Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

У вересні 2018 року позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій, з урахуванням уточненої позовної заяви, просила визнати за [PERSON] право власності на 77/100 частині домоволодіння за адресою [ADDRESS] , за набувальною давністю. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що 02.10.2003 року [PERSON] було здійснено купівлю об`єкта нерухомості, а саме 77/100 частини домоволодіння за адресою кв. [ADDRESS] в громадянина [PERSON] . Інші 23/100 домоволодіння у вигляді кв. [ADDRESS] належать гр. [PERSON] , яка живе в ній по теперішній час. Зазначені 77/100 частини домоволодіння в будинку [ADDRESS] належали продавцеві [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03.10.1985 року. На час продажу 77/100 частини даного домоволодіння [PERSON] мешкав у м. Москва Російської Федерації, був громадянином Росії й зареєстрований у [ADDRESS] . Оформлення купівлі-продажу даних 77/100 частини домоволодіння [ADDRESS] у вигляді квартири [ADDRESS] відбулося формальним чином за допомогою розписки, виданої 02.10.2003 року на ім`я [PERSON] представником продавця [PERSON] за дорученням [PERSON] . Позивачка мешкає у кв. [ADDRESS] з моменту покупки 77/100 частини домоволодіння по теперішній час, а з 04.06.2004 року зареєстрована в цій квартирі. Таким чином, позивачка сумлінно й безперервно володіє й відкрито користується зазначеною квартирою з 02.10.2003 року, тобто понад 15 років, вчасно сплачуючи усі належні комунальні послуги і безпосередньо проживаючи там. Одержавши від покупця [PERSON] гроші за 77/100 частини даного домоволодіння, [PERSON] для оформлення документів на зазначену частину домоволодіння в Україну з Росії не з`явився. У зв`язку з відсутністю в [PERSON] правовстановлюючого документа на зазначені 77/100 частині домоволодіння [ADDRESS] й можливості іншим шляхом визнати за позивачем право власності надані 77/100 частини домоволодіння у вигляді квартири [ADDRESS] , виникла необхідність у зверненні до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги і просили їх задовольнити в повному обсязі посилаючись на матеріали позовної заяви. Представник Дніпровської міської ради Кишковар Н.А. в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, під час судового засідання на електронну адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, втім представник позивачки наполягав на розгляді справи без представника Дніпровської міської ради. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Крім цього, необхідно зазначити, що через Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області до Російської Федерації було направлено доручення про вручення документів [PERSON] , втім до суду він не з`явився, а документи повернули як не вручені. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала заяву, в якій позовні вимоги позивачки просила задовольнити, а справу розглянути без її участі. Зі згоди позивачки та представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги позивачки задоволенню не підлягають в повному обсязі по наступним підставам. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою і стверджувала, що вона відкрито, безперервно з 2003 року володіє 77/100 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим вона просила визнати за нею право власності на вказане нерухоме майно за набувальною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, викладені позивачкою, підтвердила допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка підтвердила, що позивачка дійсно тривалий час проживає у спірному нерухомому майні, проводить поточні ремонти тощо. Крім цього, в якості свідка була допитана сама позивачка [PERSON] , яка крім обставин викладених в позовній та уточненій позовній заявах, вказала, що [PERSON] на підписання договору стосовно продажу нерухомого майна не з`явився. А також,\~на підтвердження\~своїх позовних\~вимог,\~позивачем було\~надано суду\~копію розписки\~(а.с.\~15),\~з якої\~вбачається,\~що [PERSON] \~від імені\~ [PERSON] \~було отримано\~від [PERSON] \~кошти у\~розмірі 34450\~грн.,\~як оплату\~за будинок\~за адресою:\~ [ADDRESS] \~та від\~його імені\~заявляє,\~що будинок\~переходить у\~власність [PERSON] ;\~копію розписки\~(а.с.\~16),\~з якої\~вже вбачається,\~що [PERSON] \~отримала в\~борг від\~ [PERSON] \~34450\~грн.\~під заставу\~будинку за адресою: [ADDRESS] , а у разі неповернення боргу до 01.11.2003 року даний будинок переходить у власність [PERSON] ; копію акта підтвердження по факту проживання (або не проживання) осіб за адресою: [ADDRESS] від 30.05.2019 року (а.с. 101), з якого вбачається, що [PERSON] з 31.08.1987 року не проживає, а з жовтня 2003 року проживає [PERSON] ; копію договору завдатку від 26.09.2003 року, в якому мова йде про [ADDRESS] . Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Втім, з копії договору від 03.10.1985 року (а.с. 17) вбачається, що [PERSON] придбав 3/5 частин жилого будинку [ADDRESS] , про що також йдеться у реєстраційному посвідченні (а.с. 18); з копії свідоцтва про право власності (а.с. 27), копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 26), інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що [PERSON] є власником саме 77/100 будинку [ADDRESS] (про яку йдеться у вищевказаних розписках) або ж квартиру [ADDRESS] (на яку позивачка просить визнати за нею право власності за набувальною давністю) у даному будинку у правовстановлюючих документах не згадується. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд вважає необхідним зазначити, що нормами ч. 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Аналізуючи поняття добросовісності володіння, як підстави для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Отже, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати по відсутність у неї підстав для набуття права власності. Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Зокрема до таких висновків системно підходить й Верховний Суд при розгляді аналогічних справ про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, а саме: постанова від 05 грудня 2018 року у цивільній справі № 736/853/17; постанова від 07 листопада 2018 року у цивільній справі № 642/8823/2015-ц; постанова від 12 грудня 2018 року у цивільній справі № 609/451/18; постанова від 24 січня 2019 року у цивільній справі № 755/16913/16-ц. Вказані судові рішення є у відкритому доступі на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень за посиланням - http://www.reyestr.court.gov.ua. З урахуванням вищевказаного, суд прийшов до висновку, що позивачка не є добросовісним набувачем спірного нерухомого майна, а відкритість і безперервність користування майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України. Крім цього, позивачкою не надано жодного документа на підтвердження факту купівлі нею даного будинку, а надані копії розписок мають суперечності: стосовно частки майна та з якою метою вони були укладені (чи то були взяті гроші в борг чи за продаж будинку (квартири чи частки будинку). За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням всього вищевказаного в сукупності, суд вважає необхідним відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed