Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що після смерті його батьків він зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним за вказаною адресою зареєстрований його брат [PERSON] , який з 2006 року поїхав на заробітки до Росії та з того часу в м. Суми не з`являвся. Його місце проживання на даний час не відомо, з вказаного часу позивач його не бачив, на поховання батьків він не приїздив. Посилаючись на обставини того, що відповідач не проживає в квартирі з 2006 року і, при цьому, ніяких перешкод у його проживанні ним не чинилося, а також на те, що відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 02 квітня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 05 травня 2021 року. 05 травня 2021 року протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено на 02\~липня 2021 року у зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача про дату та час судового розгляду та викликом відповідача в судове засідання шляхом розміщення оголошення про його виклик на веб-сайті Зарічного районного суду м.\~Суми. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 02 липня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 10 серпня 2021 року. 10 серпня 2021 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено на 27\~вересня 2021 року у зв`язку з відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача та його неявкою в судове засідання. 27\~вересня 2021 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено на 10\~листопада 2021 року у зв`язку з витребуванням доказів. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою позивача, повідомила, що з сім`єю позивача вона знайома близько 40 років. [PERSON] вже років 15-18 не живе в квартирі, їй відомо, що він проживає в Росії. [PERSON] увесь цей час доглядав за їх батьками. У 2010 році померла мати [PERSON] , яку хоронив [PERSON] , [PERSON] на похорони не приїхав. Їх батько [PERSON] помер через два роки. [PERSON] жодного разу не приїздив до них. В квартирі вона була, як хоронили їх батька, речей [PERSON] вона не бачила. Про перешкоди в користуванні відповідачем квартирою з боку позивача їй не відомо. Зі згоди позивача та його представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши думку позивача та його представника, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Сумської міської Ради народних депутатів від 30 грудня 1881 року № 734 надано житлові приміщення житлового фонду міськради в нових будинках громадянам, які перебувають на квартирному обліку за місцем проживання, згідно списку, а саме: квартиру по [ADDRESS] на підставі ордера № 1916 надано [PERSON] на склад сім`ї з 4 осіб (а.с. 95-96). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна квартира [ADDRESS] на праві власності не зареєстрована (а.с. 20-22). Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку, осіб від 05 березня 2021 року за № 14.03-08/76099 в зазначеній квартирі, окрім позивача, зареєстрований його брат [PERSON] (а.с. 3). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має\~право на\~житло.\~Держава створює\~умови,\~за яких\~кожний громадянин\~матиме змогу\~побудувати житло,\~придбати його\~у власність\~або взяти\~в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статті 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї\~наймача,\~які проживають\~разом з\~ним,\~користуються нарівні\~з наймачем\~усіма правами\~і несуть\~усі обов`язки,\~що випливають\~з договору\~найму жилого\~приміщення.\~Повнолітні члени\~сім`ї\~несуть солідарну\~з наймачем\~майнову відповідальність\~за зобов`язаннями,\~що випливають\~із зазначеного\~договору. До\~членів сім`ї\~наймача належать\~дружина наймача,\~їх діти\~і батьки.\~Членами сім`ї\~наймача може\~бути визнано\~й інших\~осіб,\~якщо вони\~постійно проживають\~разом з\~наймачем і\~ведуть з\~ним спільне\~господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Згідно зі статтею 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Аналіз приведених норм закону свідчить про те, що право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися в якості членів сім`ї наймача в установленому законом порядку. Статтею 9 ЖК Української РСР передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Також жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема, у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи. Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107\~ЖК Української РСР). Вказаних висновків дійшов також Верховний Суд у постанові від 20 вересня 2021 року у справі №\~200/17337/17, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України мають враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Під час розгляду справи встановлено, що відповідач фактично не проживає у спірній квартирі без поважних причин з 02 серпня 2006 року, перешкод у користуванні житлом йому ніхто не чинить, його особисті речі в квартирі відсутні. Участі у проведенні оплати комунальних послуг та утриманні житла відповідач не приймає, тягар утримання житла несе позивач. За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідач втратив інтерес до жила, а тому є підстави вважати його таким, що втратив право користування житлом. Вирішити проблему в позасудовому порядку позивач позбавлений можливості, оскільки відповідач\~\~самостійно знятися з реєстрації не бажає. Таким чином, суд, вважає, що право позивача на вільне користування та розпорядження житлом порушено з боку відповідача та підлягає захисту. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved