Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав, посилаючись на те, що дочка перебуває повністю на його утриманні. Відповідач на протязі трьох років, до червня 2016 року, була позбавлена волі у передбаченому законом порядку. Також вказує, що протягом останніх років [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає, ухиляється від її утримання, матеріальної допомоги добровільно не надає. Таке нехтування по відношенню до дитини вказує на винну поведінку і свідоме нехтування своїми обов'язками як матері. Зазначає, що відповідач впродовж тривалого часу не турбується про фізичний та духовний розвиток доньки, не бере участі у її вихованні, не забезпечує необхідними умовами для життя, не спілкується з донькою, що свідчить про ухилення її від виконання своїх батьківських обов'язків. Позивач у судовому засіданні просив позовну заяву задовольнити в повному обсязі з мотивів, викладених у такій. Пояснив, що з часу звільнення з місць позбавлення волі, відповідач жодного разу не відвідувала дитину, не цікавиться її навчанням, не бере участі у вихованні дитини. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечувала, просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Надала пояснення, що у червні 2016 року вона звільнилася із місць позбавлення волі, а тому в період до червня 2016 року вона фізично була позбавлена можливості спілкуватися та брати участь у вихованні дочки. Зазначила, що не має можливості спілкуватися з дочкою, оскільки [PERSON] проживає на території іншої області (Волинської). Також відповідач вказала, що позивач чинить їй перешкоди у спілкуванні з дитиною. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Буської районної державної адміністрації у Львівській області в судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності. У клопотанні зазначив, що на даний час є недоцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] Вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши фактичні обставини справи та перевіривши їх наявними у ній доказами, суд встановив наступне. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Буського районного управління юстиції у Львівській області 29.08.2013, сторони у справі є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 02.11.2011. Рішенням Буського районного суду у Львівській області від 26.02.2013 у справі №2/440/89/2013 визначено місце проживання [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON] та матір'ю [PERSON] З характеристики [PERSON], наданої Загальноосвітньою школою І-ІІІ ступеня м. Берестечко вбачається, що шкільним життям і успішністю дитини багато цікавиться баба. Багато вільного часу, в тому числі вихідні та дні канікул, дитина проводить з батьком. За час навчання - з 01.09.2014 мама не відвідувала навчальний заклад і не брала участі у вихованні дочки, у зв'язку з тим, що перебувала у місцях позбавлення волі. Згідно акту обстеження умов проживання від 17.11.2016 [PERSON] проживає разом зі своїми бабою та дідом [PERSON] та [PERSON] на [ADDRESS]. Відповідно до висновку органу опіки та піклування - Буської районної державної адміністрації у Львівській області від 09.12.2016 №04-08/2463 позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її неповнолітньої дочки [PERSON] на даний час є недоцільним. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину із пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться із дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно з п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 вказаної Постанови встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них. В матеріалах справи відсутні переконливі докази умисної та винної поведінки [PERSON] щодо ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Обставин, які б вказували на нездатність відповідача спілкуватись з дочкою та забезпечити їй належне виховання, або ж, які б становили реальну небезпеку для життя і здоров'я дитини не має. Крім того, суд бере до уваги той факт, що [PERSON] до червня 2016 року перебувала у місцях позбавлення волі, а тому була обмежена у можливості спілкуватися та брати участь у вихованні дочки. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд вважає, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання свої батьківських обов'язків. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, а тому в задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити.

Outcome: dismissed