Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому проситьзменшити розмір аліментів з 1/2 частки на 1/3 частку (по 1/6 частці на кожну дитину) усіх видів його заробітку доходів, які стягуються з нього на користь відповідачів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтовано тим, що 02 квітня 2020 року рішенням суду позивача визнано батьком дитини [PERSON] , [INFO] , та стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання його дитини в розмірі 1/4 всіх видів доходу, щомісячно. В подальшому матеріальне становище позивача суттєво змінилося у зв`язку із стягненням з нього на користь [PERSON] аліментів на дитину [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. На теперішній час середній заробіток позивача складає 22000 грн, при цьому розмір аліментів, які він сплачує на кожну дитину становить в середньому 5500 грн, що перевищує розмір прожиткового мінімуму для дитини - 960,50 грн. Ухвалою суду від 12 квітня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав. Пояснив, що на даний час, він проживає однією сім`єю разом із дружиною [PERSON] та сином [PERSON] , [INFO] . Після стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , коштів в сім`ї стало не вистачати. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. У відзиві на позов зазначила, що позивач має всі правові підстави та матеріальну можливість сплачувати аліменти на тримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частки його доходу. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, погодившись із позивачем, що розмір аліментів на утримання дітей має бути зменшено. Ухвалою суду від 01 червня 2021 року судом відмовлено [PERSON] у прийнятті визнання позову, оскільки таке визнання призведе до погіршення майнового стану та порушення прав та інтересів дитини [PERSON] . Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з письмовими доказами, повно та всебічно дослідивши усі обставини справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, у зв`язку із наступним. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2020 року по справі № 185/5943/19, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] . З [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24.06.2019 року до досягнення дитиною повноліття. При розгляді зазначеної справи [PERSON] позовні вимоги визнав. Рішення набрало законної сили 07 серпня 2020 року. На даний час позивач перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 07 листопада 2018 року Павлоградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Раніше, [INFO] у них народилася дитина [PERSON] , на утримання якого з позивача на користь [PERSON] стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, відповідно до рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2021 року (справа № 185/7956/20), яке набрало законної сили 04 березня 2021 року. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи з приписів та аналізу ч.2 ст.182, ч.5 ст. 183 СК України, розмір аліментів, що стягується на одну дитину, становить 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України встановлюють обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. На дані правовідносини поширюються норми ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, згідно до якої визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З аналізу ст. 192 СК України й наданих роз`яснень Пленумом Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову. З змісту рішення суду від 01.02.2021 року у справі №185/7956/20 вбачається, що відповідач, тобто [PERSON] , визнав позов про стягнення з нього аліментів на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх його доходів. Зазначене рішення суду позивачем [PERSON] не оскаржено та набрало законної сили. Відповідач [PERSON] суду пояснила, що з цим позовом [PERSON] звернувся з метою зменшити розмір виплат на користь [PERSON] , що свідчить про штучний характер цього позову. Позивачем не надано суду жодних належних і допустимих доказів змін у його сімейному або майновому стані, які б могли стати підставою для зміни розміру аліментів, які стягуються з нього. Крім того, враховуючи доходи позивача, навіть після відрахування 1/2 частини його доходів на сплату аліментів, його дохід значно перевищує як прожитковий мінімум, так і мінімальну заробітну плату. Посилання позивача на те, що сплата аліментів у повному розмірі є неможливою суду не доведена за допомогою належних та допустимих доказів. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 12 ЦПК України Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вказана позивачем підстава для зменшення розміру аліментів, а саме: лише посилання на те, що у зв`язку зі зміною його матеріального стану внаслідок стягнення аліментів на утримання ще однієї дитини, не дає достатніх та беззаперечних підстав для задоволення позову. Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову суд керується діючим законодавством та вважає, що рішення суду в першу чергу повинно бути в інтересах дітей. Позивачем не доведено неможливості сплати аліментів у стягнутому раніше судом розмірі. Задоволення позову частково, а саме в частині вимог до [PERSON] , поставить одного з дітей у нерівний стан у порівнянні з іншими. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, судовий збір не підлягає стягненню на користь позивача.

Outcome: dismissed