Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

У вересні 2014 року представник Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» звернувся до суду із позовом про стягнення з [PERSON] суми сплаченого страхового відшкодування в розмірі 124175 грн. 17 коп., в обгрунтування чого вказував наступне. 06.01.2014 року у м. Харкові сталося дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER] під керуванням відповідача та автомобіля [NUMBER], котрий знаходився під керуванням [PERSON]. Внаслідок ДТП автомобілю [NUMBER] було завдано технічні пошкодження. Вказаний автомобіль був застрахований в ПАТ «Страхова група «ТАС» за договором добровільного страхування наземного транспортну № 0117760 від 19.07.2013 року. Згідно рахунку № 69 від 19.05.2014 року ФОП [PERSON] вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] внаслідок його пошкодження після ДТП, складає 128675 грн. 17 коп. Із вищезазначеної суми (128675 грн. 17 коп.) була вирахувана вартість відновлення переднього бампера, капота та передньої лівої двері (роботи, фарбування), котра складає 4500 грн. Згідно акту огляду транспортного засобу від 05.02.2014 року ці пошкодження не відносяться до даного ДТП, котра відбулась 06.01.2014 року у м. Харкові. Урахувавши пошкодження, котрі не відносяться до вищезазначеного ДТП, позивач сплатив страхувальнику відповідно до умов Договору страхове відшкодування в розмірі 124175 грн. 17 коп., що підтверджується наданим платіжним дорученням №13597 від 24.06.2014 року. Згідно постанови Київського районного суду м. Харкова від 12.02.2014 року (Постановою Апеляційного суду Харківської області від 04.03.2014 року рішення суду першої інстанції залишено без змін) та розширеної довідки ДАІ від 31.01.2014 року, дорожня-транспортна пригода сталася внаслідок порушення відповідачем п. 16.11 Правил Дорожнього руху України. 25.06.2014 року відповідачу була направлена претензія про добровільне відшкодування шкоди по вищезазначеному ДТП, яку була вручена адресату 27.06.2014 року, але на день подання позову Відповідач до Позивача не звернувся і не відшкодував шкоду в добровільному порядку. Оскільки Відповідач не відшкодував шкоду, то згідно з положеннями ст. 993 Цивільного Кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» позивач отримав право вимоги на таке відшкодування, а тому просив суд задовольнити його позовні вимоги. До судового засідання представник позивача не з'явився, надав письмове клопотання про слухання справи без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач до судового засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин та з урахуванням згоди представника позивача у відповідності до ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутністю відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За приписами ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Судом встановлено, що 05.05.2014 р. з вини відповідача, який керував автомобілем [NUMBER] була скоєна дорожньо-транспортна пригода. В результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль [NUMBER], який належить [PERSON] Вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою Київського районного суду м. Харкова від 12.02.2014 року. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 04.03.2014 року, якою рішення суду першої інстанції залишено без змін. Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб, відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування від 19.06.2014 року складає 124175 грн. 17 коп. Судом встановлено, що між ПАТ «Страхова група «ТАС» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування № 0117760 від 19.07.2013 року, за яким позивач застрахував майнові інтереси потерпілого, повязані з експлуатацією наземного транспортного засобу легкового автомобіля [NUMBER]. 13.06.2014 року [PERSON] скориставшись своїм правом передбаченим Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», подав відповідну заяву, як того вимагає ст. 35 п. 35.1 вказаного Закону, з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду завдану Відповідачем. Ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку, встановленому законодавством. Судом встановлено, що позивач сплатив [PERSON] розмір страхового відшкодування в сумі 124175 грн. 17 коп. відповідно до страхового акту 1349413/42/2014 від 19.06.2014, що підтверджується копію платіжного доручення №13597 від 24.06.2014 року. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі, з вини іншої особи відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 1191 ЦК України та ст. 38 п. 2 ч. 1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до ст. 1191 ЦК України та ст. 38 п. 2 ч. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» після проведення виплати у Позивача виникло право зворотної вимоги до відповідача. Відповідач відшкодування за завдану матеріальну шкоду добровільно не сплатив. Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про задоволення позову про стягнення витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, оскільки особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений Позивачем судовий збір, котрий підтверджений платіжним дорученням № 19823 від 20.08.2014 року, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved