Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

У березні 2021 року позивачі звернулися до суду з позовом до ПрАТ«Просто-Страхування» про стягнення грошових коштів в рахунок відшкодуванняморальної шкоди, завданої внаслідок смерті фізичної особи. Свої позовні вимоги мотивують тим, що 10.09.2019 близько 14:16 години в результаті винних дій водія [PERSON] , яка керувала технічно справним автомобілем марки «КІА Soul», державний номерний знак [NUMBER] , та рухалась по сухій проїжджій частині заїзду до будинку №74, розташованого по вулиці Космонавтів в м. Миколаєві, в напрямку нерегульованого перехрестя зазначеної проїжджої частини заїзду та вулиці Космонавтів допустила наїзд на пішохода [PERSON] , яка була матір`ю позивачів, з подальшим переїздом тіла пішохода керованим третьою особою автомобілем. Внаслідок отриманих в результаті ДТП тілесних ушкоджень, пішохід [PERSON] загинула на місці події. Вказані факти підтверджуються вироком Ленінського районного суду м Миколаєва від 03.09.2020, яким [PERSON] визнано винноюу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України (справа № 489/6648/19). Станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована відповідачем відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ. [PERSON] звернувся до відповідача із заявою про відшкодування шкоди, завданої застрахованим транспортним засобом, проте листом ПрАТ «Просто-Страхування» від 11.12.2020 у відшкодуванні шкоди позивачу відмовлено через формальні недоліки поданої заяви на виплату та у зв`язку з тим, що позивачі вже використали своє право на відшкодування моральної шкоди з третьої особи, подавши цивільні позови у кримінальній справі № 489/6648/19. Посилаючись на викладене та те, що в результаті ДТП та наслідків від нього, їм як синам загиблої завдано моральної шкоди, у зв`язку з чим вважають, що у них виникло право на її відшкодування відповідачем у порядку, визначеному Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у розмірі по 8268,00 грн. кожному.Крім того, просили відшкодувати їм витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1653,60 грн. 27.04.2021 відповідач подав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенніпозову, посилаючись на те, що самими позивачами вказано, що заява [PERSON] про страхове відшкодування мала недоліки, а відповідач [PERSON] взагалі з такою заявою до відповідача не звертався. Крім того, вироком суду на користь позивачів було стягнуто з [PERSON] по 400000,00 грн. моральної шкоди кожному як винуватиця ДТП, тобто вони самі на власний розсуд обрали спосіб здійснення свого права до особи, яка завдала шкоди. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 31.03.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи встановлено, що10.09.2019 близько 14:16 години водій [PERSON] керувала технічно справним автомобілем марки «КІА Soul», державний номерний знак [NUMBER] , та рухалась по сухій проїжджій частині заїзду до будинку №74, розташованого по вулиці Космонавтів в м. Миколаєві, в напрямку нерегульованого перехрестя зазначеної проїжджої частини заїзду та вулиці Космонавтів, що має чотири смуги дій руху, а саме: дві смуги в напрямку до проспекту Богоявленського, та дві смуги руху в напрямку до проспекту Миру. При наближенні до вказаного перехрестя, перед виїздом на проїжджу частину вулиці Космонавтів, водій [PERSON] зупинила керований нею автомобіль, з метою оглянути з робочого місця водія смуги руху на вказаній вулиці, щоб в подальшому вільно продовжити руху в обраному напрямку та здійснити поворот ліворуч. В цей час, в районі будинку №49, по нерегульованому пішохідному переходу, який позначено на проїжджій частині дорожньою розміткою 1.14.1 Розділу 34 ПДР України та дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 Розділу 33 ПДР України, проїжджу частину вулиці Космонавтів почала перетинати пішохід [PERSON] , рухаючись спокійним кроком, зліва направо по ходу руху в напрямку до проспекту Миру. В свою чергу, водій [PERSON] грубо порушила вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 «б», 10.1, 18.1 ПДР України, а саме: проявила неуважність, не стежила за дорожньою обстановкою, відповідно не реагувала на її зміни, перед початком руху, перестроюванням та зміною напрямку руху не переконалась, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувала пішохід [PERSON] , яку вона об`єктивно спроможна була виявити, не зменшила швидкість керованого нею автомобіля, та в разі потреби не зупинилась, щоб дати дорогу вказаному пішоходу, для якої може бути створена перешкода чи небезпека, та яка переходила проїжджу частину по нерегульованому пішохідному переходу, справа наліво по ходу руху в напрямку до проспекту Миру, хоча повинна була це зробити та мала таку технічну можливість, а напроти, почала перетинати проїжджу частину вулиці Космонавтів та здійснила поворот керованого нею автомобіля марки «КІА Soul», державний номерний знак [NUMBER] , ліворуч, з метою зайняти ліву смугу руху проїжджої частини зазначеної вулиці, призначеної для руху у напрямку до проспекту Миру, внаслідок чого передньою лівою частиною транспортного засобу, а саме: передньою лівою частиною капоту та лівою частиною переднього бамперу, скоїла наїзд на пішохода [PERSON] , яка лівою стороною тіла була обернена до вищевказаного транспортного засобу, з подальшим переїздом тіла пішохода керованим нею автомобілем. Внаслідок отриманих в результаті ДТП тілесних ушкоджень, пішохід [PERSON] загинула на місці події. Дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм [PERSON] вимог пунктів 10.1, 18.1 Правил дорожнього руху, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали. Вироком Ленінського районного суду м Миколаєва від 03.09.2020, яким [PERSON] визнано винноюу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, частково задоволено цивільні позови позивачів про стягнення з [PERSON] на їх корись по 400000,00 грн. моральної шкоди кожному. Крім того, встановлено, що позивачі є синами загиблої [PERSON] . Згідно відповіді ПрАТ «Просто-Страхування» від 18.02.2021 на адвокатський запит представника позивачів 10.09.2019 з повідомленням про ДТП, що має ознаки страхового випадку до відповідача звернувся страхувальник [PERSON] , з яким відповідач мав договір обов`язкового страхування цивільно-право відповідальності від 19.03.2019. З листа ПрАТ «Просто-Страхування» від 11.12.2020 вбачається, що [PERSON] 23.11.2020 звернувся до страхової компанії із заявою про стягнення страхового відшкодування у зв`язку із загибеллю [PERSON] . Цим же листом [PERSON] відмовлено у задоволенні вказаної заяви по-перше: оскільки ним не було надано обов`язкових документів передбачених Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а по-друге: у зв`язку з тим, що позивачі вже використали своє право на відшкодування моральної шкоди з [PERSON] , подавши цивільні позови у кримінальній справі № 489/6648/19. Як визначено статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до положень статями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частинами третьою, четвертою статті 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини перша, друга статті 89 ЦПК). Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 23 ЦК України). Згідно із пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Як передбачено частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. За змістом частин першої, другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частиною п`ятою статті 1187ЦК України). Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки та третіми особами, яким такий володілець завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця незалежно від його вини. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного Кодексу України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України). Відповідно до пункту 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. Слід зазначити, що Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1). За вимогами статті 3 наведеного Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 ЗаконуУкраїни «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 ЗаконуУкраїни «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). За положеннями частини першої статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу; дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування (стаття 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). За змістом пункту 22.1 статті 22, статті 23 наведеного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом порядку. Страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування (пункт 34.1 статті 34 згаданого Закону). Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35 цього Закону). Відповідно до пункту 36.1 статті 36 ЗаконуУкраїни «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбаченихстаттею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: approved