Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

У березні 2017 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право на користування жилою площею квартири [ADDRESS]. Мотивуючи свої позовні вимоги позивач вказав, що йому на праві власності належить вищевказана квартира за адресою: м. Київ, вул.Кочубеївській,6-а. У вказану квартиру була прописана донька позивача - відповідач по справі [PERSON], однак біля одинадцяти років відповідач у квартирі не проживає, комунальні та інші платежі не сплачує, в квартирі не проживає, її місце перебування на теперішній час нікому невідоме, а тому позич просить позбавити відповідача права користування житловим приміщенням, зняти її з реєстраційного обліку, тим самим усунувши перешкоди у користуванні йому власністю. Позивач просив слухати справу за його відсутності та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі . Відповідач до суду повторно не з»явилася. Причина її неявки суду невідома. На підставі наявних в справі доказах суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне. Позивач по справі є власником квартири [ADDRESS]. Даний факт стверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 24 грудн 20015 року (а.с.9) З вказаного Свідоцтва вбачається, що вказана квартира знаходятья у приватному будинку, який належить крім позивача [PERSON], його сестрам [PERSON] та [PERSON]. З 09.06.2005 року у вказаній квартирі була зареєстрована відповідач по справі [PERSON], як донька позивача (а.с.16) . Із системного аналізу ст.ст. 71, 72 ЖК України, вбачається, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а визнання особи, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У ст. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вказано, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, а зняття з місця реєстрації місця проживання особи належить до компетенції органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад 1 рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. На момент розгляду справи відповідач по справі [PERSON] не є членом сім»ї власника. Факт непроживання відповідача у вказаній квартирі стверджується Актами про непроживання від 01.03.2017 року (а.с.13),від 03.01.2017 року (а.с.14). від 06.11.2013 року (а.с.15) . Крім того інші співвласники жилого будинку [ADDRESS] [PERSON] і [PERSON] подали до суду заявуою, якої стверджували , що відповідач [PERSON] дійсно у вказаному будинку не проживає тривалий час, її місце знаходження на теперішній час нікому невідоме. Просили позов задовольнити. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином,

Outcome: approved