Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання договору дарування дійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що 25 вересня 1998 року [PERSON] за згодою свого чоловіка [PERSON] подарувала їй житловий будинок, розташований в смт. Арбузинка, вул. Жовтнева, 40 Миколаївської області, оформивши вказану угоду розпискою. Посилаючись на те, що вона прийняла дарунок, переїхала проживати до подарованого будинку, відремонтувала його, сплачує комунальні платежі, а відповідач запевнила її в тому, що виконає всі необхідні дії щодо поновлення втрачених документів про власність на будинок, однак після того як вона у жовтні 2017 року знайшла відповідача у соціальних мережах, відповідач ухилилася від виконання будь-яких дій щодо здійснення нотаріального оформлення договору дарування, позивач прохала визнати дійсним договір дарування житлового будинку, розташованого в смт. Арбузинка, вул. Жовтнева, 40 Миколаївської області, укладений між нею та [PERSON] Ухвалами суду від 5 квітня 2018 року та 3 травня 2018 року в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору були залучені [PERSON], [PERSON] У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги та прохала суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання двічі не зявилася без повідомлення причин, незважаючи на те, що про дату, час і місце судового засідання повідомлялася як особа, зареєстроване місцепроживання якої суду невідоме, шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті суду, відзиву по справі та заяви про розгляд справи у її відсутність суду не подала. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] у судове засідання не зявився, пояснень по справі не надав. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] у судове засідання не зявився, подав заяву, в якій не заперечував проти визнання позову. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, вислухавши позивача, суд приходить до наступного. [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 16 лютого 1994 року, посвідченого Арбузинською державною нотаріальною конторою, належить на праві власності житловий будинок, розташований в смт. Арбузинка, вул. Жовтнева (колишня - 50 років Жовтня ), 40. 25 вересня 1998 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в простій письмовій формі уклали договір дарування вищевказаного будинку, про що склали розписку. Нотаріального посвідчення договору дарування даного будинку не здійснювалося та державна реєстрація його не проводилась. Відповідно до положень п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності з 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки спірні правовідносини виникли до набрання чинності ЦК України, то при вирішення спору підлягають застосуванню норми ЦК УРСР. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди та ст. 48 цього Кодексу, яка передбачає, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. За положеннями ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР така угода може бути визнана судом дійсною, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Згідно із ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Договір купівлі - продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради депутатів (ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР). Частиною 3 статті 244 ЦК УРСР визначено, що до договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 цього Кодексу. За змістом статті 153 ЦК Української РСР в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Правило ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР про визнання угоди дійсною не може бути застосоване, якщо сторонами не досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. У судовому засіданні встановлено, що позивач не довела відповідними доказами тих обставин, що при укладенні договору дарування жилого будинку в простій письмовій формі сторонами цього правочину були узгоджені всі істотні умови, зокрема щодо об'єкту дарування (предмету договору), адже відповідно до договору купівлі-продажу від 16.02.1994 року житловий будинок розташований на земельній ділянці розміром 1500 кв.м, яка належить [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю від 16 лютого 1994 року, ідентифікації особи кожної із сторін договору, дарування ж вчинено власником, який не має оригіналу правовстановлюючих документів на нерухомість у звязку з їх втратою при пожежі, а також чи були дотримані передбачені законом обмеження на укладення такого договору, а саме: письмова згода чоловіка [PERSON] на відчуження майна подружжя (ст. 23 КпШС УРСР). Разом з тим, суд позбавлений можливості перевірити чи перебувала відповідач [PERSON] у шлюбі з [PERSON] і чи є подарований будинок їх спільною власністю подружжя. Аналогічні норми містяться у ч. 2 ст. 220 ЦК України (чинній на час звернення позивача до суду), якщо сторони домовилася щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин (правова позиція Верховного Суду України у справі за № 6-1288цс17). На підтвердження факту ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору дарування позивачем надано копію листа позивача до відповідача з проханням відгукнутися та поспілкуватися щодо будинку в смт. Арбузинка. Однак як вбачається з копії конверту, що є в матеріалах справи, лист, адресований відповідачу, повернувся з відміткою «Повернення». Також позивачем надані суду паперові копії скриншотів з мобільного телефону щодо листування сина позивача з особою, зазначеною в соціальній мережі «Однокласники» як [PERSON] (Смертина). Відповідно до частин 3-5 ст. 100 ЦПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. З урахуванням того, щопаперова копія електронного доказу не містить дати спілкування, не посвідчена у порядку, визначеному законом, оригінал електронного доказу суду не надано, зважаючи на те, що з травня 2017 року в Україні діє блокування доступу до соціальної мережі «Однокласники», суд не приймає як докази паперові копії скриншотів, надані позивачем як докази. Окрім того, суд не приймає до уваги і не вважає належними доказами показання свідків [PERSON], [PERSON], які не змогли у судовому засіданні вказати осіб, які здійснили дарування будинку. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано доказів безповоротного ухилення відповідача [PERSON] від нотаріального посвідчення договору дарування цього договору та втрати стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин, у звязку з чим у задоволенні позову має бути відмовлено.

Outcome: dismissed