Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду, вказавши, що між ним та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 11356252000, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 29 800.00 доларів США з розрахунку 15.00% річних на строк з 09.06.2008 року по 08.06.2018 рік. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором іпотекодавець [PERSON] за договором іпотеки № б/н від 09.06.2008 року передав у іпотеку нерухоме майно: однокімнатну квартиру під [ADDRESS] Ухвалою суду 18 вересня 2015 року відкрито провадження по даній справі. 16 березня 2016 року ухвало заочне рішення яким позов задоволено. 19 січня 2018 року заявлено вимогу про перегляд заочного рішення суду. Ухвалою суду 02 травня 2018 року скасовано заочне рішення суду та справу призначено до підготовчого засідання у загальне позовне провадження. 22 жовтня 2018 року закінчено підготовче провадження закінчено та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання з'явився, підтримав позовні вимоги та надав суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог. Представник відповідача заперечив проти позовних вимог. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» ») та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 11356252000, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 29 800.00 доларів США з розрахунку 15.00% річних на строк з 09.06.2008 року по 08.06.2018 рік. 08.12.2011 року між публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитами та забезпечувальними договорами , внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» переходить право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором іпотекодавець [PERSON] за договором іпотеки № б/н від 09.06.2008 року передав у іпотеку нерухоме майно: однокімнатну квартиру під [ADDRESS] що належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Першою Хмельницькою державною нотаріальною конторою 30.06.2000 року, за реєстраційним номером І-1309, зареєстрованого Хмельницьким бюро технічної інвентаризації в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 23413188 немає жодних договірних змін строків позовної давності щодо правочинів на підставі яких іпотекодавець набув права власності на предмет іпотеки. Предмет іпотеки складається з однієї житлової кімнати площею 14.3 кв. м., кухні площею 7.3 кв. м., ванної площею 2.0 кв. м., туалету площею 1.1 кв. м., коридору площею 5.5 кв. м., кладової площею 0.5 кв. м., балкону площею 1.0 кв. м. Загальна площа предмета іпотеки становить 31.7 кв. м. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся, в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання забовязань згідно умов кредитного договору. Однак зобов`язання не виконані, у зв'язку з чим станом на 10.08.2015 рік за відповідачем наявна заборгованість у сумі 1 254 776.36 грн. з яких: тіло кредиту - 591 816.89 грн., відсотки 436 585.02 грн., пеня 212 398, 40 грн., сума за ставкою 3% - 13 976.05 грн. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» код ЄДРПОУ 34047020, МФО 380236, місцезнаходження: вул. Щорса, 36-Б, м. Київ, 01133. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON]. Тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк» запроваджено строком на три місяці з 03.03.2015 року по 02.06.2015 року включно. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 08.04.2015 року № 71 «Про внесення змін до рішення виконавчої дирекції Фонду від 02.03.2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністраціх у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк» яким тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк» запроваджено строком на шість місяців з 03.03.2015 року по 02.09.2015 року включно. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з частинами 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», в разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Отже, в позивача виникли підстави для реалізації свого права на задоволення своїх вимог за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Внаслідок прострочення грошових зобов'язань за кредитним договором позивачем було надіслано відповідачеві письмову вимогу від 17.08.2015 року, однак її виконано не було. Згідно частин 1, 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Між сторонами іпотечного договору, сторони погодили, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на розсуд іпотекодержателя або за рішенням суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно з домовленістю сторін про задоволення вимог іпотекодержателя (угода про задоволення вимог іпотекодержателя) та будь-яким іншим чином відповідно до законодавства України, чинного на дату звернення стягнення. За рішенням іпотекодержателя задоволення його вимог може здійснюватись у наступному порядку (договір про задоволення вимог іпотекодержателя): у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки іполтекодавець передає у власність іпотекодержателю предмет іпотеки, ціною придбання у власність предмета іпотеки є його вартість, визначена на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності па предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Підписанням цього договору іпотекодавець засвідчує, що надає іпотекодержателю згоду на перехід права власності па предмет іпотеки до іпотекодержателя за власним одноосібним письмовим рішенням іпотекодержателя про придбання предмета іпотеки у власність. Як вбачається з наданого позивачем і наявного в матеріалах справи висновку про вартість майна, виконаного товариством з обмеженою відповідальністю «Експертна компанія «Професіонал» , ринкова вартість іпотечного майна станом на 16.01.2015 року складає 230 668.00 грн. Велика палата Верховного Суду в своїй постанові від 21.03.2018 р. та постанові від 23.05.2018 р., прийшла до прямо протилежних висновків та вказала, що у статті 12 Закону ЗУ «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання. Згідно зі статтею 36 Закону №898-IV сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому Верховний Суд констатував, що стаття 37 ЗУ «Про іпотеку» не передбачає виникнення права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на підставі рішення суду. Право іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки шляхом прийняття його у свою власність на підставі іпотечного договору є позасудовим способом захисту і не передбачено як спосіб захисту права шляхом звернення до суду (фактично про встановлення права за рішенням суду) ні статтею 16 ЦК України, ні ЗУ «Про іпотеку», ні договором, укладеним між сторонами. Таким чином, вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки у вказаний ним спосіб та визнання за ним права власності на іпотечне майно не є належним способом захисту тому не підлягають до задоволення. Враховуючи на викладене суд вважає, що представником позивача не доведено у судовому засіданні та не представлено доказів що такий спосіб захисту відповідає інтересам позивача та є належним, тому позов є необґрунтований та не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed