Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він є власником будинку № 11 по вул. Волкова у сел. Сартана м. Маріуполя. У будинку також зареєстрована [PERSON], яка у лютому 2017 року виїхала до Російської Федерації та фактично не мешкає за місцем реєстрації. З цього часу відповідач не несе жодних обовязків зі сплати житла та комунальних послуг, не приймає участі у поточному ремонті будинку, усі витрати, повязані з утриманням житла, несе позивач. Факт перебування [PERSON] зареєстрованою у зазначеному будинку перешкоджає позивачу реалізовувати своє право на володіння цим нерухомим майном. У звязку із чим просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування будинком № 11 по вул. Волкова у сел. Сартана м. Маріуполя. Позивач [PERSON] та його представник за договором про надання юридичних послуг, адвокат [PERSON], у судове засідання не зявилися, надали заяви про можливість розгляду справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. У цьому випадку, суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право особистої власності на будівлю № 78 від 29.01.1990 року, виданого Приморською селищною радою народних депутатів Іллічівського району м. Маріуполя, [PERSON] на праві приватної власності належить будинок № 11 по вул. Волкова у сел. Сартана м. Маріуполя. Право власності на будинок зареєстроване у Жданівському бюро технічної інвентаризації за № 2506. Також [PERSON] є власником земельної ділянки за адресою м. Маріуполь, сел. Сартана, вул. Волкова, 11, площею 0,0711 га, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 30.05.2007 року. Відповідно до домової книги, за адресою: м.Маріуполь, сел. Сартана, вул. Волкова, буд. 11 зареєстрована [PERSON], [INFO]. Крім цього, згідно відомостей, наданих Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, [PERSON], [INFO], 01 травня 2017 року здійснила перетин державного кордону України, після чого будь-яка інформація щодо її вїзду на територію України відсутня. Згідно акту від 02.03.2018 року, складеного членами комісії Виконавчого комітету Сартанської селищної ради, за адресою: м.Маріуполь, сел. Сартана, вул. Волкова, буд. 11, [PERSON], [INFO], зареєстрована у будинку, проте з лютого 2017 року фактично не проживає. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст. 391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач не проживає за адресою: [INFO], з 2017 року, тобто понад року без поважних причин, що підтверджується актом Виконавчого комітету Сартанської селищної ради. За таких обставин справи, суд вважає, що [PERSON] підлягає визнанню такою, що втратила право користування будинком № 11 по вул. Волкова у сел. Сартана м. Маріуполя. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved