Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

У березні 2015 р. [PERSON] звернулася до суду із позовом, який неодноразово уточнювала, та просила поділити спільне рухоме майно, набуте у шлюбі з відповідачем, а саме: ліжко «Олена» з матрацом «Сьоме небо» вартістю 10000,00 грн., шафу купе молочного кольору вартістю 5500,00 грн., комод молочного кольору з пятьома відділеннями вартістю 2000,00 грн., люстра «Пелюстки» на 6 ламп вартістю 650,00 грн., диван зеленого кольору вартістю 4000,00 грн., стіл компютерний кутовий, вишневого кольору, вартістю 1000,00 грн., комод вишневого кольору з трьома відділеннями вартістю 1000,00 грн., тумба вишневого кольору вартістю 500,00 грн., полиця для книг вишневого кольору вартістю 500,00 грн., полиця кутова вартістю 1000,00 грн. крісло офісне зеленого кольору з малюнком вартістю 1000,00 грн., килим рожевого кольору вартістю 500,00 грн., люстра з 5 пелюстками вартістю 500,00 грн., телевізор LG LED 28LB491U вартістю 4700,00 грн., кондиціонер GM12G TOSOT-12 сірого кольору вартістю 6500,00 грн., компютер з монітором вартістю 5000,00 грн., принтер кольоровий EPSON L110 вартістю 1500,00 грн., люстра на 8 ламп вартістю 1000,00 грн., світильники настінні 2 шт. на суму 600,00 грн., холодильник SAMSUNG двокамерний сірого кольору вартістю 4000,00 грн., порохотяг LG 2000Wбілого кольору вартістю 2000,00 грн., соковижималка вартістю 500,00 грн. йогуртниця вартістю 500,00 грн., каструля електрична «Аеро - гриль» вартістю 500,00 грн., пральна машина LG вартістю 5500,00 грн., тюль 8 метрів молочного кольору вартістю 2000,00 грн., трюмо «Олена» вартістю 2300,00 грн., телевізор LG 3D вартістю 11000,00 грн. на загальну суму 75750,00 грн. (а.с.217). При цьому, визнати за нею право власності на рухоме майно на суму 34800,00 грн. - телевізор LG 3D вартістю 11000,00 грн., трюмо «Олена» вартістю 2300,00 грн., диван зеленого кольору вартістю 4000,00 грн., пральну машину LG вартістю 5500,00 грн., комод молочного кольору з пятьома відділеннями вартістю 2000,00 грн., тюль 8 метрів молочного кольору вартістю 2000,00 грн., шафу купе молочного кольору вартістю 5500,00 грн., принтер кольоровий EPSON L110 вартістю 1500,00 грн., йогуртницю вартістю 500,00 грн., каструлю електричну «Аеро - гриль» вартістю 500,00 грн. Різницю у вартості майна, що розподіляється, не на її користь, просила присудити їй з відповідача. Крім того, просила поділити спільне майно - квартиру [ADDRESS], визнавши за нею право власності на ? частину. 10 грудня 2015 р. до спільного розгляду з первісним був прийнятий зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] з вимогою визнати автомобіль SUZUKI SX4 придбаний [PERSON] у шлюбі із ним спільною власністю, а у звязку із продажем позивачкою цього автомобілю [PERSON], просив стягнути з [PERSON]В, половину вартості цього автомобілю на його користь. В судовому засіданні позивачка з представником позовні вимоги підтримали. Вимоги зустрічного позову не визнали. Відповідач [PERSON] з представником просили зустрічний позов задовольнити, а первісний залишити без задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини. Відповідно до матеріалів цивільної справи №2/489/495/15 [PERSON] звернувся 02 грудня 2014 р. до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначаючи, що на даний час подружні відносини припинені. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 лютого 2015 р. позов було задоволено, а шлюб зареєстрований 05 жовтня 2002 р. - розірваний. Сторони [PERSON] та [PERSON] проживають порізно, мають доньку [INFO], яка проживає із матірю. Сторонами було визнано в судовому засіданні що під час шлюбу у спільну сумісну власність ними придбано рухоме майно за наведеним вище переліком, з якого у володінні позивачки перебувають: принтер кольоровий EPSON L110 вартістю 1500,00 грн., йогуртниця вартістю 500,00 грн., каструля електрична «Аеро - гриль» вартістю 500,00 грн. Решта рухомого майна перебуває у володінні [PERSON] Відповідач [PERSON] в судовому засіданні погодився з ціною ліжка «Олена» з матрацом «Сьоме небо» вартістю 10000,00 грн., з вартістю решти спірного рухомого майна не погодився. Також відповідач [PERSON] не заперечував передати позивачці рухоме майно, яке вона зазначила в позові, окрім телевізору LG 3D вартістю 11000,00 грн., заперечував проти сплати компенсації та не наполягав на передачі позивачці майна яке б за вартістю відповідало половині вартості спірного рухомого майна. Оскільки належними доказами, у т.ч. на неодноразову пропозицію суду - висновком експертизи, відповідач [PERSON] не спростував вартість рухомого майна визначену позивачкою, то саме її суд приймає як достовірну. За договором купівлі-продажу від 16 грудня 2010 р. посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] трикімнатна квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] на своє імя, але у спільну власність із дружиною [PERSON]В,, про що свідчить її нотаріально посвідчена заява, за ціною 70286 грн. (а.с. 105-122). Купівлі спірної квартири передувала того ж дня угода за якою [PERSON] продав за ціною 33733 грн. належну йому однокімнатну квартиру [ADDRESS], придбану ним у власність згідно договору купівлі-продажу від 10 листопада 2001 р. (а.с. 160). [PERSON]В, та [PERSON] визнано в судовому засіданні, що дійсною ціною продажу квартира [ADDRESS] 16 грудня 2010 р. була сума 26000 доларів США, яка того ж дня повністю була передана продавцям квартири [ADDRESS] при оплаті її ціни в сумі 42500 доларів США. Крім того, дійна вартість спірної квартири підтверджується копією угоди про передачу авансу від 13 листопада 2010 р., дійсність якої [PERSON] в суді не заперечував (а.с. 218-219). Визнання сторонами дійсної ціни продажу квартири [ADDRESS] та купівлі квартири [ADDRESS] звільняє їх від доказування цієї обставин, враховуючи що права третіх осіб цим визнанням не порушуються і можливість визнання цих обставин не суперечить правовій позиції ВС України в постанові від 25 листопада 2015 р. у справі №6-2333цс15. Доводи [PERSON] що квартира [ADDRESS] належала також і їй на праві спільної власності з [PERSON], оскільки на її купівлю давали кошти і її батьки, оскільки вона проживала з [PERSON] на той час, суд не приймає, оскільки належних доказів на підтвердження цього суду не надано. Автомобіль SUZUKI SX4 був куплений [PERSON] згідно договору із ТОВ «Легіон Авто» за ціною 241000 грн. і зареєстрований у відповідному підрозділі міліції з присвоєнням номерного знаку ВЕ4579ВК 16 жовтня 2014 р. (а.с.52). Надалі, 31 січня 2015 р. автомобіль був перереєстрований на батька [PERSON] - [PERSON]Г, (а.с.72) Відповідно до статті 22 КпШС України (чинного на час реєстрації шлюбу між [PERSON] і [PERSON]В.) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Аналогічні норми містяться і в ст.ст. 60, 63, 70 СК України, ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 372 ЦК України. Верховний Суд України має такі правові позиції до правовідносин, що розглядаються: У постанові від 07 червня 2016 р. в справі №6-801цс16 Верховний Суд України відзначив, що норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Зокрема, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. У постанові від 30 березня 2016 р. в справі №6-2811цс15 Верховний Суд України наголосив, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (ч. 4 ст. 71 СК України). Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України. Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно із ч. 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Щодо порядку та способу поділу в натурі рухомого майна ВСС України висловив в ухвалі від 13 квітня 2016 р. в справі №390/109/15-ц позицію, що із змісту ст.71 СК України вбачається, що грошова сума повинна вноситися на депозитний рахунок суду лише у випадку присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності, а не за різницю у вартості виділеного в натурі рухомого майна. Таким чином, суд вважає за можливе позов [PERSON]В, задовольнити частково та визнати за нею право власності в порядку поділу майна подружжя на рухоме майно на суму 34800,00 грн. - телевізор LG 3D вартістю 11000,00 грн., трюмо «Олена» вартістю 2300,00 грн., диван зеленого кольору вартістю 4000,00 грн., пральну машину LG вартістю 5500,00 грн., комод молочного кольору з пятьома відділеннями вартістю 2000,00 грн., тюль 8 метрів молочного кольору вартістю 2000,00 грн., шафу купе молочного кольору вартістю 5500,00 грн., принтер кольоровий EPSON L110 вартістю 1500,00 грн., йогуртницю вартістю 500,00 грн., каструлю електричну «Аеро - гриль» вартістю 500,00 грн. Різницю від ? частки загального спірного обсягу рухомого майна 3075 грн. слід стягнути на її користь з відповідача [PERSON] (75750/2 = 37875 34800 = 3075 грн.). Решта спірного рухомого майна передається у власність [PERSON] Заперечення відповідача [PERSON] щодо передання телевізора позивачці суд відхиляє, оскільки йому залишається другий телевізор. Позовні вимоги про визнання за [PERSON] права власності на ? частину квартири [ADDRESS] підлягають задоволенню частково. В придбання цієї квартири за ціною 42500 доларів США [PERSON] були вкладені особисті кошти в сумі 26000 доларів США виручені від продажу квартири набутої до укладання шлюбу з позивачкою і щодо якої нею ж не доведено статус спільної власності. Ця частка становить 61,18% або 6118/10000. Решта 3882/10000 є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу шляхом визнання права власності в рівних частках за подружжям. Тому за [PERSON] слід визнати право власності на 1941/10000 часток квартири, а за [PERSON] залишається право власності на 8059/10000 часток. (1941/10000 +6118/10000= 8059/10000). Вимоги зустрічного позову задоволенню не підлягають в повному обсязі. Відповідач [PERSON] не довів, що гроші, які сплатила [PERSON] за придбання автомобілю є спільними, джерела надходження цих коштів у позивачки не вказав. Пояснення позивачки та покази свідка [PERSON], що саме той знаходячись у близьких стосунках з [PERSON] купив у подарунок на її імя вказаний автомобіль не спростував. Покази [PERSON] узгоджуються з показами працівника автосалону [PERSON] щодо обставин купівлі спірного автомобілю. Припущення відповідача [PERSON], що позивачка змогла накопити вказану суму з часу укладання шлюбу, суд з огляду на характер такої інформації до уваги не бере. При цьому, відповідач [PERSON] визнав, що на час придбання автомобілю він з позивачкою подружні відносини не підтримував. Тому вимоги до [PERSON]В, та [PERSON] через недоведеність задоволенню не підлягають.

Outcome: partial