Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулась в суд із позовом, яким просить припинити сервітут [PERSON] на право користування квартирою [ADDRESS] в м. Кіровограді; позбавити його права користування квартирою та виселити з квартири [ADDRESS]. Вимоги мотивує тим, що з 08.08.1992 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У жовтні 1997 року у них народилась донька [PERSON]. В червні 2005 року, за згодою її матері, [PERSON]., яка на той час була власником квартири [ADDRESS] , але проживала в іншому місці, вони з відповідачем , вселилися у спірну квартиру , в якій останній , за згодою власника, зареєструвався, як член її сім»ї. 17.09.2008 року шлюб між ними було розірвано. Відповідач вигнав її з дитиною з квартири , та проживав у ній один до липня 2012 року. З липня 2012 року по березень 2014 року в спірній квартирі не проживав. У листопаді 2012 року право власності на [ADDRESS] в м. Кіровограді, згідно договору дарування, перейшло від її матері [PERSON]., до неї, позивача. Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 09.01.2014 року скасовано рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.10.2013 року в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області, про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи: [PERSON]., приватний нотаріус Кіровоградського нотаріального округу [PERSON], про визнання нікчемним договору дарування та його скасування, вселення, зобов'язання надати ключі і не чинити перешкод у користуванні квартирою. Зокрема, в частині задоволення позову [PERSON] до [PERSON], третя особа: Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області, про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням , ухвалено нове рішення, яким відмовлено [PERSON] у задоволенні зазначених позовних вимог. В частині відмови у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про вселення, зобов'язання надати ключі і не чинити перешкод у користуванні квартирою , ухвалено нове рішення, яким вселено [PERSON] у квартиру [ADDRESS] . Зобов'язано [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS] в м. Кіровограді та надати ключі від вхідних дверей вказаної квартири. 20.03.2014 року відповідача за вказаним рішенням апеляційної інстанції було вселено у квартиру [ADDRESS]. Після вселення до квартири , відповідач змінив замки на вхідних дверях, заборонивши їй, позивачу, та своїй доньці навіть заходити до неї. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26.05.2014 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 13.08.2014 року, відповідача було позбавлено батьківських прав відносно його доньки [PERSON]. Причиною звернення до суду стала безвідповідальна та цинічна поведінка батька, який ніколи не брав участі у вихованні дитини , брутально з нею поводився, знущався, принижував її людську гідність. Перешкоджав отриманню нею європейської освіти , і взагалі робив все, щоб відвернути від себе дитину, яка навіть змінила його прізвище та не бажає нічого мати спільного вже з колишнім батьком . При цьому , посилається на норми статей 19, 167, 171 СК України та ч.1 ст. 406 ЦК України. В судовому засіданні позивач та її представник вимоги підтримали, просили задовольнити. Відповідач та його представник позов не визнали, у задоволенні вимог просили відмовити за безпідставністю та недоведеністю. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи , в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Встановлено, що з 08.08.1992 року [PERSON] і [PERSON] перебували у шлюбі і проживали в [ADDRESS] В квартиру відповідач вселився як член сім'ї позивача і зареєстрований в ній з 10 червня 2005 року. Вселення відповідача в квартиру відбулося з дозволу позивача та її матері, [PERSON]., якій на той час на праві власності належала спірна квартира відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 08.10.1997 року. Наведені обставини підтверджуються рішенням апеляційного суду Кіровоградської області 25 квітня 2012 року, ухваленим у цивільній справі за позовом [PERSON]. до [PERSON] про усунення перешкод в здійсненні права власності та рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 24 вересня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 12 грудня 2012 року, ухваленим у справі за позовом [PERSON] до [PERSON]. про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення. 12 листопада 2012 року [PERSON]. подарувала квартиру [ADDRESS] , [PERSON] позивачці . 17.09.2008 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано. Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 09 січня 2014 року, рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 жовтня 2013 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області, про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи: [PERSON]., приватний нотаріус Кіровоградського нотаріального округу [PERSON], про визнання нікчемним договору дарування та його скасування, вселення, зобов'язання надати ключі і не чинити перешкод у користуванні квартирою, скасовано: в частині задоволення позову [PERSON] до [PERSON], третя особа: Управління Державної міграційної служби України в Кіровоградській області, про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням , й ухвалено нове рішення, яким відмовлено [PERSON] у задоволенні зазначених позовних вимог. в частині відмови у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про вселення, зобов'язання надати ключі і не чинити перешкод у користуванні квартирою , й ухвалено нове рішення, яким вселено [PERSON] у квартиру [ADDRESS] . Зобов'язано [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS] в м. Кіровограді та надати ключі від вхідних дверей вказаної квартири( а.с. 5-7). Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 20.03.2014 року відповідача за вказаним рішенням апеляційної інстанції було вселено до квартири [ADDRESS] ( а.с. 17). При цьому, з»ясовано, що відповідач після вселення у спірну квартиру змінив замки на вхідних дверях, та перешкоджає позивачу разом з донькою заходити до квартири . Крім того, рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26.05.2014 року, яке було залишено без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 13.08.2014 року, відповідача [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно його доньки [PERSON], [INFO] ( а.с. 8-11). Позивач, посилаючись на норми статей 19, 167, 171 СК України та ч.1 ст. 406 ЦК України просить припинення сервітуту відповідача на право користування квартирою [ADDRESS] в м. Кіровограді; позбавити відповідача права користування квартирою та його виселення з квартири [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 406 ЦК України, сервітут припиняється у разі: 1) поєднання в одній особі особи, в інтересах якої встановлений сервітут, і власника майна, обтяженого сервітутом; 2) відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; 3) спливу строку, на який було встановлено сервітут; 4) припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; 5) невикористання сервітуту протягом трьох років підряд; 6) смерті особи, на користь якої було встановлено особистий сервітут. Зі змісту ст. 406 ЦК України вбачається, що сервітут припиняється в силу закону (у випадках, передбачених частиною першою статті) або може бути припиненим за рішенням суду (у випадках, передбачених частинами другою-четвертою статті). Сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 406 ЦК України передбачено, що наслідком припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту є припинення самого сервітуту. Слід враховувати, що особистий сервітут передбачає право конкретної особи на користування чітко визначеним договором, законом, заповітом або рішенням суду чужим майном. Таке користування може бути постійним або протягом певного строку. Воно може бути обумовлене об'єктивною обставиною, внаслідок виникнення якої виникає й необхідність для встановлення сервітуту з метою задоволення потреб конкретної особи (осіб), коли такі потреби не можуть бути задоволенні іншим способом. Обставиною встановлення особистого сервітуту відповідача - [PERSON] було укладення шлюбу з членом сім»ї власника квартири [PERSON]. - [PERSON], а отже й отримання статусу члена сім'ї позивача , оскільки постійно проживав у цій квартирі, внаслідок чого набув прав та обов'язків, передбачених ст.156 ЖК України. Як вже зазначалося, шлюб між сторонами в справі розірваний, а отже і обставина встановлення особистого сервітуту має бути припинена. Проте, припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє його права користування займаним житловим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖКУ, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Отже, у разі припинення сімейних відносин з власником колишні члени його сім'ї не позбавляються права користування житловим приміщенням. Вибуття певної особи зі складу сім'ї власника житла із збереженням за нею права на користування житлом і появою обов'язку сплачувати зазначені платежі не перетворює її на наймача житла, адже відносини найму ґрунтуються на договорі, а права колишніх членів сім'ї - на законі. Зміст ч. 1 ст. 402 ЦК дає підстави стверджувати, що в даному випадку має місце сервітут, встановлений в силу закону. Оскільки , відповідач фактично користується квартирою на підставі сервітуту, встановленого в силу закону, і в установленому порядку сервітут не припинений, а відтак відсутні підстави для задоволення позову щодо його припинення та виселення . Згідно ч.ч.1, 2 ст. 167 СК України, якщо дитина проживала з тим із батьків, хто позбавлений батьківських прав, суд вирішує питання про можливість їхнього подальшого проживання в одному житловому приміщенні. Суд може постановити рішення про виселення того з батьків, хто позбавлений батьківських прав, з житлового приміщення, у якому він проживає з дитиною, якщо буде встановлено, що він має інше житло, у яке може поселитися, або постановити рішення про примусовий поділ житла чи його примусовий обмін. Так, згідно довідки №106170 від 17.01.2014 року, [PERSON] має у спільній частковій власності 1 / 2 частину квартири [ADDRESS] ( а.с 12). Відповідно до ч.1 ст. 242 ЦК України - батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Згідно ч.2 ст. 154 СК України - батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Крім того, щодо даної норми права, суд вважає, що позивач , посилаючись на те, що відповідач має бути виселеним із квартири [ADDRESS], оскільки є рішення суду про позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітньої, а питання про можливість подальшого проживання дитини з батьком в одному житловому приміщенні не вирішувалось, проживання останнього у квартирі порушує права доньки , не є належним позивачем , так як позов пред»явлено в суд не в інтересах дитини , а в своїх інтересах, а відтак приходить до висновку щодо неналежного позивача, що не позбавляє права повторно звернутися до суду саме в інтересах дитини . Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Тому,

Outcome: dismissed