Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

У вересні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В позовній заяві позивач вказав, що є власником та проживає в житловому будинку в с. Переходи Чортківського району Тернопільської області. В даному житловому будинку зареєстрована спів жителька [PERSON] разом з дочкою [PERSON], [INFO]. Однак з лютого місяця 2017 року вони припинили жити сімейним життям і відповідачка з того часу не проживає за вказаною адресою та не з'являється, особистих речей та іншого майна не утримує. У позивача виникають проблеми із отриманням від держави житлової субсидії, тому [PERSON]. просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим будинком в с. Переходи Чортківського району Тернопільської області. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи через оголошення на веб-порталі судової влади. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, вислухавши позивача та свідків, дослідивши докази в справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться в с. Переходи Чортківського району Тернопільської області, що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 19 квітня 2004 р., зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 06 травня 2004 р. та договором дарування від 26 червня 2008 року. Відповідно до витягу з будинкової книги вбачається, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані з 24 квітня 2015 року [PERSON], 1981 року народження та [PERSON], 2014 року народження. Відповідно до Актів обстеження матеріально-побутових умов, складеного депутатом Горішньовигнанської сільської ради, [PERSON] та її дочка, [PERSON], в с. Переходи зареєстровані, але не проживають з лютого 2017 року. Свідки [PERSON], [PERSON] суду підтвердила, що дійсно [PERSON] разом з дочкою не проживають у житловому будинку більше року, власником якого на даний час є позивач, особистих речей та іншого майна в будинку не утримують. Отже, вищезазначеними доказами підтверджується, що позивач є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] і в цьому будинку значиться зареєстрованою відповідачка [PERSON], яка фактично в будинку не проживає і ним не користуються. Згідно ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім'ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. Згідно зі ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст. 386, 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Належним способом захисту цивільних прав у такому разі є пред'явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, які є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами. Така позиція підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11 у якій зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи те, що відповідачка [PERSON] разом з дочкою не користуються вказаним житлом понад рік, а тому можуть бути визнані такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що відповідач без поважних причин не користується житлом понад один рік.

Outcome: approved