Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого (з урахуванням уточнень) посилався на те, що ДП «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля» є підприємством зі 100% державної форми власності та підпорядковується Державному космічному агентству України. Зареєстроване воно як господарюючий суб'єкт та здійснює наступні види господарської діяльності: розробка ракетно-космічних і супутникових комплексів, комплексних установок у галузі енергетики, харчової промисловості, транспорту, техніки та сільського господарства, медицини. З цією метою ДП «Конструкторське бюро « Південне» ім.. [PERSON]» має у своєму штаті працівників, які виконують функції по забезпеченню діяльності підприємства, тобто за своїми функціональними обовязками створюють та розробляють (конструюють) новітні зразки техніки та їх складові частини, а також створюють нові технологічні лінії для розробки новітніх зразків техніки та їх складові частини, а також створюють нові технологічні лінії для розробки новітніх зразків техніки та їх складових у вищезазначених сферах діяльності підприємства. Оскільки ДП «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля» було створено, як стратегічне підприємство у космічній галузі, то основним замовником винаходів та послуг підприємства являється Держава, в особі Державного космічного агентства України, за рахунок фінансування з бюджету України. При цьому під службовими обовязками вищезазначений закон розуміє, зафіксовані в посадових інструкціях або договорах (контрактах), функціональні обовязки працівника, що передбачають виконання робіт, які можуть привести до створення винаходу (корисної моделі). Тобто, створення винахідником винаходу чи корисної моделі, під час перебування у трудових відносинах з роботодавцем, говорить про те, що такий винахід є службовим. 01 жовтня 2014 року працівники ДП «Кострукторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля, які є відповідачами по справі подали заявку до ДП «Український інститут інтелектуальної власності» на отримання патенту на корисну модель «Вимірювальний комплекс для випробування електричних систем ракет». В подальшому ДП «Український інститут інтелектуальної власності» зареєстрував спірний патент на вказану корисну модель, на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. При цьому, вищезазначені особи, у порушення чинних норм законодавства, подали заявку за особистою ініціативою, без відома роботодавця. Водночас, вказані розробки по своїй суті є службовими винаходом, оскільки вони добуті даними працівниками у звязку з виконанням службових обовязків з використанням досвіду, виробничих знань, секретів виробництва і обладнання роботодавця, а тому право на одержання патенту на службовий винахід має виключно роботодавець винахідника, тобто ДП «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля» Поряд з цим, такі дій працівників державного підприємства в подальшому, призводять до виникнення фінансових збитків даного підприємства, оскільки вартість даного підприємства оцінюється за сукупністю наявних у його власності матеріальних активів та нематеріальних активів у вигляді патентів на винаходи та корисні моделі. Позивач просив визнати недійсним патент № UA97852U від 10.04.2015 року на корисну модель «Вимірювальний комплекс для випробувань електричних систем ракет», виданий на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], зобовязати Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» скасувати патент № UA97852U від 10.04.2015 року на корисну модель «Вимірювальний комплекс для випробувань електричних систем ракет», виданий на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], як такий, що визнаний недійсним, судові витрати покласти на [PERSON] (а.с.1-3, 70-71,79-82) Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2016 року виключено з кола відповідачів по даній справі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та Державне підприємство «Український інститут промислової власності». Залучено до участі у справі Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору (а.с.98-99). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2016 року позовні вимоги задоволені: Визнано недійним патент № UA97852U від 10.04.2015 року на корисну модель «Вимірювальний комплекс для випробувань електричних систем ракет», виданий на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Зобов'язано Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» скасувати патент №UA97852U від 10.04.2015 року на корисну модель «Вимірювальний комплекс для випробувань електричних систем ракет», виданий на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], як такий, що визнаний недійсним. Стягнено судовий збір з [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. (а.с. 108-112). В апеляційній скарзі Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності», посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, ставить питання про скасування рішення суду та просить ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог до Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» (а.с.122-124). Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив із того, що відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги позивача, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а для ухвалення рішення про задоволення позову наявні законні підстави. Однак, із висновками суду погодитись не можна з наступних підстав. Відповідно до ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні та юридичні особи, а також держава. У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої предявлено позов, суд відмовляє в позові до неналежного відповідача з цієї підстави і не повинен робити інших висновків, щодо обставин справи, не повязаних із встановленням належності відповідача. Із матеріалів справи вбачається, що прокурором заявлені позовні вимоги про визнання недійсним патенту № UA97852U від 10.04.2015 року на корисну модель «Вимірювальний комплекс для випробувань електричних систем ракет», виданий на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], зобовязати Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності», скасувати патент № UA97852U від 10.04.2015 року на корисну модель «Вимірювальний комплекс для випробувань електричних систем ракет», виданий на ім'я [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], як такий, що визнаний недійсним. Із заперечень представника Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» [PERSON] на позов вбачається, що дана установа розглядає заявку на корисну модель і готує остаточний висновок, на підставі якого Державна служба інтелектуальної власності України, яка є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері інтелектуальної власності відповідно до постанови Кабінету міністрів України № 658 від 19 листопада 2014 року «Про затвердження Положення про Державну службу інтелектуальної власності України» приймає рішення про видачу патенту або відмову у видачі патенту (а.с.56-57). У порушення ст. 30 ЦПК України Державна служба інтелектуальної власності України до участі у справі не залучена. Крім того, ухвала Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2016 року, якою виключено з кола відповідачів по даній справі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та Державне підприємство «Український інститут промислової власності» (а.с.98-99) постановлена з порушенням норм діючого цивільно-процесуального законодавства, яким «виключення із кола відповідачів» не передбачено. За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, оскільки порушення судом норм процесуального права призвело до неправильного вирішення спору, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки висновки суду щодо задоволення позовних вимог є передчасними, а позивач не позбавлений звернутись з аналогічним позовом до належних відповідачів.

Outcome: dismissed