Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

У вересні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приват Банк» про зобов'язання вчинити дії. Позовні вимоги мотивовані тим, що 1 лютого 2017 року позивачем у відділенні ПАТ КБ «Приват Банк» у місті Києві був відкритий картковий рахунок для отримання заробітної плати та видана зарплатна картка для виплат [NUMBER]. Після зарахування грошових коштів на картковий рахунок позивача банк, без будь якої на то згоди та повідомлення позивача, самостійно почав здійснювати автоматичне списання на свою користь 50% усіх зарахованих на рахунок позивача грошових коштів. На звернення позивача до оператора банку йому було повідомлено, що автоматичне списання грошових коштів з його зарплатного рахунку проводиться банком в рахунок погашення заборгованості за картковим рахунком [NUMBER]. Так, за період з лютого по вересень 2017 року із зарплатного карткового рахунку позивача було примусово списано 7 696,68 грн. З листа відповідача від 30.06.2017 року позивачу стало відомо, що із зарплатного карткового рахунку [NUMBER] позивача списувалися грошові кошти на три рахунки, а саме: 21.02.17 р., 07.03.17 р., 21.03.17 р., 07.04.17 р., 21.04.17 р., 05.05.17 р. на загальну суму 3 632,81 грн. для погашення заборгованості по картці [NUMBER]; 05.05.17 р., 19.05.17 р., 06.06.17 р., 06.07.17 р., 21.07.17 р., 06.08.17 р. на загальну суму 3 548,67 грн. для погашення заборгованості по картці [NUMBER]; 22.06.17р. на загальну суму 515,20 грн. для погашення заборгованості по картці [NUMBER]. Позивач вказує, що перед ПАТ КБ «Приватбанк» у нього ніякої заборгованості не існує. Більш того, карток за номерами [NUMBER] та [NUMBER] він ніколи в ПАТ КБ «Приват Банку» не отримував і грошовими коштами по цих картках не користувався. Кредитна картка Класик [NUMBER] раніше видавалась позивачу 10 березня 2006 року зі встановленим кредитним лімітом у 2 500 грн., якою він користувався включно до березня 2009 року. В березні заборгованість по картці була погашена, а сама картка заблокована, оскільки витік строк її дії. Тому, позивач просив стягнути з ПАТ КБ «Приват Банк» на його користь незаконно стягнуті кошти заробітної плати в розмірі 7 696,68 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги. Представник відповідача Кобзар Ю.Б. у судовому засідання позовні вимоги не визнала, надала письмові заперечення. Зазначила, що відмова у задоволенні позову про стягнення кредитної заборгованості з підстав пропуску строків позовної давності не припиняє зобов'язання відповідача щодо погашення кредитної заборгованості. У зв'язку з тим, що 1 лютого 2017 року відповідачем позивачу було видано картку для нарахування заробітної плати на підставі анкети-заяви, підписавши яку позивач надав згоду, що вказана акнета-заява та Умови та правила надання банківських послуг є укладеним договором про надання банківських послуг, то відповідно позивач надав згоду на договірне списання з усіх рахунків позивача існуючої заборгованості перед банком згідно з п. 1.1.3.2.12 та 2.1.2.3.3 Умов та правил надання банківських послуг. Тому списання коштів проведено банком на законних підставах. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з такого 1 лютого 2017 року позивачем [PERSON] у відділенні ПАТ КБ «Приват Банк» у місті Києві був відкритий картковий рахунок для отримання заробітної плати та видана зарплатна картка для виплат [NUMBER] (а.с. 43). У анкеті-заяві позивач визнає, що вказана акнета-заява та Умови та правила надання банківських послуг є укладеним договором про надання банківських послуг. Таким чином між сторонами укладено договір про надання банківських послуг шляхом приєднання. Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Судом встановлено, що після зарахування грошових коштів на картковий рахунок позивача банк, без будь якої на то згоди та повідомлення позивача, самостійно почав здійснювати автоматичне списання на свою користь 50 % усіх зарахованих на рахунок позивача грошових коштів. Так, за період з лютого по вересень 2017 року із зарплатного карткового рахунку позивача [PERSON] було примусово списано 7 696,68 грн. З листа відповідача від 30.06.2017 року вбачається, що із зарплатного карткового рахунку [NUMBER] позивача списувалися грошові кошти на погашення кредитної заборгованості. З виписки по зарплатному рахунку позивача вбачається списання коштів на три рахунки, а саме: 21.02.17 р., 07.03.17 р., 21.03.17 р., 07.04.17 р., 21.04.17 р., 05.05.17 р. на загальну суму 3 632,81 грн. для погашення заборгованості по картці [NUMBER]; 05.05.17 р., 19.05.17 р., 06.06.17 р., 06.07.17 р., 21.07.17 р., 06.08.17 р. на загальну суму 3 548,67 грн. для погашення заборгованості по картці [NUMBER]; 22.06.17р. на загальну суму 515,20 грн. для погашення заборгованості по картці [NUMBER] (а.с. 10). При цьому, судом встановлено, що одна з карток - кредитна картка Класик [NUMBER] була видана ПАТ КБ «Приват Банк» позивачу 10 березня 2006 року зі встановленим кредитним лімітом у 2 500 грн., якою він користувався включно до березня 2009 року. Що стосується інших карток, на котрі списувались кошти із заробітної картки позивача, інформації суду сторони не надали. Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Представник відповідача вказала, що кошти з картки позивача списувались лише для погашення кредитної заборгованості по кредитній картці Класик [NUMBER] та по котрій ухвалене рішення суду. За вказаною кредитною карткою відповідач до 2012 року будь-яких претензій не до позивача пред'являв. Відповідний позов до суду про стягнення кредитної заборгованості по картці [NUMBER] відповідач подав в серпні 2012 року. Рішенням Будьонівського районного суду м. Донецька від 01.10 2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 20.11.2012 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.04.2013 року, у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було відмовлено у зв'язку із пропуском строку позовної давності (а.с. 13-17). Враховуючи наведене, наявність рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованості за кредитною карткою Класик [NUMBER], відповідач не мав права списувати грошові кошти із заробітної картки позивача. Крім того, відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка діяла на час укладення кредитного договору у 2006 році та за котрим рішенням суду відмовлено у стягненні кредитної заборгованості) якщо кредитодавець у позасудовому порядку або до судового провадження звертається з вимогою про повернення споживчого кредиту або погашення іншого боргового зобов'язання споживача, кредитодавець не може у будь-який спосіб вимагати будь-якої плати або винагороди від споживача за таке звернення. При цьому кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Наявність такої заборони означає, що після того, як кредитору відмовлено судом у стягненні заборгованості, він позбавляється права на її погашення будь-яким іншим способом, у тому числі і шляхом автоматичного списання з рахунків боржника. Автоматичне списання коштів з рахунку позивача, який було відкрито у 2017 році, здійснювалося після ухвалення судового рішення, яким встановлено пропуск строк позовної давності. Таким чином, примусове повернення простроченої кредитної заборгованості, у тому числі шляхом автоматичного списання після ухвалення рішення, яким було встановлено факт пропуску строку позовної давності заборонено згідно з положеннями ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» незалежно від наявності такої умови при укладенні нового договору. Крім того, відповідно до ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» договірним списанням є списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом. Платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. Умови договору на договірне списання повинні передбачати обсяг інформації, достатній для належного виконання такого списання банком, що обслуговує платника (обставини, за яких банк має здійснити (здійснювати) договірне списання; найменування отримувача та банку отримувача; реквізити рахунка, з якого має здійснюватися договірне списання; реквізити договору між платником та отримувачем (за наявності договору), що передбачає право отримувача на договірне списання; перелік документів, що мають бути представлені отримувачем в обслуговуючий платника банк (якщо платник та отримувач домовились про надання цих документів до банку платника) тощо). Договірне списання здійснюється за платіжною вимогою отримувача або за меморіальним ордером, оформленим банком. Разом з тим, відповідач жодних розпоряджень позивача щодо списання коштів з рахунку на заробітну плату або рішення суду про стягнення цих коштів в судовому порядку не надав. Доводи представника відповідача, що рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості з позивача, хоч і набрало законної сили, проте зобов'язання з приводу кредитного договору між сторонами не припинились, у зв'язку з чим банк вправі здійснювати списання коштів, є безпідставним, виходячи з такого. Відповідно ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України). Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Але сплив цього строку не є підставою для визнання зобов'язання припиненим і не є підставою для припинення самого права. Отже, внаслідок спливу позовної давності суб'єктивне право відповідача не припиняється. Відповідно до п. 2 ст.1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом. Слід зазначити, що при отриманні зарплатної платіжної банківської картки картрахунок [NUMBER] позивач ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг ПАТ КБ «Приват Банк» (а.с. 27). Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Частиною 1 статті 14 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Підписавши анкету-заяву на приєднання до Умов та правил надання банківських послуг 1 лютого 2017 року, позивач тим самим уклав з позивачем договір, який відповідно до ст. 634 ЦК України є договором приєднання. Згідно з п. 26.1 ст. 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. Можливість договірного списання банком передбачена також пунктом 6.6. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою НБУ № 22 від 21.01.2004 року, а саме: якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається у договорі про розрахунково-касове обслуговування або іншому договорі про надання банківських послуг. Згідно з анкетою-заявою, підписаної позивачем, [PERSON] погодився на укладення договору з позивачем та з Умовами та правилами надання банківських послуг ПАТ КБ «Приват Банк», які розмішені на офіційному сайті за адресою: www.privatbank.ua. Так, відповідно до п. 1.1.3.2.12 Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приват Банк» банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-якої іншої заборгованості, яка виникла у клієнта (у тому числі який є працівником банку, який заподіяв йому шкоду) через невиконані зобов'язання перед банком. Відповідно до п. 2.1.2.3.3 Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приват Банк» клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах сум, що підлягають сплаті банку за цим договором, при настанні термінів платежів, списання грошових коштів з рахунків клієнта, у разі настання термінів платежів по інших договорах клієнта в розмірах, визначених цими договорами, а також списання грошових коштів клієнта, у межах сум, що підлягають сплаті банку за зобов'язаннями третіх осіб, де клієнт є заставодавцем, якщо грошові кошти клієнта, майнові права на які знаходилися в заставі за зобов'язаннями третіх осіб, були зараховані на рахунок клієнта (договірне списання). Банк проводить списання коштів у грошовій одиниці України/іноземній валюті з будь-якого рахунку клієнта у розмірі, еквівалентному сумі заборгованості в іноземній валюті/національній валюті України за договором, і купівлю/продаж іноземної валюти на Міжбанківському Валютному Ринку України. Отже, відповідно до Умов та правил надання банківських послуг договірне списання коштів можливе лише в межах сум, що підлягають сплаті банку за цим договором та лише при настанні строків платежів. Проте, враховуючи, що строк сплати кредитної заборгованості не тільки настав, але і сплив, внаслідок чого рішенням суду було відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості за кредитною карткою позивача, враховуючи положення до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка діяла на час укладення кредитного договору у 2006 році та за котрим рішенням суду відмовлено у стягненні кредитної заборгованості), суд дійшов висновку про незаконність дій відповідача щодо списання коштів із заробітної картки позивача в рахунок кредитної заборгованості. У зв'язку з цим позовні вимоги про стягнення коштів, списаних банком на погашення кредитної заборгованості, підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення коштів, списаних в односторонньому порядку відповідачем із заробітної карти позивача на інші картки для погашення кредитної заборгованості, то суд дійшов висновку про їх задоволення, оскільки суду не надано доказів отримання відповідних карток позивачем та на підставі чого здійснювалось списання цих коштів. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнути з ПАТ КБ «Приват Банк» на користь [PERSON] коштів у розмірі 7 696 грн. 68 коп. Відповідно до ст. 88, 84 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 640 грн. (а.с. 2) та 6 400 грн. понесених на правову допомогу відповідно до договору про надання правової допомоги, приходного касового ордеру, акту прийому-передачі виконаних робіт (а.с. 36-38). На підставі викладеного та

Outcome: approved