Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позовні вимоги [PERSON] мотивував тим, що 23.01.2012 року між ним та відповідачем у письмовій формі було укладено договір позики, згідно якого відповідач [PERSON] отримав від нього кошти у сумі 7000,00 доларів США. Підтвердженням факту отримання грошей є розписка відповідача, відповідно до якої останній зобов'язався повернути отримані грошові кошти до 23.04.2012 року. Однак після спливу зазначеного строку та на день подачі позовної заяви до суду відповідач позичені кошти не повернув, на чисельні усні вимоги позивача повернути кошти відповідач не реагує. З підстав, зазначених вище, позивач звернувся до суду з даною позовною заяву, в якій просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 7000, 00 доларів США сумі, що відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 93 940 грн., а також 3 % річних від простроченої суми в розмірі 6810,00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, щодо ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення у його відсутність на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечив проти такого порядку вирішення спору. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 23.01.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір безпроцентної позики грошей, згідно якого [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняв 7000,00 доларів США, з зобов'язанням повернути зазначену суму до 23.04.2012 року, що підтверджується розпискою відповідача (а.с.6). З вищевикладеного суд приходить до висновку, що між сторонами виникли правовідносини позики, які підлягають врегулюванню нормами ст.ст. 1046-1053 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частина 1 статті 1049 ЦК України визначає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Ст. 611 ЦК України, визначає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Станом на 18.09.2014 року прострочена сума заборгованості відповідача за договором позики становить 7 000 дол. США, що відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 93940,00 грн. Розрахунок 3% річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу ? 3%/365 (кількість днів у році) ? кількість днів прострочення. Враховуючи те, що відповідно до договору позики відповідач зобов'язався повернути отримані кошти до 23.04.2012 року, саме цей день є початком перебігу строку прострочення зобов'язання. Таким чином, за період з 23.04.2012 року по 18.09.2014 року три проценти річних від простроченої суми заборгованості, які підлягають стягненню з відповідача, становлять (93940,00 ? 0,03/365) ?882 = 6810,00 грн. Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між сторонами договору позики від 23.01.2012 року та отримання грошей [PERSON] Крім того, встановлено, що у визначений в договорі строк позика відповідачем позивачу не повернута. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Зважаючи на те, що позовні вимоги [PERSON] доведені, суд вважає, що з останнього на користь позивача слід стягнути борг за договором позики від 23.01.2012 року в сумі 7000 дол. США, що відповідно до офіційного курсу НБУ еквівалентно 93940 грн. та три проценти річних в розмірі 6810,00 грн. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 878 грн. 75 коп. та 126 грн. 75 коп. судового збору в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved