overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

У березні місяці 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому вказує, що вона є власником житлового будинку, що розташований в смт.Чорнухи вул.Б.Хмельницького,63 Полтавської області. Разом з позивачкою в зазначеному будинку зареєстрований з 18 листопада 1994 року її син [PERSON] З червня 2006 року відповідач в даному будинку не проживає не бере участі в утриманні будинку, не сплачує комунальні платежі. Проживає в [INFO], але залишилися зареєстрованими в її будинку. \~\~\~\~\~\~\~\~\~Посилаючись на те, що відповідач вже тривалий час не є членом її сім»ї,\~просила суд визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судовому засіданні \~[PERSON] \~позовні вимоги підтримала, надала суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився про день час та місце розгляду справи був повідомлений заздалегідь, належним чином. Причини неявки суду не повідомив. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивачка \~[PERSON] є власником житлового будинку, що розташований в смт.Чорнухи вул.Б.Хмельницького,63 Полтавської області. Згідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання,проживання членів своєї сім»ї та інших осіб. Із довідки Чорнухинської селищної ради Полтавської області від 05 березня 2015 року та акті обстеження від 09 березня 2015 року вбачається, що син позивачки [PERSON] зареєстрований в її будинку, але з червня 2006 року не проживає. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, \~які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, \~\~\~яке \~\~\~вони \~\~мають \~\~право \~\~займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає \~право \~на \~користування цим \~житлом \~у \~разі \~відсутності \~його без поважних причин понад один рік, \~якщо інше не встановлено домовленістю між \~ним \~і власником житла або законом. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Враховуючи те, що реєстрація відповідача у житловому будинку має формальний характер та порушує права позивача вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю, змушує витрачати особисті кошти на оплату житлово-комунальних послуг за відповідача, тому є достатні підстави для задоволення позовних вимог. За змістом ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» судове рішення про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

У березні місяці 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В підтвердження своїх позовних вимог вказала, що 14 січня 2009 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі в відділі реєстрації актів цивільного стану Чорнухинського управління юстиції Полтавської області. Від спільного проживання мають сина [PERSON], [INFO]. Із-за постійних суперечок і конфліктів подружнє проживання надалі позивачка вважає недоцільним. Шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо декілька місяців. Просила суд розірвати шлюб. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що відповідач не працює, взагалі не займається вихованням дітей, матеріально не забезпечує сім»ю. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, суду пояснив, що погоджується на розірвання шлюбу. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. Судом встановлено, що сторони більше семи місяців проживають окремо, шлюбні стосунки не підтримують, не ведуть спільного господарства, не піклкються один про одного, тому подальше збереження сім?ї і примирення сторін не можливе.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

У березні місяці 2016 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначає, що спільне життя з відповідачем у неї не склалося, дитина знаходиться на її утриманні, свої батьківські обов'язки щодо у тримання своєї доньки відповідач не виконує, дитина знаходиться на утримання матері. Зважаючи на викладене вище, позивачка просить на підставі ст. 180-183 СК України стягнути з відповідача на свою користь на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON], аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач не з'явилася, направила заяву про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки судові не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши письмові докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них [INFO] народився син, [PERSON]. Спільне життя у позивача та відповідача не склалося,сторони разом не проживають, дитина знаходиться на утриманні матері, свої батьківські обов'язки щодо утримання дитини відповідач не виконує. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При встановленні розміру аліментів, суд бере до уваги стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, а також його можливість надавати утримання . Враховуючи розмір отримуваної відповідачем щомісячної заробітної плати, суд вважає, що з відповідача на корить позивача слід сягнути аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

У березні місяці 2016 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначає, що спільне життя з відповідачем у неї не склалося, свої батьківські обов'язки щодо у тримання свого сина відповідач не виконує, дитина знаходиться на утримання матері. Зважаючи на викладене вище, позивачка просить на підставі ст. 180-184 СК України стягнути з відповідача на свою користь на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] аліменти у розмірі 1 000,0 грн., щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, його представник в судовому засіданні надав заперечення, в яких зазначив, що позов визнає частково та просив стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно оскільки відповідач працює офіційно і має заробітну платню, крім цього відповідач перебуває на обліку у лікаря-дерматолога у зв'язку із захворюванням на псоріаз. Заслухавши думку сторін та дослідивши письмові докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них [INFO] народився син, [PERSON]. Спільне життя у позивача та відповідача не склалося, сторони разом не проживають, дитина знаходиться на утриманні матері, свої батьківські обов'язки щодо утримання дитини відповідач не виконує. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При встановленні розміру аліментів, суд бере до уваги стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, а також його можливість надавати утримання . Враховуючи розмір отримуваної відповідачем щомісячної заробітної плати, його стан здоров'я, суд вважає, що з відповідача на корить позивача слід сягнути аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

У березні місяці 2016 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, [PERSON], [INFO] на період навчання. Позивач зазначає, що від подружнього життя у них з відповідачем, народилося двоє дітей, донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Спільне життя у позивача та відповідача не склалося, сторони разом не проживають, шлюб розірваний, відповідач проживає окремо від дитини, участі в утриманні та вихованні дитини не приймає, матеріальну допомогу не надає, про розвиток дитини не піклується, дитина знаходиться на повному утриманні матері. Зважаючи на викладене вище, позивач просить на підставі ст.ст.199-200 СК України стягнути з відповідача на свою користь на утримання повнолітньої дитини на період навчання аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, щомісячно починаючи з дня пред'явлення позову до закінчення навчання. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, надала аналогічні пояснення викладені в позовній заяві та наполягала на їх задоволені. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково в частині стягнення аліментів в розмірі 500,0 грн. щомісячно, посилаючись на те, що відповідач не працює та знаходиться на обліку в лівобережному районному центрі зайнятості в м.Дніпропетровську, а тому сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, не має можливості. Заслухавши думку сторін та дослідивши письмові докази суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. В судовому засіданні встановлено, що під час подружнього життя у позивача та відповідача народилося двоє дітей, донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки, [PERSON] є студентом І курсу денного факультету прокуратури та кримінальної юстиції Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого. Відповідач проживає окремо від дитини, участі в утриманні та вихованні дитини не приймає, матеріальну допомогу на навчання не надає. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Враховуючи розмір отримуваної відповідачем щомісячної заробітної плати, суд вважає, що з відповідача на корить позивача слід стягнути аліменти на період навчання в твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 грн., щомісячно починаючи з дня пред'явлення позову до закінчення навчання.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

У березні місяці 2016 року [PERSON] звернулася із позовом до суду, який обґрунтовує тим, що 07 березня 2015 року з відповідачем був укладений договір позики за умовами якого вона передала позичальнику кошти в сумі 100 000 грн. на строк до 31 грудня 2015 року. Передача означеної суми коштів відповідачеві підтверджується договором безпроцентної позики від 07.03.2015 року. Відповідач мав повернути отримані кошти 31 грудня 2015 року, однак у визначений договором строк позичальник коштів не повернув та повернути відмовляється про що свідчить його власноручний напис на вимозі про повернення коштів. Просить стягнути з відповідача кошти в сумі 100 000 грн. та судові витрати в примусовому порядку. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явився, повідомлений про час і місце судового розгляду у передбаченому законом порядку. Суд,вислухавши доводи представника позивача, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що 07 березня 2015 року відповідач [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 100 000 грн. строком до 31 грудня 2015 року, що підтверджується письмовим договором безпроцентної позики від 07.03.2015 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Сторони при укладанні договору позики дотримались письмової форми договору відповідно до вимог частини 2 статті 1047 Цивільного кодексу України, згідно якої на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання їй позикодавцем визначеної грошової суми. Так, з аналізу ст. ст. 510, 545 ЦК України та відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України розписка є борговим документом та може бути надана позикодавцем для підтвердження перед ним невиконаного зобов'язання за договором позики. Позичальник, як передбачено частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. З матеріалів справи вбачається, що згідно з договором безпроцентної позики від 07 березня 2015 року [PERSON] зобов'язався повернути грошові кошти в розмірі 100 000 грн. позикодавцеві до 31 грудня 2015 року, однак позичені кошти повернути відмовляється за їх відсутністю. Означені обставини підтверджуються письмовою вимогою. За наведених підстав позов слід задоволити та стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 100 000,0 грн. та судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

