Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернулася до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] р. помер його дядько [PERSON], який ніколи не був одружений та не мав дітей, Після його смерті відкрилася спадщина, і позивач як племінниця померлого є його спадкоємцем за законом. При цьому позивач зазначає, що в установлений законодавством строк в квітні 2016 р. вона звернулась до приватного нотаріуса КМНО Мединської Н.В. із заявою про прийняття спадщини та від нотаріуса довідалась про те, що спадкова справа після смерті [PERSON] вже відкрита за заявою відповідача [PERSON], а також дізналася, що існує заповіт [PERSON], який складено на користь рідного брата позивача [PERSON] Також приватний нотаріус КМНО Мединська Н.В. надала позивачу для огляду копію заповіту, складеного 01.12.2006 р. в реєстрі за № 3-3494, посвідченого державним нотаріусом 21 Київської державної нотаріальної контори [PERSON], нібито складеного спадкодавцем на користь відповідача, при огляді якого позивачем (з її слів) було виявлено, що підпис на заповіті не належить [PERSON], а саме: прізвище, ім'я та по-батькові написані не власноручно [PERSON] в тексті заповіту. Позивач зазначає, що у неї виникли сумніви щодо заповіту, тому що померлий дядько з молодих років хворів епілепсією, мав психіатричні розлади, лікувався та стояв на обліку в психіатричній лікарні ім. Павлова та позивач впевнена, що [PERSON] не мав ніяких намірів в 2006 році заповідати своє майно відповідачу та покійний взагалі не міг без стороннього впливу чи примусу заповідати йому своє майно. Як вказано у позові, 05.09.2016 р. позивач звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мединської Н.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/4 часток [ADDRESS], які належали [PERSON], але нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в зв'язку з тим, що покійний склав заповіт на користь відповідача. Тому посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд визнати недійсним заповіт складений 01.12.2006 р. від імені [PERSON] на користь відповідача [PERSON], посвідчений в реєстрі за №3-3494 державним нотаріусом Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували та просили суд відмовити у ньому. Представник 3-ої особи - ГТУЮ у м. Києві в судове засідання не з'явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав свої письмові пояснення щодо даного позову. Третя особа - приватний нотаріус КМНО Мединська Н.В. в судове засідання не з'явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив обставини, що викладені нижче. Як з'ясував суд, [INFO] р. помер [PERSON] [INFO], який є дядьком позивача та відповідача. [PERSON] ніколи не був одружений та не мав дітей. У відповідності до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народження після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1266 ЦК України). Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як з'ясував суд, в установлений законодавством строк в квітні 2016 р. позивач [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса КМНО Мединської Н.В. із заявою про прийняття спадщини та від нотаріуса довідалась про те, що спадкова справа після смерті [PERSON] вже відкрита за заявою відповідача [PERSON] - рідного брата позивача, а також дізналася, що існує заповіт [PERSON], складений на користь [PERSON] Судом встановлено, що положення ст. 392 ЦК України чітко передбачає спосіб захисту права в разі об'єктивного існування права власності на певний об'єкт, якщо це право не визнається іншою особою. У відповідності до ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами. Судом за клопотанням представника позивача [PERSON] було проведено судово-почеркознавчої експертизу щодо з'ясування чи виконував [PERSON] [INFO] рукописний напис та підписи на заповіті від 01.12.2006 р. У відповідності до висновку експерта від 29.09.2017 р. № 8-4/978 КНДЕКЦ МВС України встановлено, що підписи [PERSON] на заповіті від 01.12.2006 р. за реєстровим № 3-3494 посвідченого державним нотаріусом 21 Київської державної нотаріальної контори [PERSON] виконанні самим [PERSON] Підпис у Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій в який внесено запис за реєстровим № 3-3494 від 01.12.2006 р. виконаний [PERSON] (а.с. 154-163). Відповідно ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлено ним. Оцінивши вказані висновки, суд не знайшов обставин, які б дозволяли стверджувати про їх необґрунтованість чи неправильність, а тому прийшов до висновку про залишення позову [PERSON] без задоволення. Тому

Outcome: dismissed