Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

У вересні 2017 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON]про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги мотивувала тим, що з 2011 року вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання сторонами було придбано земельну ділянку за № 21, площею 0,046 га, що знаходиться у СВТ «Схід» у м. Миколаєві, право власності було зареєстровано за відповідачем. Проте на теперішній час сторони не можуть дійти згоди щодо поділу спільного майна в повному обсязі. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд визнати земельну ділянку, загальною площею 0,046 га, кадастровий № 4810136900:03:098:0006, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, в СВТ «Схід» - спільною сумісною власністю подружжя та поділити її між нею та відповідачем,визнавши за нею право власності на ? частину зазначеної земельної ділянки. Відповідно до заяви, позивач просив про розгляд справи у її відсутність, підтримала вимоги та не заперечувала щодо заочного розгляду. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Дослідивши надані докази, суд встановив таке. Відповідно до Свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18 жовтня 2011 року. Під час перебування сторін у шлюбі [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] від 06.11.2013 р. була придбана земельна ділянка № 21, загальною площею 0,046 га, кадастровий № 4810136900:03:098:0006, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, в садово-виноградарському товаристві «Схід». Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Суд оцінює докази відповідно до вимог ст. ст. 76-78, 82, 229 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що суду не надано доказів, які б спростували позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що спірне майно є спільним майном подружжя, отже належить сторонам на праві часткової власності, в рівних частках, по ? частині кожному. Таким чином заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved