Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

У вересні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просила визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Як на підставу позовних вимог позивач вказала, що вона є власником вказаної квартири в якій зареєстрована [PERSON] Проте, з 2012 року відповідач в квартирі не проживає, не бере участь в утриманні житла, не сплачує комунальні послуги. Посилаючись на викладене, а також те, що реєстрація відповідача у вказаній квартирі заважає позивачу реалізувати своє право користування належним чином, так як має намір розпорядитися своїм правом власності, позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування належною їй на праві власності вказаною квартирою. 02.11.2017 Ленінським районним судом міста Миколаєва ухвалено заочне рішення у справі № 489/4215/17 (провадження № 2/489/2191/17), яким визнано [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Ленінського районного суду від 30.01.2019, скасовано вказане заочне рішення та призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження з повідомленням учасників справи. У судове засідання сторони не з`явилися, від їх представників надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. У своїх заявах представник позивача адвокат Бараненко Д.В. позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, а представник відповідача адвокат Бєлова Р.В., просила відмовити в їх задоволенні. Дослідивши матеріали справи та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов до наступного. Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, квартира [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24.07.2002, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Барсковою Л.Є. та зареєстрованого в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 17767. На момент укладення договору купівлі-продажу квартири прізвище позивача було « [PERSON] » та змінено у зв`язку із одруженням 31.08.2004 на прізвище « [PERSON] » , що підтверджується копією Свідоцтва про одруження, виданого 31.08.2004 Корабельний РУЮ у м. Миколаєві. Згідно відомостей Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 19.09.2017 № 19.02.02.10/1367/17, у квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки ЖБК «Батьківщина»\~від 01.09.2017\~№ 10\~ в квартирі крім позивача в квартирі змайстровані доньки [PERSON] [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Отже, [PERSON] є матір`ю відповідача [PERSON] , яка вселилася та проживала у спірній квартирі як члени сім`ї власника. Факт не проживання відповідача з 2012 року за адресою реєстрації, крім викладеного в позовній заяві і пояснень представника позивача, підтверджується актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 31.08.2017, згідно якого [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили факт того, що [PERSON] з 2012 року по час складення акту не проживає за адресою: [ADDRESS] , а також копіями розрахункових книжок, згідно яких комунальні платежі сплачує лише позивач. У ході розгляду справи встановлено, що на розгляді Ленінського районного суду міста Миколаєва знаходився інший спір за позовом [PERSON] до [PERSON] (онук позивача), інтереси якого представляла [PERSON] (мати вказаного відповідача), про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 17.05.2019 (справа №489/864/18) в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 20.08.2019 вказане рішення скасовано та відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] з інших підстав, а саме зміни власника спірної квартири, у зв`язку із чим [PERSON] є неналежним позивачем. Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.09.2018 право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано на праві приватної власності у розмірі 1/1 частки за [PERSON] . Таким чином з 07.09.2018 [PERSON] не є власником спірної квартири, а тому на день постановлення рішення по справі [PERSON] є неналежним позивачем, оскільки не мала права на звернення з позовом про визнання осіб, які зареєстровані в цій квартирі, такими, що втратили право користування нею. Таким чином вказане рішення, відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України, має преюдиційний характер для вирішення даного спору, оскільки встановлені ним обставини не підлягають повторному доказуванню. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ними і ведуть з ними спільне господарство. В силу частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням на підставі частини другої\~статті 405 ЦК України\~на вимогу власника цього приміщення за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше одного року та відсутність поважних причин такого непроживання. Тобто правом на звернення з вимогами про визнання особи (члена або колишнього члена сім`ї) такою, що втратила право на проживання на підставі положень\~статті 156 ЖК України,\~статті 405 ЦК України, наділений виключно власник житлового приміщення. В силу положень статей 4, 5 ЦПК України та статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на судовий захист своїх порушених, невизнаних цивільних прав або інтересів у спосіб, визначений законом. Саме на позивача процесуальний закон (статті 12, 81 ЦПК України) покладає обов`язок довести, що він наділений право на звернення до суду, оскільки його права та (або) інтереси порушені або не визнаються відповідачем, з огляду на положення статті 156 ЖК України, статті 383, 405 ЦК України, якими [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, вона має довести, що є власником спірного житлового приміщення, та факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 405 ЦК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Враховуючи наведені норми закону та те, що [PERSON] є неналежним позивачем за встановлених вище судом обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав за вдоволення призовних вимог, оскільки на момент постановлення цього рішення не мала права на звернення з позовом про визнання відповідача, яка зареєстрована в спірній квартирі, такою, що втратила право користування нею.

Outcome: dismissed