Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання його спадкоємцем четвертої черги. Свою заяву мотивує тим, що [INFO] помер його тесть - [PERSON] , свідоцтво про смерть серія [NUMBER] , з яким він проживав однією сім`єю. На випадок своєї смерті [PERSON] залишив заповіт який було посвідчено секретарем Сторожницької сільської ради Ужгородського району Мацко Є.А. та зареєстровано в реєстрі за № 57 від 17.06.2014 року. В даному заповіті [PERSON] заповів заявнику належну йому частку житлового будинку в [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,1733 га в [ADDRESS] , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; земельну ділянку площею 1,1268 га для ведення особистого селянського господарства на території Сторожницької сільської ради в урочищі «Огородня бригада»; земельну ділянку площею 0,2094 для ведення особистого селянського господарства в с.Сторожниця. Ужгородська районна державна нотаріальна контора видала заявнику свідоцтво про право на спадщину за заповітом №3-198 від 02.03.2015 року на вказане майно. Померлому [PERSON] також належала земельна частка (пай) площею 1,8500 га, яка перебувала в колективній власності КСП ім. Горького с. Тарнівці, що доводиться Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ЗК № 0121149, виданим 10.06.1998 року на підставі розпорядження Ужгородської райдержадміністрації від 12.02.1997 № 71, сертифікат зареєстровано 12.06.1998 року за №641. Вказаний Сертифікат на право на земельну частку (пай) [PERSON] у заповіті не зазначив, оскільки на той час він не був вибраний у правонаступника - колективного сільськогосподарського підприємства. Враховуючи наведене, а також те, що заявник фактично проживав зі спадкодавцем однією сім`єю понад п`ять років до часу відкриття спадщини, він має право на дане спадкове майно як спадкоємець четвертої черги. Однак, звернувшись в Ужгородську районну державну нотаріальну контору по питанню оформлення спадщини на пай йому було відмовлено, у зв`язку з чим просить суд визнати факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.03.2021 прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження. Заявник в судове засідання не з`явився, разом з тим його уповноважений представник, адвокат Бойко Б.Б., подав суду заяву в якій просить розглянути справу без їх участі. Заінтересовані особи: Холмківська ОТГ Ужгородського району, Ужгородська районна державна нотаріальна контора Закарпатської області у судове засідання не з`явилися, разом з тим направили суду листи, в яких просять суд розглядати справу без їх участі за наявними у справі документами. За вказаних обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності заінтересованих осіб. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду за захистом конституційних прав і свобод людини і громадянина. Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За правилами статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Факти, що мають юридичне значення - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду у порядку окремого провадження, зокрема, за умови, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав фізичних та юридичних осіб. Згідно статті 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку, що не можуть розглядатися в порядку окремого провадження заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, якщо чинним законодавством передбачений інший порядок його встановлення. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.95 м.Київ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого акту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Нормами ст. 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ч. 2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1264 ЦК України до спадкоємців за законом четвертої черги віднесено осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч.1,.2 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах-уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно з ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За змістом статей 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Заявник, [PERSON] , звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Метою встановлення факту є реалізація заявником права на отримання спадщини після смерті спадкодавця. З досліджених доказів, зокрема, довідок № 1021 та № 1022, виданих 29.10.2020 року Сторожницькою сільською радою, встановлено, що [PERSON] був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] з 30.06.2005 року, разом з [PERSON] , [INFO] - спадкодавцем, який помер [INFO] . Зазначене стверджується також відміткою на сторонці 11 паспорту гр. України серії [NUMBER] [PERSON] . Спадщину за померлим [PERSON] , [PERSON] фактично прийняв так як проживав та був зареєстрований з ним до дня його смерті. Відомості про те, що [PERSON] проживав більше п`яти років, разом [PERSON] , вів з ним спільне господарство, мав спільний побут, бюджет, доглядав за [PERSON] , коли той хворів, стверджується також показами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , письмові опитування яких проведено адвокатом Бойко Б.Б. у відповідності до п.7 ч.1 ст.20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». З огляду на вищезазначене, оскільки факт, який просить встановити заявник має юридичне значення, підтверджений належними доказами, суд дійшов висновку, що заяву слід задовольнити, оскільки судом достовірно встановлено, що [PERSON] проживав, разом [PERSON] однією сім`єю з 30.06.2005 до часу відкриття спадщини - [INFO] , тобто більше п`яти років. Обставини, які б спростовували зазначений факт, судом не встановлено. Стосовно вимоги про визнання заявника спадкоємцем четвертої черги, то така не підлягає до задоволення, оскільки сам факт визнання особи такою, що проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини згідно статті 1264 ЦК України надає право такій особі на спадкування за законом у четверту чергу.

Outcome: partial