Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] і просить визнати за нею в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] право власності на 3/4 частини належної йому земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Волице-Керекешинської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 28 березня 2013 року помер її батько [PERSON] До складу спадкового майна увійшла земельна ділянка площею 3,71 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вони усі, а саме дружина померлого [PERSON] та його доньки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], є спадкоємцями першої черги за законом, однак ніхто із них не звертався до нотаріуса, щоб оформити спадщину. Зазначає, що її мати [PERSON] та сестра [PERSON] відмовляються отримувати свідоцтва про право на спадщину й бажають добровільно передати їй належні їм частки земельної ділянки. Однак, нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину спадкового майна, оскільки визначив її частку в розмірі 1/8 частини. Вважає, що оскільки частки усіх спадкоємців є рівними, тому кожна із них має право на 1/4 частину спадщини. Але враховуючи те, що [PERSON] та [PERSON] відмовляються отримувати свідоцтва про право на спадщину і передають свої частки на її користь, тому розмір її частки у спадковому майні становить 3/4 частини. Оскільки добровільно та разом оформити спадщину [PERSON] відмовляється, тому між ними виник спір. Тому вважає, що у судовому порядку слід визнати за нею право власності на 3/4 частин спірної земельної ділянки. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі і просить позов задоволити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов визнали, пояснивши, що не мають наміру оформляти належну їм частину земельної ділянки, яку вони успадкували після смерті [PERSON], і відмовляються від своїх часток на користь [PERSON] Відповідачка [PERSON], яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, до суду не з»явилась, причини неявки суду не повідомила. Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною 1 статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно чинного на час відкриття спадщини законодавства, спадкоємцем, що прийняв спадщину, вважається особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, ця особа не заявила про відмову від спадщини, а також спадкоємцем, що прийняв спадщину, є особа, яка на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, однак у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.3 ст.1268, ч.1 ст.1269 ЦК України). Судом встановлено, що 28 березня 2013 року помер [PERSON], який був чоловіком для [PERSON] та батьком для [PERSON], [PERSON] та [PERSON] На день своєї смерті [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав [INFO] разом із онуком [PERSON], який не відноситься до кола спадкоємців першої черги за законом. У визначений законом шестимісячний строк з часу відкриття спадщини до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулись: його донька [PERSON] (заява подана 20 вересня 2013 року), донька [PERSON] (заява подана 20 вересня 2013 року), донька [PERSON] (заява відправлена по пошті 27 вересня 2013 року), а також дружина [PERSON], яка також заявила вимоги про виділення їй зі спадкового майна 1/2 частини як спільного майна подружжя (заява подана 27 вересня 2013 року). Зазначені обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються: свідоцтвом про смерть [PERSON]; свідоцтвом про одруження [PERSON] та [PERSON]; свідоцтвом про народження [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) Л.І.; свідоцтвом про укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) Л.І.; свідоцтвом про народження [PERSON]; довідкою виконкому Волице-Керекешинської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області №232 від 19 вересня 2013 року про склад сім»ї [PERSON] на день його смерті; матеріалами спадкової справи №671/2013, яка заведена 20 вересня 2013 року Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою до майна померлого 28 березня 2013 року [PERSON] Таким чином, спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON], які у встановленому законом порядку прийняли спадщину, є позивачка [PERSON] та відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом також встановлено, що до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшла земельна ділянка площею 3,71 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в с. Червона Семенівка поле №1/2 Волице-Керекешинської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, кадастровий номер земельної ділянки 6824282100:03:003:0086, що підтверджується наявним у позивачки та оглянутим у судовому засіданні оригіналом Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №147041, який видано 01 лютого 2008 року на ім»я [PERSON] Право власності на вищезазначену земельну ділянку [PERSON] набув 01 лютого 2008 року, тобто до того часу, як у ч.5 ст.61 СК України було внесено зміни стосовно того, що об»єктом права спільної сумісної власності подружжя є земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації (зазначене положення діяло з 08 лютого 2011 року по 13 червня 2012 року). За змістом положень статей 81, 116 ЗК України земельна ділянка, одержана громадянином під час шлюбу в приватну власність шляхом виділення в натурі (на місцевості) належної йому земельної частки (паю), є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки така земельна ділянка не є майном, набутим подружжям під час шлюбу, а отримана громадянином у власність шляхом здійснення свого права на безоплатне отримання земельної ділянки у власність. Отже, належна [PERSON] земельна ділянка площею 3,71 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва є його особистою власністю, а тому повністю увійшла до складу спадкового майна. Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Виходячи із зазначених нормативних положень частки кожного із спадкоємців [PERSON] є рівними, тобто [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] мають право кожна на 1/4 частину спірної земельної ділянки. Згідно ч.1 ст.1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитись від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, тобто у строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до роз»ясень, даних у п.25 постанови Пленуму Верхового Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. Після закінчення цього строку частка у спадщині не може бути збільшена з тих підстав, що хто-небудь зі спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, має право розпорядитись усім або частиною майна, отриманого в порядку спадкування, шляхом відчуження її іншому спадкодавцеві за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо. Оскільки [PERSON] та [PERSON] у визначений законом строк не відмовлялись від належної їм частини спадщини після смерті [PERSON] на користь [PERSON], тому частка останньої у спадщині не може бути збільшена. Разом з тим, якщо [PERSON] та [PERSON] бажають передати належні їм частки спірної земельної ділянки для позивачки, вони не позбавлені можливості відчужити свої частка для [PERSON] за договором купівлі-продажу, дарування, міни тощо. З огляду у викладене, у суду відсутні правові підстави для визнання за [PERSON] в порядку спадкування після смерті [PERSON] права власності на 3/4 частин земельної ділянки площею 3,71 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Оскільки у позивачки є оригінал Державного акта на право власності на спірну земельну ділянку, тому вона не позбавлена можливості оформити належну їй 1/4 частину цього спадкового майна у нотаріуса. Посилання [PERSON] на те, що [PERSON] відмовляється оформляти свої спадкові права на спірну земельну ділянку, через що у них виник спір і нотаріус не може оформити спадщину, на увагу не заслуговують, оскільки відповідно до положень ст.1296 ЦК України одержання свідоцтва про право на спадщину є правом, а не обов»язком спадкоємця, який прийняв спадщину. Крім того, якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Отже, можливість одержання [PERSON] свідоцтва про право на спадщину на належну їй частину земельної ділянки не залежить від поведінки інших спадкоємців.

Outcome: dismissed