Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

У вересні 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду із даним позовом. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON]. Від цього шлюбу вони мали двох синів: [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO]. На підставі рішення виконавчого комітету Києво-Святошинсько районної ради народних депутатів Київської області від 15.05.1978 року № 250/5 сім'ї позивача з чотирьох чоловік була надана трикімнатна квартира [ADDRESS]. З 2004 року за вказаною адресою була зареєстрована внучка позивача [PERSON], [INFO]. У січні 2014 року відповідачка [PERSON] виїхала з квартири позивача, забрала свої речі і до теперішнього часу фактично проживає у співмешканця в с. Крюківщина Києво-Святошинського району Київської області, витрати на утримання майна не несе. Відповідачка до теперішнього часу зареєстрована у зазначеній квартирі, перешкоджає позивачу належним чином користуватися житлом, так як остання сплачує комунальні послуги за всіх зареєстрованих у квартирі, в тому числі і за відповідачку, яка фактично не проживає в ній, і їй з цієї причини як дитині війни та ветерану праці не надається субсидія на сплату комунальних послуг. Просила суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]; зобов'язати Києво-Святошинський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Київській області зняти [PERSON] з реєстрації за адресою: [ADDRESS]; стягнути з відповідачки на її користь судові витрати. Позивач у судове засідання не з'явилась, її представник звернувся до суду з клопотанням про слухання справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином відповідно до вимог п. 5 ст. 74 ЦПК України, про причини своєї неявки та позицію щодо позову суд не повідомила. У судове засідання представник Києво-Святошинського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Київській області не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до вимог п. 5 ст. 74 ЦПК України, про причини своєї неявки та позицію щодо позову суд теж не повідомив. За письмовою згодою представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити у повному обсязі, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Києво-Святошинсько районної ради народних депутатів Київської області від 15.05.1978 року № 250/5 [PERSON] на сім'ю з чотирьох чоловік ([PERSON], чоловік [PERSON], сини [PERSON], [PERSON]) було видано 06 червня 1978 року ордер № 012343 на вселення у трикімнатну квартиру [ADDRESS]. За даними довідки за Формою 3, виданої КП «УМГ» 03 вересня 2014 року за №1006, та паспорта позивача вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS], і є власником особового рахунку на цій житловій площі. 19 березня 2002 року помер син позивача [PERSON], що вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20 березня 2002 року. [INFO] помер чоловік позивача [PERSON], що вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13 січня 2003 року. 03 червня 2004 року за вказаною адресою була зареєстрована внучка позивача [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою за Формою 3, виданою КП «УМГ» 03 вересня 2014 року за № 1006. 07 червня 2014 року помер син позивача [PERSON], що вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10 червня 2014 року. Згідно з актами обстеження матеріально-побутових умов проживання громадян м. Вишневого депутата Вишневої міської ради за № 1/04-802 від 12 лютого 2014 року, №1/04-800 від 22 травня 2014 року, № 1/04-801 від 29 серпня 2014 року відповідач не проживає за адресою: [ADDRESS]. Зазначений факт був підтверджений і відміткою відділення поштового зв'язку на конверті, який було відправлено судом відповідачу. Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми. У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. У відповідності до положень ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно зі ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється за заявою особи, запиту органу реєстрації, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть. З урахуванням рекомендацій, викладених у Інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», де вказано, що у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. З огляду на ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням проаналізованих правових норм в розрізі встановлених обставин у справі суд приходить до наступних висновків. Відповідач в спірній квартирі не проживає більше шести місяців без поважних причин, перешкод в проживанні відповідачу ніхто не створював, відповідач змінив місце проживання добровільно, квартирою відповідач не цікавиться, комунальні послуги не сплачує. Враховуючи дані обставини та відповідно до ст. 71 ЖК України [PERSON] втратила право користування житловим приміщенням квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS], та підлягає зняттю з реєстраційного обліку за цією адресою. Зважаючи на вищенаведене, враховуючи рекомендації, викладені у Інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав»,

Outcome: approved