Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулось до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 30507,63 грн. ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] укладено договір №5981191264 від 16.06.2016. Між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ`ФК «ЄАПБ» 30.07.2018 укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» відступило, а ТОВ`ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до відповідача в сумі 30507,63 грн. Своїх зобов`язань відповідач не виконав. У відповіді на відзив позивач вказав, що плата за управління кредитом є щомісячними процентами. В Кредитному договорі та додатку до нього всі складові загальної суми щомісячного платежу визначені в твердій сумі, а відповідачем підписано графік платежів. Тому вважає посилання відповідача на те, що умови щодо управління кредитом суперечать положенням ст..11 ЗУ «Про захист прав споживачів» є необґрунтованими. Вказав, що умовами кредитного договору було передбачено збільшення позовної давності за вимогами до 10 років. Звертав увагу, що заперечення відповідача не підтверджуються жодними доказами та ґрунтуються на припущеннях та домислах. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Від представника відповідача до суду надійшов відзив, в якому останній вказав, що відповідач не погоджується із вимогами позивача в повному обсязі. Зазначив, що у розрахунку заборгованості позивач визнає, що окрім відсотків за користування кредитом, первісним кредитом передбачений фіксований розмір платежів, як «плата за управління кредитом», який з урахуванням правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 27.12.2018 у справі №695/3474/17, не підлягає стягненню, оскільки в цій часті положення договору не відповідають вимогам законодавства, а зараховані кредитором суми оплат за цим видом платежу в сумі 1773,48 грн підлягають віднесенню до погашення основного боргу. Звертав увагу, що між сторонами відсутній письмовий кредитний договір, відповідачем не було підписано документів, що стосуються умов нарахування і сплати пені і штрафів, а позивачем не надано доказів ознайомлення відповідача із Умовами отримання кредитів та інших послуг. Посилаючись на вказане, вважав, що не підлягає стягненню пеня в сумі 6848,70 грн, а зарахована первісним кредитором пеня в розмірі 110,54 грн, підлягає зарахуванню для погашення основної суми боргу. Просив застосувати позовну давність до вимог про стягненню пені. Звертав увагу, що позивачем завищена сума основного боргу на 3898,48 грн. Крім того, проведений позивачем розрахунок відсотків не відповідає дійсності, оскільки розмір заборгованості за основним зобов`язанням становить 5890,10 грн. Стверджував, що позивачем не доведено належне повідомлення відповідача про зміну кредитора в зобов`язанні. Вважав, що первісний кредитор допустив прострочення, оскільки відмовлявся від прийняття належного виконання основного зобов`язання. В запереченнях відповідачем зазначено, що вона розцінювала та розцінює отримані від первинного кредитора грошові кошти як позику, а не як кредитний договір. [PERSON] звертала увагу на те, що кошти в сумі 3898,48 грн не могли вважатись основним розміром позики, оскільки кошти їй не передавались, і відповідно не могли нараховуватись відсотки за їх користування. З долучених позивачем документів, не вбачається перехід до нього права вимоги за іншим кредитним договором, на погашення заборгованості по якому, в тому числі, були виділені кошти в сумі 3898,48 грн. В судовому засіданні відповідач проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених у відзиві. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 16 червня 2016 року [PERSON] підписано заяву № 5981191264 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» в сумі 13898,48 грн, строком на 24 місяці, зі сплатою відсотків( 2% - початковий процент; 3,19% щомісячні проценти; 11,99% - річні проценти; щоденна пеня 0,3) Згідно доручення, викладеного і умовах заяви № 5981191264 [PERSON] доручала ТОВ «ФК «ЦФР» перерахувати 2330,90 грн на погашення поточної заборгованості за діючим кредитним договором «2961134039 від 26.04.2016; 10000 грн переказ на картковий рахунок [NUMBER] на користь [PERSON] ; 870,96 грн оплата страхового платежу за договором страхування №5981191264-С від 16.06.2016; 450 грн оплата послуг за пакет послуг «Охоронець КредитМаркет 36» за рахунок кредиту КД №5981191264 від 16.06.2016. Отримання відповідачем кредиту в сумі 10000 грн підтверджується копією платіжного доручення №І84640270 від 16.06.2016. Свої зобов`язання за кредитним договором відповідач виконував неналежним чином, допускав прострочення платежів, внаслідок чого станом на 30.07.2018 виникла заборгованість у сумі 30507,63 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом 11863,49 грн; прострочена заборгованість за відсотками 2484,67 грн; прострочена плата за управління 9310,77 грн; штраф/пеня 6848,70 грн. 30 липня 2018 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги № 20180730. Згідно з витягом з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №20180730 від 30.07.2018 первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги від [PERSON] коштів (включаючи проценти, комісію, штрафні санкції та інші платежі), а всього 30507,63 грн, право одержання яких належить первісному кредитору на підставі кредитного договору № 5981191264 від 16 червня 2016 року. 07 серпня 2018 року за вихідним № 002764454 ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», а за вих.002764454-1 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» направили відповідачу повідомлення про відступлення права грошової вимоги, заміну кредитора, розмір заборгованості за кредитним договором та реквізити, за якими необхідно перераховувати заборгованість. НОРМИ ПРАВА Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частин першої, другої статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638\~ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526, 610, 611, 625 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). В ч.1 ст. 81 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з абзацом 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції Закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~у редакції Закону, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42\~Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. ОЦІНКА СУДУ Кредитні відносини, передбачають наявність певних зобов`язань між сторонами, зокрема обов`язку кредитора надати кошти, а позичальника повернути кошти та сплатити проценти. Зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного. Для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. В даній справі між сторонами фактично виник спір щодо стягнення заборгованості за договором. Щодо вимог позивача про стягнення пені. При вирішенні справи суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові по справі від 03.07.2019\~по справі\~№ 342/180/17,\~відповідно до\~якої: «Велика Палата Верховного Суду вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 лютого 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. … З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11\~Закону №\~1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.» Згідно наданого позивачем розрахунку пеня обрахована за період з 30.09.2016 до 30.07.2018. Із даним позовом ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось 23.08.2019(згідно відмітки на конверті з поштовим відправленням). Суд приймає до уваги те, що відповідачем заявлено про застосування позовної давності. Суд вважає за необхідне зазначити, що суду не було надано доказів, які б підтверджували наявний між сторонами письмовий договір про збільшення позовної давності. Зокрема, долучена позивачем копія Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 30.03.2015, в п.7.2 яких визначено про збільшення позовної давності до 10 років, не містить підпису позичальника, а тому, на переконання суду, вказаний документ не свідчить про те, що сторонами досягнуто згоди щодо збільшення позовної давності. Приймаючи до уваги те, що позовна давність про стягнення неустойки становить 1 рік, а з позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся 23.08.2019, тобто із пропуском позовної давності, суд вважає за можливе відмовити у стягненні пені у зв`язку із пропуском позовної давності. Щодо вимог позивача про стягнення коштів в сумі 9310,77 грн суд відзначає наступне. Суд враховує те, що умовами договору передбачено сплату щомісячних процентів в розмірі 3,19%. Вказані нарахування, згідно наданого позивачем розрахунку є платою за управління кредитом, тобто платою за дії, які кредитодавець здійснює на власну користь, що є незаконним, оскільки у договорі не зазначено, які саме послуги за вказану комісію надавалися відповідачу як позичальнику. Отже, вимога позивача про стягнення з боржника заборгованості з плати за управління кредитом ґрунтується на нікчемній умові укладеного з кредитодавцем договору, у зв`язку із чим у цій частині позов задоволенню не підлягає. Щодо вимог позивача про стягнення простроченої заборгованість за кредитом та простроченої заборгованості за відсотками, суд відзначає. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17 вказала, що: «враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів» Суд не може погодитись із доводами відповідача про те, що позивач допустив прострочення кредитора. Суд враховує те, що відповідачем не було надано доказів виконання свого зобов`язання первісному кредитору. Також суд враховує те, що сторонами було погоджено отримання кредиту в сумі 13898,48 грн. Крім того, суд приймає до уваги те, що положеннями законодавства не заборонено погодження між сторонами порядку розподілу отриманих коштів. З огляду\~на викладене,\~суд вважає\~за можливе\~стягнути з\~відповідача на\~користь позивача\~11863,49\~грн.\~Також суд\~враховує те,\~що сторонами\~не було\~погоджено нарахування\~відсотків після\~закінчення строку\~кредитування,\~а тому\~суд вважає\~за можливе\~відмовити у\~стягненні відсотків\~за період\~з 30.06.2018\~по 30.07.2018\~в сумі\~129,75\~грн. За таких обставин, суд вважає за можливе частково задовольнити позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» та стягнути на його користь заборгованість за кредитним договором від 16 червня 2016 року в розмірі 14218,41 грн, що складається із суми простроченої заборгованості за кредитом 11863,49 грн та простроченої заборгованості за відсотками в розмірі 2354,92 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 895,38 грн пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial