Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Державної казначейської служби України (далі - відповідач), треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Київська місцева прокуратура №10, Шевченківське управління поліції Головного управління Національної поліції України в м.Києві, Подільський районний суд м. Києва, про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконних рішень, дій органів досудового розслідування, прокуратури та суду. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31 травня 2016 року старший слідчий СВ Шевченківського управління поліції Національної поліції в м. Києві капітан поліції Габінет М.В., розглянувши матеріали досудового розслідування, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015100000000414, від 08 травня 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України повідомлено про підозру [PERSON] Вироком Подільського районного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та засуджено до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, суд звільнив [PERSON] від призначеного за ч. 4 ст. 358 КК України покарання у зв`язку із закінченням строків давності. Згідно ч. 2 ст. 124 КПК України стягнуто з [PERSON] на користь держави витрати за залучення експерта у розмірі 3 686 грн. 40 коп. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 20 березня 2018 року вирок місцевого суду скасовано, а кримінальне провадження щодо [PERSON] закрито на підставі п. З ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді і вичерпанням можливості їх отримати. Через здійснення досудового розслідування позивача незаконно звільнено з роботи та до цього часу не поновлено. Як зазначає позивач, незаконними діями працівників СВ Шевченківського УП ГУНП в м. Києві, Київської місцевої прокуратури № 10 та судді Подільського районного суду міста йому завдано моральних страждань. У [PERSON] порушились нормальні життєві зв`язки, він втратив роботу та до моменту закриття справи не міг знайти нову, ускладнились сімейні та сусідські стосунки. Негативні емоції вплинули на його стан здоров`я. Завдана позивачу незаконними діями органу досудового розслідування, прокуратури та суду першої інстанції моральна шкода проявилась в тому, що [PERSON] чесно та сумлінно працював на посаді директора ДП «Київський міський лабораторний центр Державної санітарно-епідеміологічної служби України» у період з 03.04.2013 до 29.09.2015 року, виконував свої посадові обов`язки, мав численні відзнаки. Проте, незаконні дії правоохоронних органів спричинили моральні страждання, призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків, вимагали від позивача додаткових зусиль для організації його життя, оскільки протягом тривалого часу мав статус підозрюваного, потім обвинуваченого, а згодом засудженого по даному кримінальному провадженню, його доводилось доводити свою невинуватість, втрачати свій особистий час на відвідування судів, адвокатів, поліції, прокуратури, що унеможливило працевлаштування. Звинувачення позивача у вчиненні кримінального правопорушення отримало певний розголос. Вказані обставини не могли не відобразитися на стані здоров`я позивача та відносинах з оточуючими людьми (дружиною, дітьми, родичами, друзями та знайомими), його моральному, психологічному та соціальному стані. Вищезазначені події - кримінальне провадження, притягнення до кримінальної відповідальності, звільнення з роботи, непоновлення на посаді, втрата роботи, участь у судових засіданнях з метою доведення невинуватості та поновлення прав знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку і мають враховуватися під час визначення розміру моральної шкоди. На думку позивача, розмір мінімальної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, складає 170 000,00 грн. Тому, позивач просив суд стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь моральну шкоду завдану незаконними діями органу досудового розслідування, прокуратури і суду у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності в розмірі 170 000 грн. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в відзиві, що долучений до матеріалів справи, міститься прохання проводити розгляд справи за без його участі, при цьому вказав, що Шевченківський районний суд м. Києва не має права розглядати питання щодо відшкодування позивачу шкоди, а визначити розмір завданої позивачу шкоди має Подільський районний суд м. Києва. Треті особи у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, представник Подільського районного суд м.Києва надіслав лист про слухання справи без його участі, інші треті особи про причини неявки суд не повідомили. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч.ч. 1, 3 ст. 211 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А. від 06.03.2019 року відкрито провадження у даній справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 20.05.2019 року до матеріалів справи долучено відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 20.05.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її судовий розгляд. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 31 травня 2016 року старший слідчий СВ Шевченківського управління поліції Національної поліції в м. Києві капітан поліції Габінет М.В., розглянувши матеріали досудового розслідування, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015100000000414 від 08 травня 2015 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України повідомлено про підозру [PERSON] у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України (а.с. 13-16). Вироком Подільського районного суду м. Києва від 27.09.2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та призначено йому покарання за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнено [PERSON] від призначеного за ч.4 ст.358 КК України покарання у зв`язку із закінченням строків давності. Згідно ч. 2 ст. 124 КПК України стягнуто з [PERSON] на користь держави витрати за залучення експерта у розмірі 3 686 грн. 40 коп. (а.с. 23-29). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.03.2018 року вирок Подільського районного суду м. Києва від 27 вересня 2017 року щодо [PERSON] , яким останнього визнано винним та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності - скасовано, а кримінальне провадження щодо нього закрито, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості [PERSON] в суді та вичерпанням можливостей їх отримання. Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертиз, в сумі 3 686 грн. 40 коп. віднесено на рахунок держави (а.с. 31-41). Постановою Верховного Суду від 31.01.2019 року ухвала Апеляційного суду м. Києва від 20 березня 2018 року щодо [PERSON] залишено без змін (а.с. 43-48). Як вказано в ухвалі Апеляційного суду м. Києва від 20.03.2018 року, апеляційний суд, проаналізувавши докази, надані стороною обвинувачення в обґрунтування винуватості [PERSON] у використанні завідомо підробленого документа, встановив, що місцевим судом не було здобуто жодного належного доказу, який би прямо чи непрямо підтверджував факт використання [PERSON] завідомо підробленого документу, а саме довідок про відсутність судимості № 103919 та №105299. Апеляційний суд з урахуванням доказів, досліджених та проаналізованих з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов обґрунтованого висновку про те, що не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості [PERSON] у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, та необхідність закриття кримінального провадження щодо останнього. Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до положень статті 16 ЦІК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Ч. 1, 5 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно вимог ч. ч. 1, 2, 7 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Підстави, порядок і розмір відшкодування такої шкоди визначений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон). Відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню в тому числі шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян (п.1 ч.1 ст.1 Закону). У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (ч.2 ст.1 Закону). П. 2 ч.1 ст.2 Закону встановлено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутності події кримінального правопорушення, відсутності у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода. Відшкодування моральної шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету (ч.1 ст.4 Закону). Ч. 5, 6 ст.4 Закону передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, щоздійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. З огляду на викладені норми закону, позивач, на думку суду, має право на відшкодування моральної шкоди. При цьому факт перебування [PERSON] під слідством та судом з 31 травня 2016 року по 20 березня 2018 року, тобто 21 місяць та 20 днів, очевидно завдав позивачу моральної шкоди внаслідок психічного впливу пред`явленням обвинувачення, винесення вироку, позбавлення можливостей в повній мірі реалізації ним своїх звичок і бажань, що призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків та вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, пошук можливих способів захисту своїх порушених прав, інших негативних наслідків морального характеру, зниження репутації. Сам по собі такий факт є травмуючим для будь-якої людини, яка зазнала незаконних дій правоохоронних органів та суду. При цьому, суд зазначає, що позивачем не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку з його станом здоров`я, які не підтверджені медичними довідками, та спричиненою шкодою. Крім того, на думку суду, безпідставні є посилання позивача на те, що звільнення його з роботи та не поновлення до цього часу, не зважаючи на наявність судового рішення, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із здійснення досудового розслідування та судовим розглядом, адже вини правоохоронних органів та суду у таких подіях немає. Тому, дані обставини не можуть слугувати додатковим приводом для стягнення моральної шкоди за рахунок коштів державного бюджету, завданої внаслідок незаконних рішень, дій органів досудового розслідування, прокуратури та суду. Суд також не погоджується з твердженнями відповідача щодо неможливості розгляду даної справи Шевченківським районним судом м. Києва, зважаючи на наступне. В силу ст. 11 вказаного Закону, у разі виникнення права на відшкодування завданої шкоди відповідно до статті 2 цього Закону орган, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, прокурор або суд зобов`язані роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди. За змістом положень частини першої статті 12 Закону розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Частиною другою зазначеної статті встановлено, що у разі незгоди з прийнятою постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку. Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України 04 березня 1996 року № 6/5/3/41 затверджено Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» (далі - Положення). Згідно п 6 вказаного Положення встановлено, зокрема, що громадянинові, а у разі його смерті - спадкоємцям, відповідний орган одночасно з повідомленням про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства направляє повідомлення, в якому роз`яснює, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Повідомлення складається за формою, що встановлена в додатку до цього Положення. У повідомленні зазначається перелік тільки тих вимог, на які даний громадянин має право претендувати. Згідно з пунктами 11, 12 Положення для визначення розміру заробітку та інших грошових доходів, які громадянин втратив внаслідок незаконних дій, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися: при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному або наглядному порядку - до суду, який розглядав справу по першій інстанції. У місячний термін з дня звернення громадянина суд витребовує від відповідних державних та громадських організацій усі необхідні документи, що мають значення для визначення розміру завданої шкоди, і виносить передбачену частиною першою статті 12 Закону № 266/94-ВР ухвалу. Пункт 12 Положення містить вимоги щодо змісту такої ухвали. У разі незгоди з винесеною ухвалою суду громадянин має право оскаржити її до суду вищої інстанції в касаційному порядку. Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Статтею 2 КПК України визначені завдання кримінального провадження, серед яких є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 43 КПК України виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили. Ч. 3 ст. 43 КПК України передбачає, що виправданий має права обвинуваченого, передбачені статтею 42 цього Кодексу, в обсязі, необхідному для захисту на відповідній стадії судового провадження. П. 17 ч. 3 ст. 42 КПК України визначено, що підозрюваний, обвинувачений має право вимагати відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, в порядку, визначеному законом, а також відновлення репутації, якщо підозра, обвинувачення не підтвердилися. Отже, внаслідок незаконного засудження, ухвалення судом виправдувального вироку, позивач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону, а саме: статті 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Як вказано у постанові Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження №14-298цц18), обов`язок роз`яснити особі порядок поновлення її порушених прав чи свобод та відшкодування завданої шкоди у разі ухвалення виправдувального вироку покладається на суд, який повинен здійснити це шляхом направлення громадянинові повідомлення одночасно з копією виправдувального вироку, який набрав законної сили. При цьому в повідомленні має бути зазначено, куди і протягом якого терміну можна звернутися за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Відсутність такого роз`яснення (повідомлення) не позбавляє особу права на відшкодування, встановленого законом. Стосовно [PERSON] не виконано передбаченого статтею 11 Закону обов`язку роз`яснення порядку поновлення його порушених прав, та встановленого пунктами 6, 11, 12 Положення порядку повідомлення про звернення за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав. Однак, зазначені обставини не є підставою для відмови у захисті його порушеного права. Стосовно питання доступу до суду ЄСПЛ в ухвалі щодо прийнятності заяви № 6778/05 у справі «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року зазначив, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6 Конвенції, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (справа «Ґолдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 року). Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення від 19 грудня 1997 року у справі «Бруала Гомес де ла Торре проти Іспанії»). Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції»). Оскільки [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва за захистом свого порушеного права у порядку, визначеному законом з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконних рішень, дій органів досудового розслідування, прокуратури та суду, за відсутності відповідних роз`яснень судового органу щодо порядку повідомлення про звернення за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав, на який покладено обов`язок надати відповідні роз`яснення, а також з метою ефективного захисту прав позивача, на думку судді, дана справа має розглядатися саме Шевченківським районним судом м. Києва. Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди позивачу суд керується наступними нормами закону. Згідно ч. 2 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Відповідно до правової позиції Верховного суду України у справі № 6-2203цс15 від 02 грудня 2015 року, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Так, позивач просить стягнути на його користь 170 000,00 грн. моральної шкоди, проте, суд, враховуючи обставини справи, виходячи з засад розумності та справедливості, вважає, що достатнім для відшкодування моральної шкоди, завданої [PERSON] , є стягнення однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом. Згідно ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік», мінімальна заробітна плата в місячному розмірі з 01 січня 2019 року становить 4 173,00 грн. Оскільки [PERSON] перебував під слідством та судом 21 місяць та 20 днів, мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню, становить 90 415,00 грн. (4 173,00 грн. * 21 місяць + (20 днів:30 днів) * 4 173,00 грн.). Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 845 від 3 серпня 2011 року (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013 р. № 45). Відповідно до пункту 35 даного Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду. Згідно пункту 38, для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. Таким чином, за наявності відповідного судового рішення про стягнення моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України, Державна казначейська служба України в особі відповідного територіального органу, здійснює списання коштів з рахунку, відкритого на вказані потреби, що фінансується за рахунок державного бюджету. Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог на підставі наявних у справі матеріалів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги положення Закону України Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування,прокуратури і суду», даний позов підлягає задоволенню в частині стягнення з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди в розмірі 90 415,00 грн. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. На підставі викладеного,

Outcome: partial