Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

У березні 2011 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 25 травня 2010 року він уклав з відповідачами договір позики на строк до 4 червня 2010 року, за яким останні отримали грошові кошти в розмірі 18 160 доларів США, що є еквівалентом 144 553 грн. 60 коп., про що є відповідна розписка. У випадку несвоєчасного повернення грошових коштів, [PERSON] зобов'язався виплачувати щомісячно 5 % від залишку боргу та повернути весь борг до 11 вересня 2010 року. Відповідачі зобов'язання за договором позики не виконали, борг не повернули. Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] борг за договором позики в розмірі 227 238 грн. 26 коп. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 2 березня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 4 липня 2012 року, позов [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку на користь позивача борг за договором позики з урахуванням індексу інфляції і процентів у розмірі 227 238 грн. 26 коп. та судові витрати в розмірі 1 820 грн. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 2 березня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 4 липня 2012 року в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики скасоване, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Представником позивача було подано до суду змінену позовну заяву, у якій він просить стягнути з відповідачів суму позики у розмірі 18 160 дол. США та суму процентів у розмірі 311 961,56 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] просив у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у запереченнях на позов. Відповідач [PERSON] просив у заяві відмовити у задоволенні позовних вимог у відношенні [PERSON] Суд вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, свідків, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] У судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики в розмірі 18 160 доларів США, що є еквівалентом 144 553 грн. 60 коп., зі строком повернення грошових коштів до 04 червня 2010 року, про що є відповідна розписка від 28 травня 2010 року. Проте у встановлений строк борг відповідачем не повернутий. З матеріалів справи вбачається, що суму грошових коштів згідно з розпискою від 28 травня 2010 року отримав відповідач [PERSON], отже [PERSON] не є стороною спірного договору, також у ній не зазначено про солідарний обов'язок. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позичальник, як передбачено ст. 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Аналіз зазначених норм матеріального права надає підстави для висновку, що при покладення обов'язку на одного з подружжя, який не був стороною у договорі позики, доказуванню підлягає укладення договору позики та отримання позики для потреб та в інтересах сім'ї. Згідно зі ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Так, дійсно, відповідно до ст. 65 СК України договір, складений одним з подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого подружжя, якщо майно одержане за договором використане в інтересах сім`ї. За правилами ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, суду не доведене, що гроші, отримані відповідачем [PERSON] у борг від позивача, були використані на спільні потреби сім`ї, тому суд доходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог до [PERSON] слід відмовити у повному обсязі. Крім того, враховуючи, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 2 березня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 4 липня 2012 року, стягнуто з [PERSON] на користь позивача борг за договором позики з урахуванням індексу інфляції і процентів у розмірі 227 238 грн. 26 коп. та судові витрати в розмірі 1 820 грн., та в частині цих позовних вимог залишено без змін, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] щодо стягнення [PERSON] суми позики та відсотків, так як це призведе до подвійного стягнення, що є неприпустимим.

Outcome: dismissed