Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

У вересні 2017 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, просить суд розірвати кредитний договір №54-608-824-2-16-Г від 27.12.2016, який укладено між Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» та [PERSON], стягнути з відповідачів солідарну заборгованість у розмірі 123292 грн 70 коп. та судові витрати по справі, посилаючись на ті підстави, що між позивачем та [PERSON] 27.12.2016 укладено кредитний договір №54-608-824-2-16-Г на строк до 26.12.2019 включно зі сплатою 10,00% за користування кредитом на підставі якого відповідач отримав кредит у розмірі 75000 грн 00 коп., а для забезпечення виконання зобов'язання між позивачем та [PERSON] 27.12.2016 укладено договір поруки відповідно до п. 1 договору поруки [PERSON] поручилася перед позивачем за виконання [PERSON] солідарно і в повному обсязі усіх його обов'язків, що виникли з вказаного кредитного договору, однак відповідачі належним чином умови кредитного договору не виконали, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з'явилися про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суд не повідомили (а.с. 44-47). Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що між ПАТ «Мегабанк» та [PERSON] 27.12.2016 кредитний договір №54-608-824-2-16-Г згідно умов якого позивач зобов'язався надати позивачу грошові кошти у розмірі 75000 грн 00 коп. під проценту ставку 10,00% річних на строк до 26.12.2019 включно (а.с. 6). Для забезпечення виконання зобов'язання між ПАТ «Мегабанк» та [PERSON] укладено договір поруки згідно якого відповідач поручилася за виконання [PERSON] у повному обсязі усіх його обов'язків, що виникли з 27.12.2016по кредитному договорі №54-608-824-2-16-Г та за будь-якими додатковими угодами до нього, що укладені та/або будуть укладені у майбутньому (а.с. 12, 13). У зв'язку із неналежним виконанням умов кредитного договору у відповідачів виникла 19.06.2017 заборгованість на загальну суму 123292 грн 70 коп., яка складається із залишку кредиту 75000 грн 00 коп.; залишку нарахованих та несплачених відсотікв 2547 грн 71 коп.; залишок нарахованої та не сплаченої комісії 10875 грн 00 коп. штрафи 34869 грн 99 коп.(а.с. 5). На підставі зазначеної заборгованості позивачем було неодноразово надіслано на адреси відповідачів вимоги щодо погашення заборгованості (а.с. 15-25). Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до укладеного між сторонами договору та ст.ст. 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Однак, боржником не виконано зобов'язань, визначених у вказаних Договорах, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування, що підтверджується розрахунком суми заборгованості. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст. 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. З матеріалів справи вбачається, що позичальник своїх зобов'язань за договором належним чином не виконував, перестав сплачувати щомісячні платежі з погашення кредиту та процентів. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Положенням статті 611 Цивільного кодексу України, визначено правові наслідки порушення зобов'язання. Так, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: 1.припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2.зміна умов зобов'язання; 3.сплата неустойки; 4.відшкодування збитків та моральної шкоди. На підставі наведеного суд, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вомог, а тому підлягають задоволенню. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на відповідача. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 1849 грн 39 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved