Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна подружжя. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] познайомилась з [PERSON] у 2001 році через спільних друзів. Дружні стосунки перетворились у щирі почуття, після подорожі у 2007 році до автономної республіки Крим. З 31.08.2007 року сторони почали проживати разом у квартирі прабатьків [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , з метою накопичення заощаджень, для придбання власного житла. За час сумісного проживання між [PERSON] та [PERSON] склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, вони мали взаємні права та обов`язки, спільний бюджет, вели спільне господарство, несли спільні витрати, придбавали майно, спільно подорожували. 29.06.2010 р. сім`єю була придбана двокімнатна квартира загальною площею 43,61 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що була зареєстрована за [PERSON] , в якій вони разом проживали. Спільним коштом та зусиллями здійснили ремонт перед заселенням та облаштували придбану квартиру, після чого 11 червня 2011 року зареєстрували шлюб. [INFO] у них народилась донька [PERSON] . Протягом останнього року стосунки між сторонами розладились, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Починаючи з грудня 2018 р. [PERSON] не допускає позивача з донькою до квартири та вона вимушена проживати у родичів. Крім того [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. Такі дії [PERSON] порушують права та законні інтереси [PERSON] , оскільки спірна квартира, була придбана за час проживання однією сім`єю, за спільні кошти сім`ї. Вважає, що [PERSON] належить 1/2 частина двокімнатної квартири загальною площею 43,61 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим просить встановити факт проживання [PERSON] із [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 31.08.2007 року до 11.06.2011 року. Визнати за [PERSON] , право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири загальною площею 43,61 кв.м. за адресою: [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] судові витрати. Ухвалою суду від 03.07.2019 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду у підготовче засідання. 19.09.2019 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна подружжя шляхом стягнення компенсації за відчуження предмету спільної сумісної власності без згоди чоловіка, яка ухвалою суду від 04.02.2020 року об`єднана з первісним позовом [PERSON] . Зустрічний позов [PERSON] обґрунтував тим, що в період шлюбу ними був придбаний автомобіль КІА CEED загальний легковий хетчбек, зеленого кольору 2009 року випуску, який знаходився у їхньому спільному користуванні. Приблизно у травні 2018 року [PERSON] здійснила відчуження вищевказаного транспортного засобу, не повідомивши його про це та не отримавши його згоди на відчуження. На його вимоги повернути половину грошей за продаж авто, [PERSON] відмовила, зазначив, що оскільки вони перебувають у зареєстрованому шлюбі вона не буде віддавати половину грошових коштів, оскільки він не зможе довести, що вона їх витратила не в інтересах подружжя. Оскільки транспортний засіб був придбаний у шлюбі, то він, на час перебування у власності [PERSON] , був спільною сумісною власністю подружжя, тому саме вона повинна довести, що відчуження автомобіля було здійснено в інтересах сім`ї, оскільки він не має відомостей про те, де знаходяться кошти, отримані від продажу транспортного засобу. Ринкова вартість такого транспортного засобу станом на 10.09.2019 року становить 196960,00 гривень. Таким чином розмір компенсації за відчуження автомобіля становить 98480 гривень, яку просить стягнути з [PERSON] на його користь. Ухвалою суду від 20.10.2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник [PERSON] адвокат Севастьянов Р.Ю, підтримав первісний позов, просив його задовольнити, оскільки він доведений відповідними доказами. Заперечував проти зустрічного позову, надав відзив на зустрічну позовну заяву в якій зазначив, що [PERSON] , під час розгляду заяв про розірвання шлюбу та про визначення аліментів зазначав, що відносини подружжя припинились у грудні 2018 року. З цього часу, майновий стан подружжя значно погіршився, це було зумовлено відсутністю вільного доходу в обох членів подружжя, у зв`язку з чим транспортний засіб КІА CEED був проданий. За рахунок отриманих коштів здійснювалась оплата комунальних платежів, придбання товарів для дому, їжі, ліків до моменту фактичного розірвання відносин. Транспортний засіб КІА CEED був придбаний за рахунок продажу власного транспортного засобу DEEWOO SENS, власних заощаджень та подарованих [PERSON] коштів. Фактично від продажу транспортного засобу DEEWOO SENS, [PERSON] отримала 5000,00 доларів США. Цей транспортний засіб був куплений [PERSON] на подаровані [PERSON] та [PERSON] грошові кошти Угода про відчуження майна була посвідчена без згоди другого з подружжя, оскільки зазначене майно не є спільним, а є особистою власністю одного з подружжя. Довідка про вартість транспортного засобу, не є висновком експерта, оскільки кожний транспортний засіб має індивідуальну комплектацію, пошкодження, фактичний знос, що не враховано у довідці та не встановлює фактичну вартість транспортного засобу КІА CEED. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Виходячи з того, що вартість майна, яке просить розділити [PERSON] не узгоджена з [PERSON] , то його вартість може бути встановлена лише експертним висновком з оцінки майна, оскільки довідка експерта не може бути використана для встановлення вартості транспортного засобу. Надані ними докази свідчать про придбання [PERSON] транспортного засобу за рахунок власних коштів, що були накопичені та подаровані їх близькими родичами, в той же час, грошові кошти від продажу транспортного засобу були використані в інтересах сім`ї, що виключає можливість поділу такого майна або компенсації частини його вартості іншому з подружжя, у зв`язку з чим в задоволенні зустрічного позову просить відмовити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Ярошенко О.О. в судовому засіданні проти позову заперечували, зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити. Надали відзив щодо позову [PERSON] де зазначили, що [PERSON] з [PERSON] ніколи спільно не проживали ніде, окрім квартири [ADDRESS] . До укладання шлюбу, у них ніяких сімейних відносин не було. З [PERSON] він не був знайомий до подорожі в Крим, яка мала місцем приблизно у 2008 році, компанією та запрошували її інші люди. Після відпочинку вони не зустрічалися, у кожного було своє життя та вони спілкувалися лише на спільному відпочинку зі спільними друзями. Вони дійсно відпочивали разом, в Аланьї у 2008 році, але не проживали та не вели спільне господарство. Весь цей час вони проживали разом зі своїми батьками і ніяких сімейних стосунків між ними не було. Більш того, в 2009 році вони декілька місяців взагалі не спілкувались, оскільки [PERSON] дізналась про його близькі стосунки з іншими жінками. Спірна квартира була придбана за його особисті кошти. Під час пошуку квартири основний критерій був найближче розташування до його батьків. Таких варіантів було лише два: трикімнатна квартира в 9-ти поверховому будинку по [ADDRESS] та двокімнатна квартира по [ADDRESS] , яка також знаходиться поблизу місця проживання його батьків. Крім того в їх родині був у користуванні гараж, який також знаходився в тому районі. Коштів на придбання трикімнатної квартири у нього не вистачило. Залишилась лише квартира по [ADDRESS] , за яку у квітні 2009 року він дав завдаток та лише в травні 2010 року продавці звільнили квартири та був оформлений договір купівлі-продажу. Кошти на придбання квартири були накопичені ним особисто, а також надані його батьками у зв`язку із продажем автомобіля Opel Astra, 2001 року випуску, у листопаді 2009 року. Після придбання квартири, він почав її ремонт, який тривав до березня 2011 року. Ремонт робив він разом зі своїм батьком та будівельниками. Весь цей час вони з [PERSON] проживали окремо та в квітні 2011 року він запропонував їй одружитись. Саме тому її твердження що вони проживали однією сім`єю з 2007 року не відповідає дійсності. Спільного господарства до укладання шлюбу, 11 червня 2011 року, вони не вели. Лише з квітня 2011 року, коли вони почали жити разом, почали з`являтися ознаки спільного господарства, які виражалися в тому, що вони разом проводили майже весь вільний час та спільно підтримували порядок у помешканні. Спільного бюджету у них не було навіть після укладання шлюбу, оскільки кошти, які зароблені ним, витрачалися на спільні потреби, а гроші, які заробила [PERSON] , вона витрачала на власні потреби. Таким чином спільних витрат в інтересах сім`ї у них не було навіть після укладання шлюбу. Лише після народження дитини з`явилися спільні зусилля та витрати в інтересах не стільки всієї родини, як в інтересах дитини. Просить в задоволенні позову відмовити, через його необґрунтованість та безпідставність. Розглянувши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 11.06.2011 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб,серія [NUMBER] від 11.06.2011, виданий Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 240.(а.с.19) [INFO] у сторін народилась дочка [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 28.01.2015 року, актовий запис № 100.(а.с.10) Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.11.2019 року шлюб між сторонами було розірвано, рішення набрало законної сили 03.12.2019 року. (а.с.201-202) 29.06.2010 року між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу двокімнатної квартири [ADDRESS] , копія якого надана суду, а також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та копією технічного паспорту на зазначену квартиру.(а.с.40-41,44,45-48) Згідно п.2, 4 цього договору вбачається, що за домовленістю сторін продаж зазначеного майна здійснено за 26000,00 гривень та покупець свідчить, що майно придбається поза шлюбом.(а.с.40-41) [PERSON] надано звіт про оцінку майна, відповідно до якого оціночна ринкова вартість квартири [ADDRESS] станом на 06.08.2018 року становить 332665,00 гривень.(а.с.21-33) На підтвердження факту проживання сім`єю, як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу, в період часу з 31.08.2007 року по 11.06.2011 року позивачкою надані фотознімки з відпочинку, а також скріншоти сторінок з соціальних мереж які датовані Аланья літо 2008, (а.с.53), 02.06.2010, 01.03.2011.(а.с.54, 55) Разом з тим частина фотознімків не містить часу їх створення, у зв`язку з чим суд критично відноситься до них. (а.с.113, 114, 117-120, 122-123) Також, позивачка надала проїзні документи сумісного відпочинку з відповідачем від 24.06 без зазначення року (а.с.112), від 02.07 без зазначення року (а.с.115), від 22.09 без зазначення року (а.с.116), від 01.07 без зазначення року (а.с.121). Разом з тим, відповідач не заперечував проти їх сумісного відпочинку. Відповідно до ст. 3 СК України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 3.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. Отже, ознаками фактичної сім`ї, що складає фактичний шлюб між чоловіком та жінкою є: спільне проживання чоловіка і жінки; спільний побут; взаємні права і обов`язки. Таким чином, предметом доказування у спорі про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є такі обставини, що мають матеріально-правове значення: чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а саме: спільне проживання, спільний побут, наявність взаємних прав та обов`язків. Встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловіка і жінки, без реєстрації шлюбу, має юридичне значення з огляду на час придбання спірного майна. Цивільний шлюб це відносини жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю та при цьому не є одруженими. Згідно ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Згідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки і чоловіка, які не перебувають в шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього кодексу. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. З наданих сторонами та досліджених судом доказів вбачається, що [PERSON] на підтвердження своїх вимог про встановлення факту проживання її та [PERSON] , як чоловіка і жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу посилалася на фотокарти, де вони перебувають на відпочинку, в гостях, на весіллі, свідоцтва про шлюб друзів, та проїзні квитки на поїзд, а також на покази свідків. Відповідно до укладеного між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу від 29.06.2010 року квартири [ADDRESS] , в п. 4 зазначено, що покупець свідчить, що майно придбається поза шлюбом.(а.с.40-41) З паспортів сторін вбачається, що [PERSON] був зареєстрований з 21.07.1998 року по [ADDRESS] , а 14.10.2010 знятий з реєстрації та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с.78, оборот). [PERSON] зареєстрована з 17.05.2001 року по [ADDRESS] , до цього часу. (а.с.13) Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність усталених між сторонами відносин притаманних подружжю. При цьому, взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Зазначені правові позиції викладені у постанові Верховного Суду у справі № 643/6799/17 від 30.10.2019, у постанові Верховного Суду у справі № 303/2865/17 від 19.03.2020, у постанові Верховного Суду у справі №738/1452/17 від 06.04.2020, у постанові Верховного Суду у справі № 522/10333/19 від 01.11.2021. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19) Верховний Суд зазначив, що показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Сам по собі факт перебування позивача з відповідачем у близьких стосунках, який не заперечував й сам відповідач, не може свідчити про те, що сторони проживали в зазначений період однією сім`єю, а придбане одним із них майно є спільною сумісною власністю, оскільки позивачу необхідно надати докази ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та витрат, придбання майна в інтересах сім`ї. Верховний Суд у постанові від 15 серпня 2019 року у справі N 588/350/15 (провадження N 61-30273св18), зазначив, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивача, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце протягом вказаного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю. Позивачка [PERSON] не надала доказів, що свідчать про спільне ведення господарства між сторонами, докази про спільне придбання майна (чеки, квитанції, довідки), а в договорі куплі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] ., нотаріусом зазначено, що квартиру [PERSON] придбав поза шлюбом. Суд критично відноситься до показів свідків з обох сторін, оскільки в них є розбіжності та протиріччя. Свідки [PERSON] , [PERSON] пояснювали, що [PERSON] разом з [PERSON] жили у її бабусі і дідуся. Свідок [PERSON] , який є дідусем позивачки, та у якого склалися негативні відносини з [PERSON] пояснив, що вони всією сім`єю збирали гроші на квартиру, та що [PERSON] проживав постійно у них. В той же час свідки [PERSON] , [PERSON] пояснювали, що [PERSON] проживав разом з батьками, вони постійно спілкувалися, у [PERSON] був автомобіль, гараж, які він згодом продав та купив квартиру. Згодом одружився з [PERSON] , їздив на заробітки у Польщу, там працював, згодом вони розлучилися. Крім того, лише показаннями свідків за відсутності інших доказів не може бути встановлений факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Жодних інших належних письмових доказів, які б підтверджували доводи позивача щодо існування між нею та відповідачем відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та побуту, та придбання спірної квартири за їх спільні сумісні кошти або спільною працею у матеріалах справи відсутні. В той же час відповідач [PERSON] надав на підтвердження, що він мав кошти Генеральну довіреність видану [PERSON] на ім`я [PERSON] , [PERSON] на розпорядження, на умовах на їх розсуд, належний їй на підставі свідоцтва про реєстрацію автомобіля Opel Astra, 2001 року випуску, посвідчена 30.11.2009 року приватним нотаріусом Запорізького місткого нотаріального округу Запорізької області Капшуровою Ю.В., реєстровий № 2700, а також розписка про отримання [PERSON] 6700,00 доларів США, в рахунок продажу автомобіля за ціною 7000,00 доларів США від [PERSON] .(а.с.79,80) Довідку АТ КБ «Приватбанк» від 26.04.2019 року № QR12HOLEC8LGKHQM про те, що [PERSON] станом на 26.04.2019 року має закритий рахунок № [NUMBER] , депозит 8150,00 Євро, період з 11.02.2008 по 12.02.2009, до видачі 8822,58 Євро. (а.с.81) У зв`язку з чим, суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність факту спільно проживання однією сім`єю сторін без реєстрації шлюбу з 31.08.2007 по 11.06.2011. За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені ст. 74 СК України вважати майно (квартиру) такою, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи. Щодо зустрічного позову [PERSON] , суд зазначає наступне. 18.11.2019 року на адресу суду надійшов лист Регіонального сервісного центру МВС в Запорізькій області від 14.11.2019, за № 31/8-5484 в якому зазначено, що згідно бази даних підсистеми НАІС «Єдиного державного реєстру транспортних засобів», станом 14.11.2019 року за [PERSON] , 08.09.2017 року на підставі договору купівлі-продажу укладеному в ТСЦ 2341РСЦ МВС в Запорізькій області № 2341/2017/616133 від 08.09.2017 року був зареєстрований автомобіль KIA CEED, держ. № [NUMBER] , VIN [NUMBER] . 03.04.2018 року зазначений транспортний засіб був перереєстрований на нового власника на підставі договору купівлі-продажу, укладеному в ТСЦ 2342 РСЦ МВС в Запорізькій області № 2342/2018/885695 від 03.04.2018р. Також надали копію зазначеного договору купівлі-продажу, відповідно до якого автомобіль відчужено за 194 898,78 грн. (а.с.139,140) [PERSON] надав довідка судового експерта Булейко О.А. від 10.09.2019 року про середню по Україні ціну продажу вживаного аналогічного автомобілю КІА CEED загальний легковий хетчбек В, зеленого кольору 2009 року випуску, відповідно до його випуску, станом на 10.09.2019 року становить 7870,00 доларів США, що при курсі НБУ на 10.09.2019 року становить 196 960,00 гривень.(а.с.90) Отже, 08.09.2017 року на підставі договору купівлі-продажу укладеному в ТСЦ 2341РСЦ МВС в Запорізькій області № 2341/2017/616133 від 08.09.2017 року був зареєстрований автомобіль KIA CEED, держ. № [NUMBER] , за [PERSON] . Отже даний автомобіль придбаний під час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя. Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачені ст. 65 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за змістом вказаної норми щодо майна, придбаного під час шлюбу, діє презумпція його спільності для подружжя, дока один з них не доведе його придбання за особисті кошти. Згідно з ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном. 03.04.2018 року [PERSON] було відчужено спірний автомобіль на підставі договору купівлі-продажу автомобіля, під час укладеного шлюбу. Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.11.2019 року, тобто через 1 рік та 6 місяців після продажу автомобіля. Позивач не оскаржував даний договір, тобто договір укладений в інтересах сім`ї. Відповідно до ст.. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до ст.. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. Судом встановлено, що спірний автомобіль було придбано під час шлюбу сторін, а тому він є спільною сумісною власністю подружжя, також під час шлюбу був відчужений спірний автомобіль, кошти використані в інтересах сім`ї. Позивачем не доведено, що отримані [PERSON] кошти були використані не в інтересах сім`ї та не на її потреби. Таким чином, суд приходить до висновку, що на момент поділу майна, спірний автомобіль відсутній, а отримані кошти від продажу автомобіля були використані в інтересах сім`ї та на її потреби, тому зустрічний позов [PERSON] про стягнення з [PERSON] на його користь розміру компенсації за відчуження автомобіля у сумі 98480 гривень, не підлягає задоволенню. Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що під час розгляду справи судом не встановлено правових підстав для задоволення як первісного, так і зустрічного позову, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed