Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 13 306,16 грн., з яких: 2 544,00 грн. - основна сума боргу, 9 412,80 грн. - сума пені, 1 272,00 грн. - сума штрафу, 77,36 грн. - сума трьох процентів річних, покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 243,60 грн. Обґрунтовуючи підстави звернення з позовом, позивач посилається на порушення відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань за договором позики від 13.02.2013 щодо повернення отриманих грошових коштів у розмірі 2 544,00 грн., на неодноразові звернення позивача з вимогою повернути отримані кошти в добровільному порядку не відреагував. За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу, а також на підставі п. 6 договору позики просить стягнути пеню у розмірі 1% від несплаченої суми за кожен день прострочення, яка станом на 18.03.2014 складає 9 412,80 грн., та штраф у розмірі 50% від неповернутої суми у розмірі 1 272,00 грн. Відповідач у судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце слухання справи. Зі згоди представника позивача суд визнав за можливе проведення заочного розгляду справи, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів про права та обов'язки сторін. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши матеріали справи, приходить до наступного. 13.02.2013 між [PERSON], за договором позикодавець, та [PERSON], за договором позичальник, укладено договір позики, за умов якого позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти в сумі 2 544,00 грн., а позичальник зобов'язується повернути позику у визначений договором строк - до 13.03.2013; позика за договором є безпроцентною. Пунктом 9 сторони закріпили, що підписання договору позичальником підтверджує факт одержання ним від позикодавця позики. Також факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджує розписка від 13.02.2013 (а.с. 5). З огляду на те, що доказів повернення відповідачем отриманої позики у розмірі 2 544,00 грн., матеріали справи не містять, доказів протилежного відповідачем не надано, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Разом з тим, позивач також просить стягнути з відповідача на його користь пеню та штраф, передбачені п. 6 договору позики, з приводу чого суд зазначає наступне. У пункті 6 договору сторони погодили, що в разі прострочення повернення позики позичальник сплачує позикодавцю штраф у розмірі 50% від неповернутої суми позики, а також позикодавець вправі нарахувати пеню в розмірі 1% від несплаченої суми за кожен день прострочення. Так, нарахована позивачем пеня складає 9 412,80 грн. та штраф 1 272,00 грн., що значно перевищує збитки, які завдані позивачу. Згідно із ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За змістом ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; змін умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. З наведеного вбачається, що пеня та штраф є різновидами неустойки, а тому стягнення одночасно двох видів неустойки за невиконання одного й того самого грошового зобов'язання суперечить вимогам ст. 61 Конституції України та загальним засадам цивільного судочинства. Виходячи з аналізу зазначених правових норм, а також змісту визначеного сторонами зобов'язання, сплата неустойки є єдиним видом відповідальності за порушення зобов'язання незалежно від виду неустойки (штраф або пеня). Отже, з урахуванням наведених правових норм, фактичних обставин справи, вимог розумності та справедливості, суд приходить до висновку про відсутність належних правових підстав для стягнення з відповідача, поряд з неустойкою у виді штрафу, ще й неустойку у виді пені за порушення одного й того самого грошового зобов'язання, а тому в цій частині заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають. В свою чергу, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних у розмірі 77,36 грн. у відповідності до ст. 625 ЦК України, оскільки 3% не є санкцією, а виступають способом захисту майнового права, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отримання компенсації від боржника за користування коштами і нараховуються незалежно від вини боржника. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial