Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

У березня 2017 року [PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] та [PERSON], та згідно уточнень просила стягнути з [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку на користь [PERSON] суму матеріальної шкоди в розмірі 6498,00, суму моральної шкоди в розмірі 5 000 (пять тисяч) гривень 00 копійок, суму судових витрат у розмірі 3 3961,60 грн. (вартість проведеної експертизи) та 59,42 грн. (комісія банку за розрахунково-касове обслуговування). Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є співвласником квартири [ADDRESS], що є суміжною з квартирою № 4 по вул. Пушкінській 34 у м. Одесі, частина якої знаходиться у власності відповідачів та власником приміщення горища, у тому числі над частиною квартири відповідачів. Позивач вказує на те, що влітку-восени 2016 року діями відповідачів було пошкоджено перекриття горища між частиною квартири [ADDRESS], що належить відповідачам та приміщенням горища, що належить позивачу. Такими діями відповідачів, на думку позивача, їй нанесена матеріальна шкода та моральна шкода у вказаному в уточненні до позову розмірі, у звязку із чим була змушена звернутися до суду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов [PERSON] підтримала та просила суд його задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON], який одночасно є представником відвідача [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] не визнали та просили суд відмовити в його задоволенні. Суд, проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником приміщення горища, що розташоване по вул. Пушкінській 34 у м. Одесі на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 29.11.2006 року за реєстровим номером 4797 та витягом про реєстрацію права власності від 01.12.2006 року. [PERSON] та [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] 17 червня 2016 року за реєстровим № 531 було отримано 445/1000 часток квартири спільного заселення № 4 по вул. Пушкінській 34 у м. Одесі (по ? частині) у спільну часткову власність. З матеріалів справи вбачається, що впродовж серпнявересня 2016 року відповідачі проводили в частині квартири [ADDRESS] ремонтні роботи, які полягали, зокрема, у знесенні стін та облаштуванні виходу на приміщення горища, яке належить [PERSON], що підтверджуються Актом обстеження КП ЖСК Порто-Франківський від 08 вересня 2016 року, доповідною директора КП ЖКС Порто-Франківський від 07.11.2016 року. 04 квітня 2017 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси (с. Нікітіна С.Й.) по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої було доручено експертам Одеського Науково-Дослідницького Інституту Судових Експертиз з метою отримання відповідей на запитання щодо характеру утворення отворів в перекритті горища над квартирою № 4 по вул. Пушкінській 34 у м. Одесі (штучний чи природний); щодо наявності факту втручання в несучі конструкції будинку № 34 по вул. Пушкінській 34 у м. Одесі проведеними роботами в частині квартири [ADDRESS], що належить [PERSON] та [PERSON]; щодо визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику приміщення горища [PERSON] за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська 34 внаслідок робіт, проведених в частині квартири [ADDRESS], що належить [PERSON] та [PERSON]. За результатами експертизи судом отримано висновок експерта № 17-1418 судово-будівельної експертизи за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої ремонтними роботами в приміщенні, що складений 04.12.2017 року. Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи від 04.12.2017 року, виходячи з встановленого технічного стану (фізичного зносу) елементів перекриття, наявних наслідків пожежі в приміщеннях квартири та в горищному приміщенні, встановленого факту виконання ремонтних робіт як в приміщенні квартири так і в горищному приміщенні, визначено штучний характер утворення отворів в перекритті горища над квартирою № 4 по вул. Пушкінській, буд. 34 у м. Одесі особами, що мали доступ до перекриття. Суд не приймає до уваги посилання відповідачів на те, що вони не мають відношення до виникнення отворів у перекритті, оскільки вказані доводи спростовуються вказаними висновками експертизи, щодо штучного характеру утворення таких отворів, а також фактами, що встановлені у Постанові Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.01.2018 року по справі № 522/22292/16-а за адміністративним позовом [PERSON] до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської Ради про визнання дій неправомірними та скасування постанови, які не підлягають повторному доказуванню, у відповідності до ст. 82 ЦПК України. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно пункту 2 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди по винні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний\~ зв'язок\~ та\~ є\~ вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки,\~ незалежно\~ від наявності вини. Вказані висновки в частині необхідності встановлення винної особи та безпосереднього причинного звязку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду та цієї шкодою. Фактичною підставою для застосування відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Відповідачами не було доведено того, що руйнування черепних брусків та як наслідок утворення отворів в перекритті були завдані не з їх вини та не з причин проведення ремонтних робіт у квартирі, а тому суд вважає, що позивачу було завдано матеріальної шкоди протиправними діями відповідачів щодо руйнування її майна. Оскільки висновком експертизи не було надано відповіді на питання про розмір матеріальної шкоди, що спричинена власності [PERSON], суд приймає до уваги письмовий доказ у вигляді локального кошторису на будівельні роботи, вартість яких станом на 01 лютого 2018 року становить 6498,00 гривень. З огляду на вищевикладене, суд вважає можливе задовольнити вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі, визначеному в локальному кошторисі, у розмірі 6498,00 грн., оскільки судом встановлена вина відповідачів у псуванні майна позивача. Щодо позовних вимог про стягнення на користь позивачів солідарно в частині заподіяння моральної шкоди в розмірі 5\~000,00 гривень, суд зазначає наступне. Пунктом третім частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, як юридичний факт, є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1ст. 1167 ЦК України). На підставі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України). За правилами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Пунктом 18 Постанови Пленуму передбачено, що при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди суди мають виявляти і всебічно з'ясовувати причини й умови, що призводять до порушення прав фізичних і юридичних осіб та заподіяння їм моральної шкоди, Тобто, умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Позивач посилалася на те, що протиправними діями відповідачів їй була завдана моральна шкода, яка полягає в порушенні суспільних звязків позивача, необхідності участі в судових справах літньої людини ([INFO]), приниженні її віри у справедливість, поганому самопочутті, що призвело до погіршення якості життя людини похилого віку. З огляду на вищевикладене, враховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань позивача, їх тривалість, виходячи із засад справедливості, суд вважає, що дана вимога підлягає частковому задоволенню та стягненню з відповідачів на користь позивача моральної шкоди в розмірі 3\~000,00 гривень. Згідно з ч. ч. 1, 2 а. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати пов'язані проведенням експертизи. Згідно ч. 6 ст. 139 ЦАК України, розмір витрат на проведення експертизи, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Згідно з Актом № 17-1418 попереднього розрахунку вартості висновку судового експерта, спеціаліста, позивачем за проведення експертизи було сплачено 3961,60 гривень. Враховуючи наведене, вказана сума підлягає стягненню в повному обсязі. Отже, з відповідачів на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати в розмірі, 3961,60 грн. (вартість проведеної експертизи) та 59,42 грн. (комісія банку за розрахунково-касове обслуговування) - всього 4021,02 гривень. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial