Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-01 00:00:00

У березні 2019 року позивач звернулася до суду з позовними вимогами до ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», яке надає кредити через веб-сайт https://cashberry.com.ua, про визнання кредитного договору недійсним. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказала, що жодних договорів з відповідачем не укладала, операцій (зняття в банкоматі) з коштами, що відбулися 18.02.2019 року о 03:46:28 не проводила, тому кредит та сума заборгованості, яка виникла за несплату кредиту виникла завдяки шахрайським діям невідомих осіб, відповідно кредитний договір на суму 1 600,00 грн. слід взнати недійсним. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.06.2019 року відкрито провадження у справі та з урахуванням ч. 4 ст. 19 ЦПК України суд вирішив її розглянути у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.. 03.07.2019 року відповідач, у встановлений судом строк, подав відзив на позов, в якому позовні вимоги заперечує в повному обсязі, вказує, що 17.02.2019 року, під час створення позивачем особистого кабінету на сайті відповідача, були внесена особиста інформація позивача, а саме: серія, номер паспорту, ідентифікаційний код тощо, яка відома лише позивачу. 18.02.2019 року відповідач перерахував кошти в сумі 1 600,00 грн. на кредитну карту позивача, чим зі свого боку повністю виконав умови угоди. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Так, судом в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановлено, що 13-14.02.2019 року позивачу на номер [NUMBER] зателефонували під виглядом компанії «Vodafone». Повідомили про направлення SMS-повідомлення з кодом, з метою переведення позивача на інший тарифний план, який позивач повідомила співрозмовникам. В ніч з 17 на 18.02.2019 року позивач втратила можливість використовувати належний їй номер телефону. 18.02.2019 року позивач звернулася до офісу компанії «Vodafone» та відновила належний їй номер телефону. Після чого, позивачу надійшли SMS-повідомлення від відповідача, що її заявка на кредит схвалена. Позивач дізналася, що між нею та ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», в електронному вигляді, через сайт відповідача, укладений кредитний договір на суму 1 600,00 грн. Позивач заперечує укладення будь-яких угод з відповідачем та належність їй банківської картки № [NUMBER] , на яку відповідачем були списані кредитні кошти у розмірі 1 600,00 грн. Наполягає, що шахраї, за допомогою SIM-карти, здійснили зміну її телефонної картки, й таким чином здійснили оформлення кредиту, що призвело до несанкціонованого списання коштів. Відповідач зазначив, що 18.02.2019 року між позивачем та ТОВ «ФК «Інвеси Фінанс» укладено кредитний договір № 7833500001 в електронній формі. Того ж 18.02.2019 року відповідачем здійснено (за допомогою ТОВ «Платежі Онлайн», як оператора послуг платіжної інфраструктури) перерахування (виплату) грошових коштів за вищевказаним договором в розмірі 1 600,00 грн. на банківську картку № [NUMBER] . Дата та час цієї транзакції, як зазначив відповідач, і підтверджується довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» від 12.07.2019 року № 12/07 - це 18.02.2019 року о 03 год. 46 хв. 28 сек. Тобто всі правочини, операції і транзакції щодо оспорюваних коштів відбулися за декілька годин нічного часу. Разом з цим, відповідач зазначає, що позивач не звільняється від відповідальності у випадках, якщо особисті дані, ПІН-коди, паролі відправлені в SMS-повідомленні, або інформація про проведені позивачем операції тощо стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання особою умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку. Отже відповідач заперечує позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1071 ЦК України банк може списувати кошти з рахунку на підставі розпорядження клієнта. Тобто тільки клієнт може ініціювати списання коштів, а банк в свою чергу зобов`язаний ідентифікувати його особу. Встановлення, що власник банківської картки та ініціатор списання коштів є однією особою - запорука належного виконання банком умов договору. Саме тому у випадку допущення банком халатності, внаслідок чого незаконно зараховуються кошти на банківську картку невідомих осіб з банківського рахунку, фінустанова повинна нести відповідальність. Не встановивши обставин, які безспірно доводять, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а також невідкладне повідомлення позивачем про безпідставне списання коштів та наявність кримінального провадження по цій справі, суд дійшов висновку про відсутність вини позивача як підстави цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ст. 321 ЦК України ніхто не може бути незаконно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Стаття 215 цього ж Кодексу говорить Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді вз`яти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ст.216 ЦК України). Відповідно до ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, АРК, територіальної громади, незаконне заволодіння ними. Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Отже, враховуючи вищевикладене, надані суду письмові докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення даного позову. Також, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача судовий збір в розмірі 768.40 грн. Стягнення на користь позивача сплаченого ним за подання заяви про забезпечення позову судового збору задоволенню не підлягає, оскільки в задоволенні вказаної заяви позивачу було відмовлено. На підставі ст.ст. ст. ст. 10, 11, 19, 76, 77, 79, 80, 209, 259, 263-265, 279 ЦПК України, ст. ст. 22, 202, 203, 216, 228, 321, 1071 ЦК України, суд, -

Outcome: approved