Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

У березні 2016 року позивачка - [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до відповідача - [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування в особі сектору опіки та піклування служби у справах дітей Бердичівського міського виконавчого комітету про позбавлення батьківських прав та призначення піклування над дитиною, призначення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка ,[INFO], є матір'ю [PERSON], яка померла [INFO] року. За час свого життя покійна у 2000 році почала проживати однією сім'єю звідповідачем, за період спільного життя в них народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, актовий запис № 247 від 15 травня 2001 року відділу реєстрації актів громадянського стану Бердичівського міського управління юстиції. Відносини між донькою позивачки та відповідача не склалися, з 2002 року вони перестали спільно проживати. Покійна донька до своєї смерті періодично перебувала на заробітках за кордоном. Онук позивачки [PERSON] весь час проживав зі нею та чоловіком позивачки - [PERSON], а батько дитини [PERSON] з періоду розлучення з донькою позивачки не займався вихованням та утриманням дитини. Після смерті доньки позивачка почала опікуватися вище вказаною дитиною, доглядає та утримує останнього, піклується про його здоров'я та всебічний розвиток. Відповідач, як батько дитини, участі у вихованні, догляді та утриманні дитини не приймає, жодної матеріальної допомоги не надає, з дитиною не спілкується, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина. У судове засідання позивачка не з'явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити з наведених у позові підстав, проте заочного рішення не заперечила. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином згідно ст.74-78 ЦПК України, причини неявки суду не відомі, заперечення до суду не подавались. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи у судове засідання з'явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, посилаючись на письмовий висновок органу опіки та піклування про не доцільність позбавлення батьківських прав. Оскільки, відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, підстав визнавання його неявку з поважних причин у суду немає, у зв'язку з чим, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимого і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Крім того, частинами першою - третьою статті 150 Сімейного кодексу України встановлено що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Пунктом 2 частини першої статі 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Абзацом першим частини другої статті 166 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно ст.244 СК України піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. Згідно роз'яснень, що містяться у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені останньою і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 551,20 грн. Тому,

Outcome: approved