Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

У березні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів. У позові посилалась на те, що з 21 червня 2002 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] 04 серпня 2002 року у них з чоловіком народився син [PERSON] З лютого 2014 року вони з відповідачем разом не проживають як подружжя, хоча шлюб між ними не розірвано. З часу окремого проживання відповідач добровільно не допомагає їй утримувати сина, а всі витрати по забезпеченню та вихованню дитини вона несе одноосібно. Чоловік лише іноді зустрічається з сином, але коштами, продуктами харчування чи одягом дитині не допомагає. Син навчається в школі, стан здоровя його задовільний. Щомісяця на утримання дитини вона витрачає кошти на його навчання, харчування та одяг. ЇЇ середньомісячний заробіток становить в середньому 3800 грн. щомісяця та більшу частину цих коштів вона витрачає на сина. Відповідач [PERSON] має задовільний стан здоровя, він працює та отримує пристойний заробіток, так як займається діяльністю, повязаною зі створенням програм для торгівельних підприємств, у власності має транспортний засіб. У звязку із цим, вважає, що останній має реальну можливість сплачувати 2000 грн. щомісяця на утримання їх неповнолітнього сина. Просила позов задовольнити та стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 2000 грн. щомісяця. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала та підтвердила викладені у ньому обставини. Додатково пояснила, що син росте, тому потребує якісного та здорового харчування. Крім того, щомісяця вона сплачує внески в школі, де навчається дитина. При цьому всі витрати вона несе одноосібно, так як відповідач відмовився добровільно допомагати дитині. Представник позивачки [PERSON] [PERSON] також підтримала позовні вимоги своєї довірительки. Зазначила, що запропонований розмір аліментів є достатнім для того, щоб задовольнити потреби дитини та при цьому він не буде порушувати прав відповідача. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково. Пояснив, що дійсно, з лютого 2014 року вони не проживають з позивачкою як подружжя. Але незважаючи на це, він допомагає синові, займається його вихованням, так як час від часу, зустрічається з ним. Вказав, що дійсно, допомогу у грошовому еквіваленті він не надає, але постійно купує дитині одяг, взуття та інші необхідні речі. Минулого року він також надав позивачці кошти для оздоровлення дитини на морі. Підтвердив, що дійсно займається підприємницькою діяльністю, але його дохід є мінливим та нестабільним. Крім того, на даний час у нього є інша сім'я, яку також утримує лише він. У звязку із цим, просив суд стягувати з нього аліменти в розмірі 800 грн. щомісяця, так як саме така сума, на його думку, буде справедливою та достатньою для задоволення потреб дитини. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про те, що позов [PERSON] обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав: Згідно ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною ч.1 ст.184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності до положення ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстрований 21 червня 2002 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану Чернівецького обласного управління юстиції (а.с.3). 04 серпня 2002 року у сторін народився син [PERSON] (а.с.3) Як було встановлено судом, з лютого 2014 року сторони припинили свої шлюбні відносини та проживають окремо, хоча їх шлюб не розірвано у встановленому законом порядку. Згідно довідки КЖРЕП №9 від 05.02.2015 року неповнолітній син сторін [PERSON] зареєстрований та проживає разом з матір'ю [PERSON] (а.с.4). Неповнолітній [PERSON] навчається в 7 класі Чернівецького ліцею №1 математичного та економічного профілів (а.с.28). Як передбачено нормами ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При призначенні аліментів суд враховує те, що обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Причому обовязком особистим, індивідуальним, а не солідарним. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] займається підприємницькою діяльністю та має мінливий нерегулярний дохід. У свою чергу, позивачка [PERSON] працює вчителем в ЗОШ №14 та згідно довідки про заробітну плату, її середньомісячний дохід становить 3800 грн. (а.с.5). Як пояснила в судовому засіданні позивачка [PERSON] в середньому щомісяця вона витрачає на утримання сина приблизно 2000 грн. Таким чином, виходячи з принципу розумності та достатності розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб позивачки на утримання дитини, а також з реальної можливості відповідача вказаний розмір аліментів сплачувати щомісячно, не порушуючи прав останнього, суд вважає, що з [PERSON] на користь позивачки на утримання сина підлягають стягненню аліменти в розмірі 1000 грн. щомісяця.

Outcome: partial