Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свій позов мотивує тим, що він є власником однокімнатної квартири [ADDRESS]. 19 травня 2009 року з його згоди в даній квартирі був зареєстрований відповідач. Між тим, у квітні 2017 року відповідач переїхав жити у смт. Ворзель Київської області, де проживає та працює по теперішній час. Позивач зазначає, що відповідач тривалий час не проживає, однак залишається зареєстрованим в його квартирі, чим створює певні перепони в розпорядженні майном. Тому, звернувся до суду з даним позовом. Позивач в підготовчому судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених в ньому, просив суд його задовольнити. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позов визнав в повному обсязі, проти його задоволення не заперечував. Суду пояснив, що дійсно з квітня 2017 року він не проживає в квартирі колишнього тестя, на даний час він проживає в іншому місці. Відповідно до вимог ч. 3 ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані в справі письмові докази, враховуючи умови визначені ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд вважає за можливе винести рішення у цьому підготовчому судовому засіданні, задовольнивши позовні вимоги з огляду на наступне. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців, а згідно зі ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (Леніна) в місті Фастів Київської області, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 11 грудня 2002 року, зареєстрованому в реєстрі за № 2237 та посвідченого державним нотаріусом Фастівської міської нотаріальної контори [PERSON] (а.с.4). 19 травня 2009 року, Фастівським МРВ ГУ МВС України в Київській області відповідача [PERSON] було зареєстровано у вищевказаній квартирі про, що свідчить наявна в матеріалах справи копія «Книги обліку Леніна (Соборна), 52, кв.10 (а.с.5-7). З Довідки № 07-2978 від 04 вересня 2018 року, виданої Фастівською житлово-експлуатаційною конторою КП Фастівської міської ради вбачається, що в належній [PERSON] на праві приватної власності квартирі за адресою: [ADDRESS], серед інших з 19 травня 2009 року зареєстрований і зять [PERSON], [INFO], проте, з квітня 2017 року, останній в даній квартирі не проживає (а.с.11). Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз'яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Проаналізувавши встановлені\~фактичні обставини\~по справі,\~оцінивши представлені\~докази в\~їх сукупності\~та взаємозв'язку,\~врахувавши визнання\~позову відповідачем,\~суд дійшов\~висновку,\~що право\~[PERSON]\~на користування\~житлом зі\~сторони позивача\~порушено не\~було,\~відповідач не\~проживає в\~спірній квартирі\~понад встановлений\~законом строк\~без поважних\~причин,\~тому втратив\~право користування,\~у зв'язку\~з чим позов підлягає задоволенню. Крім того, враховуючи положення 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.. Відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України, статей 71, 72 Житлового кодексу Української РСР,

Outcome: approved