чинного законодавства за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Крім того, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, [PERSON] звернулася до суду із зазначеним вище позовом. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] надав пояснення, аналогічні викладеному та просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав, заперечував проти їх задовольняння, посилаючись на те, що укладений 18 листопада 2007 року договір є безвідсотковим, тому вимоги про стягнення з відповідача відсотків за користування сумою позики є безпідставними. Додатково пояснив, що ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18 серпня 2014 року, позивачу в рахунок часткового погашення боргу відповідачем було передано об'єкт незавершеного будівництва - міні-торговельний комплекс, що розташований в [ADDRESS], вартість якого складає 2 483 512 грн. 00 коп., та холодильне обладнання вартістю 154 016 грн. 58 коп. Таким чином, позивач отримала майна на загальну суму в розмірі 2 637 528 грн. 58 коп. Крім того, [PERSON] зазначав, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, за змістом якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, сумою боргу є сума позики - 2 000 000 грн. 00 коп., а не 3 315 773 грн. 26 коп., з якої позивачем здійснено розрахунок, що є повторним нарахуванням відсотків на вже нараховані відсотки, й в розумінні ст. 61 Конституції України є повторним притягненням відповідача до відповідальності, тому є протиправним. Враховуючи наведене, просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступні факти та правовідносини. Судом встановлено, що 18 листопада 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір безвідсоткої цільової позики, за умовами якого кредитор надала, а позичальник отримала кошти в розмірі 2 000 000 грн. 00 коп. для будівництва міні-торговельного комплексу в [ADDRESS] та зобов'язалася повернути їх в строк до 18 червня 2008 року (а.с. 13-16). 18 листопада 2007 року [PERSON] прийняла суму позики, про що склала відповідну розписку (а.с. 17). З п. 13 договору видно, що сторони домовилися про те, що після закінчення будівництва торговельного комплексу, розташованого за адресою: [ADDRESS], він повинен бути оформлений як їх спільна власність. Проте у встановлений договором строк позичальник зобов'язання не виконала. На підставі викладеного, позивач звернулася до Броварського міськрайонного суду Київської області, що 03 листопада 2011 року ухвалив рішення, яким з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто борг у сумі 3 315 773 грн. 26 коп. та судові витрати в розмірі 1820 грн. (а.с. 8-9). Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 26 березня 2012 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2011 року залишено без змін (а.с. 10-12). Крім того, ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 серпня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18 серпня 2014 року, позивачу в рахунок часткового погашення боргу відповідачем було передано об'єкт незавершеного будівництва - міні-торговельний комплекс, що розташований в [ADDRESS], вартість якого складає 2 483 512 грн. 00 коп., та холодильне обладнання вартістю 154 016 грн. 58 коп. (а.с. 27-36). Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). За змістом ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У ст. 611 ЦК України закріплено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ст. 536 ЦК України). Ст. 1048 ЦК України закріплено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. З розрахунку позивача видно, що розмір процентів та інфляційних втрат, розрахованих за період з 04 листопада 2011 року по 05 вересня 2014 року, становить 1 184 684 грн. 87 коп., з яких: 752 180 грн. 89 коп. - проценти за користування чужими грошовими коштами, розраховані на підставі ст. ст. 536, 1048 ЦК України; 150 436 грн. 17 коп. - інфляційні витрати від знецінення належних позивачу коштів; та 3 % річних з простроченної суми за користування чужими грошовими коштами у сумі 282 067 грн. 81 коп. Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, враховуючи те, що заборгованість за договором позики від 18 листопада 2007 року з відповідача не стягнута, а також те, що протягом періоду з 04 листопада 2011 року по 05 вересня 2014 року відповідач користувалася належними позивачу коштами, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, задоволення їх у повному обсязі й стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1 184 684 грн. 87 коп., з яких: 752 180 грн. 89 коп. - проценти за користування чужими грошовими коштами; 150 436 грн. 17 коп. - інфляційні витрати; та 282 067 грн. 81 коп. - 3 % річних. На підставі викладеного,

Outcome: approved