Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

У березні місяці 2017 року [PERSON] звернувся із позовом до суду, який обґрунтовує тим, що 10 листопада 2016 року відповідач позичив у нього під розписку кошти для оформлення документів на землю в сумі 10 000 грн. та 100 доларів США на строк до 30 листопада 2016 року. Передача означеної суми коштів відповідачеві підтверджується власноручно написаною ним розпискою 10.11.2016 року. Проте, у визначений договором строк позичальник кошти не повернув та повертати їх відмовляється. Просить стягнути з відповідача кошти в сумі 10 000 грн. та 100 доларів США, що еквівалентно 2 712,07 грн., 122,81 грн. три проценти річних, 602,49 грн. інфляційних втрат в примусовому порядку. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги зменшив, не наполягає на стягненні пені за користування чужими грошима, наполягає на задоволенні суми основного боргу, трьох відсотків річних та інфляційних втрат. Відповідач в судове засідання не з»явився, повідомлений про час і місце судового розгляду у передбаченому законом порядку. Суд,вислухавши доводи позивача, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що 10 листопада 2016 року відповідач [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 10 000 грн. та 100 доларів США строком до 30 листопада 2016 року, що підтверджується письмовою розпискою від 10.11.2016 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Сторони при укладанні договору позики дотримались письмової форми договору відповідно до вимог частини 2 статті 1047 Цивільного кодексу України, згідно якої на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання їй позикодавцем визначеної грошової суми. Так, з аналізу ст. ст. 510, 545 ЦК України та відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України розписка є борговим документом та може бути надана позикодавцем для підтвердження перед ним невиконаного зобов'язання за договором позики. Позичальник, як передбачено частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З матеріалів справи вбачається, що згідно з договором позики від 10 листопада 2016 року [PERSON] зобов'язався повернути грошові кошти [PERSON] в розмірі 10 000 грн. та сто доларів США позикодавцеві до 30 листопада 2016 року, однак позичених коштів не повернув. Означені обставини підтверджуються письмовою розпискою. Оскільки строк повернення позики минув 30.11.2016 року, тому стягненню з відповідача підлягає борг у сумі 10 000,0 грн. та 100 доларів США, що еквівалентно 2656,09 грн. станом на час постановлення рішення суду. У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Розрахунок 3% річних за період з 30.11.2016 року по 29.03.2017 року становитиме (12 656,09 грн. х 3% : 365 днів х 119 днів = 124,0 грн. При цьому, задоволенню підлягає вимога про стягнення інфляційних втрат за період з 30.11.2016 року по 29.03.2017 року в розмірі 602,49 грн. Згідно розрахунку інфляційних втрат: 12 656,09 грн. Х (101,8 Х 100,9 х 101,1 х 101,8= 105,71 %)= 13 379,33 12 656,09 = 723,33 грн. інфляційне збільшення боргу. При цьому, задоволенню підлягає вимога про стягнення трьох відсотків річних в розмірі 122.81 грн. та інфляційних втрат за період з 30.11.2016 року по 29.03.2017 року в розмірі 602,49 грн., оскільки позивачем вимоги в цій частині розраховані невірно, однак він розмір заявлених вимог не збільшував. За наведених підстав позов слід задоволити та стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 10 000 грн. та 100 доларів США, що еквівалентно 2 656,09 грн., 122,81 грн. три відсотки річних та 602, 49 грн. інфляційних втрат та судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved