Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

У березні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача ТОВ «СКБ УКРЕЛЕКТРОМАШ» на її користь нараховану, але не виплачену їй заробітну плату за період з травня 2019 р. по січень 2020 р. в розмірі 41 149,36 грн, середній заробіток за весь час затримки з 01.02.2020 по час постановлення рішення по справі. Позовні вимоги мотивувала тим, що 01.09.2016 її було прийнято на роботу до ТОВ «СКБ УКРЕЛЕКТРОМАШ» на посаду обмотувальника елементів електричних машин 5 розряду. 31.01.2020 позивача було звільнено за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. Відповідач заборгував позивачці заробітну плату за період з травня 2019 р. по січень 2020 р. в сумі з урахуванням часткової оплати 41 149,36 грн, що підтверджується розрахунковими листами. Позивач зазначає, що неодноразово зверталася до відповідача з вимогами про виплату заборгованості по заробітній платі, проте на момент звернення до суду заборгованість по заробітній платі не погашена. Позивач зазначає, що в порушення ст.116 КЗпП України відповідач не виплатив в день звільнення заробітну плату. На підставі ст.117 КЗпП України позивач просив стягнути компенсацію за затримку виплати заробітної плати за період з 01.02.2020 по час постановлення рішення по справі. Також позивачем заявлено про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3000 грн. 07.04.2021 до суду надійшов відзив на позов від відповідача в особі генерального директора Козлова І.В., в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що позивачем в порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України не наведено жодних доказів, які б свідчили про наявність заборгованості по виплаті заробітної плати на момент звільнення та її розмір. Відповідач зазначає, що розрахункові листки, на які посилається позивач, мають невідоме походження, оскільки роздруковані з комп`ютера та жодним чином не завірені роботодавцем та не містять інформацію щодо існування заборгованості роботодавця перед працівником, а тому не можуть бути прийняті судом як допустимі докази. Довідка пенсійного фонду про нараховану заробітну плату не є доказом наявної заборгованості по заробітній платі. Відповідач зазначає, що позивачем не зазначена сума, яка на її думку, підлягає стягненню з відповідача з урахуванням податків і зборів чи без урахування останніх. Позивачем не зазначено, що сума середнього заробітку включає податки та збори, що порушує права відповідача як роботодавця та призводить до подвійного стягнення з нього податків і зборів. На думку відповідача, в резолютивній частині рішення суду при вирішенні питання про стягнення з роботодавця на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку обов`язково має бути зазначено, що суму визначено без утримання податку. Відповідач вважає, що вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягає залишенню без розгляду, оскільки позивачем не зазначено суми. Відповідач стверджує, що при розрахунку суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні необхідно застосовувати правову позицію, викладену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц. Відповідач стверджує, що виплата середнього заробітку за весь час затримки виплати звільненому працівникові за ст.117 КЗпП України передбачається лише з вини власника або уповноваженого ним органу. Відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Відповідач вважає, що для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку слід застосувати середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні за даними НБУ для розрахунку сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя. В діях відповідача відсутня вина, як обов`язкова ознака правопорушення, передбаченого ст.117 КЗпП України, оскільки постановою приватного виконавця Попляка В.В. від 31.07.2019 по виконавчому провадженню №59685640, постановою старшого державного виконавця Машкіної І.О. на виконавчому провадженню №60817053 від 09.12.2019 на рахунки ТОВ «СКБ УКРЕЛЕКТРОМАШ» було накладено арешт, що унеможливлювало проведення будь-яких розрахунків з працівниками. На сьогодні існує зведене виконавче провадження №61021467 в рамках якого рахунки відповідача арештовані. Також відповідач вважав, що зазначена позивачем сума попередніх витрат на правову допомогу в сумі 3000 грн є неспівмірною із складністю справи та наданих адвокатом послуг. 13.04.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначила, що надання відзиву має на меті затягнути розгляд справи. Позивач зазначає, що затримки у виплаті заробітної плати почалися коли ще арешт на рахунки підприємства не були накладені. Позивачка повністю підтримала позовні вимоги, зазначила, що майже сорок п`ять років пропрацювала на підприємстві, яке змінювало назву. Разом з позовом позивачкою подано клопотання про витребування доказів, а саме: довідку про розмір заборгованості по заробітній платі; довідку про розмір середньомісячного заробітку; довідку про розмір середньоденного заробітку, оскільки сама отримати зазначені докази позивач не може. 15.03.2021 ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, задоволено клопотання позивача про витребування доказів (довідки про розмір заборгованості по заробітній платі; довідки про розмір середньомісячного заробітку; довідки про розмір середньоденного заробітку). Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, заяв про розгляд справи за відсутності представника позивача або про відкладення справи не надходило, тому на підставі ст.223 ЦПК України суд вважає за можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, з урахуванням позиції викладеної у відзиві на позов. Крім того, відповідачем не було виконано ухвалу суду від 15.03.2021 в частині витребування доказів. Суд, вислухавши доводи позивача, дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини. З 02.09.2016 [PERSON] прийнята на роботу обмотувальником елементів електричних машин до укладальної дільниці дослідного виробництва ТОВ «СКБ УКРЕЛЕКТРОМАШ» на підставі наказу №161-к від 01.09.2016. 31.01.2020 [PERSON] була звільнена на підставі наказу №9-к від 31.01.2020. Зазначене підтверджується копією трудової книжки [PERSON] (а.с.9-12), копією наказу №9-к від 31.01.2020 про припинення трудового договору (а.с.8). З наданих позивачем розрахункових листків вбачається, що станом на січень 2020 року борг за організацією на кінець місяця становить 41 149,36 грн (а.с.13-17). 05.02.2020 [PERSON] звернулася до генерального директора ТОВ «СКБ УКРЕЛЕКТРОМАШ» із заявою про проведення повного розрахунку по заборгованості за зарплатою за 2019-2020 роки (а.с.18). З листа Головного Управління Держпраці у Харківській області від 26.02.2020 №С-173/02-03/12-08/2060 на ім`я [PERSON] повідомляється, що у зв`язку зі зверненням позивача від 20.02.2019 інспектором праці ГУ Держпраці у Харківській області проведено захід державного контролю у формі інспекційного відвідування в ТОВ з питань додержання законодавства про працю, проте провести інспекційне відвідування не виявилося можливим у зв*язку з ненаданням документів, ненадання інформації необхідної для проведення інспекційного відвідування, невиконання вимоги, роз`яснено право звернення для захисту порушеного права до суду (а.с.19). 24.02.2021 [PERSON] направила поштовою відповідачу заяву , в якій просила виплатити заборгованість по заробітній платі у сумі 41 149,36 грн, середній заробіток за весь час затримки з 31.01.2020. Також просила надати довідку суми заборгованості по зарплаті та розмір середньомісячної та середньоденної зарплати (а.с.20, 21). З форми ОК-7 вбачається, що [PERSON] за травень 2019 року- січень 2020 рік нараховано заробітну плату у сумі 63 961,65 грн (а.с.22-24). З виписки по банківському рахунку [PERSON] за період 01.05.2019 - 25.02.2021 вбачається, що позивачу було перераховано заробітну плату за лютий, березень, квітень 2019 р. у загальній сумі 18 127,46 грн (а.с.25). З виписки МТВ Банку з рахунка [PERSON] вбачається, що за період 01.05.2019 - 25.02.2021 заробітна плата на картковий рахунок не надходила (а.с.26-29). Відповідно до наказу №39-к від 17.03.2020 [PERSON] вступив на посаду генерального директора ТОВ «СКБ УКРЕЛЕКТРОМАШ» (а.с.53). З постанов про арешт коштів боржника у виконавчих провадженнях №59685640 та №60817053 вбачається, що 31.07.2019 та 09.12.2019 накладено арешти на грошові кошти, що містяться на рахунках ТОВ «СКБ УКРЕЛЕКТРОМАШ» на підставі виконавчих документів виданих судами (а.с.50-51, 52). Що стосується посилання відповідача на відсутність доказів на підтвердження заборгованості по заробітній платі та посилання на недопустимість доказів, а саме: розрахункових листів наданих позивачем, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. На нормативному рівні не затверджена форма «зарплатного» розрахункового листа. Тож цей лист надається у довільній формі і оскільки відповідачем не спростовано відомостей щодо заборгованості по заробітній платі жодним достатнім доказом перед колишнім працівником [PERSON] , суд приймає ці докази як допустимі. Також суд з врахуванням положення ч.10 ст.84 ЦПК України, відповідно до якого у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, оскільки відповідачем на вимогу суду не надано без поважних причин витребуваних доказів, зокрема довідку про розмір заборгованості по заробітній платі, суд визнає обставину наявності у відповідача перед працівником (позивачем у справі) заборгованості по заробітній платі у сумі 41 149,36 грн, вважає позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі у заявленій позивачем сумі обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно із ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч.2 ст.117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідачем не здійснено остаточного розрахунку з позивачкою. Кількість робочих днів за період затримки розрахунку по заборгованості по заробітній платі за період з 01.02.2020 по 22.06.2021 (день ухвалення рішення) складає 346 робочих днів. Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). При обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку, якщо іншого не передбачено чинним законодавством. Згідно з п.2 зазначеного Порядку обчислення середньої заробітної плати провадиться виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. П.8 зазначеного Порядку передбачено, що нарахування виплат, які обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З форми ОК-7 позивача вбачається, що її заробітна плата за два останні місяця перед звільненням становила: 5979,39 грн за грудень 2019 року, 9018,25 грн за січень 2020 року, загалом за два місяці перед звільненням - 14 997,64 грн (а.с.24). Середньоденна заробітна плата для обчислення суми виплати за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до п.2 Порядку складає 357,09 грн (14 997,64 грн :42). Отже середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 01.02.2020 по 22.06.2021 (день ухвалення рішення) становить 123 553,40 грн (357,09 грн х 346 днів) Стосовно посилання відповідача на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.07.2018 у справі №359/10023/16-ц, яка на думку відповідача, передбачає зменшення виплат як неспівмірних із ймовірними втратами позивача. Велика Палата ВС встановила, що звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач (п.86 постанови). Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України(п.87 Постанови). Велика Палата Верховного Суду погоджується з таким висновком у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (п.89 постанови). Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: 91.1. Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором. 91.2. Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум. 91.3. Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. 91.4. Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково (п.92 Постанови). Враховуючи значний розмір заборгованості по заробітній платі, що виник протягом тривалого періоду з травня 2019 р. по січень 2020 р., тобто при наявності систематичної затримки виплати заробітної плати працівникові під час перебування його у трудових відносинах з роботодавцем та в наступному протягом тривалого часу після звільнення (1 лютого 2020 року - 22 червня 2021 року), недоведеність поважної причини такого прострочення (накладення арешту на рахунки відповідача не враховується, оскільки арешт не накладається на заробітну плату на рахунках, як такі, на які звернення стягнення заборонено), ігнорування перевірок органів, що перевіряють дотримання законодавства про працю, суд не вважає доведеним право позивача на стягнення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника. Водночас суд враховує, що позивач тривалий час не зверталася за захистом своїх прав, внаслідок чого період затримки розрахунку при звільненні працівника на день ухвалення рішення склав майже півтора роки, а середній заробіток за цей період - 123 553,14 грн, що майже втричі більше ніж заборгованість по заробітній платі, тому суд вбачає підстави для зменшення розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника до 50% від розрахованої суми та до стягнення підлягає 61 776,70 грн. В стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника в сумі 61 776,70 грн суд відмовляє. Отже до сплати підлягає середній заробіток за період фактичної затримки остаточного розрахунку в межах заявлених вимог з 01.02.2020 по 22.06.2021 з розрахунку середньоденного заробітку 357,09 грн, який судом було зменшено до 61 776,70 грн, які підлягають стягненню з відповідача. При цьому зазначення відповідача про те, що в резолютивній частині рішення суду при вирішенні питання про стягнення з роботодавця на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку обов'язково має бути зазначено, що суму визначено без утримання податку законодавчо не передбачено, як про це зазначає відповідач. Відповідно до правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 18.07.2018 у справі №359/100023/16-ц суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. Питання щодо судових витрат судом вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у сумі 454,00 грн. Крім того, позивачем заявлено про стягнення з відповідача ТОВ «СКБ УКРЕЛЕКТРОМАШ»на її користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн. На підтвердження понесених витрат [PERSON] подано договір про надання правової допомоги №11 від 17.02.2021, укладений між адвокатом Ільєвої О.Ф. та [PERSON] (а.с.34), додаток до договору про надання правової допомоги від 01.02.2021 (а.с.20), квитанцію №11 від 17.02.2021 (а.с.32), розрахунок виконаних робіт по наданню правової допомоги [PERSON] (а.с.22), акт виконаних робіт по наданню правової допомоги [PERSON] (а.с.30). Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 17.10.2018 №301/1894/17 вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). На підставі наданих суду доказів суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, в сумі 3000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial