Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

У 2016 році [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів в частині покупця, визнання покупцем цінних паперів, визнання права власності на квартиру, усунення перешкод у користуванні квартирою та скасування права власності. В подальшому позивач уточнив свої позовні вимоги, вказавши в якості відповідачів [PERSON], ТОВ «АСТАРТА-БРОК» та третьою особою вказав [PERSON]. Уточнені позовні вимоги були про визнання удаваним договору купівлі-продажу цінних паперів, визнання покупцем цінних паперів, визнання права власності на квартиру та скасування свідоцтва про право власності. У 2017 році [PERSON], як третя особа з самостійними вимогами, звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], ТОВ «АСТАРТА-БРОК», третя особа [PERSON] про визнання удаваним договору купівлі-продажу цінних паперів, переведення прав покупця, скасування свідоцтва про право власності, визнання права власності, посилаючись на такі обставини. В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] та третя особа із самостійними вимогами [PERSON] вказували на те, що 2002 році [PERSON] переніс малий ішемічний інсульт, у листопаді 2011 року переніс операцію по ендопротезуванню тазобедреного суглобу. 18.05.2012 року при наполяганні дочки [PERSON], [PERSON] за письмовою згодою свого чоловіка [PERSON] уклала договір купівлі-продажу квартири у м. Миколаєві. Післяопераційний стан [PERSON] проходив важко, він потребував сторонньої допомоги, подружжя [PERSON] погодилося на переїзд до м. Одеси, підшукуванням купівлі квартири займалася відповідач [PERSON], яка в подальшому знайшла продавця цінних паперів (1 шт.) 20.05.2012 року грошові кошти в сумі 560\~000, 00 грн., що еквівалентно 70\~000 (сімдесят тисяч) доларів США [PERSON] дала відповідачу [PERSON] в присутності [PERSON] та онуки [PERSON] для здійснення необхідних передплат за квартиру [ADDRESS], проведення ремонту, на підтвердження чого надала розписку, датовану 20.05.2012р.. 10.07.2012 року [PERSON] сповістила відповідача [PERSON], що не має можливості приїхати до м. Одеси на укладення договору купівлі-продажу цінних паперів так, як немає на кого залишити чоловіка [PERSON]. Цього ж дня, [PERSON] без згоди позивачів уклала з [PERSON] [PERSON] № Б-32/2012-1 купівлі-продажу цінних паперів (1 шт.) договірною вартістю 280\~320 (двісті вісімдесят тисяч триста двадцять) грн. без ПДВ. 14.02.2013 року відповідач [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS]. 01.10.2014 року Малиновським районним судом м. Одеси шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. У кінці липня 2014 року позивачам стало відомо, що відповідач [PERSON] та [PERSON] ділять своє майно, набуте ними у шлюбі, в тому числі і вказану кватиру. Оскільки вказана квартира не є власністю [PERSON], позивачі запропонували їй переоформити спірну квартиру на них, однак отримали відмову, у звязку з чим змушені звернутися до суду з позовом за захистом своїх майнових прав. Позивачі вважають, що укладений договір купівлі-продажу цінних паперів є недійсним у частині покупця цього майна, оскільки фактичним покупцем цінних паперів були позивачі, так як заплатили за це майно свої грошові кошти. В судовому засіданні [PERSON] підтримав свої уточнені позовні вимоги та просив визнати договір купівлі-продажу від 10.07.2012 року цінних паперів (1 шт.) договірною вартістю 280\~320 (двісті вісімдесят тисяч триста двадцять) грн. без ПДВ, укладений між [PERSON] і [PERSON] недійсним у частині, що стосується прав покупця; визнати покупцем за Договором № Б-32/2012-1 від 10.07.2012 року купівлі-продажу цінних паперів (1 шт.) договірною вартістю 280\~320 (двісті вісімдесят тисяч триста двадцять) грн. без ПДВ, укладеним між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] в ? частці; визнати за [PERSON] право власності на ? частку квартири [ADDRESS]; скасувати право власності на квартиру [ADDRESS], зареєстроване на ім'я [PERSON]. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - [PERSON] свої позовні вимоги підтримала та просила визнати договір купівлі-продажу від 10.07.2012 року цінних паперів (1 шт.) договірною вартістю 280\~320 (двісті вісімдесят тисяч триста двадцять) грн. без ПДВ, укладений між [PERSON] і [PERSON] недійсним у частині, що стосується прав покупця; визнати покупцем за Договором № Б-32/2012-1 від 10.07.2012 року купівлі-продажу цінних паперів (1 шт.) договірною вартістю 280\~320 (двісті вісімдесят тисяч триста двадцять) грн. без ПДВ, укладеним між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] в ? частці; визнати за [PERSON] право власності на ? частку квартири [ADDRESS]; скасувати право власності на квартиру [ADDRESS], зареєстроване на ім'я [PERSON]. Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON], [PERSON] визнала у повному обсязі пояснивши суду, що позивачі по справі дійсно були покупцями цінних паперів, так як надали для цього грошові кошти. Оскільки [PERSON] був важкохворий, а [PERSON] здійснювала догляд за ним та не мала змоги приїхати на підписання вищевказаного договору, тому оформити купівлю-продаж цінних паперів вимушена була на себе, жодних майнових прав на спірну квартиру вона не має та не було намірів ними заволодіти, так як житлом забезпечена. [PERSON] позовні вимоги визнав у повному обсязі та пояснив суду, що купівлю-продаж цінних паперів укладав з [PERSON], яка, при підписанні договору, переймалася тим, що її мати, [PERSON] не змогла приїхати на підписання договору, оскільки не має на кого залишити хворого батька, який в той час хворів, а тому вимушена укладати даний договір на своє імя, квартира придбавалася для батьків та за їх кошти. Представник ТОВ «АСТАРТА БРОК» у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином. Третя особа без самостійних вимог, [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином за адресою своєї реєстрації, яку він неодноразово вказував у своїх заявах. В матеріалах справи є відзив [PERSON], в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивачу та третій особі. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення первісного позову та позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору з наступних підстав. У судовому засіданні було встановлено, що 18.05.2012 року [PERSON] за письмовою згодою свого чоловіка [PERSON] за договором купівлі-продажу продала у [ADDRESS] будинку №3 «а» по вул. Радянській. Продаж вчинено за 377\~900грн.(а.с.80 т.1). 20.05.2012 року подружжя [PERSON] для придбання для них квартири [ADDRESS], надали відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 560\~000,00 грн., що еквівалентно 70\~000,00 доларів США про що склали розписку в присутності [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні [PERSON], який спочатку мав статус відповідача у справі, а потім статус третьої особи без самостійних вимог підтвердив, що подружжя [PERSON] дійсно передавало [PERSON] грошові кошти в сумі 560\~000грн., що еквівалентно 70 тис. дол. США для купівлі спірної квартири, вказану квартиру вони придбали за 70 тис. дол. США, а інші кошти пішли на її ремонт та на потреби сімї. Разом з тим вказував, що і його мати також дала грошові кошти в аналогічній сумі для придбання цієї квартири. Однак згідно звіту про визначення ринкової вартості квартири [ADDRESS] від 20.08.2014р. ринкова вартість зазначеної квартири станом на 20.08.2014р. складає 762\~700грн., що на той час еквівалентно 57692,89 дол. США. (т.1 а.с.178-186). Доказів того, що цінні папери 1 (одна) штука були придбані за 560 000грн., (70\~000дол.США) [PERSON] не надав. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05 травня 2017 року в задоволенні клопотання представника [PERSON] [PERSON] про призначення ретроспективної комплексної судової технічно-будівельної експертизи відмовлено. Оскільки [PERSON] та [PERSON] із-за хвороби останнього не могли приїхати на підписання договору купівлі-продажу цінних паперів у м. Одесу, 10.07.2012 року відповідач [PERSON] з відповідачем [PERSON] уклала договір купівлі - продажу цінних паперів (1 шт.) договірною вартістю 280\~320,00 грн. на своє імя.(а.с. 22 т. 1). Згідно договору купівлі-продажу [PERSON] стала власником вищевказаних цінних паперів,\~\~сплативши відповідачу [PERSON] за даним договором грошові кошти у розмірі 280\~320,00 грн., які їй були надані позивачами по справі для придбання вищевказаної квартири, яка повинна бути їхньою власністю. 14.02.2013 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно а саме на квартиру [ADDRESS] (а.с. 77 т.1). Позивачі вказують,\~\~що договір купівлі-продажу цінних паперів (1 шт.) договірною вартістю 280\~320,00 грн. від 10.07.2012 року є удаваним правочином, оскільки [PERSON] не платила свої кошти або кошти своєї сімї за придбання цінних паперів. Відповідно до ст.6, 11 та 12 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). В розумінні положень статті 202 ЦК України під правочином розуміють дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. Дії як юридичні факти мають вольовий характер і можуть бути правомірними та неправомірними. Правочини належать до правомірних дій, спрямованих на досягнення правового результату. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини 5 даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. А тому основним юридичним фактом, що суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні правочину, а також з'ясування питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший та який саме. Як встановлено в судовому засіданні, 10.07.2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу цінних паперів, згідно з яким відповідач [PERSON] продав відповідачу [PERSON] цінні папери, однак у відповідача [PERSON] при укладенні спірного договору купівлі-продажу цінних паперів не було намірів на придбання спірної квартири для особистих потреб, або потреб своєї сім»ї, а були наміри на придбання житла, а саме вищевказаної квартири на забезпечення та проживання своїх батьків, позивачів по справі, тому договір купівлі-продажу цінних паперів є удаваним в частині покупця, [PERSON]. [PERSON], будучи допитаним як свідок, суду пояснив, що він з дружиною мав намір придбати квартиру. Пошуками квартири займалася [PERSON]. Вона ж і готувала всі документи для укладення правочину. Він був обізнаний про придбання квартири, проте не знав, що будуть придбаватися цінні папери, а не сама квартира. [PERSON] в подальшому отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Гроші для придбання квартири надавала його дружина [PERSON], що підтверджується розпискою (а.с.12 т.1). [PERSON] участі у придбанні цінних паперів не приймав, грошей на їх придбання не надавав, тому жодного права на квартиру не має. Судом також встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 1998р. по жовтень 2014р. У березні 2014р. [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] за участю третіх осіб [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, в якому вказувала, що її батьки [PERSON] та [PERSON] подарували їй грошові кошти на придбання спірної квартири у розмірі 70\~000 дол. США, зо еквівалентно 560\~000 грн., про що надали письмову розписку. Дійсно в матеріалах справи є копія розписки від 20.05.2012р., яка підписана [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в якій зазначається, що [PERSON] надала [PERSON] 560\~000грн. (еквівалент 70\~000дол.США) для придбання спірної квартири, в дар. (а.с.121 т.1) Рішенням апеляційного суду Одеської області від 04.06.2015 року, яке набрало законної сили, у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], за участю третіх осіб [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю встановлено, що спірна квартира придбана [PERSON] перебуваючи у шлюбі з [PERSON], однак не встановлено, що вона є спільною сумісною власністю, а тому у [PERSON] відсутні підстави вважати її спільним майном подружжя. Даним судовим рішенням встановлено, що нікчемний правочин (розписка від 20.05.2012р.) не створює юридичних наслідків, тому не може бути доказом походження коштів, за які було придбано цінні папери 1 (одна)штука, як таких що належали особисто [PERSON], а тому і не може створювати юридичних наслідків і для [PERSON] (а.с.14-16 т.1) Рішенням апеляційного суду Одеської області від 08.12.2016 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про стягнення грошових коштів встановлено, що рішення апеляційного суду Одеської області від 04.06.2015 року містить висновок про те, що квартира придбана [PERSON] у період шлюбу і не містить висновків про те, що квартира придбана, у тому числі за кошти, які надано в дар [PERSON] В цьому рішенні зазначено, що для визнання майна спільною сумісною власністю подружжя суд має встановити не тільки факт набуття майна у період шлюбу, а і факт того, що джерелом набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя; сам факт видачі [PERSON] розписки про передачу грошових коштів, за відсутності інших належних і допустимих доказів, не є підставою для ствердження того, що грошові кошти були використані в інтересах сімї [PERSON] і [PERSON] (а.с. 81 т.1) Допитана в якості свідка третя особа із самостійними вимогами [PERSON] пояснила суду, що вони проживали у м. Миколаєві у 3-х кімнатній квартирі з євроремонтом, чоловік став хворіти. Дочка проживала у м. Одесі, та вмовляла переїхати до них в м. Одесу, а квартиру у м. Миколаєві продати. Квартиру продавали три роки, її купили сусіди з усіма речами, що там знаходилося. З квартири ми повинні були зїхати зразу після її продажу. Вона з чоловіком [PERSON] 18.05.2012 року продали власну квартиру у м. Миколаєві з наміром придбати квартиру у м. Одесі, так як стан чоловіка був важким і доглядати було важко, хотілося бути поближче до дочки. Крім квартири вони продали автомобіль та гараж. 18.05.2012 року вони переїхали проживати на дачу. 19.05.2012 року приїхала [PERSON] з [PERSON] і вона вирішила передати грошові кошти та написати розписку. Ніяких коштів вона в дарунок не передавала. 20.05.2012 року грошові кошти у розмірі 70\~000,00 доларів США було передано відповідачу [PERSON]. 21.05.2012 року дочка поїхала у м. Одесу. Пошуками квартири займалася дочка, [PERSON], а вони з чоловіком надали гроші та всі необхідні документи. [PERSON] ніякої участі у придбанні цінних паперів не приймав, грошей на їх придбання не надавав, тому жодного права на квартиру не має. Відповідач [PERSON], яка також була допитана в якості свідка, суду пояснила, що спірна квартира придбана за грошові кошти, які їй надали батьки [PERSON] та [PERSON]. 18.05.2012 року її батьки продали свою квартиру у м. Миколаєві та надали особисто їй грошові кошти у розмірі 560\~000,00 грн., що еквівалентно 70\~000,00 доларам США. Ні вона особисто ні її колишній чоловік жодного відношення до цих коштів, та до спірної квартири не мають. У звязку з тим, що її мати 10.07.2012 року не змогла приїхати на підписання договору у звязку з хворобою батька, тому, щоб не втратити квартиру, яка продавалася на вкрай вигідних умовах, вона самостійно вирішила укласти договір купівлі-продажу цінних паперів, так як і гадки не мала, що у її колишнього чоловіка виникне бажання відсуджувати майно, яке йому не належить. Намірів купляти цінні папери особисто для себе або для своєї сімї, вона не мала, [PERSON] участі у пошуках та придбанні цінних паперів не приймав, грошові кошти не вкладав. Квартира придбана за 280\~320,00 грн., решту коштів витрачено на ремонт квартири. Про те, що [PERSON] давала кошти на квартиру дізналася у грудні 2016р. Автомобілі «ТOYOTA RAV 4» і «HYNDAI TACSON» були придбані за грошові кошти від продажу їхньої квартири у м. Миколаєві. Між нею та батьками була домовленість, що саме цю квартиру будуть придбавати, проте, що відповідачка оформила договір купівлі-продажу цінних паперів на своє імя вона сказала позивачу лише в березні-квітні 2014 року, до цього вони її не питали, а вона їм не говорила. Вважає, що покупцем даної квартири повинні бути її батьки. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] та [PERSON] у 2012 році продали у м. Миколаєві свою квартиру, гроші від продажу дали [PERSON] для придбання у м. Одесі для них квартири. Розписку про передачу коштів всі підписали в тому числі і [PERSON]. Свідок в 2012 році закінчувала магістратуру, вони взяли в борг 33,000 грн. за оплату за навчання. У нас ще був кредит за телевізор, який виплачувала її матір відповідачка по справі. Ремонт в квартирі проводився за кошти позивачів та заробітну плату матері. Те, що квартира не придбавалася, а придбавалися цінні папери та на імя [PERSON] вона дізналася в суді. Квартира повинна бути оформлена на [PERSON] та [PERSON] Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] вказувала, що позивача [PERSON] знає давно, він важко хворів, йому зробили операцію по заміні тазобедренного суглобу. У звязку з його хворобою діти та онучка наполягали на продажі квартири у м. Миколаєві та переїзд до м. Одеси. Гроші від продажу машини та гаражу дали дочці для оплати першого внеску за квартиру. Після продажу квартири і всього, що в ній було у м. Миколаєві, [PERSON] переїхали на дачу, де деякий час і проживали. Гроші від продажу квартири дали дочці для придбання квартири у м. Одесі. В судовому засіданні в якості свідка був допитаний відповідач [PERSON], який суду пояснив, що квартиру № 8 по Артилерійській 4-В він хотів придбати для своєї дочки, однак квартири як такої на той час ще не було, йому належали тільки цінні папери, на підставі яких в подальшому необхідно було отримати свідоцтво на квартиру. У 2012 році ця необхідність відпала, однак потрібно було повертати грошові кошти, які він позичав. Тоді він звернувся до агентства нерухомості «Атланта» з проханням продати цінні папери, оскільки на той час права власності на квартиру у нього ще не було. Представник агентства йому зателефонувала і сказала, що є покупець, який хоче придбати цінні папери для своїх батьків, яких має намір перевести у м. Одесу з іншого міста. В обумовлений день та час він прийшов на зустріч, однак на підписання договору прийшла лише [PERSON], яка йому пояснила, що мати немала змоги приїхати, а по її документам договір підписати не можливо, тому вона вирішила виступити покупцем та укласти з ним договір, крім того, він не погоджувався на відстрочку укладення договору так як йому потрібні були грошові кошти для повернення боргу. [PERSON] дала йому 280\~320,00 грн., як вказано у договорі від 10.07.2012р. При підписанні договору інших осіб не було. Доказів того, що на придбання зазначеної квартири були витрачені інші кошти, які були спільною власністю [PERSON] та [PERSON], а не кошти подружжя [PERSON], матеріали справи не містять. Таким чином з урахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку про те, що оскільки дійсної спрямованої волі [PERSON] при укладенні договору купівлі-продажу цінних паперів на їх придбання для себе або для своєї сімї не було, а укладений правочин в частині покупця є прихованим з метою приховати іншого покупця [PERSON] та [PERSON], тому суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, базуються\~\~на законі та підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року передбачено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обовязки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Узагальненням Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24 листопада 2009 року, передбачено, що удаваним є правочин, що вчинюється з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили. Тому при укладенні удаваного правочину до відносин його учасників застосовуються правила щодо правочину, який сторони мали на увазі (який сторони приховали). Воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином. При цьому позивач повинен вказати, який інший правочин приховується з допомогою укладеного правочину. Спільною ознакою фіктивного та удаваного правочинів є те, що розбіжність між волею та її зовнішнім виявом стає наслідком навмисних дій його учасників, які мають за мету одержання певної користі усіма або принаймні одним із них. Різниця полягає в тому, що за удаваного правочину настають інші права та обовязки, ніж ті, що передбачені правочином. За удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Закон не передбачає недійсність удаваного правочину, а лише пропонує застосовувати до відносин сторін норми, що регулюють той правочин, який сторони дійсно мали на увазі. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1ст.655\~ЦК). Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено право на захист цивільних прав та інтересів, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 217 Цивільного кодексу України недійсність окремої частини правочину не має наслідків недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Що стосується відзиву [PERSON] на позовні вимоги [PERSON] та [PERSON], суд зазначає, що згідно уточнених позовних вимог [PERSON] та позовних вимог третьої особи із самостійними вимогами [PERSON], [PERSON] визначений позивачами як третя особа без самостійних вимог, а не відповідачем у справі, а тому у відповідності до ст.178 ЦПК України, яка передбачає, що у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову, подання відзиву третьою особою без самостійних вимог не передбачено діючим законодавством. (а.с.152-157, 198-203 т.1) Згідно\~ст.ст.257, 261 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.3 ст.267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Статтею 41 ЦПК України передбачено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. [PERSON] на час розгляду справи мав процесуальний статус третьої особи без самостійних вимог і таким чином, його заява про застосування строку позовної давності не заслуговує на увагу та не підлягає задоволенню. Крім того, доказів того, що [PERSON] та [PERSON] в 2012р. було відомо, що вищезазначені події, не надано. Приймаючи до уваги встановлені обставини, які мають значення для розгляду справи суд визнає, що позивачі не пропустили строк позовної давності за захистом своїх майнових прав, оскільки про порушення цих прав дізналися лише у липні 2014 року, коли між [PERSON] та [PERSON] виник спір щодо поділу спільного майна. Враховуючи викладене вище, зважаючи на те, що позивачами по справі наведено суду належні докази того, що оспорюваний договір містить ознаки удаваного правочину, тому вимоги позову є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved