Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

У вересні 2013 року Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ « Приватбанк») звернулося до суду із позовом до приватного нотаріусу Макіївського міського нотаріального округу [PERSON] ( далі - нотаріус) , третя особа- [PERSON] про визнання незаконною відмову нотаріусу у вчиненні нотаріальної дії та покладання зобов`язання вчинити цю дію, стягнення судових витрат по справі, мотивуючи свої вимоги порушенням відповідачем законних прав на отримання дублікату правовстановлюючого документу на нерухоме майно. Представник позивача- юрисконсульт філії «Донецьке регіональне управління» ПАТ «Приватбанк» Потапов В.Е., який діє на підставі довіреності юридичної особи, у судове засідання не прибув, суду подано письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд позову у його відсутність. ( а.с. 96) У позовній заяві від 24 вересня 2013 року зазначено про те, що згідно рішення Центрально- Міського районного суду міста Макіївки від 06 липня 2011 року були задоволені позовні вимоги ПАТ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно загальною площею 87,1 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS], яке належить на праві власності [PERSON], в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ЕМI15-07/S від 19 квітня 2007 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON],шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі- продажу будь-яким способом з іншою особою- покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності. Предмет іпотеки підлягав передачі в управління Банку з метою забезпечення належного господарського використання згідно з його цільовим призначенням на період до його реалізації у порядку, встановленого законодавством України. Враховуючи те, що для проведення дій по реалізації предмету іпотеки- продажу необхідно надавати правовстановлюючий документ на це нерухоме майно, а він у позивача відсутній, що виключає можливість укладання договору купівлі- продажу цього майна, 18 липня 2013 року представник ПАТ « Приватбанк» Сорока М.С. звернувся до приватного нотаріусу [PERSON] з письмовою заявою про видачу дублікату договору купівлі- продажу цього нежитлового приміщення від 19 квітня 2007 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], та посвідчений цим нотаріусом за реєстровим номером 1159. Між тим, приватний нотаріус [PERSON] у видачі дублікату цього договору письмово 23 липня 2013 року відмовила, посилаючись на те, що вказаний договір укладався особами, до складу яких ПАТ «Приватбанк» не входить, тому на підставі статей 8 та 53 Закону України «Про нотаріат» видача банку дублікату цього правовстановлюючого документу не є можливою. Таку відмову нотаріусу позивач вважає незаконною, тому , посилаючись на положення статті 53 Закону України « Про іпотеку», статті 49 та 50 Закону України «Про нотаріат», просив суд визнати таку відмову у вчиненні нотаріальної дії незаконною та зобов`я зати відповідача видати дублікат цього договору купівлі- продажу нерухомого майна для проведення дій по реалізації цього предмету іпотеки у порядку виконання судового рішення, відшкодувати понесені судові витрати по справі у вигляді сплати судового збору у сумі 114 грн. 70 коп. Приватний нотаріус Макіївського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не прибула, суду подано нею письмове клопотання від 30 грудня 2013 року про розгляд справи у її відсутність. У листі від 30 грудня 2013 року нотаріусом зазначено про те, що у видачі дублікату договору купівлі- продажу нею було відмовлено у зв`язку з тим, що Банк не входить до кола осіб, які мають на підставі статті 53 Закону України «Про нотаріат» право на отримання дублікату запитуваного ним документу. Однак, вирішення питання про можливість надання вказаного дублікату з урахуванням змісту рішення Центрально- Міського районного суду міста Макіївки від 06 липня 2011 року по справі № 2-251/2011, що набрало законної сили 19 серпня 2011 року, нотаріус залишає на розсуд суду. ( а.с. 94) Третя особа - [PERSON], який належним чином неодноразово повідомлений про дату, місце та час розгляду справи, у судове засідання не прибув, причини неприбуття суду не повідомив, тому суд вважає за можливим провести розгляд справи у його відсутність. ( а.с. 91-93,95 ) Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) встановив наступне. Матеріалами справи встановлено, що 19 квітня 2007 року між ПАТ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № EM15-07/S, відповідно до умов якого, банк надав йому кредит в сумі 90000, 00 доларів США з кінцевим терміном повернення не пізніше 17 квітня 2017 року зі сплатою 16,00% річних за користування кредитними коштами. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору між ПАТ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір іпотеки № 1035 ЕМ, відповідно до умов якого [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлове вбудоване приміщення загальною площею 87,1 кв. м, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Згідно із частиною 1 статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь- якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Частиною першою статті 33 та статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов`занням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Положеннями статті 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмету іпотеки та передбачено порядок продажу предмета іпотеки іпотекодержателем. Згідно рішення Центрально- Міського районного суду міста Макіївки Донецької області від 06 липня 2011 року, в рахунок погашення заборгованості на суму 142064,07 доларів США, що за курсом 7,89 відповідно до службового розпорядження НБУ № 417/309 від 13 серпня 2010 року складає 1120885,51 грн., за кредитним договором № ЕМI15-07/S від 19 квітня 2007 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON], підлягає звернення стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно загальною площею 87,1 кв.м, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі- продажу будь-яким способом з іншою особою- покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності. Предмет іпотеки підлягав передачі в управління Банку з метою забезпечення належного господарського використання згідно з його цільовим призначенням на період до його реалізації у порядку, встановленого законодавством України. Зазначене рішення суду набрало законної сили 19 грудня 2011 року (а.с. 5-7, 20-21). Згідно цього рішення суду предмет іпотеки належить [PERSON] на підставі договору купівлі- продажу від 19 квітня 2007 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], та посвідчений приватним нотаріусом Макіївського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 1159. Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, іпотекодержатель - ПАТ «Приватбанк» на підставі вищевказаного судового рішення має право вчиняти певні дії та мати певні права, необхідні для продажу предмету іпотеки від свого імені, враховуючи, що посвідчення таких договорів відбувається згідно з Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, та зареєстрованого в МЮУ 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі- Порядок), за умови надання нотаріусу пакету необхідних документів. Відповідно до підпунктів 1.1 та 1.2 пункту 1 глави 2 розділу II Порядку правочини щодо відчуження та застави майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності (довірчої власності) на майно, що відчужується або заставляється, та, у передбачених законодавством випадках, документів, що підтверджують державну реєстрацію прав на це майно в осіб, які його відчужують. Право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним з таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі- продажу, пожертви, довічного утримання (догляду), ренти,дарування, міни, спадковим договором; свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності на об`єкти нерухомого майна; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майні подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права на утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі( поділ); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі- продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, за наявності відмітки на ньому про реєстрацію відповідних прав тощо. Згідно положень пункту 8 частини 1 статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє таку нотаріальну дію, як видача дублікату нотаріального документу, що зберігається у справах нотаріуса. Згідно статті 53 Закону України «Про нотаріат» у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні частини 5 статі 8 цього Закону, видається дублікат втраченого документу. Видача дубліката втраченого або зіпсованого документа здійснюється державним нотаріальним архівом. До передачі в архів примірників документів, посвідчених або виданих нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, дублікат втраченого документа видається відповідно нотаріусом чи посадовою особою виконавчого комітету за місцем його зберігання. Із матеріалів справи убачається, що 18 липня 2013 року представником позивача було подано до приватного нотаріуса [PERSON] письмову заяву з питання надання дублікату договору купівлі- продажу від 19 квітня 2007 року нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який було укладено між [PERSON] та [PERSON]. Своє клопотання ПАТ «Приватбанк» обгрунтовував тим, що на підставі рішення суду від 06 липня 2011 року кредитна установа має право на продаж цього нерухомого майна у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, на підтвердження чого нотаріусу було надано копії судового рішення, копія договору купівлі- продажу від 19 квітня 2007 року та копія довіренності представника банку. Із тексту цієї заяви убачається, що представником банку зазначалося про необхідність надання аргументованої відповіді у разі відмові у видачі дублікату правовстановлюючого документу на нерухоме майно. (а.с.8). Зазначена заява була розглянута приватним нотаріусом [PERSON] і заявнику було надано письмову відповідь від 23 липня 2013 року( вихідний № 131/01-16), згідно якої у видачі дублікату договору купівлі- продажу нерухомого майна було відмовлено , з посиланням на положення статей 8 та 53 Закону України «Про нотаріат», які передбачають видачу дублікату лише особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялася ця нотаріальна дія.( а.с.9) Підстави, з яких нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, передбачені в ст. 49 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-ХII «Про нотаріат» ними є, якщо: 1) вчинення такої дії суперечить законодавству України; 2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; 3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; 4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; 5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; 6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; 7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; 8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; 9) в інших випадках, передбачених цим Законом. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, які відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Зміст постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, передбачений пунктом 3 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. На підставі ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Судом встановлено, що представником позивача при звернення 18 липня 2013 року з заявою про видачу дублікату договору купівлі- продажу нерухомого майна, було зазначено про те, що зазначений документ необхідний для вчинення правочину з реалізації Банком предмету іпотеки згідно рішення суду.(а.с.8) Як убачається із змісту матеріалів кредитної справи № ЕМ 15-07/S, наданої представником позивача суду, на підтвердження право власності на іпотечне нерухоме майно, власником майна [PERSON] банку було надано копію договору купівлі- продажу нерухомого майна від 19 квітня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], один із оригіналів якого знаходиться у справі нотарусу. ( а.с. 43-86). Незважаючи на те, що відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії повинна оформлятися у вигляді постанови про відмову, про що зазначено у статті 49 Закону України «Про нотаріат» та главі 13 Порядку, нотаріус [PERSON] свою відмову у видачі дублікату правовстановлюючого документу- договору купівлі- продажу, оформила у вигляді «відповіді на звернення». ( а.с.9) Аналізуючи зміст цієї відповіді суд приходить до висновку про те, що зазначена відмова по змісту у повному обсязі відповідає вимогам пункту 3 Порядку про зміст постанови нотаріусу про відмову у вчиненні нотаріальної дії, бо передбачає зазначення: дати винесення відмови, прізвище, ініціалів нотаріусу, найменування та місцезнаходження (розташування робочого місця) приватного нотаріусу, найменування юридичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, короткий зміст прохання особи, що звернулася до нотаріуса, причини відмови у вчинення нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство. В діючому ЦПК України відсутня глава окремого провадження про оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні, яка була в ЦПК 1963 року (гл.39), тому не зазначення нотаріусом у відповіді від 23 липня 2013 року про порядок і строки оскарження її відмови, не перешкоджає суду розцінювати зазначену відповідь як відмову у вчиненні нотаріальної дії. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що приватний нотаріус [PERSON] мала законні підстави для видачі представнику ПАТ «Приватбанк», згідно письмової заяви від 18 липня 2013 року, дублікату договору купівлі- продажу від 19 квітня 2007 року відносно предмету іпотеки- нежитлового приміщення загальною площею 87, 1 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS], яке належить [PERSON] на праві власності, тому відмова у вчиненні такої нотаріальної дії є незаконною і на відповідача необхідно покласти обов`язок видати дублікат зазначеного правовстановлюючого документа. Відповідно до положень статті 88 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог, понесені та документально підтверджені судові витрати по справі у сумі 114 грн. 70 коп. підлягають стягненню з відповідача [PERSON]

Outcome: approved