Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» звернулося в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позов обґрунтовує тим, що 15 лютого 2006 року між «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] , як Позичальником, було укладено кредитний договір № 16.06-04/312-КЛ, згідно з яким банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 43 000,00 (Сорок три тисячі) доларів США, на строк з 15 лютого 2006 по 14 лютого 2011 року. Позичальник зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 21% річних за весь строк фактичного користування кредитом. За умовами зазначеного кредитного договору, позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором. Забезпеченням виконання зобов`язання по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у зв`язку з порушенням умов кредитного договору та інших витрат банку, виступала квартира за адресою: [ADDRESS] , передана в іпотеку банку громадянином [PERSON] , згідно Іпотечного договору №16.06-04/312-КЛ-І, посвідченого 15.02.2006 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук В.Я та зареєстровано в реєстрі за № 546. Рішенням Позачергових загальних зборів акціонерів від 15 жовтня 2007 року «ТАС-Комерцбанк» змінило своє найменування на ВАТ «Сведбанк», який виступає правонаступником по всіх правах та зобов`язаннях «ТАС-Комерцбанк». Рішенням Позачергових загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року ВАТ «Сведбанк» змінило своє найменування на ПАТ «Сведбанк», який виступає правонаступником по всіх правах та зобов`язаннях ВАТ «Сведбанк». 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу та договір відступлення прав вимоги за іпотечним договорами, за умовами яких Банк відступив ТОВ «ФК «Вектор Плюс» права вимоги за вищезазначеним кредитним договором №16.06-04/312-КЛ від 15.02.2006 року, укладеним з [PERSON] та іпотечним договором № 16.06-04/312-КЛ-І від 15.02.2006 року, укладеним з [PERSON] . У зв`язку з грубим порушенням позичальником умов кредитного договору, а саме: непогашення кредиту, процентів, комісій за користування кредитом, ТОВ «ФК « Вектор Плюс» звернуло стягнення на предмет іпотеки, в порядку, як це передбачено умовами іпотечного договору та Закону України «Про іпотеку». 25.03.2016 року ТОВ «ФК «Вектор Плюс» набуло право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Також, позивач вказує, що не погоджуючись с набуттям права власності за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» 15 листопада 2016 року, [PERSON] звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовною заявою до Державного реєстратора/приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєва А.М., треті особи: Служба у справах дітей Черкаської міської ради, ТОВ «ФК « Вектор Плюс», Придніпровський ДВС про скасування рішення та визнання права власності. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 липня 2017 року по справі № 711/9811/16-ц позов задоволено. Скасовано рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелевой А.М. про державну реєстрацію права власності ТОВ «ФК «Вектор плюс» на квартиру [ADDRESS] (індексний номер 29033686 від 31 березня 2016 року 11:30:40). Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 26 вересня 2017 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК « Вектор Плюс» задоволено. Ухвалено нове рішення по справі, відповідно до якого рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27 липня 2017 року скасовано, [PERSON] відмовлено повністю у задоволенні позовної заяви. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2019 року по справі 711/9811/16-ц (провадження 61-16280св18, яку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/85269261) касаційну скаргу [PERSON] - залишено без задоволення. Рішення Апеляційного суду Черкаської області від 26 вересня 2017 року залишити без змін. Таким чином, станом на дату подачі позову єдиним законним власником майна за адресою: [ADDRESS] є Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс». Також, позивач вказав, що 11 листопада 2020 року було складено акт за участю посадових осіб ОСББ «Дніпрова Казка», представника позивача та мешканців будинку, в якому зазначено, що квартира за адресою: [ADDRESS] перебуває в незадовільному стані, потребує ремонту, в квартирі немає електроенергії та води, мешканці не проживають в квартирі близько 5 років. Відповідно до довідки, виданої Управлінням з питань держаної реєстрації Черкаської міської ради від 16 листопада 2020 року (додається) у квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Також позивач зазначає, що відповідачка [PERSON] та її неповнолітні діти не були зареєстровані в зазначеній вище квартирі на момент укладення іпотечного договору, будь-яких майнових чи житлових прав на цю квартиру не мали. Отже, позивач вважає, що він є одноосібним власником спірної квартири, а реєстрація відповідачів вищевказаній квартири створює позивачу перешкоди у користуванні власністю. Таким чином, посилаючись на ст.ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України, постанови ВСУ від 29.07.2020, ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», позивач просить суд, - захистити право власності ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] , вирішити питання про судові витрати. 11 лютого 202 року ухвалою суду провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. 12 квітня 2021 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті. 19 липня 2021 року на адресу суду від відповідачів [PERSON] та [PERSON] надійшов відзив, відповідно до якого у задоволенні позивних вимог ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням просять відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що спірна квартира [ADDRESS] відповідачу [PERSON] належала на підставі договору дарування від 18.03.2003 року. Відповідачі примусово були виселенні з вищевказаного житла позивачем 11.05.2016 року без надання іншого житлового приміщення. Вказують, що в іпотеку була передана квартиру, придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів, тому, вважають, що відсутні передбачені законом підстави для виселення мешканців із зазначеної квартири без надання іншого постійного житла. В судове засідання представник позивача не з`явився. До початку розгляду справи по суті подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`яивлися. Причину неявки суду не повідомили. Про день, час та місце розгляду справи були вчасно та належним чином повідомленні, шляхом направлення судових повісток на адресу, зазначену в позивній заяві. Представник третьої особи Орган опіки та піклування Черкаської міської ради в судове засідання не з`явився. Причину неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК`Вектор Плюс» підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивачів до відповідачів, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Матеріалами справи та в судово му засіданні встановлено, що 15 лютого 2006 року між «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] , було укладено кредитний договір № 16.06-04/312-КЛ, згідно з яким банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 43 000,00 (Сорок три тисячі) доларів США, на строк з 15 лютого 2006 по 14 лютого 2011 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника [PERSON] за кредитним договором, погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у зв`язку з порушенням умов кредитного договору та інших витрат банку, виступала квартира за адресою: [ADDRESS] , передана в іпотеку банку громадянином [PERSON] , згідно Іпотечного договору №16.06-04/312-КЛ-І, посвідченого 15.02.2006 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук В.Я та зареєстровано в реєстрі за № 546. Відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкт нерухомого майна від 22.12.2020 року № 238163702 квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить ТОВ «Факторингова компанія «Вектр плюс», на підставі договору іпотеки серія та номер:546, виданий 15.02.2006 , видавник: приватний нотаріус Черкаського МНО Фіщук В.Я. Згідно з довідкою Управління з питань реєстрації від 16.11.2020 №23556-01-10 за адресою [ADDRESS] , станом на 16.11.2020 року зареєстровані наступні особи: -[PERSON] , [INFO] , з 13.06.2003 року та по теперішній час; -[PERSON] , [INFO] , з 26.11.2011 року та по теперішній час; -[PERSON] , [INFO] , з 26.11.2011 року та по теперішній час; -[PERSON] , [INFO] , з 26.11.2011 року та по теперішній час; -[PERSON] , [INFO] , з 26.11.2011 року та по теперішній час; -[PERSON] , [INFO] , з 13.12.2013 року та по теперішній час ; -[PERSON] , [INFO] , з 29.08.2018 року та по теперішній час. Відповідно до Акта №1 від 11 листопада 2020 року про встановлення факту фізичного та технічного стану квартири та комунікацій, посвідченого ОСББ «Дніпрова Казка», представника позивача та мешканців будинку, встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] перебуває в незадовільному стані, потребує ремонту, в квартирі немає електроенергії та води, мешканці не проживають в квартирі близько 5 років. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі не мешкають за зареєстрованим місцем проживання, оскільки квартира не придатна для проживання. Крім того, у відзиві, відповідачами зазначено місце проживання за адресою [ADDRESS] . Правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються cт.ст. 383, 391, 405 ЦК України, ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11.12.2003 року №1382-VII401. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до п.34 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї , а також членами сім`ї попереднього власника житла. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Доводи позивача про те, що наявність зареєстрованого місця проживання відповідачів в його квартирі порушує його права та інтереси як власника, є обґрунтованими, оскільки в такому випадку позивач змушений нести додаткові витрати з оплати комунальних послуг, позбавлений в повній мірі реалізувати свої права щодо можливості використання належного йому майна іншими особами. Отже реєстрація відповідачів порушує і законні інтереси позивача. Щодо вимоги позивача про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження власністю шляхом позбавлення неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] , права користування квартирою [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Відповідно до Іпотечного договору № 16.06-04/312-КЛ від 15.02.2006 п.9 Іпотекодавець зобов`язаний: 9.1. не відчужувати Предмет іпотеки. Будь-яку його частину, не передавати його в оренду найом, користування на будь яких інших підстава іншим особам без письмової згоди Іпотекодержателя. Відповідно до третього абзацу статті 12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. Як вбачається з матеріалів справи ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» не надавало згоди на реєстрацію місця проживання будь-яких осіб в спірній іпотечній квартирі, отже реєстрація місця проживання відповідачів відбулась поза волею Іпотекодержателя ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» в порушення Іпотечного договору та Закону. У зв`язку із вищевикладеним, суд приходить до висновку про відсутність порушення буд-яких прав малолітніх дітей у зв`язку із тим, що на момент укладення Іпотечного договору ці малолітні діти зареєстровані у встановленому Законом порядку у спірній квартирі не були, але були зареєстровані вже після укладення Іпотечного договору поза волею Іпотекодержателя - ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», що може свідчити про навмисну реєстрацію місця проживання як малолітніх осіб, у спірній квартирі для унеможливлення або ускладнення виконання рішення суду. Крім того, суд враховує норми ч. 2 ст. 2 Конвенції «Про права дитини від 20 листопада 1989 року», підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, набрала чинності для України 27.09.1991 року (далі по тексту - Конвенція), відповідно до якої Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім`ї. За ч. 1 ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 27 Конвенції Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном. У відповідності до Преамбули Закону України «Про охорону дитинства» (далі по тексту - Закон) цей Закон визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері. За статтею 1 Закону охорона дитинства - система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав. Згідно статті 8 Закону кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно статті 11 Закону сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Таким чином, саме батьки дитини несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини та дотримання прав дитини, в тому числі на належне житло, а права дитини на житло залежить від правомірності користування цим житлом її батьками, з якими дитина має право проживати. З вищевказаного вбачається, що ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», як законний власник спірного нерухомого майна має всі законні підстави для захисту свого права власності шляхом задоволення його позовних вимог про визнання осіб такими, що втратили права на користування спірною квартирою, у зв`язку із чим позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір в сумі 2102.00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №9559 від 28.12.2020 року, а тому до стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» підлягає по 1051 грн. 00 коп. з кожного понесених позивачем судових витрат. На підставі викладеного, встановивши обставини справи, які мають юридичне значення,

Outcome: approved