Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

У березні 2019 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 13.08.2018 року шлюб між ними було розірвано. У зв`язку із проведенням АТО та тимчасовою окупацією окремих районів Донецької та Луганської області вона з дитиною вимушені були виїхати на постійне місце проживання до м.Маріуполя. Відповідач залишився проживати в будинку своїх батьків в м.Харцизьку Донецької області. Їй відомо, що відповідач розірвав з нею шлюб через органи влади самопроголошеної ДНР і в 2017 році зареєстрував шлюб з іншою жінкою. Після розлучення дитина проживає з нею. Відповідач життям дитини не цікавиться, не телефонує, не бажає спілкуватись з дитиною, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не надає матеріальної допомоги. Її близькі родичі проживають на території Білорусії, проте вона не має можливості виїхати з дитиною на відпочинок до родичів, оскільки їй потрібно постійно отримувати дозвіл в суді на виїзд дитини через те, що відповідач добровільно відмовляється надати такий дозвіл. Так, рішенням Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 06.03.2015 року їй було надано дозвіл на виїзд з дитиною за кордон без письмової згоди та супроводу батька. Батько дитини жодного разу не відвідував школу, де навчається син, не був присутній на батьківських зборах. Навчанням та успіхами дитини не цікавиться. На території та поза школою відповідач з сином не зустрічався. З питань виховання та навчання відповідач до вчителів не звертався. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Враховуючи те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, просила позбавити його батьківських прав відносно їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка та її представник, яка діє на підставі договору про надання правничої допомоги, адвокат Гуртовой М.Б. у судове засідання не з`явились, в матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи за їх відсутності, в якій позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягали на їх задоволенні, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про день розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив відповідач не надав. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради, яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не з`явилась в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за їх відсутності, надати пояснення не можливо, оскільки відповідач проживає на тимчасово окупованій території. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу [INFO] народився син [PERSON] , батьками якого є сторони у справі, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 11.01.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харцизького міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 9. Рішенням Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 13.08.2018 року шлюб між сторонами було розірвано. Відповідно до довідки № 402, виданої 29.03.2018 року головою КСН «Мирний», дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю - позивачкою у справі в [ADDRESS] , та знаходиться на повному її утриманні. На підставі договору купівлі - продажу від 27.08.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Лашиною Н.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 2856, позивачці на праві власності належить будинок [ADDRESS] , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 8493623 від 27.08.2013 року. Рішенням Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 06.03.2015 року позивачці було надано дозвіл на виїзд з дитиною за кордон без письмової згоди та супроводу батька - відповідача у справі. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 2 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя (не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти). Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Разом з тим, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у Постанові № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст.ст. 76-78 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів і показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачкою було надано до суду достатні та переконливі докази, які свідчать про те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а саме: добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не цікавиться її життям, здоров`ям, успіхами у навчанні, не спілкується з сином. За таких підстав, з урахуванням всіх встановлених обставин, суд вбачає достатні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини, та стягнення аліментів на її утримання, у зв`язку із чим, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн. У зв`язку з тим, що при зверненні до суду з позовною заявою про стягнення аліментів позивачка була звільнена від сплати судового збору та її вимоги задоволені, а відповідач не звільнений від оплати судових витрат, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved