Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

у вересні 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та просить звільнити його від сплати заборгованості за аліментами на утримання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] за період із 17.08.2014 року по 15.08.2016 року. Позов позивачем мотивовано тим, що у 2007 році рішенням Октябрського районного суду м.Полтави з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) на утримання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 17.08.2014 року працівниками правоохоронних органів його було затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.14, ч.1 ст.258-3 КК України та ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави до нього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В даний час із 20.08.2014 року він утримується у Полтавській установі виконання покарань № 23 УДПТС України та з цих підстав позбавлений можливості отримувати дохід та надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Окрім цього, він має тяжкий стан здоровя, який є перешкодою отримувати прибуток. У судовому засіданні позивач [PERSON] просив задовольнити позов з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач не надав доказів наявності у нього тяжкої хвороби, а факт його утримання у Полтавській установі виконання покарань № 23 УДПТС України не є суттєвою обставиною для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Третя особа Октябрський відділ державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази встановив наступне: [PERSON] із 20.08.2014 року по теперішній час знаходиться у Полтавській установі виконання покарань № 23 УДПТС України в Полтавській області. Затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення із 17.08.2014 року. (а.с. 5). 17.10.2013 року постановою державного виконавця Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського МУЮ відкрито виконавче провадження № 40260757 про примусове виконання виконавчого листа № 2-1575/07, виданого 11.07.2007 року Октябрським районним судом м.Полтава про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/3 частини, щомісячно. (а.с.4). Згідно довідки розрахунку від 20.09.2016 року за [PERSON] рахується заборгованість по сплаті аліментів за період часу із січня 2007 року по 19.09.2016 року у розмірі 11663, 23 грн. (а.с.6-7). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ця ж норма закріплена у статті 8 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно до частини 2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Таким чином, суд, вирішуючи питання про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості, встановлює, які обставини призвели до утворення заборгованості та чи є вони істотними для вирішення справи. Однак головне значення повинно надаватися матеріальному становищу платника аліментів, а саме наскільки його матеріальне становище дозволяє погасити заборгованість. У судовому засіданні встановлено, що за [PERSON] рахується заборгованість по сплаті аліментів за період часу із січня 2007 року по 19.09.2016 року у розмірі 11663, 23 грн. При чому, із серпня 2014 року по 15.08.2016 року позивачем сплачувалися щомісячно аліменти, однак не в повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість. Як на підставу для звільнення від сплати заборгованості позивач послався на факт перебування його із серпня 2014 року у Полтавській установі виконання покарань № 23 УДПТС України в Полтавській області та наявність тяжкої хвороби. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Проаналізувавши докази у справі суд вважає, що позивач не надав на розгляд суду доказів щодо наявності у нього тяжкої хвороби, при чому наявність такої хвороби повинна підтверджуватися наявністю довідки із лікувального закладу. У судовому засіданні позивач пояснив, що він не є інвалідом, на час затримання працівниками правоохоронних органів працював, отримував дохід. При цьому, факт перебування позивача із серпня 2014 року у Полтавській установі виконання покарань № 23 УДПТС України в Полтавській області суд не вважає суттєвою обставиною для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, оскільки останній сплачує періодично аліменти, строк перебування у даній установі не визначено, а отже його матеріальне становище є таким , що дозволяє погасити заборгованість з виплати аліментів. Окрім цього, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Таким чином, звільнення позивача від сплати заборгованості за аліменти буде порушувати права дітей, на утримання яких той зобовязаний сплачувати аліменти. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed