Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

У вересні 2017 року Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» (далі по тексту - позивач, ПрАТ «ПРОСТО-страхування») звернулося до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON].) про відшкодування шкоди в порядку регресу. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23.09.2016 в м. Києві по вул. Шота Руставелі відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі по тексту - ДТП), учасниками якої були автомобіль марки «Daewoo LANOS», реєстраційний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON], та автомобіль марки «HONDA CR-V», реєстраційний номер [NUMBER], яким керувала [PERSON], цивільно-правова відповідальність якої застрахована у позивача на підставі Поліса №АК/4826335 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідності власників наземних транспортних засобів. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 14.11.2016 відповідача визнано винною у вказаному ДТП. 26.01.2017 позивач виплатив страхове відшкодування за ремонт транспортного засобу «Daewoo LANOS», реєстраційний номер [NUMBER], в розмірі 3 477 грн. 00 коп., які просить стягнути з відповідача в порядку регресу. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.10.2017 відкрито провадження у справі. У судове засідання 10.04.2018 позивач свого представника не направив, про розгляд справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи у відсутність представника. Відповідач у судове засідання 10.04.2018 не з'явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 23.09.2015 о 15:10 год., [PERSON], керуючи автомобілем марки HONDA CR-V», реєстраційний номер [NUMBER], та рухаючись по вул. Шота Руставелі, 29, в м. Києві, всупереч вимог 10.1 Правил дорожнього руху України, при зміні напряму руху не переконалась, що це буде безпечним, в результаті чого скоїла наїзд на припаркований транспортний засіб «Daewoo LANOS», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], що призвело до пошкодження транспортного засобу. У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, в результаті ДТП було пошкоджено автомобіль марки «Daewoo LANOS», реєстраційний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON] 24.09.2016 [PERSON] звернувся до позивача із повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку. Відповідно до ремонтної калькуляції №116214 від 26.09.2016, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Daewoo LANOS», реєстраційний номер [NUMBER], становить 3 987 грн. 00 коп. 26.01.2017 позивач виплатив страхове відшкодування за ремонт транспортного засобу «Daewoo LANOS», реєстраційний номер [NUMBER], в розмірі 3 477 грн. 00 коп. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.). Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом, що передбачено ч. 1 ст. 1191 ЦК України. Відповідно до п.п. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). За ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оцінивши зібрані у справі докази, з урахуванням того, що відповідач визнала позов в повному обсязі шляхом подання відповідної заяви, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, та відповідач визнала позов в повному обсязі, з урахуванням сплаченого ПрАТ «ПРОСТО-страхування» судового збору у розмірі 1 600 грн. 00 коп., суд вважає за необхідне розподілити судові витрати наступним чином: стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 800 грн. 00 коп. та повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що складає 800 грн. 00 коп. Враховуючи наведене та

Outcome: approved