Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

У вересні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Відділу освіту Варвинської районної державної адміністрації Чернігівської області про поновлення її на посаді вчителя російської мови та світової літератури Дащенківської ЗОШ 1-3 ступеня та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 26 липня 2013 року до дня постановлення рішення. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 1991 року була прийнята на посаду вчителя російської мови та літератури Дащенківської середньої школи Варвинського району Чернігівської області . Зазначає, що за період роботи на зазначеній посаді у неї неодноразово виникали конфлікти з директором школи та відділом освіти Варвинської РДА. Наказом відділу освіти Варвинської районної державної адміністрації № 27 від 26 липня 2013 року її (позивачку) звільнено із займаної посади з підстав передбачених п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Таке звільнення позивач вважає незаконним оскільки щодня ходила на роботу в школу, займалася за вказівкою керівництва методичною роботою, тому просила поновити її на зазначеній посаді. Крім того апелянт зазначає, що з 26 липня 2013 року школа була зачинена, і наказ про своє звільнення вона отримала лише 6 серпня 2013 року, а трудова книжка до цього часу знаходиться в директора школи. Рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області від 04 листопада 2013 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Відділу освіти Варвинської районної державної адміністрації Чернігівської області про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено. Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду [PERSON] звернулась із апеляційною скаргою про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення її позовних вимог у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що звільнення відбулося за відсутності на те належних правових підстав. Вказує, що в табелі обліку робочого часу, що знаходиться в матеріалах справи, зазначено 32 год. відпрацьованого часу за тиждень в період з 18 по 26 липня 2013 року, що підтверджує відсутність прогулу позивача, оскільки згідно навантаження її робочий час становить 3-4 год. на день. Хоча в рішенні суд і посилається на акти комісій як на доказ її відсутності на роботі, але при цьому в матеріалах справи відсутні будь - які докази щодо законності діяльності даних комісій. При прийнятті рішення, суд не врахував той факт, що вона не була присутня на засіданні профспілки через те, що не була належним чином повідомлена, і рішенні щодо дачі згоди на звільнення приймалося без її участі, і на зборах профспілкового комітету були присутніми лише 5 осіб, хоча до складу первинної профспілкової організації входять 27 чоловік. Апелянт зазначає також що, суд не врахував тієї обставини що вона дійсно була хвора і відвідала 18 липня стоматологічний кабінет, про що є довідка, а 23 та 24 липня 2013 року вона зверталася до лікарів, у зв»язку з чим у неї була поважна причина нез»явлення на роботі до кінця робочого дня. Вислухавши суддю - доповідача, пояснення представників відповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом першої інстанції, позивачка з 15 серпня 1991 року працювала у відповідача, наказом №27 від 26 липня 2013 року її було звільнено із займаної посади вчителя російської мови та світової літератури Дащенківської ЗОШ 1-3 ступеня за прогул без поважних причин згідно з п.4 ст.40 КЗпП України. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того що, 18, 23 та 24 липня 2013 року позивачка була відсутня на робочому місці без поважних причин, а 23 та 24 липня 2013 року - на протязі всього робочого дня. При цьому судом була дана належна оцінка табелю обліку робочого часу [PERSON] за липень 2013 року(ас. 80), оскільки наявні в ньому відомості про вчинені позивачкою прогули підтверджуються актами №123 від 18.07 2013 року, та №125 від 23.07.2013 року і №126 від 24.07.2013року(ас.82, 86,88), і правильність відображених в акті відомостей про відсутність позивачки на робочому місці у зазначений в них час, підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON]. [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON], які складали зазначені документи. І хоча, зазначені дні припадають на канікулярний період, однак [PERSON], як педагогічний працівник в зазначений час працювала, і у відповідності з Правилами внутрішнього трудового розпорядку шкільного колективу Дащенківської ЗОШ 1-3 ст., залучалась до організаційно- педагогічної діяльності відповідно до навчального плану, та плану роботи в школі, і час такої роботи становить не більше 8 годин і розпочинається. з 8год.45 хв. Апеляційний суд вважає що є безпідставними посилання [PERSON], щодо поважності відсутності її на роботі 18 липня та 23 і 24 липня 2013 року з таких підстав. Так як вбачається з матеріалів справи, 18 липня 2013 року [PERSON] була присутня на роботі, однак о 9год.15 хв., вона самовільно залишила школу, і була відсутня в школі до кінця робочого дня. На підтвердження причини свого не перебування в школі в зазначений день позивачкою надано довідку, що вона відвідувала лікаря стоматолога стоматологічного відділення Менської ЦРЛ ( ас.71). Однак враховуючи, що позивачка самовільно залишила школу, і в один день лише відвідала лікаря стоматолога, який знаходиться за 200км., в іншому населеному пункті, і результатом таких відвідин позивачки не було надання їй ніякої медичної допомоги як і відповідних медичних призначень при цьому про що свідчать матеріали справи і зокрема відповідь головного лікаря Менської центральної районної лікарні(ас.130); апеляційний суд вважає що, позивачкою не доведено поважності причин своєї відсутності в школі 18 липня 2013 року, як і не доведено нею належної дбайливості про виконання своїх трудових обов»язків. Зазначений факт свідчить, про здійснення позивачкою 18 липня 2013 року прогулу без поважних причин, оскільки нею не доведено факту своєї непрацездатності в цей день. Суд першої інстанції у відповідності із правилами ст.ст.57,58,212 ЦПК України дав оцінку наданій позивачкою довідці Величківського ФАПу про те, що вона була хвора з 23.07. 2013 року по 24.07.2013 року включно, яка спростовується довідкою головного лікаря Менської центральної районної лікарні про те, що дану довідку слід вважати недійсною(ас.72,130) З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач 18,23 та 24 липня 2013 року вчинила прогул, і що у адміністрації відповідача були підстави для її звільнення за п.4ст.40 КЗпП (прогул в т.ч. відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин). Виходячи з наявних матеріалів справи, апеляційний суд вважає що розірвання трудового договору з [PERSON] відбулося зі згоди виборного органу первинної профспілкової організації, що передбачено п.1ст.43 КЗпП. При цьому констатувавши відсутність такої згоди до звільнення позивачки, суд у відповідності із правилами ст.43 КЗпП одержав дачу згоду на звільнення [PERSON] Суд першої інстанції обгрунтовано визнав, згоду на звільнення з посади [PERSON] яка відповідно до протоколу №24 від 30.09.2013 року була надана первинною профспілкової організації Дащенківської ЗОШ 1-3 ст. такою, що має юридичне значення( ас.117). Доводи апеляційної скарги про те що, згода профспілкової організації давалась на прохання службової особи, що не наділена правом прийняття і звільнення і не мала відповідного доручення є безпідставними, оскільки така згода наддавалась на прохання начальника відділу освіти Варвинської районної державної адміністрації Кутового В.С. від 25.07.2013 року, який наділений правом прийняття та звільнення з роботи, і саме прохання зазначеної службової особи розглядала первинна профспілкова організація Дащенківської ЗОШ 1-3ступенів (ас. 93,117). Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає, що [PERSON] була звільнена з роботи із законних підстав, і суд першої інстанції правильно відмовив в задоволенні позовних вимог, у зв»язку з необґрунтованістю її вимог. Однак апеляційний суд не може погодитися з тим що в мотивувальній частині рішення суду першої інстанції зазначено що позивач пропустила місячний строк звернення до суд, перебіг якого розпочався з 27 липня 2013 року, зазначене є безумовною підставою для відмови в задоволенні позову. Так ст.233 КЗпП визначає день, з якого слід обчислювати строк для звернення до суду з позовом про захист права. Стосовно звільнення працівника то строк обчислюється з дня, вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книги. В матеріалах справи відсутні належні докази вручення позивачці копії наказу №27 по відділу освіти від 26.07.2013 року про її звільнення з посади які б давали суду право обчислювати строк звернення до суду з 27.07.2013 року. Акт №128 від 26.07. 2013 року(ас.48) не свідчить про вручення [PERSON] копії наказу про звільнення її з посади, що давало б право суду визначити що, перебіг строку позовної давності розпочався 27 липня 2013 року і позивачкою пропущений місячний строк звернення до суду. Враховуючи зазначене, апеляційний суд вважає що, [PERSON] не пропущений строк звернення до суду, тому необхідно змінити рішення суду виключивши з його мотивувальної частини висновок та посилання суду на пропуск позивачем строку позовної давності, як на безумовну підставу для відмови в задоволенні позову. В іншій частині рішення Варвинського районного суду від 04 листопада 2013 року необхідно залишити без змін.

Outcome: partial