Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

У березні 2016 р., позивач звернувся до суду зі вказаним позовом, уточнивши його останній раз у лютому 2017 р.. В обґрунтування позову зазначив, що 07.07.1982 р. він перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. 11.03.1987 р. шлюб між ними було розірвано, але згодом вони стали знову підтримувати фактично шлюбні відносини, а 30.09.2005 р. зареєстрували шлюб. Від шлюбу спільних дітей не має. Він з дружиною приватизували квартиру [ADDRESS]. З літа 2012 р., він з дружиною [PERSON], почали хворіти і потребували сторонньої допомоги. Вони звернулися до сина від першого шлюбу [PERSON], з пропозицією їх довічного утримання, взамін на передачу йому у власність вказаної квартири. [PERSON] погодився та 17.10.2012 р. було укладено договір довічного утримання. Відповідно до умов договору [PERSON] зобовязався їх довічно утримувати, забезпечувати харчуванням і одягом, доглядати за ними, надавати грошову допомогу у розмірі 800 грн. на місяць. Після укладання договору, [PERSON], періодично їх навідував, але зобовязання по матеріальному забезпеченню та по наданню допомоги по господарству він не виконував. 11.05.2015 р. [PERSON] помер, а 07.08.2015 р. померла і [PERSON]. При укладанні договору довічного утримання, частки у праві спільної власності на квартиру не визначались. Після смерті сина - [PERSON], відкрилась спадщина на частину квартири [ADDRESS]. За життя [PERSON], склав заповіт на імя своєї дружини [PERSON]. Після смерті свого сина [PERSON], він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Крім нього, з заявою про прийняття спадщини звернулася і дружина померлого - [PERSON], а син померлого [PERSON] з такою заявою не звертався. Після прийняття спадщини [PERSON], до неї перейшли зобовязання по договору довічного утримання, але вона їх не виконувала і не виконує. Просить розірвати договір довічного утримання, так як це дасть йому змогу успадкувати 1/2 частину спірної квартири, яка належала його померлій дружині [PERSON]. Позивач у судове засідання не зявився, надав суду заяву про підтримку позову, про розгляд справи у його відсутність та згоду на заочний розгляд справи. Відповідачі про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про що свідчать довідки поштових відділень № № 82, 83 м. Кривого Рогу про закінчення терміну зберігання листа. Відповідно до абзаців 2, 4, 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що з 07.07.1982 р. [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. 11.03.1987 р. шлюб було розірвано, але згодом вони стали підтримувати фактично шлюбні відносини, а 30.09.2005 р. знову зареєстрували шлюб. Від шлюбу спільних дітей не має. Згідно свідоцтва про право власності на житло [PERSON] та [PERSON] належала квартира [ADDRESS]. 17.10.2012 р. між [PERSON], [PERSON], яка померла 07.08.2015 р. та [PERSON], який помер 11.05.2015 р. був укладений договір довічного утримання,посвідчений приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 18/1762. За умовами договору [PERSON] та [PERSON] передали у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS], яка належала їм на праві приватної спільної сумісної власності. [PERSON] зобовязався довічно повністю утримувати [PERSON] та [PERSON], забезпечувати їх харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою, а саме щомісячно надавати їм 800 грн., і забезпечити їх житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчужуваній квартирі. Але взяті на себе зобовязання [PERSON] не виконував, а 11.05.2015 р. він помер. За життя, [PERSON] було складено заповіт на імя своєї дружини [PERSON], і до якої перейшли обовязки по догляду за [PERSON], [PERSON], але вона їх також не виконує. 07.08.2015 р. [PERSON] померла. 29.02.2016 р. приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу, було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом на квартиру [ADDRESS], у звязку з відсутністю у нього права власності на спадкове майно (а.с. 11, 12, 13-15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23-34, 38, 41-42). Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до положень ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно до п. 1. ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. Згідно до ст. 757 ЦК України, обов'язки набувача за договором довічного утримання (догляду) переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, що було передане відчужувачем. Згідно до ст. 1261 ЦК України право на спадщину мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, та батьки. У відповідності до зазначеної норми закону право на спадщину має позивач [PERSON], як чоловік померлої [PERSON]. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У листі № 24-753/0/4-1 від 16.05.2013 р. Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що - визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Після дослідження та оцінки доказів у справі, докази надані позивачем відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, судом вважаються належними та допустимими, згідно до ст. ст. 58, 59 ЦПК України і вони свідчать про обґрунтованість та законність позовних вимог.

Outcome: approved