Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказує, що з 29.10.2017 року вона звільнена з займаної посади в Командитному товаристві «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов і Компанія» на підставі ч.2 ст.40 КЗпПУ,\~у звязку з хворобою. Відповідач, в порушення вимог ст. 115 КЗпП України, щомісячно не виплачував заробітну плату в повному обсязі, в зв`язку з чим станом на 28 квітня 2016 року утворилася заборгованість по заробітній платі за період з 29 жовтня 2015 року по 28 квітня 2016 року в сумі 8069,50 грн., про це свідчить довідка про заборгованість. В день звільнення, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, відповідач не провів з нею розрахунок, не виплатив заборгованість по заробітній платі. На момент звільнення заборгованість по виплаті вихідної місячної допомоги за період з квітня 2015 року по травень 2015 року складала 2552,07 грн., що підтверджується довідкою від 28 квітня 2016 року №2/44-70, яка була видана та підписана генеральним директором та головним бухгалтером КТ «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов і Компанія». Просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у сумі 9000 грн., заборгованість по вихідній допомозі в розмірі 7500,00 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку, моральну шкоду у розмірі 10000 грн. 07.11.2016 року позивач [PERSON] померла. Єдиним спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] є її син [PERSON]. (а.с.99). 15.05.2017 року [PERSON], як правонаступник після померлої [PERSON], через канцелярію суду подав уточнений позов, відповідно до якого просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку у розмірі 15312,42 грн., заборгованість по виплаті вихідної допомоги у розмірі 5104,14 грн., моральну шкоду у розмірі 10000 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн. В судове засідання позивач не зявився, його представник надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що позивачці нарахована вихідна допомога у розмірі середньомісячного заробітку 2552,07 грн., яка входить до суми заборгованості по заробітній платі, що підтверджується розрахунковим листом за жовтень 2015 року, тому повторне нарахування вихідної допомоги неможливе. Щодо стягнення моральної шкоди, відповідач вважає, що позивач не визначив, у чому саме полягає моральна шкода, завдана йому діями відповідача, її характер та тривалість. У задоволенні позовних вимог [PERSON] просив відмовити. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватися працівникам регулярно, не рідше 2-х разів на місяць. Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства проводиться в день звільнення. Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки [PERSON] звільнена з посади, яку займала в Командитному товаристві «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов і Компанія» на підставі ч.2 ст.40 КЗпПУ,\~у звязку з хворобою, що підтверджується копією наказу про припинення трудового договору. В день звільнення, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, відповідач не провів з [PERSON] розрахунок, не виплатив заборгованість по заробітній платі, яка становила 9000 грн. 29.04.2016 року відповідачем здійснений остаточний розрахунок з позивачем по заробітній платі. На теперішній час, заборгованість по заробітній платі у відповідача перед позивачем відсутня. Відповідно ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомогау розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Вихідну допомогу, а також інші суми, що належать до виплати працівникові, має бути виплачено в день звільнення,\~як того вимагає\~ст. 116 КЗпП України.\~ Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року. Відповідно до вказаної постанови за розрахунковий період\~для визначення середньомісячної заробітної плати\~беруться виплати за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Розмір вихідної допомоги повинен складати тримісячний розмір середнього заробітку. Позивачем зазначено, що для розрахунку вихідної допомоги береться заробітна плата позивача за травень та червень 2017 року. Загалом за вказані місяці дохід позивача склав 3867,37 грн. З огляду на це, середньомісячний заробіток позивача складає 2552,07 грн., а розмір вихідної допомоги 7656,21 грн. У квітні 2016 року відповідачем сплачено позивачу вихідну допомогу у розмірі 2552,07 грн. Отже, заборгованість по вихідній допомозі при її звільненні становить 5104,14 грн. Згідно ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так як за підприємством малася безспірна сума заборгованості по заробітній платі при звільненні позивача з 29.10.2015 року, яка була сплачена відповідачем тільки під час розгляду справи 29.04.2016 року, то у позивача виникло право отримати середньомісячний заробіток за час затримки виплати заробітної плати. При визначенні розміру\~\~середнього заробітку за час затримки\~\~\~\~розрахунку при звільненні застосовуються вимоги\~\~п.п. 2, 3, 5, 8\~Постанови КМ України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до довідки підприємства №102 від 26.04.2016 року, середньоденний заробіток позивачки становить 113,43 грн., тому середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 29.10.2015р. по 29.04.2016р., становить 12760,35 грн. Згідно до положень статті 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» №2050 ІІІ від 19.10.2000 р. компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. У відповідності до ст. 117 КЗпП України, відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Судом не встановлено, що на момент звільнення позивача з роботи мався спір між сторонами про розмір належних до виплати сум. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Розрахунок, наданий позивачем, проведений відповідно до вимог закону та відповідачем не спростований. Відповідач не надав суду доказів відсутності вказаної заборгованості та своєї вини в затримці розрахунку. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість по заробітній платі у сумі 14454,71 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 18128,88 грн., вихідну допомогу у сумі 5801,04 грн., компенсацію за втрату частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати у сумі 823,92 грн. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди суд виходив з наступного. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другої цієї статті. Відповідно до розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань,або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних,психічних тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). Зокрема,враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін,час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості і справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Необхідно зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позначених моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, та з чого він при цьому виходить. Приймаючи до уваги положення наведених вище розяснень та співвідношуючи їх з встановленими в судовому засіданні фактами, суд вважає, що моральна шкода є обґрунтованою у звязку з наступним. Діями відповідача була заподіяна моральна шкода [PERSON], як і її сину [PERSON], яка виразилася у порушенні нормального ритму життя, вони вимушені були докладати додаткових зусиль для організації свого життя, звертатися до суду за захистом своїх порушених прав. При цьому треба прийняти до уваги, що [PERSON] звільнювалась з роботи у звязку з тим, що стан її здоровя не дозволяв більше працювати на посаді та на підприємстві постійно затримували виплату заробітної плати. У [PERSON] було онкологічне захворювання, яке потребує досить дорогого лікування, але через невиплату їй заробітної плати вона не змогла забезпечити собі мінімальні необхідні умови для життя та лікування, як наслідок, 07 листопада 2016 року вона померла, так і не отримавши від відповідача належних їй до виплат сум, які могла б витрати собі на лікування та хоч на деякий час продовжити собі життя. Заподіяну моральну шкоду первісний позивач [PERSON] оцінила у розмірі 10000 гривень. ЇЇ син [PERSON], який є правонаступником підтримує ці вимоги та просить їх задовольнити. Оскільки в судовому засіданні вина відповідача у завданні моральної шкоди є доведеною та встановлено внаслідок порушення яких прав позивача вона спричинена, тому вимоги стосовно відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1,2 ст..137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правову допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 18 липня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір про надання правової допомоги №44цп. Згідно ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представником позивача надані до суду копії квитанцій та актів здавання прийому зроблених робіт за Договором про надання правової допомоги від 16 липня 2016 року №21-цп. Тобто між позивачем та адвокатом [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги від 18 липня 2016 року № 44цп, а в поданих до суду квитанціях та актах прийому зроблених робіт зазначений інший договір від 16 липня 2016 року №21-цп, тому суд не вбачає підстав щодо задоволення вимоги про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, які складають 3600 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у сумі 704,80 грн.

Outcome: partial