У березні місяці 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому вказує, що 08 липня 2015 року померла його мати [PERSON]. Після її смерті залишилась спадщина житловий будинок із господарськими будівлями, який розташований за адресою: с.Курінька вул.Центральна,8 Чорнухинського району Полтавської області, і належав їй на праві приватної власності. Позивач [PERSON] є спадкоємицею своєї матері за законом, тому має право на спадкування майна померлої, житлового будинку із господарськими будівлями. Просив суд визнати право власності на житловий будинок із господарськими будівлями за ним. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явився надав до суду заяву в якій прохав розглянути цивільну справу без його участі позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надав до суду заяву в якій прохав розглянути цивільну справу без його участі. Проти позову не заперечує. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи те, що сторони в судове засідання не з»явилися суд вважає за можливе розглянути цивільну справу без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлено, що 08 липня 2015 року померла мати позивача [PERSON]. Після її смерті залишилась спадщина - житловий будинок із господарськими будівлями, який розташований за адресою: с.Курінька вул.Центральна,8 Чорнухинського району Полтавської області, власником якого є [PERSON], що підтверджується довідкою виданою Куріньківською сільською радою та обліковою карткою об»єкта по господарського обліку. Позивач є сином померлої [PERSON] і відноситься відповідно до ст.1261 ЦК України до першої черги осіб, які спадкують майно за законом, що підтверджується свідоцтвом про його народження. Оскільки позивач [PERSON] є спадкоємцем майна своєї матері [PERSON] за законом, він має право на спадкування майна померлої житлового будинку із господарськими будівлями, який розташований за адресою: с.Курінька вул.Центральна,8 Чорнухинського району Полтавської області. У матеріалах справи міститься відмова у вчиненні нотаріальних дій нотаріуса Чорнухинської державної нотаріальної контори [PERSON] в зв»язку з відсутністю правоустановчих документів на майно. Відповідно до ст. 328 ЦК України «Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.» Суд бере до уваги відсутність спору, а також те, що іншого шляху реалізувати своє право власності на будинок у позивача немає, а тому вважає можливим задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

У березні місяці 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В підтвердження своїх позовних вимог вказав, що 21 червня 2003 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою по справі в Кізлівській сільській раді Чорнухинського району Полтавської області. Від спільного проживання мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Із-за постійних суперечок і конфліктів подружнє проживання надалі, позивач вважає недоцільним. Шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо декілька місяців. Просив суд розірвати шлюб. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явився надав на адресу суду заяву в якій прохав розглянути цивільну справу без його участі позовні вимоги підтримує. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнала, суду пояснила, що погоджується на розірвання шлюбу. Проте, що чоловік проживає з іншою жінкою вона дізналася в жовтні 2015 року. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. Судом встановлено, що сторони більше п»яти місяців проживають окремо, шлюбні стосунки не підтримують, не ведуть спільного господарства, не піклуються один про одного, позивач проживає у фактичних шлюбних відносинах з жінкою в Донецькій області. Відповідачка має намір створити сім»ю з іншим чоловіком, тому подальше збереження сім?ї і примирення сторін не можливе.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

У березні місяці 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В підтвердження своїх позовних вимог вказав, що 24 квітня 1999 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою по справі в Чорнухинському районному відділі ЗАГС Полтавської області. Від спільного проживання мають сина [PERSON], [INFO]. Із-за постійних суперечок і конфліктів подружнє проживання надалі, позивач вважає недоцільним. Шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо з лютого місяця 2016 року. Просив суд розірвати шлюб. В судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав, просить розірвати шлюб так як проживає з іншою жінкою, і має намір створити сім»ю. Відповідачка [PERSON] згідна на розірвання шлюбу, прізвище просила залишити «[PERSON]». Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. Судом встановлено, що сторони з лютого 2016 року проживають окремо, шлюбні стосунки не підтримують, не ведуть спільного господарства, не піклуються один про одного. Позивач проживає з іншою жінкою, з якою має намір створити сім»ю. Тому подальше збереження сім?ї і примирення сторін не можливе.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

У березні місяці 2016 року позивач звернувся із позовом до суду, який мотивує тим, що з відповідачем 03 червня 2006 року уклали шлюб, який зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Хмельницького МРУЮ, актовий запис № 649. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Подружні стосунки не склалися внаслідок відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на шлюб та сім»ю, що призвели до припинення шлюбних відносин. Збереження шлюбу є неможливим. Просить розірвати шлюб. В судовому засіданні позивач позов підтримав, наполягає на його задоволенні. Просить суд не надавати термін для примирення, оскільки кожен із них утворили власні сім»ї, тому шлюб за таких обставин збережений бути не може. Відповідач в судовому засіданні позов визнала. Суду пояснила, що шлюбні відносини припинені понад один рік, вона фактично теж утворила сім»ю, тому терміну для збереження сім»ї надавати не потрібно. Суд, заслухавши доводи позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб 03 червня 2006 року, який зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Хмельницького МРУЮ, актовий запис № 649. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Під час спільного проживання сторони не досягли взаєморозуміння, фактично припинили шлюбні відносини понад один рік та з того часу не підтримують їх. Наміру їх відновлювати сторони не мають, спільного господарства не ведуть, фактично кожен утворили власні сім»ї, тому суд не вбачає підстав для надання сторонам терміну для примирення. За наведених обставин шлюб підлягає розірванню, оскільки сім»я збережена бути не може. Неповнолітня дитина залишається проживати з матір»ю. На підставі наведеного та

Outcome: approved