Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

У березні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до районного суду з названим позовом. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06 липня 2010 року вона є власником будинку, що знаходиться за адресою: с.Віта Поштова, вул. Зелена,8, Києво-Святошинського району Київської області. Проте на сьогодні за вказаною адресою значиться зареєстрованою онука колишнього власника [PERSON] [PERSON], яка у серпні 2009 року зареєструвала також в будинку свого сина [PERSON] Відповідачка та її син були зареєстровані у будинку, проте в ньому не проживали ніколи, у житловому приміщенні відсутні їх особисті речі. Житловий будинок,який належить їй на праві власності, був побудований нею та її покійним чоловіком [PERSON] за спільні кошти. Вважає своє право порушеним, у звязку з чим змушена була звернутись із позовом до суду. Тому просила суд визнати [PERSON], [INFO], та її малолітнього сина [PERSON], [INFO], такими, що втратила право користування житловим приміщенням в житловому будинку №8 по вул. Зелена в с.Віта Поштова Києво-Святошинського району Київської області. У судове засідання позивач не зявився. Направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. У судове засідання відповідач не зявивсь. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Письмових клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У судове засідання представник третьої особи не зявивсь. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Письмових клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. З урахуванням заяви позивача суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та відповідно до положень ст.\~169\~ч. 4, ст.\~224 ЦПК України\~ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч.2\~ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. \~Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. \~Відповідно до положень ст.ст.\~11,\~60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При розгляді справи судом встановлено, що будинок №8 по вул. Зелена в с. Віта Поштова Києво-Святошинського району Київської області належить на праві власності [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 06 липня 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Києво-Святшинської районної державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим №1-1168 (а.с.4) З довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію виданої Віта-Поштовою сільською радою 18 березня 2015 року №191 та будинкової книги вбачається, що в будинку №8 по вул. Зелена в с.Віта-Поштова Києво-Святошинського району Київської області зареєстрованими значаться [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.6-16). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно актів перевірки житлових умов, складених депутатом Віта-Поштової сільської ради [PERSON] від 20 січня 2015 року та 28 лютого 2015 року [PERSON], [PERSON] у вищезазначеному будинку не проживають (а.с. 18-19). Судом встановлено, що відповідачі, будучи зареєстрованим в спірному жилому приміщенні, там не проживають, не маючи перешкод в користуванні ним, своїх речей там не зберігають, жилою площею не цікавляться, витрат по її утриманню не несуть, дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за ними право користування жилим приміщенням, не вчиняють. Наведене вище свідчить про відсутність [PERSON], [PERSON] в спірному жилому приміщенні понад шість місяців без поважних на те причин.\~\~ Судом не встановлено фактів перешкоджання [PERSON] відповідачу в користуванні житлом. Відповідно до\~ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до\~ст. 383 ЦК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до\~ст. 191 ЦК України\~\~власник майна\~\~має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2\~ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до\~ст. 391 Цивільного кодексу України\~власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно\~ст. 405 ЦК України\~члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до Закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Ст. 41 Конституції України\~та ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до\~Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,\~317,\~319,\~321 ЦК). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,\~386,391 ЦК. Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об»єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов»язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) останнього та членів сім»ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири), якщо ніякої домовленості між ними не було. Відповідно до\~ст.72 Житлового кодексу України\~визнання особи такою, що втратила право користування\~\~ житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи Зазначені висновки не суперечать нормам\~ст.47 Конституції,\~ст.9 ЖК,\~ст.311 ЦК України\~враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи. Таким чином, оцінивши докази у справі суд вважає, що [PERSON], яка діє в особистих інтересах та інтересах малолітнього [PERSON], яка не є членом сім'ї власника будинку №8 по вул.. Зелена в с. Віта Поштова, та з моменту реєстрації не проживає в ньому, а тому є підстави для визнання останньої такою, що втратила право користування цим жилим приміщенням. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються витрати на користь осіб, що їх понесли. Оскільки позовні вимоги задоволені, при подачі позову позивач був звільнений від сплати судового збору, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі ст.ст.\~391,\~405 Цивільного кодексу України\~та

Outcome: approved