Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

У березні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19 вересня 2013 року між ПАТ «ОТП банк» та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту № 2005862916 (далі - договір, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 100000,00 гривень зі сплатою 15 % річних, строком на 60 місяців, з 19.09.2013 року по 19.09.2018 року. 22.12.2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та позивачем було укладено договір факторингу № 22/12/14/1-1, за яким банк передав, а фактор прийняв право вимоги до позичальника. Станом на 15.02.2016 року відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконує, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Тому, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 2005862916 в розмірі 136829,71 гривень та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, на адресу суду надав заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити і розглядати справу без його участі та проти постановлення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечення на позовну заяву не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Повно та всебічно дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В судовому засіданні встановлено, що 19 вересня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та відповідачем було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 2005862916, згідно умов якого, банк надає позичальнику споживчий кредит у відповідності до умов кредитного договору ,а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені даним кредитним договором та додатком № 1 «Графік платежів», що є невід`ємною частиною, а також виконувати умови кредитного договору. Згідно п. 1 договору, банк надає позичальнику споживчий кредит, а позичальник отримує його на наступних умовах: загальна сума кредиту 100000,00 грн., строк кредиту - 60 місяців, з 19 вересня 2013 року по 19 вересня 2018 року, розмір процентної ставки - 15% річних. Відповідно до п. 3.6 договору, банк має право відступити повністю чи частково свої права вимоги за Кредитним договором та/чи Угодою третій особі. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. 22 грудня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (фактор) було укладено Договір факторингу № 22/12/14/1-1, згідно умов якого, клієнт (первісний кредитор) передає, а фактор (новий кредитор) приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за Кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості. З матеріалів справи вбачається, що на адресу відповідача надсилалося повідомлення від 05.01.2015 року про відступлення право вимоги за договором ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Згідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України). Згідно із розрахунком, який міститься в матеріалах справи, заборгованість відповідача за договором становить 136829,71 грн., яка складається із: залишку заборгованості за кредитом в розмірі 98936,07 грн., нарахованих відсотків за користування кредитом в розмірі 16700,08 грн., комісія за РО - 21193,56 грн.. Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Даючи юридичну оцінку доказам, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов'язання за Договір про надання споживчого кредиту № 2005862916 від 19 вересня 2013 року належним чином не виконує, а отже зобов'язаний повернути позивачу борг у розмірі 136829,71 грн.. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 3441,00 грн. (а.с.5).

Outcome: approved