Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

У вересні 2014 року Прокурор Ленінського району м. Полтави в інтересах пенсіонера [PERSON] звернувся до суду з позовом до Полтавського державного навчально-курсового комбінату агропромислового комплексу, третя особа: Полтавська міська виконавча дирекція Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про внесення змін до наказу про прийняття на роботу та трудової книжки, зобов'язання здійснити розрахунок допомоги по тимчасовій втраті працездатності. Ухвалою суду від 20.10.2014 року замінено неналежну третю особу в особі Полтавської міської виконавчої дирекції Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на належну в особі Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі виконавчої дирекції. Крім того, ухвалою суду від 28.10.2014 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Полтава-Маяк». Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. [PERSON] в судове засідання не з'явився, не попередивши суд про причини своєї неявки, хоча про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача Полтавського державного навчально-курсового комбінату агропромислового комплексу в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що [PERSON] звертався до інспекції праці із скаргою на дії відповідача, була проведена перевірка, але будь яких порушень з боку Полтавського державного навчально-курсового комбінату агропромислового комплексу виявлено не було. Крім того, представник відповідача, зазначив, що за час роботи [PERSON] в Полтавському державному навчально-курсовому комбінаті агропромислового комплексу до якості виконання ним своїх посадових обов'язків завжди були претензії з боку керівництва. На даний час комбінат опинився в скрутному матеріальному становищі, мається заборгованість по заробітній платі. Також, представник відповідача, наполягав на тому, що [PERSON] був прийнятий до Полтавського державного навчально-курсового комбінату агропромислового комплексу за сумісництвом, а тому позовні вимоги до комбінату є безпідставними. Представник співвідповідача ТОВ «Полтава-Маяк» в судове засідання не з'явився, не попередивши суд про причини своєї неявки, хоча про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі виконавчої дирекції, в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що основним місцем роботи є те, де ведеться трудова книжка, на час настання страхового випадку [PERSON] в трудовій книжці останнього є запис про роботу в ТОВ «Полтава-Маяк», в Полтавському державному навчально-курсовому комбінаті агропромислового комплексу на час настання страхового випадку [PERSON] трудова книжка не велася, а тому підстав для прийняття на основне місце роботи не було, а отже і підстав для оплати лікарняних листків також не було. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Суд, вислухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Судом встановлено, що 03.04.2006 року між Полтавським навчально-курсовим комбінатом Державного департаменту продовольства, а нині Полтавський державний навчально-курсовий комбінат агропромислового комплексу та [PERSON] укладено контракт про те, що останній приймається на роботу в Полтавський навчально-курсовий комбінат Державного департаменту продовольства на посаду «відповідальний за електрогосподарство» (а.с.6). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 21 Кодексу законів про працю трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною собою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії. права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Згідно із контрактом від 03.04.2006 працівник [PERSON] зобов'язується виконувати роботи по контролю за технічним станом електрогосподарства та вести всю технічну документацію, пов'язану з таким характером роботи, а роботодавець зобов'язується організувати працю працівника, забезпечити безпечні і нешкідливі умови праці, обладнати робоче місце відповідно до вимог нормативних актів про охорону праці. Дані про вказану роботу до трудової книжки не заносилися. Часткою 2 ст. 21 Кодексу законів про працю визначено, що працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін. Так, 31.07.2006 [PERSON] був прийнятий на посаду енергетика до ТОВ «Полтава-Маяк», звідки 05.01.2012 був звільнений за власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] (а.с.11). Таким чином, протягом вказаного періоду з 31.07.2006 по 05.01.2012 робота енергетиком у ТОВ «Полтава-Маяк» була основним місцем роботи [PERSON]. 03.05.2012 [PERSON], який продовжував працювати в Полтавському державному навчально-курсовому комбінаті агропромислового комплексу, прийнято до ТОВ «Полтава-Маяк» на посаду енергетика за сумісництвом, що також підтверджується копією трудової книжки [PERSON] (а.с.11). Відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України №245 від 03.04.1993 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. Згідно із п. 1,9 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій, затвердженого наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28.06.1993 №43 сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом. 05.01.2012 робота на Полтавському державному навчально-курсовому комбінаті агропромислового комплексу являлася основною роботою позивача, а тому на ТОВ «Полтава-Маяк» він був прийнятий за сумісництвом. Наказом №15 від 02.01.2013 [PERSON] прийнято до Полтавського державного навчально-курсового комбінату агропромислового комплексу за сумісництвом на неповний робочий день на позаштатну посаду енергетика з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу (а.с. 7). Враховуючи вище викладене, станом на 01.01.2014 [PERSON] працював на двох роботах за сумісництвом, не маючи основного місця роботи. Відповідно до ст. 21 КзпП України працівники мають право укладати трудові договори на одному або одночасно на декількох підприємствах. Коли робота лише одна, вона є основною. Коли місць роботи кілька, право вибору основної за працівником. Традиційно це перша за датою влаштування робота. З 16.01.2014 [PERSON] захворів та не відвідував робоче місце у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, що підтверджується листками непрацездатності серії АГМ № 555106, серії АГМ № 571812, серії АГО № 026343, серії АГМ № 555451, серії АГО № 022162 (а.с.17-18). Під час оформлення листів непрацездатності [PERSON] вказав, що працює в Полтавському державному навчально-курсовому комбінаті агропромислового комплексу, а отже вважав роботу на дану підприємстві основною. Крім того, 15.05.2014 рішенням комісії МСЕК його визнано інвалідом довічно, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК (а.с.12). Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку із тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період робот (включаючи і час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законодавством. Згідно із ч. 4 ст. 6 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку із тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» особам, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, видається свідоцтво про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, яке є єдиним для всіх видів страхування. Відповідне свідоцтво видане [PERSON] 02.06.2004 Пенсійним фондом України за № [NUMBER] (а.с.12). Частиною 1 ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку із тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» фінансування страхувальників роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється районними. міжрайонними, міськими виконавчими дирекціями відділень Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду. Підставою для фінансування страхувальників робочими органами відділень Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами. Районні, міжрайонні, міські виконавчі дирекції відділень Фонду здійснюють фінансування страхувальників-роботодавців протягом десяти робочих днів після надходження заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку із тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією інвалідності (встановлення іншої групи, підтвердження раніше встановленої групи інвалідності), незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. Однак, станом на 01.09.2014 року допомога по тимчасовій втраті працездатності [PERSON] не виплачена. Згідно із ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку із тимчасовою втратою працездатності та втратами, зумовленими похованням» допомога по тимчасовій непрацездатності не надається: 1 ) у разі одержання застрахованою особою травм або її захворювання при вчиненні нею злочину; 2) у разі навмисного заподіяння шкоди своєму здоров'ю з метою ухилення від роботи чи інших обов'язків або симуляції хвороби; 3) за час перебування під арештом і за час проведення судово-медичної експертизи; 4) за час примусового лікування, призначеного за постановою суду; 5) у разі тимчасової непрацездатності у зв'язку із захворюванням або травмою, що сталися внаслідок алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння або дій, пов'язаних з таким сп'янінням; 6) за період перебування застрахованої особи у відпустці без збереження заробітної плати, творчій відпустці, додатковій відпустці у зв'язку з навчанням. Підстав для відмови у виплаті допомоги, перелічених у ст. 36 Закону України «ІІро загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку із тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» немає. Згідно із роз'ясненням начальника Територіальної державної інспекції і питань праці у Полтавській області Великої Н.М. від 11.05.2014, куди звернувся позивач за вирішенням питання щодо законності невиплати йому допомоги із тимчасової втрати працездатності, пунктом 21 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 №1266, якщо застрахована особа працює за сумісництвом, страхові виплати у зв 'язку з тимчасовою втратою працездатності та оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів роботодавця здійснюється на підставі копії листка непрацездатності, виданої в установленому порядку, засвідченої підписом керівника і печаткою за основним місцем роботи. Отже, зазначеним Порядком не передбачено виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності за місцем роботи за сумісництвом по оригіналу листка непрацездатності (лише по копії). Враховуючи вищевикладене, правові підстави зобов'язати роботодавця прийняти рішення щодо призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, а Полтавську міську виконавчу дирекцію Полтавського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності - виплатити допомогу по тимчасовій непрацездатності, відсутні. Тому питання щодо роботи у Полтавському Навчально-курсовому комбінаті як за основним місцем роботи запропоновано вирішувати в судовому порядку. За умови встановлення судом даного факту, можливо проведення виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності. Дане твердження також закріплено у ч. 1 ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку із тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням», а саме: підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності, по вагітності та пологам є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності, а в разі роботи за сумісництвом - копія листка непрацездатності, засвідчена підписом керівника і печаткою за основним місцем роботи. З метою реалізації свого права на отримання гарантованої законом соціальнї допомоги, [PERSON] 11.05.2014 року звернувся до директора Полтавського державного навчально-курсового комбінату агропромислового комплексу із заявою, щоб здійснити запис до трудової книжки про роботу на Полтавському державному навчально-курсовому комбінаті агропромислового комплексу та вважати її основним місцем роботи, що підтверджується відповідною заявою (а.с.8). 16.07.2014 року [PERSON] отримав відповідь на подану заяву, в якій йому було відмовлено (а.с.9). У зв'язку із відмовою директора Полтавського державного навчально-курсового комбінату агропромислового комплексу здійснити запис до трудової книжки про основне місце роботи порушено конституційне право [PERSON] на соціальний захист, матеріальне забезпечення у разі тимчасової втрати працездатності. Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя, здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Згідно із ч. 1, 2 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення створення мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Зазначені обставини дають суду підстави вважати, що позовні вимоги Прокурора Ленінського району м. Полтави в інтересах [PERSON] про внесення змін до наказу про прийняття на роботу та трудової книжки, зобов'язання здійснити розрахунок допомоги по тимчасовій втраті працездатності є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved