Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом у якому зазначив, що з однієї з його дебетних карток відкритих у позивача було незаконно списано 851,84 грн.. При цьому жодних кредитних договорів він з банком не підписував та розпоряджень щодо зняття цих коштів не давав. Також відповідач тривалий час (понад рік) в денний та нічний час телефонував йому з вимогою сплатити цей борг. У зв'язку з цим просив визнати списання коштів з його рахунку [NUMBER] було незаконним і зобов'язати відповідачів повернути вкрадені в нього грошові кошти в сумі 851,84 грн.; визнати, що штучне нарахування йому боргу по картковому рахунку [NUMBER] було незаконним; зобов'язати банк анулювати всі боргові нарахування на цю картку; зобов'язати відповідача виплатити йому моральну шкоду в розмірі 2000 грн.. До початку розгляду справи по суті позивач також додатково висунув нові позовні вимоги в яких просив визнати договір карткового рахунку [NUMBER] недійсним та нікчемним, а також зобов'язати відповідача повернути йому незаконно відчужену суму у валюті відчуження 73.99 доларів США на картку [NUMBER]. Ці вимоги він обґрунтував тим, що відповідач використовує нечесну підприємницьку діяльність (нічні телефонні дзвінки), що тягне за собою недійсність правочину вчиненого з його її використанням. Також він не підписував кредитного договору в формі овердрафту та не укладав його в письмовій формі, а тому такий договір вважається нікчемним. Крім цього, сума 73.99 доларів США була перерахована з його картки [NUMBER] на його картковий рахунок [NUMBER] з якого відбулося відчуження грошових коштів. Під час судового розгляду позивач збільшив розмір моральної шкоди, що виявилася в агресивних діях до 5000 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, посилаючись на вищевикладені обставини, а також додав, що заява, яку він підписував при отриманні картки не була заповнена повністю, умов та правил надання банківських послуг при цьому йому не надавали і з ними не ознайомлювали, а овердрафт є формою кредитного договору. Письмових договорів між ним та банком не укладалося. Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні проти позову заперечив та зазначив, що між сторонами було укладено договір про надання банківських послуг на підставі заяви позивача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг і йому було відкрито картковий рахунок [NUMBER] без встановлення кредитного ліміту. 15.07.2010 року позивач зняв з карткового рахунку готівку на суму 369,31 доларів США при наявних на рахунку 335,22 доларів США. Це відбулося через те, що зняття відбувалося у одній із країн Прибалтики у валюті означеній LVL. Після проведення цієї операції залишок по картрахунку становив -34.09 доларів США, що є несанкціонованим овердрафтом на який нараховувалися проценти відповідно до Умов і Правил надання банківських послуг. Згідно з ними ж передбачена можливість безакцептного списання суми невиконаного грошового зобов'язання з інших картрахунків клієнта з конвертуванням грошових коштів. Заслухавши сторони та дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до заяви від 16.07.2009 року (а.с. 54) позивач погодився на надання йому банківських послуг відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг (далі - Умови), які складають частину договору про надання банківських послуг. При цьому в заяві зазначено, що він ознайомлений з ним та вони надавалися йому в письмовому вигляді про що свідчить його підпис на заяві. Позивач посилався на неповноту заповнення заяви, але незаповненою є лише інформація про працевлаштування та доходи клієнта, що не є істотними умовами цього договору, а розділ «банківські послуги» заповнюється банком, а тому не є обов'язковим для укладення договору. Твердження позивача, що Умови йому не надавалися є безпідставним, оскільки при зверненні до банку з зазначеною заявою цю обставину він засвідчив своїм підписом. Ці умови затверджені наказом відповідача від 24.05.2005 року та були розміщені на офіційному сайті банку. Тобто у своїй заяві позивач повідомив банк, що умови йому надавалися в письмовому вигляді, вони йому відомі і він погоджується, що вони є частиною договору про надання банківських послуг між ним та банком. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.207 КК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Як видно з вищезазначеної заяви договір між сторонами складався з самої заяви із підписом позивача та уповноваженого представника банку, Умов, а також тарифів банку, які надавалися позивачу в письмовому вигляді. Тобто письмова форма договору була дотримана (зміст договору зафіксовано в кількох письмових документах та він підписаний сторонами), а тому посилання позивача на недотримання письмової форми договору є безпідставними Відповідачем 16.06.2010 року на підставі Умов відкрито картковий рахунок [NUMBER] в доларах США, яким він користується по даний час. Згідно з випискою за цим рахунком (а.с.55-57) 15.07.2010 року позивач, перебуваючи у Латвії (LVA), з цього рахунку зняв 200 латвійських лат (LVL) готівкою, після чого залишок на рахунку склав -34,09 доларів США. На цю заборгованість банком нараховувалися проценти і 24.04.2014 року з іншого картрахунку позивача була погашена заборгованість в розмірі 73,99 доларів США на картрахунку [NUMBER]. Для цього в цей же день з карти позивача [NUMBER] було списано 851,84 грн. (а.с.101). Згідно з п.1.1.1.63 Умов овердрафт - це короткостроковий кредит, який надається Банком Клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування. Використання клієнтом грошових коштів понад залишку по рахунку або встановленого банком ліміту овердрафту є несанкціонованим овердрафтом. Картка позивача [NUMBER] є дебетною (а.с.58) і кредитний ліміт на ній не встановлювався про що сторони не заперечували. 14 та 15.07.2010 року позивачем у Латвії неодноразово знімалися готівкові кошти у латвійських латах з цієї карти. Ці операції були оброблені банком лише 16 та 19.07.2010 року внаслідок чого на картрахунку утворилася заборгованість, бо останнє зняття готівки перевищувало розмір залишку на рахунку. Таким чином в даному випадку мав місце несанкціонований овердрафт передбачений Умовами. Відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Відповідач не надавав позивач кошти на придбання продукції та не брав на себе зобов'язання надати їх позивачу, а тому данні правовідносини не є відносинами споживчого кредитування та не регулюються відповідними правовими нормами передбаченими для договорів про надання споживчого кредиту. Посилання позивача, що овердрафт є формою споживчого кредиту до зазначених правовідносин не може бути застосоване, оскільки даний овердрафт є несанкціонованим і виник не з волі сторін, а з технічних причин, і регулюється умовами договору про надання банківських послуг між сторонами. Також відповідно до п.2.1.5.13 Умов відповідач має право на безакцептне списання заборгованості з інших картрахунків та конвертувати грошові кошти, що знаходяться на них. Таким чином при нарахуванні заборгованості та списанні коштів відповідач діяв відповідно до умов діючого договору про надання банківських послуг між ним та позивачем. Щодо використання нечесної підприємницької практики, то позивачем не надано жодних доказів, які підтвердили вчинення щодо нього агресивних дій. Відповідно до ч.5 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» як агресивні забороняються такі форми підприємницької практики: створення враження, що споживач не може залишити приміщення продавця (виконавця) без укладення договору або здійснення оплати; здійснення тривалих та/або періодичних візитів до житла споживача, незважаючи на вимогу споживача про припинення таких дій або залишення житла; здійснення постійних телефонних, факсимільних, електронних або інших повідомлень без згоди на це споживача; вимога оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання. Перелік форм агресивної підприємницької практики не є вичерпним. Відповідно до наданої ПАТ «Укртелеком» інформації дзвінки на робочий та домашній телефон позивача відповідачем не здійснювалися, частота та тривалість цих дзвінків не свідчить про їх постійність. У зв'язку з відсутню доказів використання нечесної підприємницької практики, підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди немає. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то його необхідно віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed