Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

У березні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , де третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпрі ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову посилалася на те, що вона є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , батьком дитини є [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини, у свідоцтві про народження дитини, записані згідно ст. 126 СК України. Батько дитини свідомо не бажає брати участь у його вихованні, виявляти турботу щодо нього, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти, оскільки перешкод чи заборони щодо побачень з дитиною йому ніхто не чинить. На підставі викладеного, позивач просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно дитини - [PERSON] , [INFO] , та стягнути з батька [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини у розмірі 2027, 00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2019 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2019 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду. 04 липня 2019 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. В судовому засіданні позивач надала аналогічні пояснення викладені в позовній заяві. Зазначила, що відповідач більше трьох років жодних контактів з дитиною не підтримує, не провідує, не надає матеріальної допомоги на його утримання. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпро ради Мазанова О.С. у судовому засіданні проти позову не заперечувала. Просила врахувати висновок органу опіки та піклування з питання доцільності позбавлення батьківських прав відповідача відносно його дитини та ухвалити рішення відповідно до норм чинного законодавства. Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши позивача, представника третьої особи, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис 556 (а.с. 6). У характеристиці Комунального закладу освіти «Середньої загальноосвітньої школи №8» Дніпровської міської ради зазначено, що вихованням дитини займається мати [PERSON] Саме вона контролює навчання сина. Систематично відвідує батьківські збори, цікавиться досягненнями дитини у навчанні. Батько з сім`єю не проживає, вихованням дитини не займається, школу не відвідує, не цікавиться його навчанням (а.с. 10, 11). Із інформауції Комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №8» Дніпровської міської ради вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , проживає [PERSON] та [PERSON] . Дитина наглядається лікарем. До лікаря з дитиною звертається мати. [PERSON] рекомендації лікаря виконує. У разі хвороби дитини, лікаря також відвідує мати. Мати за дитиною доглядає (а.с. 12). Висновком Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпро ради визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . При цьому, зібраними по справі письмовими доказами та поясненнями допитаних свідків, встановлено, що відповідач [PERSON] дитину не відвідує, не приймає участі у його вихованні, станом здоров`я не цікавиться, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Так, свідок [PERSON] у суді пояснила, що з [PERSON] вони знайомі з 2009 року. Відповідача [PERSON] вона знає, але після народження дитини бачила дуже рідко. Зазначила, що в 2016 році [PERSON] просила грошову допомогу у відповідача на операцію дитині, проте останній відмовив. Свідок [PERSON] пояснила, що позивачку знає з 2014 року. Зазначила, що [PERSON] проживає сама, батька дитини ніколи не бачила. Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає. Матеріальну допомогу не надає. Зазначив, що відповідач не з`являвся вже близько трьох років. Батьки відповідача участі у вихованні онука теж не приймають. Судом також вислухано думку дитини [PERSON] - [PERSON] . Так, [PERSON] повідомив суд, що проживає з мамою. На день народження його відвідує дідусь, дядько та тітка. Зазначив, що батько проживає в іншому місті і до нього не телефонує, не приїздить. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.16 постанови №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (з послідуючими змінами та доповненнями), ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). У справі «Хант проти України» ЄСПЛ вказав, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Проаналізувавши встановленні обставини, суд приходить до висновку про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його дитини [PERSON] , [INFO] . За змістом ч.2 ст.166 СК України одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно вимог ч.ч.1,3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Як встановлено судом, [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження і зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини до досягнення нею повноліття. Враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, те, що відповідач має працездатний вік, інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає можливим стягнути щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 2027 грн., починаючи стягнення з 26 березня 2019 року до повноліття дитини, оскільки саме такий спосіб утримання дитини обрано позивачем, з якою проживає дитина сторін. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. За ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно зі ст.141 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 768,40 грн. та на користь держави - 768,40 грн.

Outcome: approved