Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-24 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], Дніпровської міської ради, третя особа: Перша дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння в порядку спадкування за законом. У своєму позові [PERSON] посилалася на те, що 12 січня 2011 року помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, що складається із домоволодіння, яке знаходиться за адресою: місто Дніпро, вул. Пісарева, буд. 33. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його діти [PERSON] та [PERSON] Однак державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, оскільки реєстрація права власності на указане домоволодіння не проводилося. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2013 року за [PERSON] було визнано право власності на 1/2 частину домоволодіння № 33 по вул. Пісарева у місті Дніпропетровську в порядку спадкування за законом після смерті батька. У звязку із викладеним позивач просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька на 1/2 частину домоволодіння № 33 по вул. Пісарева у місті Дніпрі, яке складається з житлового будинку літ. А-1, загальною площею 62,4 кв.м., жилою площею 42,0 кв.м., до якого входить квартира 1: поз.1 сіни, загальною площею 5,5 кв.м., допоміжною площею 5,5 кв.м., поз. 2 кухня, загальною площею 5,3 кв.м., допоміжною площею 5,3 кв.м., поз. 3 житлова, загальною площею 18,3 кв. м., основною площею 18,3 кв.м., поз. 4 житлова, загальною площею 5,3 кв.м., основною площею 5,3 кв.м., поз. 5 житлова, загальною площею 5,3 кв.м., основною площею 5,3 кв.м., разом по квартирі 1 загальна площа 39,7 кв.м., основна площа 28,9 кв.м., допоміжна площа 10,8 кв.м.; квартира 2: поз. 1 тамбур, загальною площею 3,3 кв.м., допоміжною площею 3, 3 кв.м, поз. 2 кухня, загальною площею 6,3 кв.м., допоміжною площею 6,3 кв.м., поз. 3 житлова, загальною площею 13,1 кв.м., основною площею 13,1 кв.м., разом по квартирі 2 загальна площа 22,7 кв.м, основна площа 13,1 кв.м., допоміжна площа 9,6 кв.м.; літ. Б літня кухня, літ. Г гараж, літ. В уборна, поз. 2-3 огородження, поз. І мостіння, що розташовані на земельній ділянці загальним розміром 524, кв.м. Представник позивача надала до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовльнити. Відповідач [PERSON] та представник Дніпровської міської ради у судове засідання не зявилася, про час і дату судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи Першої дніпровської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у матеріалах справи міститься клопотання представника третьої особи про розгляд справи без його участі. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою\~статті 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені\~Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК,\~стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої\~Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.\~280,\~281,282 ЦПК України\~ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 12 січня 2011 року помер батько [PERSON] та відповідача [PERSON] [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 382728, виданого Відділом державної реєстрації смерті [PERSON] міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.24). Після смерті останнього відкрилася спадщина, що складалася з домоволодіння по вул. Пісарева, буд. 33 в м. Дніпро, що підтверджується нотаріально посвідченим договором про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві приватної власності від 30 березня 1956 року, акту приймання індивідуального житлового будинку та рішення Виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська № 215 від 21 лютого 1986 року (а.с.15-19). У встановлений законом строк [PERSON] та [PERSON] звернулися до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька. Постановою державного нотаріуса від 02 жовтня 2012 року їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з відсутністю реєстрації права власності на домоволодіння (а.с.23). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2013 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON], [PERSON] міської ради, треті особи: Інспекція державного архітектурного будівельного контролю Дніпропетровської області, Реєстраційна служба [PERSON] міського управління юстиції, Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку спадкування за законом задоволено. Визнано право власності за [PERSON] на 1/2 частину домоволодіння по вул. Пісарева буд. 33 у м. Дніпропетровську в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 12 січня 2011 року. Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані нормами Цивільного кодексу України. Згідно із ст. 1216\~-\~1218\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України\~спадщина відкривається\~внаслідок смерті\~особи або\~оголошення її\~померлою. Відповідно до ст. 1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього\~Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Стаття 1258\~ЦК\~України\~встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259\~цього Кодексу. Згідно з\~ст. 1261 ЦК\~України,\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В силу ч. 1 ст.\~1268, ч. 1,5\~ст.\~1273 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відповідно до ст. 1296\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 5 ст. 1268\~ЦК України незалежно\~від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно із п. 14 Додатку № 1 інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженою 31 січня 1966 року заступником міністра комунального господарства Української РСР нотаріально посвідчені договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та затверджений виконкомом місцевої Ради акт про прийняття будинку в експлуатацію віднесені до правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР. Відповідно до п. 1, 2, 7 Розділу № 2 зазначеної Інструкції реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих, об`єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Реєстрація проводиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком №1. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності. Таким чином,\~[PERSON] є спадкоємцем [PERSON] за законом, але в звязку з відсутністю державної реєстрації на спірне домоволодіння, вона позбавлена права на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом в нотаріальній конторі, а тому суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], Дніпровської міської ради, третя особа: Перша дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння в порядку спадкування за законом задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved