Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

У вересні 2018 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю « Стройстильпроект» ( далі - ТОВ « Стройстильпроект») про розірвання трудового договору , зобовязання повернути трудову книжку та внести запис про звільнення. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що він працював у ТОВ «Стройстильпроект» з 18 грудня 2013 року по 01 березня 2014 року на посаді різноробочого . З березня 2018 р. вказане господарське товариство припинило свою діяльність, керівництво відсутнє та зробити відповідний запис про звільнення у його трудову книжку нікому, тому він не може довести юридичний факт його звільнення з товариства та в подальшому влаштуватися на роботу. Просив суд розірвати трудовий договір , укладений 18 грудня 2013 р. та зобовязати ТОВ « Сройстильпроект» повернути трудову книжку та внести запис про звільнення . Позивач у судовому засіданні позов підтримав , просить задовольнити. Відповідач у\~відкрите судове\~засідання не\~зявився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце слухання справи був повідомлений належним чином та у встановлений законом строк і порядок, про що свідчить оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. У відповідності до ст.ст. 280, 223 ч. 4 ЦПК України, враховуючи те, що відповідач про слухання справи повідомлений належним чином, однак в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини . Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 43 Конституції України\~встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею ,яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується . Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Розглядаючи справи, пов'язані із застосуванням даної норми, Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 № 14-рп/2004, від 16.10.2007 № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначав, що «визначене\~статтею 43 Конституції України\~право на працю Конституційний Суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації». Згідно\~ст. 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не можна тримати в рабстві або в підневільному стані. Ніхто не може бути присилуваний виконувати примусову чи обов'язкову працю. У відповідності до ст. 1 КЗпП України регулює трудові відносини всіх працівників. Згідно положень ч.1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Частиною 3 ст. 24 КЗпП України зокрема передбачено, що укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «Стройстильпроект» , працюючи в даному господарському товаристві на посаді різноробочого з 18 грудня 2013 року по 01 березня 2014 року. Згідно спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 25.01.2019 р., Товариство з обмеженою відповідальністю «Стройстильпроект» зареєстровано в ЄДР юридичних осіб 22.03.2013 р. за реєстраційним номером 10003259134. Відомості про припинення юридичної особи відсутні. Проте, як вбачається з листа Головного управління статистики у Закарпатській області від 07.02.2019 р. , до Головного управління статистики у Закарпатській області жодного фінансового та статистичного звіту від ТОВ « Стройстильпроект» не надходило , про те вище вказане товариство значиться в ЄДРПОУ ( код 38631502). Згідно відповіді начальника Мукачівського відділення управління виконавчої дирекції фонду в Закарпатській області Фонду соціального страхування України від 05.02.2019 року , ТОВ « Стройстильпроект « знаходиться на обліку у Мукачівському відділенні ВДУФСС з 24. 04.2014 р. . За період з 24.04.2014 р. по даний час , звіти щодо сплати заборгованості зі сплати страхових коштів до Фонду та відомості розподілу чисельності працівників , річного фактичного обсягу реалізованої продукції (робіт , послуг) за видами економічної діяльності не подавав. Отже зі змісту наданих листів вбачається, що господарська діяльність ТОВ «Стройстильпроект» (ЄДРПОУ код 38631502) фактично припинена з 2014 року. Згідно відомостей, наданих Управлінням Пенсійного Фонду України в Харківській області від 28.08.2018 р., в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування ,індивідуальні відомості за 2014 р. про застраховану особу [PERSON] в базі даних з березня 2014 р. по грудень 2014 р. відсутні . Відповідно до ст.4 ЦПК України, у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають, зокрема, із трудових правовідносин. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права, одним із способів якого є припинення правовідношення. У відповідності до п. 4 ч. 1\~ст. 36 КЗпП України\~підставами для припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Відповідно до ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку. Відповідно до ст. 48 КЗпП України, до трудової книжки заносяться зокрема відомості по роботі. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом міністрів України. Так, на підставі п. 3-4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про трудові книжки працівників від 27 квітня 1993 року № 301, трудові книжки зберігаються на підприємствах, установах і організаціях як документи суворої звітності, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку; відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність. З п.п. 4.1 інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України № 58 від 29 липня 1993 року вбачається, що у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійним. Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Враховуючи той факт, що ТОВ «Стройстильпроект» фактично припинило свою господарську діяльність з березня 2014 року , не оформивши при цьому належним чином розірвання трудового договору з позивачем [PERSON], що у подальшому порушило право останнього на працю та її оплату, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання трудового договору, укладеного між [PERSON] та ТОВ « Стройстильпроект» з 18 грудня 2013 року на підставі ст. 38 КЗпП України, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що на теперішній час трудові відносини між сторонами фактично не існують, процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана, відповідач фактично припинив свою діяльність та припинив виплачувати позивачу заробітну плату, однак, провести дії щодо розірвання трудового договору у позивача не має можливості, через відсутність роботодавця за попереднім місцем розташування та неможливість зв'язку з керівником, тому вбачаються підстави для задоволення позовних вимог. На підставі ст.141 ЦПК України , судовий збір у сумі 768, 40 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави .

Outcome: approved