Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Сігма Автолізинг» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення грошових коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 27 грудня 2017 року між ним та ТОВ «Сігма Автолізинг» був укладений договір № 01988 фінансового лізингу. Цього ж дня, відповідно до квитанції №0.0.0927661576.1, на розрахунковий рахунок №26502016690601 ТОВ «Сігма Автолізинг» ним проведено перерахунок грошових коштів у сумі 80 000 грн, як оплата згідно договору фінансового лізингу №01988 за автомобіль. Після ознайомлення з Договором, він 28 грудня 2017 року звернувся до ТОВ «Сігма Автолізинг» з проханням врегулювати спір, оскільки зрозумів що не зможе отримати автомобіль, за тими домовленостями, які йому були озвучені до підписання договору, також у договорі фінансового лізингу відсутні відомості куди має звернутися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Всупереч вимогам Закону України «Про фінансовий лізинг» та норм ЦК України, у договорі і у специфікації відсутня обов'язкова для договору фінансового лізингу істотна умова щодо його предмету у обсягах, визначених законом. У зазначених договірних документах предметом лізингу визначено: марка автомобіля Renault, модель Duster, вартість 406 882 грн. Таке визначення предмету лізингу не відповідає поняттю індивідуально визначеної речі (марка, модель, номер кузову та номер двигуна, рік випуску, колір, об'єм двигуна, індивідуальних технічних характеристик, індивідуальної комплектації тощо), не містить вимог щодо якості предмету лізингу відповідно до ДСТУ, класифікаторів, технічних умов тощо. У договірних умовах не дотримано право Лізингоодержувача на вибір постачальника предмета лізингу. У договорі не зазначено, за дорученням чи за погодженням Лізингоодержувача має здійснюватись вибір постачальника предмету лізингу, тобто, яка із сторін договору визначає продавця предмету лізингу. Згідно договірних умов, право вибору продавця (постачальника) предмету лізингу належить Лізингоодержувачу, однак реалізація такого права договором не передбачена. У порушення вимог закону, ні у договорі ні у специфікації до нього, продавця (постачальника) предмета лізингу не зазначено взагалі. А відтак,\~з урахуванням\~положень ст.\~806\~ЦК України,\~ч.\~2\~ст.\~6\~Закону України\~про «Фінансовий\~лізинг» та\~ч.\~1\~ст.\~6\~Закону України\~«Про фінансові\~послуги»,\~до істотних\~умов договору\~фінансового лізингу,\~щодо яких\~має бути\~досягнуто згоди\~сторонами,\~окрім розміру\~лізингових платежів,\~є їх\~кількість та\~період в\~продовж якого\~здійснюється оплата\~за користування\~предметом лізингу,\~тобто період\~впродовж якого\~здійснюється сплата\~лізингових платежів,\~розмір фінансового\~активу,\~зазначений у\~грошовому виразі,\~строки його\~внесення та\~умови взаєморозрахунків.\~Зміст основного\~тексту договору\~№01988 фінансового лізингу не містить повної та достовірної інформації про фінансові послуги, що надаються ТОВ «Сігма Автолізинг» відповідно до підписаного 27 грудня 2017 року основного тексту договору № 01988 фінансового лізингу. А відтак, підписання вказаних документів договору про надання фінансових послуг порушують його права, як споживача на отримання повної та достовірної інформації про фінансові послуги. Укладений договір фінансового лізингу №01988 є нікчемним. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). У відповідача відсутня ліцензія для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб. На підставі викладеного, позивач просив суд визнати недійсним договір фінансового лізингу №01988, укладений 27 грудня 2017 року між ним та ТОВ «Сігма Автолізинг», стягнути з ТОВ «Сігма Автолізинг» на його користь майно набуте ним на виконання договору фінансового лізингу №01988, укладеного 27 грудня 2017 року, а саме грошові кошти у сумі 80 000 грн та судові витрати. У судове\~засідання позивач\~не зявився,подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі та задовольнити позов, проти заочного розгляду справи не заперечував. У судове засідання відповідач не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином, однак конверти повернулися на адресу суду за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 19.03.2018р. позовну заяву [PERSON] до ТОВ «Сігма Автолізинг» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення грошових коштів, залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою суду від 12.04.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду, призначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 23.07.2018р. закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 27 грудня 2017 року між ТОВ «Сігма Автолізинг» та [PERSON] був укладений договір фінансового лізингу №01988, відповідно до умов якого лізингодавець зобов'язався придбати у свою власність предмет лізингу транспортного засобу (автомобіль марки Renault, модель Duster) вартістю 406 882 грн та передати його у користування лізингоотримувача (позивача), а останній, в свою чергу, зобов'язався сплачувати лізингові платежі. Договір передбачає право отримати предмет лізингу у власність за умови повної сплати вартості автотранспортного засобу та інших витрат (а.с.19-33). Вказаний договір нотаріально посвідчений не був. Відповідно до п. 8.2 договору, повна вартість предмету лізингу, на момент укладання договору, складає 14 531,50 доларів США, що еквівалентно 406 882 грн. Згідно з умовами договору, авансовий платіж складає 23%, який сплачується лізингоодержувачем на користь лізингодавця, на умовах договору, до моменту передачі предмета лізингу. Відповідно до п.1.2 ст. 1 договору, вартість предмету лізингу на момент укладання даного договору зазначається у договорі та в додатку № 1. Згідно з підпунктами 2.1 та 2.2 статті 2 договору лізингу договір лізингу діє протягом 60 календарних місяців з моменту його акту прийому-передачі предмету лізингу, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами зобов'язань за договором лізингу, а строк лізингу закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання Акта приймання-передачі предмета лізингу та в останньому місяці сплати лізингового періодичного платежу за додатком №1 до договору лізингу, якщо інше не передбачене, умовами договору лізингу. Відповідно до підпунктів 1.1 та 1.3 ст. 1 договору фінансового лізингу №01988 від 27 грудня 2017 року, відповідач (за умовами договору лізингу - лізингодавець) зобов'язувався придбати у власність та передати позивачу (за умовами договору лізингу - лізингоодержувачу) в користування на термін та на умовах, передбачених Договором лізингу, автомобіль - марка/модель: Renault, модель Duster, комплектація/модифікація: Expression, НА5, об'єм/тип двигуна: 1,6, тип КПП МТ, привід: 4х2. Специфікація Предмета Лізингу була самостійно та свідомо обрана Лізингоодержувачем та в повній мірі відповідає його вимогам. Відповідно до п. 4.3 Договору, позивач мав право написати заяву, в якій вказати у якого саме продавця (постачальника) він бажає щоб було здійснено придбання предмета лізингу, а у зв'язку з тим, що він таким правом не скористався продавця обирає лізингодавець, але після сплати зазначених вище платежів. На момент підписання договору у лізингодавця відсутній предмет лізингу, згідно умов договору автомобіль буде придбаний після виконання лізингоодержувчем певних умов, а саме: сплати Комісії за організацію, Авансового платежу і Комісії за передачу Предмета Лізингу (п. п. 1.8, 1.7, 4.1). Відповідно до квитанції № Р0.0.927661576.1 від 27 грудня 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк», позивач сплатив 80 000 грн комісію за організацію по договору фінансового лізингу 01988 від 27 грудня 2017 року (а.с.35). Статтею ст. 806 ЦК України визначено, що договір лізингу, це домовленість сторін де одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. З аналізу вказаної норми можна дійти висновку, що договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору найму (оренди) та договору купівлі-продажу, а тому до відносин повязаних з виконанням такого договору застосовуються положення цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю продаж та Закон України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч.1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено самостійні підстави визнання угоди недійсною, в якій закріплено одну з підстав недійсності правочину несправедливість умов договору. З аналізу вказаної статті вбачається, що несправедливість умов договору полягає в порушенні принципу добросовісності та порушенні істотного дисбалансу договірних прав, обовязків сторін, які спрямовані на завдання шкоди споживачу. Аналізуючи пункти оскаржуваного договору фінансового лізингу №01988 від 27 грудня 2017 року\~можна дійти висновку, що даний правочин по своїй суті спрямований на захист інтересів лише лізингодавця і на звуження його відповідальності, що свідчить про суттєву диспозицію між правами та обовязками сторін, а наявність механізму зміни вартості платежів та розміру предмета лізингу тільки лізингодавцем слугує лише цьому підтвердженням, оскільки позбавляє лізингоодержувача будь-яким чином впливати на зміну істотних умов договору, що свідчить про недійсність укладеного правочину. Крім того, з урахуванням того, що на договір фінансового лізингу розповсюджуються норми цивільного кодексу, які регулюють відносини з приводу найму (оренди), то відповідно до ст. 799 ЦК України такий договір укладається у письмовій формі, а у випадку участі в ньому фізичної особи, підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Укладений оскаржуваний договір фінансового лізингу містить несправедливі умови та відсутнє нотаріальне посвідчення оскаржуваного договору, матеріальне право України забороняє укладання договорів, за якими одна із сторін знаходиться в суттєвій перевазі над іншою, а тому оскаржуваний договір фінансового лізингу слід визнати недійсним та стягнути з відповідача на користь позивача 80 000 грн комісії, сплачених останнім за організацію по договору фінансового лізингу. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак відповідач не спростував у встановленому законом порядку доводи позивача. З огляду на викладене, позов [PERSON] до ТОВ «Сігма Автолізинг» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення грошових коштів, слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У позовній заяві [PERSON] просив стягнути з ТОВ «Сігма Автолізинг» на його користь понесені ним судові витрати по справі.

Outcome: approved