Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

У вересні 2015 року позивач ПАТ «КБ «Експобанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 29 травня 2008 року між ТОВ «КБ «Експобанк» (яке змінило своє найменування на ПАТ «КБ «Експобанк») та [PERSON] укладено кредитний договір № 82А, відповідно до якого відповідачу відкрито відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 25 973 доларів США зі сплатою 15% річних та зі строком погашення кредиту до 29 травня 2015 року включно. Крім того, 29 травня 2008 року між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до якого остання зобов'язалася відповідати перед позивачем за виконання позичальником його зобов'язань, що виникли із кредитного договору в повному обсязі. Оскільки відповідачі не виконують умови кредитного договору, не погашають кредит та не сплачують проценти за користування кредитом, то станом на 28 серпня 2015 року утворилась заборгованість за кредитним договором на загальну суму 66 173,32 доларів США та 12 560 грн. 83 коп., та складається із: - суми простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 17 679 доларів США; - суми простроченої заборгованості за процентами по кредиту в розмірі 9 455,60 доларів США; - суми простроченої заборгованості за нарахованою щомісячно комісією за кредитне обслуговування у розмірі у розмірі 4 275 грн. 30 коп.; - пені за несвоєчасну сплату простроченої кредитної заборгованості за період з 1.01.2013 року по 28.08.2015 року - 22 461,12 доларів США; - пені за несвоєчасну сплату нарахованих процентів за період з 7.05.2010 року по 28.08.2015 року - 16 577,12 доларів США; - пені за несвоєчасну сплату нарахованої щомісячної комісії за період з 10.06.2009 року по 28.08.2015 року - 8 285,53 доларів США. У судовому засіданні представник позивача змінила позовні вимоги (т. 2 а.с. 55) та просила стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором кредиту, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 17 679,48 доларів США, заборгованості по сплаті відсотків в сумі 9 455,60 доларів США, заборгованості по сплаті комісії в сумі 4 275,30 грн., пені за несвоєчасну сплату кредиту в 325 377,12 грн., пені за несвоєчасну сплату відсотків в сумі 219 355,75 грн., пені за несвоєчасну сплату комісії в сумі 8 285,53 грн., в тому числі: - з [PERSON] стягнути заборгованості за кредитом в сумі 17 679,48 доларів США, заборгованості по сплаті відсотків в сумі 9 455,60 доларів США, заборгованості по сплаті комісії в сумі 4 275,30 грн., пені за несвоєчасну сплату кредиту в сумі 325 377,12 грн., пені несвоєчасну сплату відсотків в сумі 219355,75 грн., пені за несвоєчасну сплату комісії в 8 285,53 грн., - з [PERSON] стягнути заборгованості за кредитом в сумі 1 466,76 долі США, заборгованості по сплаті відсотків в сумі 65,8 доларів США, пені за несвоєчасну сплату кредиту в сумі 7 567,15 грн., пені за несвоєчасну сплату відсотків в сумі 354,39 грн. Представники відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнали, надали письмові заперечення (т. 1 а.с. 46-49, т. 2 а.с. 33-34, 92-94) та заяву про застосування строків позовної давності (т. 2 а.с. 43). Зазначили, що договір поруки є припиненим, оскільки 29 рудня 2008 року між банком та позичальником було укладено угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до якої продовжено строк погашення кредиту з 29 грудня 2008 року по 13 січня 2009 року. Позивачем пропущено строк на пред'явлення вимоги до поручителя. Оскільки позичальник перестав сплачувати кредитну заборгованість з 1 січня 2013 року, то банк набув права вимоги до поручителя з 1 лютого 2013 року, у зв'язку з чим повинен був пред'явити позовом до поручителя до 1 серпня 2013 року, а фактично пред'явив по закінченні цього строку. Крім того, просили врахувати, що позивачем не надано генеральної довіреності на здійснення валютних операцій, відповідачем [PERSON] було частково погашено кредитну заборгованість, підписаний акт прийому-передачі заставного ним автомобіля. Також представник [PERSON] вказала на пропуск позивачем строку позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки. Просила застосувати наслідки ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшити розмір неустойки для другого відповідача [PERSON] (т. 2 а.с. 91). Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений. Тому, суд розглянув справу у його відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Під час судового розгляду справи встановлено, що 29 травня 2008 року між ТОВ «КБ «Експобанк» (яке змінило своє найменування на ПАТ «КБ «Експобанк») та [PERSON] укладено кредитний договір № 82А, відповідно до якого відповідачу відкрито відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 25 973 доларів США зі сплатою 15% річних та зі строком погашення кредиту до 29 травня 2015 року включно (т. 1 а.с. 9-10). Додатком № 1 до кредитного договору та умовами кредитування визначався графік погашення кредиту (т. 1 а.с. 21-22). 29 грудня 2008 року, 23 лютого 2008 року, 2 листопада 2009 року, 28 січня 2010 року, 5 березня 2010 року, 1 лютого 2011 року, 2 серпня 2011 року, 5 березня 2012 року, 9 липня 2012 року між сторонами укладались додаткові угоди до кредитного договору, якими визначались умови погашення отриманого кредиту (т. 1 а.с. 11-20). Отримання кредиту відповідачем стверджується заявою на видачу готівки № 2 від 29 травня 2008 року (а.с. 8). За обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата у розмірі 0,2% від залишку кредитної заборгованості (п. 1.5.2 кредитного договору). Згідно з п. 5.2 та п. 5.3 кредитного договору за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, позичальник зобов'язувався сплачувати банку за кожний день прострочення пеню у розмірі 0,2 % від суми простроченої заборгованості таку ж пеню за несвоєчасну сплату комісії. Судом встановлено, що відповідачем [PERSON] не виконувалися вимоги кредитного договору, в зв'язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором, яка станом на 28 серпня 2015 року становить 27 135,08 долари США та 557 293 грн. 70 коп., що вбачається з виписки по особовому рахунку (т. 1 а.с. 144-250, т. 2 а.с. 1-26) та складається із: - суми простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 17 679 доларів США; - суми простроченої заборгованості за процентами по кредиту в розмірі 9 455,60 доларів США; - суми простроченої заборгованості за нарахованою щомісячно комісією за кредитне обслуговування у розмірі у розмірі 4 275 грн. 30 коп.; - пені за несвоєчасну сплату кредиту в 325 377,12 грн., - пені за несвоєчасну сплату відсотків в сумі 219 355,75 грн., - пені за несвоєчасну сплату комісії в сумі 8 285,53 грн. (т. 2 а.с. 65-86). Крім того, судом встановлено, що 29 травня 2008 року між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до якого остання зобов'язалася відповідати перед позивачем за виконання позичальником його зобов'язань, що виникли із кредитного договору в повному обсязі. (т. 1 а.с. 23). Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Тому, відповідачі [PERSON] та [PERSON] несуть солідарну відповідальність перед ПАТ «КБ «Експобанк» за невиконання зобов'язань за кредитним договором. При цьому, доводи представника відповідача [PERSON], що договір поруки є припиненим, оскільки 29 рудня 2008 року між банком та позичальником було укладено угоду № 1 до кредитного договору, відповідно до якої продовжено строк погашення кредиту з 29 грудня 2008 року по 13 січня 2009 року, суд відхиляє, виходячи з такого. Відповідно до п 1.1 договору поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником договору кредиту, тобто позивач поручився за виконання як умов договору кредиту, так і усіх угод, що будуть у майбутньому укладені до нього. Отже умовами договору поруки передбачена можливість зміни основного зобов'язання укладенням у майбутньому додаткових угод до договору кредиту, у зв'язку з чим поручитель надала згоду на майбутні зміни основного зобов'язання. Крім того в п 4.3 договору поруки сторони домовились про те, що порука поручителя не припиняється у разі зміни договору кредиту (у тому числі, у разі зміни розміру кредиту). Отже, підписавши договір поруки, поручитель [PERSON] надала згоду на укладення в майбутньому між позичальником та банком змін та додаткових угод до кредитного договору. Тому укладення додаткової угоди до кредитного договору 29 рудня 2008 року та інших угод не припиняє договір поруки, укладений [PERSON] та позивачем. Також суд відхиляє доводи представника відповідача щодо не врахування часткового погашення боргу за рахунок заставного майна, оскільки з виписки по особовому рахунку вбачається, що 3 520 доларів США погодженої вартості заставного автомобіля (т. 2 а.с. 44-48, 61-64) була списана з кредитної заборгованості (т. 1 а.с. 144-250, т. 2 а.с. 1-26) та позивачем як позовні вимоги не заявлялась. Щодо заяви представника відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності до вимог банку до відповідачів, то суд погоджується з доводами представника позивача, що банком такий строк давності не пропущений, виходячи з такого. Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України та умов пунктів 5.2, 5.3 кредитного договору пеня за порушення строків повернення кредиту визначена в розмірі 0,2% від суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення платежу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ст. 258 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з п. 1.3 кредитного договору та графіку прогнозованих погашень по кредиту погашення кредиту повинно здійснюватись щомісячно частинами не пізніше 29 числа кожного місяця (останній платіж - 29.05.2015р.). Оскільки умовами договору установлені окремі самостійні зобов'язання щодо повернення кредиту, то відповідальність за невиконання кожного з них настає окремо. За відсутності платежу з 30 числа кожного місяця виникає прострочення боржника за зобов'язаннями, а в кредитора виникає право на позов. Початок позовної давності для стягнення періодичних платежів обчислюється з дня невиконання позичальником кожного із зобов'язань. Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Враховуючи наведене сторони кредитного договору досягли згоди про збільшення позовної давності за вимогами про стягнення неустойки до 3 років (п. 7.4 кредитного договору), тому розрахунок розміру пені був проведений за кожною вимогою в межах збільшеної позовної давності, установленої сторонами в договорі, ураховуючи періодичність платежів, визначених кредитним договором. При цьому, пеня нарахована починаючи з 01.01.2013 р., оскільки згідно з угодою № 10 від 09.07.2012 р. до кредитного договору сторони домовились, що за період прострочення по сплаті кредиту, процентів і комісії з 01.07.2012 р. по 31.12.2012 р. пеня не нараховується. Тому заява представника відповідача [PERSON] про те, що стягнення пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, та про застосування наслідків спливу строків позовної давності, є безпідставними. Зазначена правова позиція про правомірність розрахунку пені за кожною вимогою в межах збільшеної позовної давності, установленої сторонами в договорі, ураховуючи періодичність платежів, визначених договором, наведена в постанові Верховного Суду України від 24.02.2016р. у справі № 6-1824цс15. Суд також відхиляє доводи представника відповідача [PERSON] про відмову у задоволенні позовних вимог через відсутність у банку генеральної довіреності на здійснення банківських операцій в іноземній валюті, виходячи з такого. Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Частиною 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-1680 цс15 якщо у кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України) за наявності хоча б у однієї сторони зобов'язання: або у банка-отримувача або у ініціатора платежу індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України ( стаття 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»), то суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Судом встановлено, що така банківська ліцензія була наявна в банку на час укладення кредитного договору: банківська ліцензія № 15 від 22.11.2007 р. з дозволом № 15-3, банківська ліцензія № 15 від 17.10.2011 з генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій від 17.10.2011 № 15 з додатком. На даний час постановою Правління Національного банку України від 22.01.2015р. № 15 відкликана Генеральна ліцензія на здійснення валютних операцій, яка раніше була видана позивачу. Проте відповідно до абз. 2 п 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» неплатоспроможні комерційні банки, ліквідацію яких здійснює Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, мають право здійснювати валютні операції без ліцензії Національного банку України з дотриманням законодавства України про систему валютного регулювання і валютного контролю з метою здійснення процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку. Враховуючи зобов'язання уповноваженої особи Фонду в процесі ліквідації банку - позивача забезпечити погашення заборгованості позичальників, положення ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та умови кредитного договору щодо надання кредитних коштів в доларах США, вимоги банку в частині стягнення заборгованості у валюті наданого кредиту є правомірними. Доводи представника відповідача [PERSON] про сплив шестимісячного строку для пред'явлення вимоги до [PERSON] як поручителя, суд відхиляє, виходячи з такого. Згідно з п. 1.3 кредиту кредитного договору та графіку прогнозованих погашень кредиту погашення кредиту повинно відбуватись щомісячно частинами не пізніше 29 числа кожного місяця (останній платіж - 29.05.2015р.). Враховуючи, що умовами договору установлені окремі самостійні зобов'язання щодо повернення кредиту, то відповідальність за невиконання кожного з них настає окремо. За відсутності платежу з 30 числа кожного місяця виникає прострочення боржника за зобов'язаннями, а в кредитора виникає право на позов. Перебіг позовної давності для стягнення періодичних платежів обчислюється з дня невиконання позичальником кожного із зобов'язань. Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням ч. 4 ст. 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. З аналізу наведеного, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами кредитного договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 29 числа кожного місяця, а за договором поруки відповідальність поручителя наступає з наступного дня за датою платежу, яка передбачена кредитним договором, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя. У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань. Така правова позиція Верховного Суду України викладена у постанові від 29.06.2016р. у справі № 6- 272цс16. Враховуючи, що позовна заява була направлена до суду 4.09.2015 р. (т. 1 а.с. 26), то [PERSON] як поручитель повинна нести відповідальність за невиконання позичальником [PERSON] окремих зобов'язань за кредитним договором, починаючи з 04.03.2015р., а саме: - за несплату чергових частин кредиту в березні - червні 2015 року в загальній сумі 1 466,76 доларів США (згідно графіку 482,86 + 488,90 + 495,00); - за несплату процентів за користування кредитними коштами, які підлягали сплаті в березні - червні 2016 року в загальній сумі 65,8 доларів США (проценти, нараховані 01.02.2015р. по 02.06.2015р., які підлягали сплаті відповідно до п 3.5 кредитного договору в редакції угоди № 03 від 02.11.2009р. до 29 числа наступного місяця, а саме: 28,18 + 2,01 17,11 +0,61 + 11,89 + 0,21 +5,37 + 0,21 +0,21); - сплатити пеню за несвоєчасну сплату кредиту, нараховану за період з 31.03.2015р. і 28.08.2015р. в загальній сумі 7 567,15 грн.; - сплатити пеню за несвоєчасну сплату процентів, нараховану за період з 28.03.2015р. і 28.08.2015р. в загальній сумі 354,30 грн. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові по справі № 6-79цс14 від 02.07.2014р. у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України. Оскільки пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаної грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, то зміна курсу долару США має враховуватися при нарахуванні пені. Тому з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про стягнення кредитної заборгованості з відповідачів, яка складається станом на 28 серпня 2015 року із заборгованості за кредитом в розмірі 17 679,48 доларів США, заборгованості по сплаті відсотків в сумі 9 455,60 доларів США, заборгованості по сплаті комісії в сумі 4 275,30 грн., пені за несвоєчасну сплату кредиту в 325 377,12 грн., пені за несвоєчасну сплату відсотків в сумі 219 355,75 грн., пені за несвоєчасну сплату комісії в сумі 8 285,53 грн. (т. 2 а.с. 65-86). Зокрема, підлягає стягненню солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитом, котра виникла після 4 березня 2015 року, в сумі 1 466,76 доларів США, заборгованості по сплаті відсотків в сумі 65,79 доларів США, пені за несвоєчасну сплату кредиту в сумі 7 567,15 грн., пені за несвоєчасну сплату відсотків в сумі 354,30 грн., що становить 1 532,55 доларів США та 7 921 грн. 46 коп.; - з [PERSON] заборгованість за кредитом, котра виникла до 4 березня 2015 року, в сумі 16 212,24 доларів США (17 679,48 - 1 466,76), заборгованості по сплаті відсотків в сумі 9 389,81 доларів США (9 455,60 - 65,79), заборгованості по сплаті комісії в сумі 4 275,30 грн., пені за несвоєчасну сплату кредиту в сумі 317 809,97 грн. (325 377,12 - 7 567,15), пені несвоєчасну сплату відсотків в сумі 219 001,45 грн. (219 355,75 - 354,30), пені за несвоєчасну сплату комісії в сумі 8 285,53 грн., що разом становить 25 602,53 доларів США та 542 372 грн. 06 коп. Що стосується доводів представника відповідача [PERSON] про застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України до стягнення пені з відповідача [PERSON], загальний розмір якої становить 553 018 грн. 40 коп., то суд їх відхиляє, оскільки такий розмір пені (неустойки) взагалі не перевищує розмір збитків, загальний розмір яких становить 27 135,08 доларів США грн. та відсутні інші обставини, які мають істотне значення. Загальна ціна позову на час звернення до суду з позовом складала 1 430 370 грн. 70 коп. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір станови на 4 вересня 2015 року становив 3 600 грн. Проте позивач був звільнений від його сплати на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Тому відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно сумі задоволених вимог. Враховуючи, що суд дійшов висновку про стягнення з відповідачів солідарно 1 532,55 доларів США та 7 921 грн. 54 коп., що становить 40 757,70 грн. (курс гривні до долара США за курсом Національного банку України станови на 28 серпня 2015 року), та складає 2,85% від загальної суми, то з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір 52 грн. 07 коп., що становить 1,43% (2,85% / 2) від ціни позову. З відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 3 549 грн. 86 коп. (3 600 грн. - 52 грн. 07 коп.). На підставі викладеного та

Outcome: approved