Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про усунення останньої від права на спадкування за законом. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] року помер її батько [PERSON], і після його смерті залишилось спадкове майно, а саме - 1/2 частина домоволодіння [ADDRESS]. Після звернення до Державної нотаріальної контори № 5 м. Києва з заявою про прийняття спадщини, їй стало відомо про те, що [PERSON] склав заповіт на все своє майно на ім'я відповідача. Заповіт було посвідчено державним нотаріусом 5-ої Київської держаної нотаріальної контори 13 січня 2012 року, тобто за два тижні до смерті. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 03 грудня 2013 року, яке набрало законної сили, зазначений заповіт від імені [PERSON] на ім'я [PERSON] визнано недійсним з підстав, передбачених ст. 225 ЦК України. 13 березня 2014 року вона звернулася до П'ятої київської державної нотаріальної контори та дізналась, що внаслідок скасування заповіту від 13 лютого 2012 року відкрилась спадщина на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS] Спадкоємцями за законом є вона та дружина батька - [PERSON], з якою спадкодавець перебував у шлюбі з 13 січня 2007 року. Її батько [PERSON] був інвалідом 2-ої групи з дитинства. У 2004 році він переніс ішемічний інсульт, незворотні явища якого проявлялися до самої смерті, потребував постійного піклування про нього, яке здійснювала лише вона. [PERSON] на початку 2007 року попросилася тимчасово пожити у батька, а про реєстрацію їх шлюбу родичі дізналися лише в 2010 році. Відповідач не надавала спадкодавцю матеріальної допомоги в той час коли він перебував у тяжкому стані та потребував лікування як стаціонарного, так і амбулаторного, не надавала йому допомоги по догляду в період повної непрацездатності та спричиняла пряму шкоду його здоров'ю. Відповідач під час тяжкої хвороби спадкодавця, який був у безпорадному стані, мала можливість, але свідомо ухилялася від надання спадкодавцю будь-якої матеріальної допомоги та моральної підтримки. Просить суд ухвали рішення, яким на підставі ч. 5 ст.1224 ЦК України усунути [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] та стягнути з відповідача на її користь судовий збір. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлений позов та просили його задовольнити в повному обсязі з наведених в ньому підстав. Пояснили суду, що в 2006 року позивач домовилась з відповідачем про догляд за її батьком - [PERSON], і відповідач почала мешкати в будинку. Про укладення шлюбу між її батьком та відповідачем стало відомо лише в 2010 році. Разом з тим, догляд за батьком та його забезпечення здійснювала лише позивач. Підтвердили, що [PERSON] укладав два заповіти: в 2011 році та в 2012 році. Заповіт від 2012 року визнаний судом недійсним. Відповідач та її представник проти задоволення позовних вимог заперечували та просили відмовити в їх задоволенні в повному обсязі, посилаючись на їх недоведеність та безпідставність. Пояснили суду, що [PERSON] перебувала в шлюбних відносинах зі спадкодавцем з 19 лютого 2000 року, а вже 13 січня 2007 року шлюб було офіційно зареєстровано. Відповідач доглядала за чоловіком, піклувалась про нього, годувала, купувала ліки, провідувала в лікарні та жодним чином не ухилялась від цього. Перед смертю [PERSON] двічі складав заповіт, що свідчило про його небажання дарувати все своє майно своїй дочці - [PERSON] Заповіт [PERSON] від 13 січня 2012 року визнано недійсним рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 03 грудня 2013 року з підстав, визначених статтею 225 ЦК України, тому відповідно до ч. 4 ст. 1254 ЦК України, свою силу відновив попередній заповіт складений [PERSON] 02 грудня 2011 року. Третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення учасників процесу, покази свідків, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві 02 лютого 2012 року (т. 1, а.с. 15). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини домоволодіння [ADDRESS] що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності на домоволодіння від 02 лютого 1973 року та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно (т. 1, а.с. 208, 228-230). Позивач [PERSON] є донькою спадкодавця [PERSON] (т. 1, а.с. 10). Відповідач [PERSON] його дружина (т. 1, а.с. 16). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Сторони в справі у визначений законом строк звернулися в П'яту київську державу нотаріальну контору з заявами про прийняття спадщини (т. 1, а.с. 184-186). З матеріалів спадкової справи вбачається, що за життя [PERSON] склав два заповіти. Так, 02 грудня 2011 року [PERSON] заповів [PERSON] та [PERSON] в рівних частках все його майно рухоме та нерухоме, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, на що він матиме право за законом, і що йому належатиме на день смерті. Зазначений заповіт посвідчений державним нотаріусом П'ятої київської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 5-1417 (т. 1, а.с. 191). 13 січня 2012 року державним нотаріусом П'ятої київської державної нотаріальної контори [PERSON] посвідчено заповіт [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 5-60, згідно якого останній заповів все його майно рухоме та нерухоме, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, на що він матиме право за законом, і що йому належатиме на день смерті [PERSON] (т. 1, а.с. 192). Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 03 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 23 січня 2014 року заповіт від 13 січня 2013 року він імені [PERSON] на ім'я [PERSON] визнано недійсним з підстав, передбачених ст. 225 ЦК України, оскільки [PERSON] при підписанні заповіту 13 січня 2012 року не мав повної цивільної дієздатності, в силу цього не міг в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій при прийнятті цього рішення (т. 1 а.с. 19-21, 22-23). Частиною 4 ст. 1254 ЦК України передбачено, що якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 та 231 цього Кодексу. Заповіт від 13 січня 2012 року складений він імені [PERSON] на ім'я [PERSON] визнано недійсним з підстав того, що заповідач як дієздатна особа в момент вчинення правочину не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними (ст. 225 ЦК України). За таких обставин, чинність заповіту [PERSON] від 02 грудня 2011 року відновилася після визнання недійсним його заповіту від 13 січня 2012 року. У такому випадку, відповідач у справі - [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, а не за законом. При звернення в суд з позовом [PERSON], посилаючись на ч. 5 ст. 1224 ЦК України, зазначала, що вона та відповідач є спадкоємцями [PERSON] за законом. Спадкодавець тривалий час був у безпорадному стані, а відповідач маючи можливість у наданні допомоги, свідомо ухилялася від надання будь-якої матеріальної допомоги та моральної підтримки. Піклування про батька здійснювала виключно вона, й всі витрати пов'язані з похованням батька понесла вона, оскільки відповідач відмовилась будь чим допомагати. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України вбачається, що у випадку ухилення від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, особа може бути усунута від спадкування лише за законом. Усунення від спадкування за заповітом чинним законодавством не передбачено. З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити. Пунктом п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір»визначено, що сплачена сума судового збору повертається в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. При зверненні до суду з позовом [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 3654 гривні згідно квитанцій від 24 березня 2014 року та 18 квітня 2014 року. У судовому засіданні було встановлено, що ціна позову складає 305294 гривні, тому судовий збір який би підлягав сплаті становив 3052,94 гривень (1 % вартості частки в спадщині відповідача [PERSON].). Таким чином, судовий збір у розмірі 601 гривні 06 копійок є надмірно сплаченим та підлягає поверненню позивачу.

Outcome: dismissed