Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду з вищеозначеним позовом, уточнивши його неодноразово і за останніми уточненнями, мотивуює свої вимоги тим, що відповідач стягнув 14.11.2012 року за судовим наказом № 14/196-09 від 12.07.2012 року (щодо сплати боргу за оренду) з р/р [NUMBER] ФОП [PERSON] кошти у розмірі 10016,70 грн., які знаходилися під арештом від 26.06.2005 року (про стягнення аліментів), незважаючи на те, що виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-1191від 04.03.2005 р. було зупинено на підставі п.4 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до п. 2 ст. 39 цього Закону діє до закінчення строку дії зазначених обставин - розшуку дитини та відповідно до п.4 цього Закону - протягом цього строку, виконавчі дії не проводяться. Не зважаючи на арешт, відповідач безпідставно прийняв та виконав вимогу відділу ДВС СМУЮ, за якою суму у розмірі 10016,70 грн. списав з рахунку [NUMBER] позивача у порушення вимог Закону України «Про захист прав споживача», ст.ст. 1066,1074 ЦК України, Закону України «Про банки і банківську діяльність», Інструкції про безготівкові розрахункові в Україні в національній валюті, а тому вимушений звернутися до суду і прохає стягнути на його користь 10016,70 грн. як суми безпідставно знятої з його розрахунку, 24% річних у гривнях за 22 місяця у розмірі 4800 грн., інфляційні у розмірі 1683,30 грн., 3% річних за 2 роки в сумі 600 грн. та моральну шкоду, яку оцінює розміром 17 500 грн., а всього на загальну суму 34600 грн. які негайно переказати поштовим переказом за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі з обставин, викладених у позовній заяві та прохає задовольнити повністю. Представник відповідача Старовойтова О.О. в судовому засіданні з позовними вимогами не згодна повністю та пояснила, що «Приватбанк» виконав вимогу державного виконавця від 17.04.2012 року про арешт майна боржника - позивача при примусовому виконанні господарського суду Сумської області і 13.11.2012 року на адресу Сумської філії надійшла платіжна вимога і наступного дня «Приватбанк» виконав вимогу державного виконавця і перерахував на зазначений в платіжній вимозі рахунок кошти в сумі 100016,17 грн. Інших арештів не існувало. Представник третьої особи - ВДВС СМУЮ в судове засідання не з*явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що мається розписка про отримання судового виклику, а тому є підстави для розгляду справи в їх відсутність. Вислухавши сторін по справі, дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Частиною 1 статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна надати докази на підтвердження своїх вимог. Згідно з ч. 1, 2 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Судом встановлено, що ФОП [PERSON] відкрив рахунок у СФ ПАТ КБ «Приватбанк», що визнані сторонам і відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України як обставина, яка визнається сторонами не підлягає доказуванню. Згідно повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця від 06.08.2014 року внесено запис №26320060004008313 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON] (а.с.33). Відповідно до ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. В силу ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується прийняти і зарахувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком, банк не має права визначати та контролювати напрямки використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Як випливає із змісту ст. 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження, за виключенням, коли грошові кошти можуть бути списані без розпорядження клієнта, а саме: на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом. Ствердження представника відповідача про відсутність відомостей про накладення арешту за попередніми виконавчими документами спростовується доказами, а саме: постановою про накладення арешту на кошти боржника від 07 вересня 2006 року державним виконавцем Шульгою Н.М. Державної служби у Ковпаківському районі м. Суми з примусового виконання виконавчих документів - виконавчого листа Ковпаківського районного суду м. Суми №2-1191 від 04.03.2005 року про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, щомісячно, до досягнення сином [PERSON],2005 року народження, трирічного віку; виконавчого листа Ковпаківського районного суду м. Суми №2-1191 від 04.03.2005 року про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, щомісячно, до досягнення сином [PERSON], 2003 року народження, повноліття та накладено арешт на кошти, які належить [PERSON] в розмірі 16428 грн.28коп., які містяться на рахунках Сумської філії КБ «Приватбанк» м. Суми та копія постанови направити на виконання до банка та сторонам (а.с.21), а на оборотному аркуші даної постанови мається розпорядження начальника Державної виконавчої служби у Ковпаківському районі м. Суми Огурецької З.О. за вих. № 18-1028 від 07.09.2006 року про направлення постанови про накладення арешту, яке отримано СФ КБ «Приватбанком» з надписом до виконання та відміткою, що у клієнта є основний рахунок підприємця. Згідно постанови про зупинення виконавчого провадження від 26.06.2007 року держаним виконавцем Шульгою Н.М. Ковпаківського відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління зупинено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1191, виданого 04.03.2005 Ковпаківським районним судом м. Суми у зв'язку з оголошенням розшуку малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 22) та підтверджується ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 08 травня 2012 року про оголошення малолітньої дитини (а.с.23) та ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 16 травня 2012 року оголошено у розшук [PERSON] (а.с. 24) та рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 березня 2007 року передано малолітнього сина [PERSON], [INFO], для проживання з батьком [PERSON] Відповідно до ст.ст.38,39 Закону України «Про виконавче провадження» під час розшуку дитини виконавчі дії не проводяться. Відповідно до пункту 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні, затвердженої постановою Національного банку України № 22 від 21.01.2004 року, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції. Пунктом 5.3 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті встановлено, що примусове списання коштів з рахунків платників ініціюють стягувачі (орган державної виконавчої служби) на підставі виконавчих документів, установлених законами України. Наведені положення цивільного законодавства свідчать про можливість списання грошових коштів з рахунка його володільця лише за його розпорядженням або на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом, тобто договором банківського рахунку. Судом встановлено, що постановою про відкриття виконавчого провадження від 19.07.2011 року державним виконавцем Ковпаківського відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції Степченко А.О. відкрито виконавче провадження з виконання наказу № 14/196-09, виданий 12.07.2011 року Господарським судом Сумської області про стягнення заборгованості в розмірі 67729,37 грн. з боржника ФОП [PERSON] (а.с.26) та постановою про арешт коштів боржника державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції Балабою Л.О. накладено арешт на кошти, що містяться на рахунку (ах) Сумської філії Приватбанку та належать боржнику ФОП [PERSON] (а.с. 27) та за меморіальним ордером № 14-51 від 14.11.2012 року перераховані кошти у розмірі10016,70 грн. з рахунку ФОП [PERSON] за призначенням платежу «викон.част. наказу №14-196-09 від 12.07.2011 року (а.с. 28). Відповідач порушив вимоги постанови НБУ від 21.01.2004 року, а саме пункт 1.6 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні відповідно до якого, Банк не має права встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами, п.10.1 про обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку (ах), відповідно до ст. 1074 ЦК України не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду; п. 10.9 за яким, кошти, що арештовані на рахунку клієнта, забороняється використовувати до надходження платіжної вимоги/інкасового (розпорядження) за тим виконавчим документом, для виконання якого накладався арешт, або до отримання передбачених законодавством документів про зняття арешту з коштів. Згідно з пунктом 2.18 глави 2 та пунктом 12.11 глави 12 Інструкції про безготівкові розрахунки в України, якщо до банку надійде платіжна вимога/інкасове доручення (розпорядження) за іншим виконавчим документом, ніж той, для забезпечення виконання якого накладено арешт, і на цьому рахунку немає інших (крім арештованих) коштів, то банк повертає такий розрахунковий документ без виконання. Між тим відповідачем не надано суду фактичних даних про те, що умови саме договору банківського рахунку між сторонами містять право на списання коштів без дозволу клієнта, тому суд погоджується з тим, що списання 10016 грн. 70 коп. 14 листопада 2012 року з банківського рахунку позивача [PERSON] є безпідставним. Згідно із п. 4.6 Умов та правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною договору, клієнт доручає банку здійснювати списання з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах сум, що належать сплаті банку за цим договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з карткового рахунку у випадку настання строків платежів по іншим договорам клієнта в розмірах, визначених цими договорами. Що стосується тверджень представника відповідача про право банка на списання грошових коштів з банківського рахунку позивача на виконання іншої постанови державного виконавця про накладення арешту та виконання платіжної вимозі про перерахування коштів за іншим судовим рішенням, суд не може погодитися з їхньою обґрунтованістю. Відповідно до ст.1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або неналежного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Так, у відповідності до ст. 11,16 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків є договори. За вимогами ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Згідно до ст. 1067 ЦК України, договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами. Позивачем 22.11.2012 року направлялася до СФ ПАТ КБ «Приватбанк» претензія про зарахування на його рахунок у зв'язку з порушенням чинного законодавства щодо неналежного виконання банком операцій (а.с.30) та на його адресу була направлена відповідь про відшукання необхідної інформації в архівах та програмних комплексах банку та проводять перевірку даних (а.с.30), іншої відповіді з банку на ім'я позивача не надходило. Після звернення до відповідача зі згаданою вище заявою від 22.11.2012 року, відповідачеві було відомо про безпідставність списання згаданих коштів. Дії Відповідача по списанню таких коштів суперечать приписам законодавства, а відтак підлягають визнанню протиправними. Згідно ст.1073 ЦК України у разі безпідставного списання грошових коштів банком з рахунка клієнта, банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на такий рахунок. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд погоджується з позовною вимогою позивача про стягнення на його користь 10016,70 грн. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 600 грн. та відмовляє у решті заявлених вимог, оскільки в судовому засіданні позивач не довів обставин про стягнення пені та інфляційних саме у такому розмірі. На думку суду, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження ті обставини, що позивачу неправомірними діями або бездіяльністю з вини відповідача була заподіяна моральна шкода в зазначеному розмірі, а тому з огляду на вимоги ст.ст. 23, 1167 ЦК України суд не вбачає підстав для відшкодування на користь позивача моральної шкоди в розмірі 17500 грн. Таким чином, суд частково задовольняє заявлені позивачем позовні вимоги та стягує із відповідача на користь позивача 10016,70 грн. та 3% річних у розмірі 600 грн., відмовляючи у негайному виконанню, виходячи з вимог ст. 367 ЦПК України, яка не передбачає у даному випадку негайного виконання. На підставі ст. 88 ЦПК України враховуючи обставину, що позивач звільнений від сплати судового збору, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial