Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом та вимогами визння неправомірними дій та бездіяльності службових осіб відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві, якими йому було завдано матеріальної та моральної шкоди. Просить стягнути з держави на свою користь матеріальну шкоду, завдану йому неправомірними діями та бездіяльністю службових осіб Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві у сумі 1 294 823,7 грн. шляхом списання коштів з відповідного рахунку Управління Державної казначейської служби України у Святошинському районі м. Києва. Стягнути з держави на користь [PERSON] моральну шкоду, завдану йому неправомірними діями та бездіяльністю службових осіб Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві у сумі 15000 гривень шляхом списання коштів з відповідного рахунку Управління Державної казначейської служби України у Святошинському районі м. Києва. Як на встановлений факт неправомірності дій державного виконавця, що призвело до завдання шкоди посилається на ухвалу Святошинського районного суду м.Києва постановлену 02.04.2013р. за його скаргою на бездіяльність ВДВС Святошинського РУЮ у м.Києві. Представник позивача у судовому засіданні позовну заяву підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м.Києві у судове засідання не забезпечив явку свого представника, клопотань про розгляд справи за своєї відсутності не надав. Представник відповідачауправління державної казначейської служби України у Святошинському районі м.Києва заперечує проти вимог позову з підстав не доведення причинного зв'язку між тривалим невиконанням судового рішення ВДВС Святошинського РУЮ у м.Києві та завданням матеріальної і моральної шкоди позивачу. Заслухавши обґрунтування позовних вимог представника позивача, перевіривши їх доказами, заслухавши заперечення на які посилається представник відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що вимоги даного позову не підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02 квітня 2013 року було частково задоволено скаргу [PERSON] на дії ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві. Вищевказаною ухвалою дії та бездіяльність службових осіб Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві визнано неправомірними та зобов'язано ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві виконати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19.04.2006 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] кошти у сумі 331 700 грн. 00 коп. (а.с.4-8). Позивачем до позовної заяви додані також копії виконавчого листа № 2-1131/2006 та постанову про відкриття виконавчого провадження від 03.06.2006р. з примусового виконання цього виконавчого листа. Позивач вважає, що неправомірними діями та бездіяльністю працівників Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві йому завдано матеріальної шкоди, у зв'язку з тим, що весь час здійснення виконавчого провадження він не мав права користуватися своїми грошовими коштами . Таким чином, звертаючись до суду позивач вважає порушеним своє право предбачене ст.1174 ЦК України, і має підстави для звернення до суду з позовом про стягнення з Відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві на його користь нестягнутих з боржника державною виконавчою службою грошових коштів у розмірі 331700,00 грн., які із врахуванням 3% річних та інфляційних складають 1294823,70 грн. Ці ж обставини надають право на стягнення також моральної шкоди у розмірі 15000 грн. Обгрунтовуючи позов [PERSON] посилається п. 12 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-152/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі», у якому зазначено, що факт неправомірності (незаконності) дій державного виконавця, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку (ухвалою, рішенням, постановою, вироком суду). Як на такий встановлений судом факт, позивач посилається на вищезазначену ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 02.04.2013 року. Дійсно, у разі завдання шкоди неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю державного виконавця особа має право звернутися до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої посадовою або службовою особою органу державної влади (статті 1174, 1166, 1167 ЦК). Однак, п.28 Постанови пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, під час виконання судових рішень у цивільних справах», вказує, щопри розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.» У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 Цивільного кодексу необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо заподіювач шкоди не був уповноважений на такі дії. б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода - це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом статті, що коментується, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі. в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. г) вина заподіювача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади (у даному випадку органу державної виконавчої служби) до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього державного органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Причому, неправомірність рішення, дій або бездіяльності органу державної влади має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної виконавчої служби та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. За приписами статті 1173 Цивільного кодексу України відшкодовуванню підлягає шкода, яка фактично завдана матеріальним благам особи незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади. У разі наявності лише незаконної бездіяльності державного органу без настання наслідків у вигляді шкоди, відсутні правові підстави для її відшкодування. Згідно зі ст. 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Незаконними діяннями органів державної влади, органів влади Автономної республіки Крим, органів місцевого самоврядування є діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена. У відповідності до частини 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, у ході розгляду даної справи позивач не надав суду належних і допустимих доказів в обґрунтування заявлених ним позовних вимог, а саме: в чому полягає спричинені йому збитки, якими саме діями чи бездіяльністю відповідача вони спричинені і чим підтверджується протиправність цих дій або бездіяльності відповідача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням винної особи, в чому полягає вина відповідача в спричиненні йому даного виду шкоди, чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або інших втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, чим він обґрунтовує заявлений розмір моральної шкоди та з чого він при цьому виходив. Наведене свідчить про безпідставність і недоведеність заявлених [PERSON] позовних вимог, що зумовлює відсутність підстав для їх задоволення.

Outcome: dismissed