Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

У березні 2018 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому з урахуванням уточнень (а.с. 69, т. 1) просив виселити відповідачів із квартири [ADDRESS] ; зобов`язати Печерську районну в м. Києві державну адміністрацію зняти відповідачів з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову зазначив, що 29.05.2007 року між ВАТ «Укргазбанк», правонаступником, якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» та ТОВ «Паперовий змій» був укладений кредитний договір № 95, відповідно до якого банк відкрив позичальнику не відновлювальну відкличну кредитну лінію з загальним лімітом 5 500 000 грн на поповнення обігових коштів строком на 24 місяці, з кінцевим терміном повернення не пізніше 29.05.2009 року. В забезпечення умов виконання цього кредитного договору між ПАТ «Укргазбанк» та [PERSON] 31.05.2007 року укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира [ADDRESS] . Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18.12.2012 року у справі №2-471/12 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №95 від 29.05.2007 року в сумі 13 412 856,36 грн перед АБ «Укргазбанк» звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] шляхом продажу на прилюдних торгах з початковою ціною продажу предмета іпотеки, визначеною суб`єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження. Рішення суду звернуто до виконання. Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ відкрито виконавче провадження ВП №42848918 з примусового виконання виконавчого листа №2-471/12. В ході проведення виконавчих дій встановлено, що в описаній та арештованій квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [INFO] (внук власниці), в той час, як згоду на проведення реєстрації дитини в квартирі-предметі іпотеки, банк не надавав. 22.03.2017 року постановою виконавця було закрито виконавче провадження №42848918, а виконавчий лист 2-271/12 повернуто стягувачу. Підставами повернення послугувала відповідь Печерської районної в м. Києві державної адміністрації з повідомленням про ненадання згоди на виселення з описаного житла малолітньої особи - [PERSON] . У січні 2018 року банк надіслав [PERSON] та [PERSON] (в т.ч. як законному представнику [PERSON] ) вимогу про виселення, в якій в т.ч. повідомив про наявність рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки та просив відповідачів протягом місяця добровільно звільнити приміщення. Одночасно попередив, що у разі невиконання цієї вимоги, буде змушений звернутись до суду із позовом. Станом на день подання цього позову, відповідачі не виконали вимогу банку та не виселились, що послугувало підставою для звернення до суду. Просить позов задовольнити в повному обсязі. 10.04.2018 року відкрито провадження у справі та призначено у підготовче судове засідання. 14.06.2018 року від Печерської районної в м. Києві державної адміністрації надійшов висновок про недоцільність виселення (а.с.62-67, т. 1). Ухвалою від 18.01.2019 року закрито підготовче засідання та справу призначено до розгляду по суті. 25.02.2019 року від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про закриття провадження у справі. В заяві відповідач вказує на відсутність спору. Зокрема, що вона є власником спірного майна. Предметом даного спору є вимога щодо виселення її з квартири без вимоги позбавлення права власності, а отже вимоги банку суперечать нормам Конституції, а тому не підлягають розгляду в суді у зв`язку з відсутністю спору. Вважає, що за таких обставин справа підлягає закриттю. 08.05.2019 року від Печерської районної в м. Києві державної адміністрації надійшов відзив, в якому викладено позицію учасника справи, зокрема адміністрація вважає, що вимога про зняття відповідачів з реєстраційного обліку є передчасною. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 17.07.2019 року справу передано в провадження судді Матійчук Г.О. (а.с. 178, т. 1). В судове засідання сторони не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про можливість розгляду справи у його відсутність. Причина неявки відповідачів та третіх осіб суду не відома. За ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 29.05.2007 року між ВАТ «Укргазбанк», правонаступником, якого є ПАТ «Укргазбанк» та ТОВ «Паперовий змій» був укладений кредитний договір № 95 відповідно до якого, банк відкрив позичальнику не відновлювальну відкличну кредитну лінію з загальним лімітом 5 500 000 грн на поповнення обігових коштів строком на 24 місяці, з кінцевим терміном повернення не пізніше 29.05.2009 року. В забезпечення умов виконання цього кредитного договору між ПАТ «Укргазбанк» та [PERSON] 31.05.2007 року укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира [ADDRESS] . Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18.12.2012 року у справі №2-471/12 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №95 від 29.05.2007 року в сумі 13 412 856,36 грн перед ПАТ АБ «Укргазбанк» звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] шляхом продажу на прилюдних торгах з початковою ціною продажу предмета іпотеки, визначеною суб`єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження. Рішення суду звернуто до виконання. Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ відкрито виконавче провадження ВП №42848918 з примусового виконання виконавчого листа №2-471/12. В ході проведення виконавчих дій встановлено, що в описаній та арештованій квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [INFO] (внук власниці). За твердженнями банку, згоду на проведення реєстрації дитини в квартирі-предметі іпотеки не надавав. 22.03.2017 року постановою виконавця було закрито виконавче провадження №42848918, а виконавчий лист 2-271/12 повернуто стягувачу. Підставами повернення послугувала відповідь Печерської районної в м. Києві державної адміністрації з повідомленням про ненадання згоди на виселення з описаного житла малолітньої особи - [PERSON] . Згідно довідки форми № 3, виданої 06.10.2015 року за запитом № 224/20-2/3 від 22.07.2015 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (донька) з 30.09.2003 року, [PERSON] (онук. [INFO] ) з 27.12.2014 року (а.с. 21, т. 1). Вказане кореспондується з довідкою про реєстрацію місця проживання (а.с. 40,42 т. 1). Крім того, згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання, [PERSON] зареєстрована у спірному приміщенні з 19.12.2016 року (а.с. 44 т. 1). Як вбачається з матеріалів справи, іпотечний договір був укладений між ВАТ АБ «Укргазбанк» та [PERSON] 31.05.2007 року. Відповідно до п. 3.4.3. Іпотечного договору від 31.05.2007 року іпотекодавець має право виключно за письмовою згодою іпотекодержателя передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Відповідно до третього абзацу статті 12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. Як вбачається зі змісту позову іпотекодержатель (банк) згоди на реєстрацію місця проживання будь-яких осіб в спірній іпотечній квартирі не надавав і на цьому наголосив представник банку, отже реєстрація місця проживання [PERSON] (2014 р.н.) у грудні 2014 року (після ухвалення рішення суду у справі 2-471/12) відбулась поза волею іпотекодержателя - АТ «Укргазбанк» в порушення іпотечного договору та закону. Отже, в такому випадку висновок Органу опіки та піклування (комісії з питань захисту прав дитини Печерської районної в м. Києві державної адміністрації) щодо порушення прав малолітньої особи ( [PERSON] ) та заперечення проти задоволення позову до цього відповідача не заслуговують на увагу, враховуючи, що реєстрація малолітнього [PERSON] у спірній квартирі відбулась після ухвалення судом рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] ; без згоди іпотекодержателя. З матеріалів справи видно, що на момент укладення іпотечного договору [PERSON] не був зареєстрований у встановленому Законом порядку у спірній квартирі, проте був зареєстрований вже після його укладення та після ухвалення відповідного рішення суду, до того ж поза волею іпотекодержателя - банку, що свідчить про навмисну реєстрацію місця проживання малолітньої особи з метою унеможливлення або ускладнення виконання вказаного рішення суду (у справі 2-471/12), отже, за таких обставин права малолітнього при ухвалені рішення у даній справі про виселення в жодному випадку порушені не будуть. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частини першої статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до одинадцятого абзацу частини першої статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Відповідно до третього абзацу частини першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до частини першої статті 109 Житлового кодексу Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Відповідно до частини третьої статті 109 Житлового кодексу Української РСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини четвертої статті 109 Житлового кодексу Української РСР виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті. Відповідно до частини першої та другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. На письмову вимогу банку від 12.01.2018 року звільнити жиле приміщення, відповідачі не відреагували. З вищенаведеного вбачається, що АТ АБ «Укргазбанк», як законний власник спірного нерухомого майна має всі законні підстави для захисту свого права власності шляхом задоволення його позовних вимог про виселення відповідачів, у зв`язку із чим позовні вимоги банку підлягають задоволенню. Разом з тим, суд відмовляє у задоволенні позову у частині зняття відповідачів з реєстраційного обліку, в зв`язку з передчасністю. Ухвалене у справі рішення суду про виселення осіб з житлового приміщення вже є підставою для його виконання шляхом здійснення компетентним органом своїх функцій - зняття з реєстраційного обліку, що не потребує додаткової вказівки у судовому рішенні, як таке, що передбачене Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного т

Outcome: partial