Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

\~ \~ \~ \~У берзні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, яка виникла за договором № б/н від 10.05.2011 року станом на 31.01.2019 року в сумі 87695,14 грн. На обґрунтування\~своїх вимог\~Банк зазначив,\~що відповідач\~ [PERSON] ,\~який отримав\~кредит у\~розмірі 6000,00\~грн.\~у вигляді\~встановленого кредитного\~ліміту на\~платіжну картку\~зі сплатою\~відсотків за\~користування кредитом\~у розмірі\~30,00%\~на рік\~на суму\~залишку заборгованості\~за кредитом\~з кінцевим\~терміном \~повернення,\~що відповідає\~строку дії\~картки,\~всупереч умовам\~укладеного договору,\~зобов`язання за\~вказаним договором\~належним чином\~не виконав,\~внаслідок чого\~в нього\~станом на\~31.01.2019\~року склалась\~заборгованість перед\~позивачем \~в \~розмірі 87695,14 грн., яку [PERSON] добровільно не погашає. Сторони в судове засідання не з`явились. Від представника позивача до суду надійшла заява, в якій він підтримав заявлені позовні вимоги та просив справу слухати у відсутності представника позивача. Від відповідача до суду надійшло заперечення, в якій він просить справу слухати у його відсутності та у позові відмовити повністю. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ч.\~1,\~2\~ст.\~2\~ЦПК України,\~завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних\~осіб,\~прав та\~інтересів юридичних\~осіб,\~інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1, ч. 3 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. В силу ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом\~ст.\~207\~ЦК України,\~правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України). Судом встановлено, що підставою виникнення прав та обов`язків між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] є договір № б/н від 10.05.2011 року, укладений між сторонами, який складається з анкети-заяви відповідача від 10.05.2011 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Відповідно до укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 6000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання з повернення грошових коштів, внаслідок чого станом на 31.01.2019 року у нього виникла заборгованість за кредитом у сумі 87695,14 грн., з яких: 4665,97 грн. заборгованість за кредитом, 77077,02 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 1300,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина), 4152,15 грн. штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком АТ КБ «ПриватБанк» за договором № б/н від 10.05.2011 року. Згідно наданої до суду копії анкети-заяви вбачається, що відповідач особистим підписом висловив згоду на укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна». У відповідній графі заяви присутня відмітка з зазначенням картки, яку бажав отримати [PERSON] , а також проставлена дата та підпис [PERSON] . Окрім того, [PERSON] особистим підписом засвідчив, що йому були надані для ознайомлення в письмовому вигляді Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифів банку, з якими він ознайомився і згідний. Потрібно зазначити, що довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», у якій вказані тарифи обслуговування кредитних карт, умови настання відповідальності у вигляді неустойки за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми, також підписана [PERSON] , а тому наявні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Докази у справі достовірно вказують на те, що АТ КБ «Приватбанк» відкрило на ім`я [PERSON] картковий рахунок, на який банком були перераховані кредитні кошти та через який сторонами здійснювались фінансові операції. Кредитна установа видала позичальнику кредитну картку, яка використовувалася відповідачем для проведення розрахунків. Вказані докази підтверджують одержання відповідачем кредитних коштів. З виписки по картковому рахунку вбачається, що з 10.05.2011 року відповідачу відкрито рахунок, на який встановлено кредитний ліміт, відповідач користувався кредитними коштами, оскільки проводив оплату за придбані товари та надані послуги, здійснював часткове погашення кредиту. Оцінивши в сукупності надані докази, слід прийти до висновку, що [PERSON] на виконання умов кредитного договору отримав кошти у кредит, кредитний ліміт становив 6000 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Проте, свої зобов`язання відповідно до умов кредитного договору відповідач належним чином не виконував: своєчасно не вносив платежі на погашення кредиту, своєчасно не сплачував нараховані проценти за користування кредитом. У поданому запереченні відповідач просить відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності. Однак, суд не погоджується з даним твердженням, з огляду на наступне. Нормами ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Із положень ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України слідує, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За змістом ст. 261 ЦК України, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно п. 2.1.1.2.11 розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці. Враховуючи те, що кредитним договором не встановлено обов`язку позичальника щомісячно вносити платіж з повернення суми кредиту у конкретно визначеному розмірі та не передбачено самостійної відповідальності за невиконання цього обов`язку, а строк погашення кредиту в повному обсязі у договорі визначено останнім днем місяця, зазначеного на картці (строку кредитування), то в такому випадку позовна давність обраховується з моменту закінчення строку кредитування, який збігається зі строком дії картки. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постановах від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13), від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), від 17 вересня 2014 року (справа № 6-95цс14), від 19 листопада 2014 року (справа № 6-160цс14) та підтримав Верховний Суд у своїй постанові від 06 березня 2018 року, провадження № 61-88св17 (справа № 2120/12694/12). Згідно довідки № 30.1.0.0/2-20190302РВ0000000160 від 27.06.2019 року, строк дії картки до 10.2017 року, після чого у банку виникло право вимагати повернення кредиту згідно з умовами договору (а.с. 80). Як вбачається із матеріалів справи АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до суду з позовом про захист свого порушеного права 18.03.2019 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, установленого ст. 257 ЦК України. Що стосується вимоги позивача стягнути з відповідача одночасно нараховані пеню та штраф то вона не може бути задоволена з огляду на наступне. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.\~ Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Верховний Суд України висловив правову позицію у справі № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року, вказавши, що згідно ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Враховуючи вищевикладене\~та те,\~що відповідач\~не виконує\~свої зобов`язання\~за кредитним\~договором,\~позов підлягає\~задоволенню частково,\~відмовивши в\~частині стягнення\~500,00\~грн.\~штрафу (фіксованої\~частини)\~та 4152,15\~грн.\~-\~штрафу (процентної\~складової),\~а тому\~звідповідача на користь Банку підлягає стягненню кредитна заборгованість в розмірі 83042,99 грн. У зв`язку з тим, що позов задоволено частково, відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь Банку слід стягнути 1819,19 грн. судового збору.

Outcome: partial