Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-13 00:00:00

У вересні 2017 року позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся з позовом до відповідача [PERSON], в якому просив в рахунок часткового погашення заборгованості третьої особи ФОП [PERSON] за кредитним договором № ВКЛ-2007739 від 01.09.2011 р. в розмірі 213 032,38 грн., що складається з: заборгованості за простроченим кредитом - 83 768,68 грн.; суми прострочених відсотків - 125 115,72 грн.; пені за несвоєчасну сплату відсотків - 3 732,99 грн.; 3% річних - 414,99 грн., звернути стягнення на належний відповідачу [PERSON], на праві власності предмет іпотеки за іпотечним договором від 01.09.2011 р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., зареєстрованим в реєстрі за № 455, шляхом продажу предмета іпотеки, а саме, квартири загальною площею 31,8 кв.м, житловою площею 17,6 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS], на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Позовні вимоги мотивовані тим, що 01 вересня 2011 р. між позивачем та третьою особою було укладено кредитний договір № ВКЛ-2007739, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у формі кредитної лінії з фінансування поточної діяльності з максимальним лімітом заборгованості в сумі 87 900,00 грн., зі сплатою плати за користування грошовими коштами в розмір 25,99 %, з кінцевим строком погашення до 30.08.2014 р. Позичальник свої зобов'язання за договором кредиту не виконує, суму кредиту не повернув, порушує строки сплати відсотків за кредитом, в зв'язку з чим станом на 03 серпня 2017 р. за ним обраховується заборгованість в розмірі 213 032,38 грн., що складається з: заборгованості за простроченим кредитом - 83 768,68 грн.; суми прострочених відсотків - 125 115,72 грн.; пені за несвоєчасну сплату відсотків - 3 732,99 грн.; 3% річних - 414,99 грн. З метою забезпечення виконання кредитного договору між сторонами 01 вересня 2011 р. укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., зареєстрований в реєстрі за № 455, відповідно до якого іпотекодавець - [PERSON] передав в іпотеку іпотекодержателю - ПАТ «Дельта Банк» належне йому на праві власності майно, а саме: квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Оскільки договором іпотеки встановлено відповідальність іпотекодавця за зобов'язаннями позичальника, позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив задовольнити позов у визначений ним спосіб. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30 серпня 2017 р. підсудність справи визначено Печерському районному суду м. Києва (а.с. 3). Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06 вересня 2017 р. позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків - сплати 1 600 грн. судового збору протягом 5 днів з моменту отримання ухвали (а.с. 105). Після усунення недоліків позовної заяви ухвалою Печерського районного суду від 15 листопада 2017 р. відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду на 11 грудня 2017 р. На підставі п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 р. у справі 12 лютого 2018 р. проведено підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду по суті на 14 червня 2018 р. 12 лютого 2018 р. представник позивача [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, щодо постановлення заочного рішення не заперечила. Відповідач та третя особа про відкриття провадження у справі повідомлялися судом шляхом розміщення судової повістки на офіційному веб-сайті суду, оскільки останніми відомими місцями їх проживання є м. Євпаторія, Автономна Республіка Крим, що є тимчасово окупованою територією та пересилання поштової кореспонденції на дану територію не здійснюється. Сторони до судового засідання не з'явилися. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав, третя особа пояснень не надав. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами позовного провадження та в порядку заочного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав. При цьому, позивач не заперечив щодо такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 01 вересня 2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та ФОП [PERSON] укладено Договір кредитної лінії № ВКЛ-2007739 (далі - кредитний договір). Згідно з п. 1.1. кредитного договору кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 87 900,00 грн., зі сплатою плати за користування грошовими коштами в розмірі 25,99% річних, з кінцевим терміном повернення до 30 серпня 2014 р. включно (а.с. 66-73). Отримання коштів ФОП [PERSON] підтверджується копією меморіального ордеру від 09.09.2011 р. № 32172196 (а.с. 11). Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 629 ЦК України передбачено, що Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до змісту ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості та виписки по особовому рахунку позичальник припинив здійснення платежів по кредитному договору з травня 2014 р. Таким чином у судовому засідання знайшла своє підтвердження та обставина, що позичальником порушені умови кредитного договору щодо погашення заборгованості та повернення кредитних коштів в обумовлені сторонами кредитного договору строки, в зв'язку з чим станом на 03 серпня 2017 р. за ним обраховується заборгованість в розмірі 213 032,38 грн., що складається з: заборгованості за простроченим кредитом - 83 768,68 грн.; суми прострочених відсотків - 125 115,72 грн.; пені за несвоєчасну сплату відсотків - 3 732,99 грн.; 3% річних - 414,99 грн. Також судом встановлено, що з метою забезпечення належного виконання позичальником зобов'язань, що випливають з кредитного договору 01 вересня 2011 р. між сторонами справи укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., зареєстрований в реєстрі за № 455, відповідно до якого іпотекодавець - [PERSON] передав в іпотеку іпотекодержателю - ПАТ «Дельта Банк» належне йому на праві власності майно, а саме: квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 74-79). Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель (ст. 1 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Згідно з ч. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється в тому числі і на підставі рішення суду. Законом України «Про іпотеку» (ст. 41) передбачається можливість реалізації предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону, або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Згідно з п. 4.1 договору іпотеки сторони дійшли згоди, що банк набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадках невиконання позичальником кредитного договору, або порушення порядку його виконання, та інших випадках передбачених кредитним договором та чинним законодавством України. Відповідно до п. 7.3. договору іпотеки порядок звернення стягнення на предмет іпотеки обирає іпотекодержатель. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 4 листопада 2015 року № 6-340цс15. Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону (ст. 41 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до ч. 2 ст. 43 Закону України «Про іпотеку» початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки. Згідно із експертним висновком суб'єкта оціночної діяльності ТОВ «АКО Експерт» ринкова вартість об'єкта оцінки станом на 02 червня 2011 р. становить 219 859,53 грн. (п. 2.3.1 іпотечного договору). Згідно з ч. 1 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Оскільки, в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що позичальником порушено передбачений кредитним договором порядок виконання кредитного зобов'язання, яке забезпечене іпотекою належного відповідачу майна, позовні вимоги підлягають задоволенню. У зв'язку із задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 3 195,49 грн. відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved