Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

У березні 2014 року позивач АТ «Банк «Фінанси та Кредит»звернулося до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Реєстраційна служба Новоодеського районного управління юстиції Миколаївської області про зобов'язання до здійснення дій по зверненню до Реєстраційної служби Новоодеського районного управління юстиції Миколаївської області із заявою про реєстрацію за собою права власності на нерухоме майно: житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. На обґрунтування позову позивач вказав, що відповідно нотаріально посвідченому договору дарування, укладеному 14.12.2001 р. між [PERSON] та [PERSON], останній набув права власності на житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: [ADDRESS], які 17.05.2007 р. передав в іпотеку позивачу у якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №42-05/07. Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 17.12.2010 р., яке було скасовано рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 29.10.2012 р., вказаний договір дарування нерухомого майна було визнано недійсним та на підставі скасованого в подальшому рішення суду право власності на нерухоме майно зареєстровано за [PERSON] Посилаючись на те, що відповідач [PERSON], як іпотекодавець та власник нерухомого майна - житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS], ухиляється від державної реєстрації свого права власності на вказане нерухоме майно, а позивачу відмовлено у проведенні такої реєстрації, просить про зобов'язання відповідача до здійснення вказаних дій. У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав, пославшись на обставини у ньому викладені. Крім того пояснив, що у зв'язку із тим, що відповідач не здійснюючи дії по реєстрації права власності на нерухоме майно, яке було передано ним в іпотеку Банку, позбавляє останнього можливості реалізувати своє право на стягнення кредитної заборгованості за рахунок предмета іпотеки. Відповідач у судове засідання не з'явився. Направив до суду свого представника, який проти задоволення позову заперечив, пославшись на те, що здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно є правом, а не обов'язком особи, а тому обраний позивачем спосіб захисту не є належним. Представник третьої особи у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, а також письмові пояснення до справи, відповідно яким вказала, що державна реєстрація прав на нерухоме майно є правом особи, а не його обов'язком. Вивчивши доводи позову, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази, надані сторонами, судом в межах заявлених позовних вимог, встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно договору дарування від 14.12.2001 р., посвідченому нотаріально, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв в дар цілий житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться у [ADDRESS]. 17.05.2007 року між [PERSON] та ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є АТ «Банк «Фінанси та Кредит», укладено іпотечний договір, посвідчений нотаріально, відповідно якому [PERSON] передав Банку в іпотеку, як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих йому за Договором про не відновлювальну кредитну лінію №42-05/07 від 17.05.2007 р. на суму 108000 доларів США строком до 14.05.2010 р., а також процентів за користування кредитними ресурсами, нерухоме майно: житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, розташовану за цією ж адресою. Загальною площею 0,1423 га, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 17.12.2010 р. визнано недійсним договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться у [ADDRESS]. Право власності на це нерухоме майно визнано за [PERSON] Відповідно витягу про державну реєстрацію прав РКП «Новоодеське РБТІ» на підставі вказаного рішення суду 19.04.2012 р. право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано за [PERSON] Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 29.10.2012 р. рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 17.12.2010 р. скасовано, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування будинку [ADDRESS] від 14.12.2001 р. відмовлено. Актом державного виконавця від 26.12.2012 р. підтверджується, що здійснити стягнення по виконавчому документу виконавчого листа № 2-35, виданого 06.06.2012 р. Новоодеським районним судом про стягнення з [PERSON] боргу на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» у розмірі 793847 грн. , в тому числі і шляхом звернення стягнення на заставне майно: будинок [ADDRESS] та земельну ділянку, неможливо у зв'язку із відсутністю майна, на яке можливо звернути стягнення. Відповідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу у способи, визначені частиною другою цієї статті. Згідно вимогам ст.. 210 ЦК України у випадках, встановлених законом, правочин підлягає державній реєстрації і є вчиненим з моменту його державної реєстрації. За змістом ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, їх виникнення, обмеження, перехід, припинення підлягають державній реєстрації, яка є публічною та здійснюється відповідним органом, зобов'язаним до надання такої інформації в порядку, встановленому законом. Ч.3 цієї статті передбачено право на оскарження до суду відмову у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості . При цьому ця норма щодо можливості оскарження до суду відмови у державній реєстрації, ухилення від державної реєстрації згідно роз'ясненням, наданим у п.8 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 р., може застосовуватись лише щодо дій (бездіяльності) органів, які здійснюють таку реєстрацію, оскільки рішенням суду не може бути зобов'язано сторони до здійснення державної реєстрації правочину, що суперечило б загальним засадам цивільного законодавства - свободі договору, передбаченому п.3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Враховуючи наведене позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed