Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

У 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зняття з реєстраційного обліку. Позовні вимоги мотивують тим, що вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу №2/4091 від 30.07.1992 року. 04.02.1997 року позивач надала дозвіл своєму сину [PERSON] зареєструватися за її адресою: [ADDRESS] . На той час у сина не було свого житла, тому вона була не проти того, щоб він був зареєстрований за її адресою. Окрім того, на той момент він мав свою сім`ю та реєстрація носила більше формальний характер, адже він фактично не проживав з позивачем однією сім`єю. Життя у відповідача із своєю співмешканкою не склалося, іншого житла в нього не було, тому позивач не заперечувала проти його переїзду у її квартиру. Оскільки її син періодично зловживає спиртними напоями, позивач просила відповідача неодноразово переїхати з її квартири, проте він відмовився. Позивач більше не має сили терпіти витівки свого сина, оскільки кожен день починається зі сварки та закінчується ними. 14.03.2018 року позивач звернулася до дільничного інспектора, який склав протокол про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ознаками ч. 1 ст. 173-2 КУпАП вчинення насильства в сім`ї. Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.06.2018 [PERSON] визнано винним в здійсненні зазначеного адміністративного правопорушення та накладено штраф у розмір десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 170,00грн. Позивачка посилається на те, що відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за аналогічними правопорушеннями. На сьогоднішній день позивач боїться заходити до своєї квартири оскільки неодноразово чула від свого сина погрози та дуже боїться за своє життя. Вона є людиною похилого віку (76 років), пенсіонеркою, користуюсь пільгами діти війни. Останні роки позивач самостійно сплачує комунальні послуги та на неї не поширюються пільги в повному обсязі, оскільки її син відмовляється від участі в утриманні квартири, тому пільгами користуватися у повному обсязі вона не може, що призводить до додаткових витрат з її сторони. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Бальжик К.Д. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.317, ч.1 ст.319, ч.1 ст.321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В даному разі з вини відповідача права позивача обмежені. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що дійсно з матір`ю часто виникають конфлікти, за що він неодноразово притягувався до адмін. відповідальності, також є судовий припис не наближатися до матері ближче ніж 2 метри не спілкуватися з нею, винна в цьому сестра, що настроює матір проти нього, зі співмешканкою, де він раніше жив також не склалися відносини, особистого житла він не має. Як вирішити позов залишає на розсуд суду. Згідно зі ст.116 ЖК, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів, а саме до винних осіб повинні попередньо вживатись заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача . Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» за № 2 від 12.04.1985 року роз`яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України слід виходити з того що при триваючий антигромадській поведінці виселення винного може статись і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу №2/4091 від 30.07.1992 року. (а.с.8-9) Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено довідкою відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 25.06.2019 року №9726/19. (а.с. 17). Відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за насильство в сім`ї: постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.03.2018 року [PERSON] визнано винним за ч. 1, ст. 173-2 КУпАП, призначено покарання; 26.02.2019 року визнано винним за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП , призначено покарання; 18.10.2019 року відповідача [PERSON] визнано винним та призначено покарання за ч. 2, ст. 173-2 КУпАП, а саме: вчинення насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого; ті самі дії, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, по відношенню до позивача [PERSON] (а.с.12,22,26). Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що її брат-відповідач [PERSON] проживає в квартирі матері між ним та матір`ю часто виникають скандали, відповідач тероризує матір, погрожує, принижує, оскорбляє, за що він неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, також є судовий припис не наближатися до матері ближче ніж 2 метри не спілкуватися з нею. Підставою для виселення відповідача з спірної квартири, позивач вважає порушення правил співжиття, що унеможливлює спільне проживання з ним. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав, передбачених ст.116 ЖК України, для виселення[PERSON] , а тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved