Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просила, згідно уточненої заяви визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог позивач [PERSON] зазначає, що вона є співвласником квартири за адресою [ADDRESS], а також співвласниками квартири є [PERSON] та відповідач [PERSON]. У 2010 році відповідач добровільно покинула місце свого проживання за адресою [ADDRESS], також позивач вказує, що особистих речей в квартирі [PERSON] не має. На даний момент, відповідач ніяких витрат по утриманню квартири, у якій вона зареєстрована не несе, у сплаті комунальних платежів участь не приймає. У судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила їх задовольнити, надала пояснення аналогічні вищевикладеним. Наполягала на правовому обґрунтуванні вимог викладених у позовнійзаяві. Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. У зв'язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та ст.ст. 224-225 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, протии чого не заперечувала і позивач посправі. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права у спосіб передбачений законом. Судовим розглядом встановлено, що позивач є співвласником квартири за адресою [ADDRESS], також [PERSON] та [PERSON] є співвласником вищезазначеної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло. Квартира належить зазначеним особам на праві спільної сумісної власності.(а.с.7-9) Згідно довідки від 05.09.2014 року з місця проживання, яка видана [PERSON], за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. (а.с.10) Із довідки Жовтневого РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській обл. від 09.09.2014 року, вбачається, що [PERSON], 1986 року народження за адресою [ADDRESS] не проживає з 2010 року. (а.с.11) Із відповіді АДБ роботи ГУМВС України в Харківській області вбачається, що станом на 13.10.2014 р. відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19). Усе вищезазначене дає суду підстави вважати, що відповідач [PERSON] за місцем своєї реєстрації не проживає. Попри це, відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог, суд виходить із того, що відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності. Права власника квартири визначені ст.. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згіднозі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Приймаючи до уваги викладене що відповідач [PERSON] є співвласником спірної квартири, тому вона не може бути визнана як особа, яка втратила право на користування житловим приміщенням за вказаною адресою, оскільки порушується її право власності. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed