Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-05 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] пред'явила в суд позов до Міністерства оборони України, третьої особи без самостійних вимог - Квартирно- експлуатаційного відділу м. Львова (далі - КЕВ м. Львова про усунення перешкод в користуванні майном шляхом зняття (списання) з балансу житлового будинку. Як на підставу своїх вимог зазначала, що вона є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності від 04 серпня 2010 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04 серпня 2010 року, копії яких долучені до позовної заяви. Свідоцтво про право власності видано на підставі розпорядження КЕВ м. Львова від 21 липня 2010 року. Однак, як випливає з довідки, виданої 16 березня 2017 року будинкоуправлінням №4 (Липники) КЕВ м. Львова, належний їй на праві власності вищевказаний житловий будинок перебуває на балансі будинкоуправління №4 (Липники) КЕВ м. Львова. 05 травня 2017 року вона, позивач, звернулась із заявою про зняття (списання) з балансу належного їй на праві власності вищевказаного житлового будинку, проте отримала 06 червня 2017 року негативну відповідь. Не зняття вищевказаного будинку із балансу порушує її права, як власника, на належне користування майном та унеможливлює вирішити питання щодо приватизації земельної ділянки для обслуговування вказаного житлового будинку. Відповідно до приписів ст. ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно). яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі третіх осіб. Власникові належить права володіння користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст. 41 Конституції України та п.2 ч.1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Враховуючи, що згідно з ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-право акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. У відповідності до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п.п. 33, 35 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. Задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобов'язати відповідача усунути наслідки порушення права позивача. З огляду на такі обставини, просить ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні житловим будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом зобов'язання відповідача списати із балансу Міністерства оборони України цей житловий будинок. В судовому засіданні 25 жовтня 2017 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] позов підтримав,. покликаючись на обставини, які викладені в позовній заяві, та додатково пояснив, що позивач [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] м. Львова, є власником цього будинку відповідно до свідоцтва про право власності, яке було видано на підставі розпорядження КЕВ м. Львова №3268 від 21 липня 2010 року. В процесі судового розгляду справи ухвалою суду від 26 червня 2018 року за клопотанням представника позивача [PERSON] - [PERSON] до участі в справі в якості належного відповідача було залучено КЕВ м. Львова, оскільки відповідно до акту приймання-передачі від 27 грудня 2017 року балансоутримувачем будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], є КЕВ м. Львова. В судове засідання, яке після оголошення перерви було призначено на 06 липня 2018 року о 12.00 год., позивач [PERSON], її представники [PERSON], [PERSON] та представник відповідач - КЕВ м Львова не з'явились та від представника позивача [PERSON] - [PERSON] та представника КЕВ м. Львова [PERSON] до суду подані заяви з проханням проводити розгляд справи без їх участі. У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання 06 липня 2018 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з вимогами ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до приписів ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положеннями ст. 92 Конституції України передбачено, що правовий режим власності визначається виключно законами України. Згідно з п. 2 ч.1 ст. 3 ЦК України, яка визначає загальні засади цивільного законодавства, однією з таких засад є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Положеннями ст. ст. 316. 317 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно). яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі третіх осіб. Власникові належить права володіння користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлення права власності або обмежена у його здійсненні у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке видано керівником органу приватизації 04 серпня 2010 року на підставі розпорядження КЕВ м. Львова №3268 від 21 липня 2010 року, є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Право власності позивача [PERSON] на вищевказаний будинок зареєстроване в ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» 04 серпня 2010 року, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією витягу про реєстрацію права власності №26920696 від 0408.2010 року, реєстраційний номер 31144350. Вказані обставини підтверджуються поясненнями представника позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні, долученими до справи копіями свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.08.2010 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.08.2010 року та ці обставини відповідачем не оспорювались. На час пред'явлення позову вищевказаний будинок перебував на балансі будинкоуправління №4 (Липники) КЕВ м. Львова та відповідно до акту приймання-передачі основних засобів від 27 грудня 2017 року і Акту приймання (передачі) будівель, споруд та територій військового містечка в/м №241 смт. Брюховичі передано на картковий облік та баланс КЕВ м. Львова, що підтверджується долученими до справи копіями зазначених вище актів від 27 грудня 2017 року та листа будинкоуправління №4 (Липники) КЕВ м. Львова за №18 від 29.05.2018 року. Судом також встановлено, що 05 травня 2017 року позивач [PERSON] зверталась із заявою до КЕВ м Львова про зняття (списання) з балансу належного їй на праві власності вищевказаного житлового будинку, проте отримала негативну відповідь від 06 червня 2017 року за №3115. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є таким, що підлягає до задоволення, оскільки в КЕВ м. Львова відсутні правові підстави для утримання балансі нерухомого майна, яке належить на праві приватної власності іншій особі, а саме, позивачу [PERSON]

Outcome: approved