Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], просить ухвалити рішення , яким визнати відповідача, такою що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] Житомирської області. Позовну заяву обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] Житомирської області, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №115988085 від 02.03.2018 року. Відповідач була співмешканкою її сина [PERSON], оскільки з ними позивач проживала однією сім'єю, тому зареєструвала її у своєму будинку. З 2011 року відповідач через конфлікт з її сином не проживає за своїм місцем реєстрації, добровільно знятися з реєстрації не бажає, домовленості між ними щодо збереження за відповідачем житла не було. Через реєстрацію відповідача позивач не має змоги оформити субсидію на оплату комунальних послуг, а тому звернулася до суду за захистом свого цивільного права. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, її представник [PERSON] подав заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.26). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлена відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов не подала (а.с.24,25,30). В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності сторін, що відповідає положенню ст. ст. 280, 281 та ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] власником житлового будинку [ADDRESS] Житомирської області, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №115988085 від 02.03.2018 року (а.с.16 зворотна сторона). Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї позивача [PERSON] до №502 від 24.05.2018 року відповідач [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживає(а.с.17 зворотна сторона). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені норами ст. 16, 386, 391 ЦК України. Оскільки відповідач був членом сім'ї позивача, понад два роки не проживає у вказаному будинку, дані обставини відповідачем не заперечуються, ніким не спростовані, тому у своїй сукупності дають підстави для суду для задоволення позовних вимог про визнання останньої такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі ст. 41 Конституції України, ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved