Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

У вересні 2018 року позивач звернулася до суду з даним позовом. Позов мотивує тим, що з 31 липня 2015 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу вони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що майже три роки вони з відповідачем проживають окремо, між ними було припинено будь-які сімейні та шлюбні відносини. Різниця в поглядах на права та обов'язки подружжя, відсутність взаємопорозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і як наслідок до фактичного припинення шлюбних стосунків. Вважає, що збереження сім'ї неможливе тому, звернулася до суду з даним позовом. Позивач в підготовчому судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених в ньому, просила суд його задовольнити та залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідач в підготовчому судовому засіданні позов визнав в повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечував. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані в справі письмові докази, враховуючи умови визначені ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд вважає за можливе винести рішення у цьому підготовчому судовому засіданні, задовольнивши позовні вимоги, з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 31 липня 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 233, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER], виданим 31 липня 2015 року. Від вказаного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER], виданим 23 жовтня 2015 року. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. (ст. ст. 21, 24 СК України). Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, позивач виявила бажання залишити собі шлюбне прізвище «[PERSON]». Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, та інтересам їх малолітньої дитини, а тому позовну вимогу щодо розірвання шлюбу можливо задовольнити і шлюб потрібно розірвати. Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.. У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Фастівський міськрайонний суд Київської області. На підставі викладеного,

Outcome: approved