Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про визнання права власності та звільнення майна з-під арешту. На обґрунтування своїх вимог вона зазначила, що в серпні 2007 року вона вирішила придбати автомобіль. Між нею та відповідачем була досягнута домовленість щодо купівлі автомобіля «Ford Соnnесt», 2003 року випуску. Однак, оскільки грошей на придбання автомобіля у неї не було, сторони досягли згоди, що [PERSON] отримає в банку АКБ «Форум» кредит на купівлю даного автомобіля, а автомобіль буде заставним майном. Крім того, відповідач погодився бути поручителем за даним кредитним договором. 25 серпня 2007 року, відповідач надав на імя позивачки довіреність щодо користування і розпорядження (з правом виїзду за кордон) даним транспортним засобом, яка була посвідчена приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON] Після посвідчення довіреності та після отримання кредиту, 30 серпня 2007 року позивачка передала в присутності свідків 13 000,00 доларів США відповідачу та продовжила користуватись автомобілем. 13 вересня 2015 року автомобіль було вилучено працівниками ДАІ з підстав накладення на нього арешту головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області [PERSON] В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов у повному обсязі та наполягала на його задоволенні. Відповідач в судове засідання не з»явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Заслухавши позивачку та її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов необхідно задоволити у повному обсязі з наступних підстав. Судом обєктивно встановлено, що в серпні 2007 року між позивачкою та відповідачем була досягнута домовленість щодо купівлі автомобіля «Ford Соnnесt», 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], кузов №WFOUXXTTPU3U53056, зареєстрований в 5-МРВ ДАІ УМВС України в Хмельницький області, м. Старокостянтинів 04.08.2007 року, та належний відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ СРВ №082971. Також сторони досягли згоди, що позивачка отримає в банку АКБ «Форум» кредит на купівлю даного автомобіля, а автомобіль буде заставним майном. Відповідач погодився бути поручителем за даним кредитним договором. 25 серпня 2007 року, відповідач надав на імя позивачки довіреність щодо користування і розпорядження (з правом виїзду за кордон) даним транспортним засобом, яка була посвідчена приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON] Після посвідчення довіреності та після отримання кредиту, 30 серпня 2007 року позивачка передала в присутності свідків 13 000,00 доларів США відповідачу та продовжила користуватись автомобілем. 13 вересня 2015 року автомобіль було вилучено працівниками ДАІ з підстав накладення на нього арешту головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області [PERSON] Дані обставини підтверджуються наступними письмовими доказами: договором застави автомобіля «Ford Соnnесt», 2003 року випуску та кредитним договором №0164/07/17-2 від 30.08.2007 року; розпискою від 25.08.2007 року про отримання [PERSON] у [PERSON] 13 000,00 доларів США; довіреністю, посвідченою 25.08.2007 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу [PERSON], постановою про арешт майна боржника та оголошення розшуку винесеної державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області [PERSON] 27.02.2013 року. Відповідно до ст. 235 Цивільного кодексу України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Згідно із п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за удаваним правочином (ст. 235 ЦК України, сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Отримавши від позивачки кошти за автомобіль, відповідач, підтвердив свою волю на відчуження автомобіля, отже, договір доручення від 25 серпня 2007 року був удаваним правочином з метою приховати інший, а саме договір купівлі-продажу даного автомобіля. Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою ст. 206 цього Кодексу. Відповідно до ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Сторони дійшли між собою згоди щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу автомобіля, а саме щодо товару, який продається, ціни продажу, порядку та моменту передачі товару. А також вчинили дії на виконання вказаного правочину, а саме, позивачкою було добровільно передано відповідачу обумовлену суму коштів, а останній в свою чергу добровільно передав автомобіль та ключі від нього, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, довіреність з усіма повноваженнями власника автомобіля та розписку про одержання коштів за автомобіль, а відтак, між сторонами був укладений договір купівлі-продажу зазначеного автомобіля. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору усі обов'язки за кредитним договором № 0164/07/17-2 від 30 серпня 2007 року, в якості забезпечення виконання зобов'язання за яким у заставі перебував спірний автомобіль позивачка сплачувала кредит до 29 серпня 2010 року. А обтяження органом ДВС було винесено 01 червня 2010 року. Таким чином, позивач не мала можливості переоформити належний їй автомобіль до моменту виплати кредиту, а коли кредит був погашений, арешт вже був накладений. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 27.08.1976 №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Враховуючи усе вище викладене, суд дійшов висновку що необхідно визнати договір доручення, укладений 25 серпня 2007 року між позивачкою та відповідачем, удаваним правочином, вчиненим для приховання договору купівлі-продажу автомобіля. Визнати за позивачкою право власності на автомобіль марки Ford Соnnесt», 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], кузов №WFOUXXTTPU3U53056, зареєстрований в 5-МРВ ДАІ УМВС України в Хмельницький області, м. Старокостянтинів 04.08.2007 року, та належний відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ СРВ №082971 та зняти з нього арешт, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення розшуку від 27.02.2013 року, винесеною старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Хмельницькій області [PERSON] При розподілі судових витрат, суд виходить із положень ст. 88 ЦПК України, а тому з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені ним судові витрати в сумі 650 грн.

Outcome: approved