Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

у березні 2021 р. позивач звернулася до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 (три тисячі) грн 00 коп. але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 29.08.2019 і до досягнення дитиною повноліття; фактично понесені додаткові витрати на дитину [PERSON] , [INFO] у розмірі 2800 (дві тисячі вісімсот) грн 00 коп.; додаткові витрати у розмірі 350 (триста п`ятдесят) грн 00 коп., щомісячно на розвиток фізичних та мистецьких здібностей дитини [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обгрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі в якому в них народилася дитина, проте через те, що батьки дитини не ведуть спільного господарства, дочка проживає окремо від батька разом з матір`ю, при цьому відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно, а позивач не має змоги самостійно забезпечити дитину належним чином, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Також позивач піклується про розвиток додаткових здібностей дитини, а саме самостійно покриває витрати на заняття тхеквондо, на підставі чого відповідач зобов`язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття шляхом сплати аліментів на її утримання у розмірі, визначеному судом, нести додаткові витрати на утримання дитини у зв`язку із розвитком її здібностей. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29.04.2021 відкрито підготовче провадження по справі (а.с. 24). Позивач у судове засідання не з`явилася, про слухання справи повідомлена належним чином, 12.04.2021 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача (а.с. 26). Відповідач у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив (а.с. 28, 29). Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження у [PERSON] та [PERSON] є спільна дочка [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, 20.07.2010 шлюб між сторонами розірвано міським ВРАЦС Макіївського МУЮ Донецької області, актовий запис №252 (а.с. 10). Згідно довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 16.03.2017 №№3008-18314, 3008-18313 [PERSON] та її дочка [PERSON] , [INFO] проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8, 11). Як вбачається із довідки від 09 березня №01/8 виданої Центром спортивного виховання КАНОН, [PERSON] дійсно вносила за свою дочку [PERSON] безповоротну фінансову допомогу за заняття тхеквондо 2020-2021 з серпня 2020 р. по березень 2021 р. по 700 грн за місяць (а.с. 12), що також підтверджується копіями квитанцій до прибуткового касового ордера (а.с. 13-19). Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 СК України). Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (до ст. 180 СК України). За приписами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, а саме те, що неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні, тоді як відповідно до вимог сімейного законодавства діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох своїх батьків. У даному випадку позивач та відповідач є особами працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань, встановлених щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності, суду не надано. Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). Позивач просить стягнути аліменти на утримання дітей у розмірі 3000 грн 00 коп. на дитину, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення нею повноліття. Судом встановлено наявність підстав для задоволення зазначених позовних вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини щомісячно у розмірі 3000 грн 00 коп., оскільки саме такий розмір аліментів на утримання дитини буде необхідним та достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 78912 від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991 держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або повністю. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Пунктом 18 Постанови визначено, що стягненню підлягають не тільки фактично зазнані додаткові витрати на утримання дитини, а і передбачувані додаткові витрати, викликані особливими обставинами, тому їх необхідно визначати в твердій грошовій сумі. Суд при розгляді позову виходить з того, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі. Отже, документально підтверджені додаткові витрати позивача, пов`язані із розвитком дитини складають кожен місяць 700 грн 00 коп., на підставі чого загальна сума додаткових витрат за період із серпня 2020 р. по березень 2021 складає 5600 грн 00 коп. Таким чином, враховуючи що батьки мають рівні обов`язки щодо дітей, у тому числі й щодо витрат на її розвиток, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню половина витрачених нею коштів, підтверджених документально, в розмірі 2800 грн 00 коп. При цьому суд враховує ту обставину, що позивач продовжує нести додаткові витрати на розвиток здібностей дитини щомісячно у розмірі 700 грн 00 коп., а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягувати 350 грн 00 коп. щомісячно до моменту закінчення зазначених занять. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання дитини в загальному розмірі 2800 грн 00 коп., а також щомісячно 350 грн 00 коп. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). Враховуючи те, що позивач в силу п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з цим позовом звільнена від сплати судового збору, в такому разі судовий збір по справі необхідно стягнути у дохід держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved