Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що з 05.01.2011 по 16.04.2915 працював у відповідача, звільнений за власним бажанням. Протягом роботи та в день звільнення відповідач не виплатив нараховану заробітну плату в розмірі 7076,33 грн, які просив стягнути з відповідача. Через не проведення розрахунку в день звільнення просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 17.04.2015 по день винесення рішення. Порушення трудових прав в частині невиплати заробітної плати за відпрацьований час призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, необхідності додавання додаткових зусиль для організації життя, чим йому завдана моральна шкода, на відшкодування якої просив стягнути 1000 грн. До початку судового засідання позивач надав заяву, в якій позов підтримав, просив задовольнити, дав згоду на постановляння заочного рішення. Відповідач в судове засідання свого представника не спрямував, про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, не сповістив суд про причини неявки, проте надав письмові заперечення, в яких зазначив, що розмір заборгованості з заробітної плати перед позивачем складає 7076,33 грн; розрахунок середнього заробітку позивач не надав, доказів на спричинення моральної шкоди та її розміру також не надав. В позові просив відмовити. Заяв про розгляд справи без участі представника, відкладення судового розгляду не надав. Дослідивши свідчення позивача та письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем з 05.01.2011 по 16.04.2915, звільнений за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України, що підтверджується записами в трудовій книжці. Згідно довідки відповідача заборгованость із заробітної плати перед позивачем за серпень 2014 - квітень 2015 року станом на 21.09.2015 складає 7076,33 грн за відрахуванням утриманих податків. Згідно зі ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. За ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні робітника виплата всіх сум, належних йому від підприємства, установи, організації, проводиться у день звільнення. Якщо робітник у день звільнення не працював, то вказані суми повинні бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим робітником вимоги про розрахунок. Таким чином, оскільки відповідачем була нарахована, але вчасно не виплачена [PERSON] заробітна плата, чим порушені його права, заборгованість з заробітної плати, розмір якої - 7076,33 грн - визнаний сторонами, належить стягнути з підприємства на його користь. Відповідно до ч. 1 ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому робітнику сум у строки, вказані ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити робітнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За довідкою відповідача розмір середньоденної заробітної плати становить 75,11 грн, середньомісячної - 1239,35 грн.. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 17 квітня 2015 року по 29 вересня 2015 року - день постановлення рішення - 8412,32 гривень (розрахунок: 75,11грн х 112 робочих днів). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)», із змінами, внесеними п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 25 травня 2001 року № 5, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що невиплатою заробітної плати за час роботи позивачу була спричинена моральна шкода, оскільки він має право на оплату своєї праці з метою забезпечення засобами для існування, задоволення побутових потреб, однак сума, яку просить стягнути позивач, є надмірною, не відповідає перенесеним стражданням. Виходячи з принципів справедливості та розумності, з урахуванням конкретних обставин справи, а саме, періоду утворення заборгованості та її розміру, суд визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду в розмірі 350 гривень. Відповідно до частини третьої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 487,20 грн за вимоги майнового характеру за 170,52 грн - за вимоги немайнового характеру пропорційно задоволеним вимогам, разом - 657,72грн. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в межах суми боргу за серпень 2014 року - 861,91 гривень.

Outcome: partial