Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

У березні 2009 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості за договором у розмірі 15158,04 грн. Рішенням Суворовського районного суду міста Херсона від 20.07.2012 року позовні вимоги задоволено та ухвалено стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором в сумі 15158,04 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 10321,62 грн., процентів за користування кредитними коштами 1319,89 грн., штрафу за порушення положень кредиту 2273,18 грн., пені за порушення строків платежів по кредиту 802,92 грн., плати за управління кредитом 440,4 грн., також вирішено питання відшкодування судових витрат шляхом їх солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача. Апеляційним судом Херсонської області рішення Суворовського районного суду міста Херсона від 20.07.2012 року змінено частково, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] та солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором в сумі 15158,04 грн. Стягнуто з відповідачів на користь позивача по 60,53 грн. з кожного у відшкодування судових витрат. В решті рішення суду залишено без змін. 11.12.2013 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 20.07.2012 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 09.07.2013 року в частині стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором в розмірі 15158,04 грн. та в частині стягнення з [PERSON] на користь позивача 60,53 грн. судових витрат скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Після розгляду справи Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ залишились невирішеними позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] Представник позивача в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги в частині вимог до [PERSON] підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не відомі, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов в частині вимог до [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи між ВАТ КБ «Надра» (правонаступник ПАТ КБ «Надра») та [PERSON] 29.01.2007 року було укладено кредитний договір № 804/6/01/2007/740к/2144, за яким останньому надано кредит 2970 дол. США до 29.01.2009 року під 16,99 % річних, в забезпечення кредитного договору між вказаною банківською установою та [PERSON], [PERSON] цього ж дня укладено окремі договори поруки № 804/6/01/2007/840к/2144/1 та № 804/6/01/2007/840к/2144/2. У зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] взятих на себе кредитних зобов'язань виникла заборгованість, розмір якої станом на 16.12.2008 року позивачем визначено в розмірі 15158,04 грн. На час розгляду справи в матеріалах справи відсутні докази повернення кредитних коштів та сплати боргу. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного стану. Відповідно до ст. 553 ЦПК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання та порушення ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники та поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлене договором поруки.(ч.ч.1 та 2 ст. 554 ЦПК України) Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України). Відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов'язань. Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Отже, вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими. Разом з тим, не зважаючи на розгляд даної в межах вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON], заборгованість підлягає стягненню з неї солідарно з позичальником [PERSON], оскільки вона як поручитель несе лише солідарну відповідальність. Згідно вимог ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної при новому розгляді справи. Розглядаючи справу, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновків, що відповідно до розрахунків заборгованості за кредитом позивач просив стягнути пеню за період з лютого 2007 року, що перевищило річний строк позовної давності. На думку колегії суддів, при розгляді справи попередніми судовими інстанціями не було з'ясовано, чи була встановлена неустойка у вигляді штрафу та пені за різні виді порушення зобов'язань, чи такі наслідки встановлено за одне й теж саме порушення договору та у достатній мірі не мотивували свого висновку щодо подвійної відповідальності боржника. Крім того, колегія суддів суду касаційної інстанції зазначила, що поза увагою судів обох інстанцій залишилися доводи відповідачки [PERSON] про те, що договір поруки вона взагалі не підписувала й про його існування дізналася під час розгляду справи. В судовому засіданні представник позивача надала суду уточнений розрахунок пені за період з 11.03.2008 року по 10.03.2009 року (а.с. 208), розмір якої визначено в сумі 1230.06 грн. Оскільки позивач звернувся до суду з позовом 10.03.2009 року, то пеня розрахована в межах строку позовної даності. Перевіривши розрахунки, суд вважає їх обґрунтованими. Відповідно до положень ст. 549 ЦК України штраф та пеня є видами неустойки. Пеня нарахована позивачем відповідно до п. 4.1 кредитного договору, де зазначено, що у разі прострочення позичальником стоку сплати мінімального платежу, а також у випадку прострочення строку виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, нарахованих відсотків та можливих санкцій позичальник сплачує банку пеню. Нарахування штрафу позивачем здійснено відповідно до п. 4.2. договору кредиту, де зазначено, що у разі порушення позичальником вимог договору щодо забезпечення банку необхідними документами, суворого дотримання умов договору, повідомлення про зміну анкетних даних тощо, надання документів щодо фінансового стану, надання на вимогу банку забезпечення виконання зобов'язання, він зобов'язаний сплати банку штраф за кожний випадок прострочення. Представником позивача не надано суду доказів, які б підтверджували допущення позивальником інших порушень кредитних зобов'язань, ніж порушення строків повернення кредиту та сплати відповідних відсотків. Отже, за однакові порушення зобов'язань - порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків позичальником позивачем нараховано штраф та пеню, які фактично є подвійною відповідальністю за порушення зобов'язань. Виходячи з фактичних обставин справи та правовідносин сторін, суд вважає найбільш справедливим та законним є стягнення з відповідачів пені за порушення кредитних зобов'язань, а тому у задоволенні вимог про стягнення штрафу має буди відмовлено. За клопотанням представника [PERSON] ухвалою суду 08.05.2014 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої було поставлено питання: чи виконано підпис на договорі поруки [PERSON] та чи виконано підпис від її імені іншою особою. 31.07.2014 року з експертної установи до суду надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи у зв'язку з ненаданням [PERSON] додаткових документів - достовірних вільних зразків підпису на офіційних документах 2007 року. Відповідно до ч. 1 ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. 04.08.2014 року від представника [PERSON] надійшло повідомлення про те, що всі документи, які вона мала, було надано, інших документів надати не може. Враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу та положення ст. 146 ЦПК України, які роз'яснювались сторонам при призначенні експертизи, суд визнає факт підписання [PERSON] договору поруки від 29.01.2007 року. Таким чином, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у сумі 13311,97 грн., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом в сумі 10321,62 грн., заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом в сумі 1319,89 грн., пені за порушення графіку повернення кредиту та сплату відсотків в сумі 1230,06 грн. та плати за управління кредитом 440,4 грн., що підтверджується наданими суду розрахунками.

Outcome: partial