Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення від права на спадкування, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначав, що [INFO] померла його бабуся - [PERSON], після її смерті відкрилася спадщина на 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги після її смерті є її рідний син - батько позивача, [PERSON], інші спадкоємці відсутні. [PERSON] у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті матері та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, яке видане державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори Обушенко Г.О. від 30 липня 2010 року та зареєстровано в реєстрі за № 3-1406. Проте, позивач вважає, що [PERSON] має бути усунений від права на спадкування за законом, так як він умисно ухилявся від надання допомоги своїй матері, яка через похилий вік та хворобу, перебувала у безпорадному стані та потребувала саме від нього такої допомоги. Крім того, саме позивач постійно проживаючи разом зі своєю бабусею, яка перебувала у безпорадному стані та потребувала стороннього догляду, піклувався про неї та утримував її під час хвороби. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] просив суд усунути [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті його матері [PERSON], яка померла [INFO]; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 30.07.2010 року державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори на ім'я [PERSON], визнати за ним, як спадкоємцем четвертої черги після смерті бабусі [PERSON], право власності на 1/3 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2014 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Третю Запорізьку державну нотаріальну контору, Державну податкову інспекцію в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча був належним чином був повідомлений про день та час слухання справи. До суду надав письмові заперечення на позовну заяву, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] Представники третіх осіб Третьої Запорізької державної нотаріальної контори та Державної податкової інспекції в Орджонікідзевському районі м. Запоріжжя Головного управління Міндоходів у Запорізькій області в судове засідання не з'явилися, про день час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи або слухання справи без їх участі до суду не находило. Суд, вислухавши думку представника позивача, врахувавши письмові заперечення відповідача, пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв'язку, вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 25 серпня 2008 року, виданого Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області від 25 вересня 2008 року. Спадкоємцем першої черги після її смерті є її син - [PERSON], інших спадкоємців не має. 30 липня 2010 року державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори Обушенко Г.О. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я [PERSON], після смерті [PERSON], яка померла [INFO], та зареєстровано в реєстрі за № 3-1406, на 1/3 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. З показань свідка [PERSON], яка є матір'ю позивача та дружиною відповідача, встановлено, що з 2005 року по 2008 рік [PERSON] була паралізована та знаходилася у лежачому стані. ЇЇ онук [PERSON] піклувався про свою хвору бабусю, яка крім того, перебувала на його утриманні, прибирав після неї, готував їжу, прибирав судно, купував ліки та всі необхідні речі. Оскільки на той момент [PERSON] мав лише 17-18 років, то матеріальним забезпеченням його та померлої свекрові займалася [PERSON] За той час, коли вона хворіла, вона неодноразово прохала допомоги від свого сина - відповідача у справі, який відмовляв їй у наданні такої допомоги, хоча мав змогу надавати таку допомогу. Показаннями свідка [PERSON], яка є сусідкою сім'ї [PERSON] встановлено, що останні чотири роки свого життя [PERSON] була лежачою, та про неї піклувалася лише її невістка та онук. ЇЇ сина [PERSON] вона взагалі не бачила, щоб він відвідував свою матір та - надавав їй допомогу. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона з 1984 року знайома з [PERSON] та його дружиною [PERSON]. Їх син [PERSON] з 2004 року постійно піклувався про свою бабусю, яка була у похилому віці та знаходилась у безпорадному стані, так як з цього часу була лежачою. Він та його мати [PERSON] просили у неї допомоги, яку вона надавала, купуючи ліки для [PERSON] та допомагаючи по господарству. Померла постійно згадувала про свого сина, який її не навідував та не надавав їй допомоги, він навіть не був присутнім на похоронах. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Частиною першою статті 1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до ч. 1 ст. 172 СК України встановлено, що дитина, повнолітні дочка, син зобов'язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Частиною 1 ст. 202 СК України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Як роз'яснено у п. 6 постанови Пленум Верховного Суду України від 30.05.2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п'ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у безпорадному стані, вона не могла самостійно забезпечувати умови свого життя та потребувала стороннього догляду і допомоги, що було зумовлено похилим віком, 80-річним віком на момент її смерті і тяжкою хворобою. Допомогу спадкодавцю надавав лише позивач у справі - онук спадкодавця [PERSON], який доглядав і піклувався про неї. Відповідач у справі - син спадкодавця ухилявся від надання допомоги своїй матері, хоча на останнього в силу закону було покладено такий обов'язок. В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Крім того, відповідач не довів суду той факт, що він не мав змоги надавати таку допомогу. Зазначене підтверджується показаннями свідків, допитаних у судовому засіданні, у зв'язку чим суд не бере до уваги заперечення відповідача проти позовних вимог, оскільки останній не навів жодних обґрунтувань у спростування вищевказаних обставин. Зважаючи на те, що показаннями свідків та матеріалами справи підтверджуються обставини того, що [PERSON] ухилявся від надання допомоги своїй матері, яка перебувала у безпорадному стані та потребувала допомоги саме від нього як від рідного сина, який мав можливість надавати таку допомогу, то існують достатні підстави для задоволення позовних вимог в частині усунення останнього від права на спадкування після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Згідно з ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Оскільки [PERSON] є таким, який не має право на спадкування після смерті [PERSON], яка померла [INFO], то похідна вимога про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого на його ім'я державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори Обушенко Г.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 3-1406, підлягає задоволенню, а свідоцтво відповідно визнанню недійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 1258 ЦК України, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Положеннями статті 1264 ЦК України визначено, що до четвертої черги спадкування за законом належать особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Аналіз наведених вимог цивільного законодавства дозволяє дійти суду висновку, що позивач у справі є спадкоємцем четвертої черги після смерті своєї бабусі [PERSON], яка померла [INFO], та у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки постійно мешкав із спадкодавцем на момент її смерті. Згідно роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які містяться у п. 3.1 Листа № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Частиною третьою статті 1296 ЦК України передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Враховуючи ті обставини, що внаслідок усунення [PERSON] від права та спадкування після смерті матері та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане на 1/3 частку квартири [ADDRESS], то саме [PERSON] як спадкоємець четвертої черги після смерті своєї бабусі має право на вищевказане спадкове майно. Суд приймає до уваги пояснення представника позивача про те, що останній не має можливості провести державну реєстрацію спадкового майна через відсутність правовстановлюючого документу на нього, а тому його право має бути захищене судом шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved