Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в якому вказував, що 01 грудня 2008 року між ним та відповідачкою був укладений договір позики, що підтверджується письмовою розпискою. Відповідно до договору позивач передав у власність [PERSON] грошові кошти в розмірі 7 000 доларів США, а остання зобов'язалася повернути борг в строк до 01 жовтня 2009 року. Посилаючись на те, що відповідачка ухилилася від повного та своєчасного виконання умов договору позики в частині повернення отриманих коштів, а тому [PERSON] просив стягнути з останньої борг за договором позики в національній валюті України, а саме 182 560 грн., а також 3% річних від простроченої суми за весь період прострочення виконання зобов'язання (з 01 жовтня 2009 року по 04 вересня 2017 року) в розмірі 43 440 грн., а також понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, судом відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи за місцем її реєстрації, причину неявки суду не повідомила. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки позивач та його представник проти цього не заперечували. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 01 грудня 2008 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою договір позики, що підтверджується письмовою розпискою (а.с. 26). Відповідно до договору позивач передав у власність [PERSON] грошові кошти в розмірі 7 000 доларів США, а остання зобов'язалася повернути борг в строк до 01 жовтня 2009 року. Однак позичальник взяті на себе зобов'язання не виконала, що підтверджується наявністю розписки в позикодавця, а також копією постанови Вознесенського ВП ГУНП України в Миколаївській області від 26 вересня 2016 року (а.с. 7). Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством, зокрема з договорів та інших правочинів. З положень ст. 1046, ст. 1047 ЦК України вбачається, що за договором позики (який укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян) одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Положення ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України передбачають обов'язок позичальника повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України в разі несвоєчасного повернення суми позики, позичальник не звільняється від виконання зобов'язання та зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, а саме суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оскільки договором не встановлено інший порядок визначення грошового еквіваленту, а тому розмір боргу визначається відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України. За таких обставин, з врахуванням положень ст.ст. 526, 530 ЦК України з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 182 557,51 грн. позичених коштів (7 000 доларів США (сума боргу) х 26,079643 грн. за 1 долар США (офіційний курс валют НБУ станом на 14 вересня 2017 року)), а також 3% річних від простроченої суми за весь період прострочення (з 01 жовтня 2009 року по 04 вересня 2017 року) в розмірі 43 438,72 грн. (182 557,51 грн. (сума боргу) х 3% (плата за користування коштами) / 365 (кількість днів в році) х 2 895 (кількість днів прострочки)). Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме 1 000 грн. витрат на правову допомогу та 2 260 грн. судового збору.

Outcome: partial