Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

У вересні 2013 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з указаним позовом, в якому посилався на те, що відповідно до укладеного договору № K2S4AU01770092 від 19.12.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 12972,95 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,00% на рік з кінцевим терміном повернення 18.12.2013 року. Позичальник порушив умови укладеного договору, в зв'язку з чим станом на 01.07.2013 року виникла заборгованість у розмірі 23809,75 доларів США, яка складається з: 5918,90 доларів США - заборгованість за кредитом, 7762,08 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1379 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 8749,77 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. У позовній заяві банк просив стягнути з [PERSON] та з [PERSON], як з поручителя, згідно договору поруки № б/н від 19.12.2006 року, заборгованість за кредитним договором № K2S4AU01770092 від 19.12.2006 року у розмірі 22558,19 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 180311,33 грн., а також стягнути солідарно з усіх відповідачів 10000 грн. Крім того, позивач просив стягнути з [PERSON] витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200 грн./т.1.а.с.2-3/. У листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, просив визнати недійсним договір поруки від 19.12.2006 року, укладений між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» з метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № K2S4AU01770092 від 19.12.2006 року, посилаючись на те, що він його не підписував /т.1 а.с.44-46/. Ухвалою Індустріального районного суду м Дніпропетровська від 10.11.2014 року обидва позови об'єднані в одне провадження /т.1 а.с.52/. Рішенням цього ж суду від 15.06.2016 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь банку суму заборгованості за кредитним договором № K2S4AU01770092 від 19.12.2006 року у розмірі 18837,11 доларів США, що за курсом НБУ становить 150508,51 грн., яка складається з: 5918,90 доларів США - заборгованість за кредитом, 7762,08 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1379 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 3777,13 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В іншій частині позову відмовлено. Провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати у розмірі 1505,08 грн. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] - відмовлено /т.2 а.с.13-16/. З таким рішенням не погодився [PERSON], подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне їх з'ясування, порушення норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог банку відмовити у повному обсязі /т.2.а.с. 21-24/. Фактично, зі змісту апеляційної скарги вбачається, що апелянт оскаржує рішення суду від 15.06.2016 року лише в частині часткового задоволення позовних вимог банку до нього про стягнення заборгованості та в частині закриття провадження у справі щодо вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент - Банк». Відповідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в указаній частині, перевірка його законності та обґрунтованості проведена в цих межах. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 19.12.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] укладено кредитний договір №K2S4AU01770092, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 12972,95 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,00% на рік, з кінцевим терміном повернення - 18.12.2013 року /т.1.а.с.9-11/. Цього ж дня, 19.12.2006 року між банком та [PERSON] був укладений договір поруки, за умовами якого, останній зобов'язався відповідати перед позивачем за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором від 19.12.2006 року у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У разі невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, позичальник та поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники /т.1.а.с.11/. Крім того, 20.10.2010 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» був укладений договір поруки № 167 у забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором від 19.12.2006 року /т.1. а.с.7/. Пунктом 4 цього договору передбачено солідарну відповідальність боржника і поручителя перед кредитором, розмір якої, відповідно до додатку № 1 до договору поруки визначено у розмірі 10000 грн. /т.1 а.с.8/. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки, належні йому відповідно до ст. 1048, 1056-1 цього Кодексу. За статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору, [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим, згідно розрахунку заборгованості, наданого банком та не спростованого позичальником, станом на станом на 01.07.2013 року виникла заборгованість у розмірі 23809,75 доларів США, яка складається з: 5918,90 доларів США - заборгованість за кредитом, 7762,08 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1379 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 8749,77 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором /т.1 а.с.4-5/. З урахуванням того, що у [PERSON] перед ПАТ КБ «Приватбанк» існує заборгованість, яка ним добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про її стягнення з позичальника. Між тим, колегія суддів не може погодитись із визначеним районним судом розміром пені, як складової заборгованості за кредитним договором, з огляду на наступне. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Частиною 3 ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Окрім того, ст.616 ЦК України передбачено, якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Будучи обізнаним, що позичальник не погашає заборгованість, банк протягом значного періоду часу не вживав ніяких заходів, що свідчить про те, що своїми діями позивач сприяв збільшенню розміру пені. Із врахуванням цих обставин у справі - розміру збитків та дій банку, апеляційний суд, відповідно до загальних засад цивільного законодавства, а саме передбачених п.6 ч.1 ст.3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, вважає за можливе зменшити стягнутий судом першої інстанції розмір пені з 3777,13 доларів США до 10000 грн. Зокрема, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність стягнення пені у доларах США, оскільки це не відповідає умовам договору та нормам закону. Щодо доводів апеляційної скарги стосовно пропуску строку позовної давності колегія суддів зауважує наступне. Як було встановлено судом першої інстанції, 09.08.2010 року відповідачем на виконання умов кредитного договору було добровільно передано банку заставний автомобіль, який був реалізований позивачем 29.04.2013 року. Такі дії свідчать про переривання строку позовної давності, а відтак позовна заява банку від 24.09.2013 року подана з дотримання строку позовної давності. Посилання [PERSON] на те, що він не надавав згоду на зарахування грошових коштів, отриманих від реалізації автомобіля, в рахунок погашення кредитної заборгованості, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки умови кредитного договору не містять таких застережень, зокрема, автомобіль передавався відповідачем банку саме для продажу та, як наслідок, для погашення заборгованості з цих коштів. Доводи апеляційної скарги стосовно безпідставного закриття провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ПАТ «Акцент-Банк» не ґрунтуються на законі, оскільки в силу роз'яснень, викладених в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом. Отже, вказані доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не дають підстав для скасування рішення в повному обсязі. Таким чином рішення суду першої інстанції від 15.06.2016 року в частині стягнення пені підлягає зміні, на підставі ст. 309 ЦПК України, зі зменшенням її розміру з 3777,13 доларів США до 10000 грн. Відтак, і загальну суму заборгованості за кредитним договором № K2S4AU01770092 від 19.12.2006 року слід зменшити до 15059,98 доларів США, що на курсом НБУ складає 120329,24 грн., додавши до цієї суми 10000 грн. пені. Виходячи з положень ч.ч.1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог; якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, то відповідно змінює розподіл судових витрат. Оскільки суд апеляційної інстанції змінює рішення суду, то, відповідно до вищевказаних норм закону, підлягає зменшенню і розмір відшкодованих судових витрат з 1505,08 грн. до 1303,29 грн.

Outcome: partial