Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з таким позовом в якому вказувала, що 08 грудня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого останній придбав у [PERSON] житловий будинок №33 по вулиці Шкільній в с.м.т. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області. В цей же день договір було зареєстровано на Вознесенській універсальній товарно-сировинній біржі за № 798, разом з тим покупець зареєстрував право власності щодо придбаного майна в КП Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації. Нотаріально договір сторони не посвідчували. Однак всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме продавець передала покупцю майно, а покупець прийняв його та сплатив за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору. 18 вересня 2008 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина, що була належним чином прийнята позивачкою, як спадкоємицею першої черги за законом. Проте остання не має можливості реалізувати своє право щодо оформлення будинку №33 по вулиці Шкільній в с.м.т. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області, оскільки договір, за яким спадкодавцем було придбане це майно, є нікчемним, а тому будинок не вважається таким, що ввійшов до складу спадщини. Оскільки нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу на час розгляду справи з обєктивних причин неможливе, а тому позивачка, вказуючи на його повне виконання сторонами, просила визнати такий договір дійсним. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися, проте остання через канцелярію суду надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Олександрівської селищної ради в судове засідання не зявився, проте надіслав на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю. Оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін, а тому суд вважав можливим розглянути справу без особистої участі вказаних осіб. Дослідивши письмові матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до висновку про необхідність застосування передбачених ст. 174 ЦПК України наслідків визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому судом встановлено, що 08 грудня 2000 року [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок №33 по вулиці Шкільній у с.м.т. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області, зареєструвавши договір купівлі-продажу на Вознесенській універсальній товарно-сировинній біржі про що в журнал реєстрації біржових угод з нерухомістю внесено запис № 798. Всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме продавець передала покупцю майно, а покупець прийняв його та сплатив за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору. Проте сторони не посвідчили договір в нотаріальному порядку. 18 вересня 2008 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина, що була належним чином прийнята позивачкою, як спадкоємицею першої черги за законом. Проте остання не має можливості реалізувати своє право щодо оформлення будинку №33 по вулиці Шкільній в с.м.т. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області, оскільки договір, за яким спадкодавцем було придбане це майно, є нікчемним, а тому будинок не вважається таким, що ввійшов до складу спадщини. Разом з тим на час розгляду справи нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу неможливе з обєктивних причин (смертю сторін договору) та тим, що [PERSON] після укладення договору зареєстрував своє право власності щодо будинку в КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації», тобто вчинив дії, що унеможливлюють вирішення питання в іншому, окрім судового, порядку. Ст. 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах. При укладенні договору, сторони узгодили всі його істотні умови і виконали свої зобовязання, але не здійснили нотаріального посвідчення цього договору, як того вимагала ст. 227 ЦК України 1963 року (чинна на час придбання майна). З положень ч. 1 ст. 47 ЦК України 1963 року вбачається те, що угода, укладена з порушенням вимог про її обовязкове нотаріальне посвідчення, вважається недійсною. Проте, згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що цивільне право позивачки підлягає захисту, а позов задоволенню.

Outcome: approved