Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

У вересні 2013р. [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що 01 вересня 2007р. він уклав з відповідачем договір позики, за умовами якого позивач передав відповідачу у борг 10000,00 доларів США, які позичальник зобов'язувався повернути по першій вимозі. На підтвердження договору позики, відповідач надав боргову розписку від 01.09.2007р. В порушення умов договору позики, відповідач суму позики в момент пред'явлення усної вимоги вчасно борг не повернув і почав ухилятися від виконання зобов'язань. Оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання за договором позики повністю не виконав, позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача суму боргу в розмірі 80000,00 грн., та судові витрати по справі. Позивач неодноразово змінював позовні вимоги, та остаточно просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 3600,00 доларів США, що еквівалентно 41040,00 грн., три відсотки річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 984,96 грн., судовий збір в сумі 800,00грн.(а.с.52). Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву, якою підтримав свої позовні вимоги та просив суд їх задовольнити, а також розглянути справу в його відсутність (а.с.55). Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлявся відповідно до вимог ст.74 ЦПК України. Раніше в судовому засіданні позовні вимоги визнавав частково (а.с. 49,54). Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги про стягнення боргу підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділами 1 та 3 Цивільного кодексу України. Судом у ході розгляду справи встановлено, що 01 вересня 2007р. [PERSON] передав [PERSON] у борг 10000,00 доларів США, які позичальник зобов'язувався повернути по першій вимозі, що підтверджується розпискою від 01.09.2007р. (а.с.4). Позивач свої зобов'язання за договором позики виконав та передав відповідачу у борг кошти в сумі 10000,00 доларів США. В ході розгляду справи було встановлено, що протягом 2012-2013р. відповідач борг повернув частково і станом на 20.08.2013р. сума боргу склала 3600,00 доларів США., які на даний час не повернуті та від виконання зобов'язань за договором позики останній ухиляється. Строк повернення відповідачем коштів за договором позики за вимогою позивача, настав 20.08.2013р. Станом на 26 травня 2013р. виконання зобов'язання прострочено відповідачем більш ніж на десять місяців. Будь-яких доказів виконання відповідачем своїх зобов'язань, згідно умов договору, та які передбачені ст.545 ЦК України, матеріали справи не містять. Розписку від 01.09.2007р. з переліком суттєвих умов договору суд вважає як таку, що засвідчує виконання сторонами вимог закону щодо укладення договору позики у письмовій формі. Крім того, наявність розписки у позивача є доказом факту невиконання грошових зобов'язань з боку відповідача. У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу Відповідно до ст.1049ЦК України позичальник зобов'язаний повернути борг позикодавцю в установлений строк. У разі порушення зобов'язання відповідно до ст.611 ЦК України настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч.2 ст.1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Суд вважає доведеним факт отримання відповідачем від позивача коштів у сумі 10000,00 доларів США, а також той факт, що борг у сумі 3600,00 доларів США на момент розгляду справи ним не повернено у встановлений договором термін, розписка до цього часу знаходиться у позикодавця. За даними службового розпорядження Національного банку України від 29.04.2014р. за № 185 офіційний курс гривні до доларів США на дату проведення позивачем розрахунку заборгованості, тобто станом на 29.04.2014р. становить 1140,8089грн. за 1 долар США (а.с.53). Встановлено, що станом на 26.05.2014р. загальна сума заборгованості відповідача склала 3600 доларів США, що є еквівалентом 41068,00грн., (3600,00 доларів США х 11,4080). У судовому засіданні доведено, що внаслідок невиконання відповідачем умов договору, позивач має право відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України на стягнення трьох процентів річних від простроченої суми за вказаний період, що станом на 26.05.2014р. складає 1232,04грн. (41068,00грн. х 3%). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми за вказаний період, а саме: з 01.01.2012р. по 26.05.2014р. в розмірі 42300,04грн. Оскільки позивач на день винесення рішення не збільшував позовні вимоги, то суд розглядає справу в межах останніх заявлених вимог. Відповідачем до суду не було надано жодних письмових заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. За такими обставинами, суд дійшов до висновку, що позов про стягнення заборгованості та судових витрат підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судовий збір у справі складає 423,00 грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved