Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

У березні 2020 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просив визнати виконавчий напис від 11.09.2017 року, зареєстрований за номером 12781 таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11.09.2017 року приватним нотаріусом КМНО Швецьом Р.О., було вчинено виконавчий напис про стягнення з нього на користь відповідача заборгованості за кредитним договором № K2R5RX06430845 від 19.07.2006 року. Строк, за який провадиться стягнення - 4 038 днів: з 19.07.2006 року по 08.08.2017 року. Сума, що підлягає стягненню, складає 222 136,98 грн з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі - 7 855,04 грн; заборгованості за відсотками у розмірі 112 231,64 грн; заборгованості з комісії у розмірі 1 036,92 грн; заборгованості з пені у розмірі 89 959,24 грн; заборгованості по штрафах (фіксована частина) у розмірі 500 грн; заборгованості по штрафах (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 10 554,14 грн. 03.09.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Маляром Я.А. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису, виданого 11.09.2017року. Вважає виконавчий напис таким, що вчинено з порушенням діючого законодавства, у зв`язку з чим він є таким, що не підлягає виконанню. Посилаючись на п.п.2.1 п.2 розділу 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України зауважив, що відповідач при зверненні до нотаріуса не зазначив, які рахунки є у боржника в банку. Крім того, для вчинення виконавчого напису обов`язковою умовою є надання документів, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Також зауважив, що відповідач пропустив строк звернення з вимогою, не надіслав йому, як боржнику письмової вимоги і не надав підтвердження направлення такої вимоги боржнику, не надав доказів про безспірність заборгованості. Посилаючись на вказані обставини, просив суд визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Швецьом Р.О. від 11.09.2017 року таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою від 03.03.2020 року відкрито спрощене позовне провадження. 11.06.2020 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечує вимоги, та просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач відповідно до укладеного кредитного договору № K2R5RX06430845 від 19.07.2006 року отримав кредит в сумі 7 855,02 грн зі сплатою відсотків в розмірі 24% річних, з кінцевим терміном повернення 19.07.2007 року. Свої зобов`язання за договором не виконав, тому банк звернувся до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Щодо безспірності заборгованості зауважив, що відповідно до ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» під безспірністю заборгованості розуміється не доведеність боргу, а існування між кредитором та боржником певних правовідносин, при яких вважається (презумпція) заборгованості наявності боргу, а документи, передбачені Переліком документів, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів - не письмові докази наявності боргу, а докази наявності вказаних правовідносин, та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Просив відмовити у задоволенні позову. Треті особи не скористались своїм правом надати пояснення на позовну заяву. Суд дослідивши письмові докази наявні в матеріалах справи в т.ч. відзив відповідача (а.с. 24-26), всебічно перевіривши обставини справи, дійшов наступного висновку. Частиною 2 статті 1 Закону України «Про нотаріат» визначено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Як передбачено ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року за № 1172 (в редакції, яка діяла на момент вчинення напису - 08.05.2014 р.) для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При цьому, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав стягувача шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом, а перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. В свою чергу, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків позовної давності за вимогами в повному обсязі чи в їх частині, тощо), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Судом встановлено, що 11.09.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецьом Р.О. вчинено виконавчий напис №12781 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № K2R5RX06430845 від 19.07.2006 року. Строк, за який провадиться стягнення - 4038 днів: з 19.07.2006 року по 08.08.2017 року. Сума, що підлягає стягненню, складає 222 136,98 грн з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі - 7 855,04 грн; заборгованості за відсотками у розмірі 112 231,64 грн; заборгованості з комісії у розмірі 1 036,92 грн; заборгованості з пені у розмірі 89 959,24 грн; заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 грн; заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 10 554,14 грн. На підставі цього виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Маляром Я.А. 03.09.2019 року відкрито виконавче провадження (ВП 59935086) та розпочато виконавчі дії. З доданої до позову копії виконавчого напису не вбачається, які саме документи були надані приватному нотаріусу відповідачем. В матеріалах справи також відсутні докази того, що документи. надані нотаріусу для вчинення оспорюваного виконавчого напису, містять вираз волі стосовно наявності певної суми заборгованості не тільки кредитора, а й боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в зазначеному розмірі. Враховуючи, що матеріали справи не містять та приватним нотаріусом і відповідачем не надано належним чином завірених копій документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис, суд позбавлений можливості перевірити дотримання нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису та безспірність заборгованості за кредитним договором. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. За приписами статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд позбавлений можливості перевірити коли у стягувача виникло право вимоги до боржника, що свою чергу унеможливлює перевірку відповідності дій нотаріуса вимогам ст. 88 ЗУ «Про нотаріат». З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Таким чином, аналізуючи вищенаведені положення законодавства та встановлені по справі обставини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а виконавчий напис, вчинений 11.09.2017 року таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом при вчиненні вказаної нотаріальної дії не було встановлено факту безспірності заборгованості, не перевірено чи повідомлений боржник у встановленому законом порядку про існування у нього заборгованості. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд ухвалює стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 840,80 грн сплачений ним при поданні позову. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved