Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

У вересні 2014 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до кредитної спілки «Центр фінансових послуг» (надалі - КС «Центр фінансових послуг») про визнання недійсним договору поруки № В-25/0035/09/83/45 від 30 березня 2009 р. та відшкодування моральної шкоди в сумі 150000 грн. На обґрунтування позову зазначила, що договір поруки, відповідно до умов якого вона поручилася перед кредитором КС «Центр фінансових послуг» за виконання позичальником [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, вона не підписувала, а відтак цей правочин суперечить вимогам закону та не відповідає її внутрішній волі. На виконання рішення Печерського суду м. Києва про стягнення з неї як з поручителя заборгованості за кредитним договором на її майно накладено арешт, що суттєво порушує її особисті інтереси та майнові права. Відтак діями КС «Центр фінансових послуг» та [PERSON] їй завдано моральної шкоди, яка виявилась у погіршенні стану її здоров'я, порушенні звичного способу її життя, переживаннях за власне майно та сім'ю. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подавши письмове клопотання про розгляд справи у її відсутність. Відповідач КС «Центр фінансових послуг» про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку, проте свого представника в судове засідання не направив, про причини неявки не повідомив, письмових заперечень на позов не подав. Третя особа [PERSON] про розгляд справи повідомлялася у встановленому законом порядку, проте в судове засідання вона не з'явилися, про причини неявки не повідомила. Повторне нез'явлення в судове засідання відповідача та третьої особи розцінюється як таке, що допущене без поважних причин, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність. Нез'явлення сторін та третьої особи є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до свідоцтва про зміну імені від 4 вересня 2014 р. серії [NUMBER] [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 6). 30 березня 2009 р. КС «Центр фінансових послуг» (кредитодавець), [PERSON] (позичальник), [PERSON] та [PERSON] (поручителі) уклали кредитний договір № В-25/0035/09/83/45, відповідно до якого кредитодавець зобов'язався надати позичальнику кредит в сумі 15615 грн. на умовах строковості, платності та забезпеченості (а.с. 11-12). Згідно з умовами, визначеними п. 4.1. цього договору, для забезпечення виконання зобов'язань позичальника перед кредитодавцем сторони уклали договір поруки № В-25/0035/09/83/45 від 30.03.2009. Додатковою угодою від 30 березня 2009 р. КС «Центр фінансових послуг» (кредитодавець), [PERSON] (позичальник), [PERSON] та [PERSON] (поручителі) погодили, що усі спірні питання, пов'язані з виконанням кредитного договору, вирішуватимуться шляхом розгляду їх постійно діючим третейським судом відповідно до регламенту третейського суду» (а.с. 13). 30 березня 2009 р. у забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором між КС «Центр фінансових послуг» (кредитодавцем) з однієї сторони, членом кредитної спілки [PERSON] (поручителем) з другої сторони, та членом кредитної спілки [PERSON] (позичальником) з третьої сторони було укладено договір поруки, відповідно до умов яких поручитель зобов'язався солідарно з позичальником відповідати перед кредитодавцем за виконання зобов'язань за кредитним договором (а.с. 14). Правовою підставою заявлених [PERSON] вимог про недійсність договору поруки є положення частини 1 статті 215, частин першої та третьої статті 203 ЦК України. За приписом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно частини третьої статті 203 цього Кодексу волевиявлення учаснику правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. На підтвердження доводів про недійсність договору поруки позивачем надано висновок експерта судово-почеркознавчої експертизи (призначеної постановою слідчого Новомиргородського РВ УМВС України в Кіровоградській області Берестовенка М.О.) відповідно до якого підпис від імені [PERSON] в кредитному договорі, додатковій угоді до кредитного договору та договорі поруки виконані не самою [PERSON], а іншою особою з наслідуванням її підпису (а.с. 15-22). Жодних доказів, які б спростовували зазначений письмовий доказ, стороною відповідача не надано. За таких обставин суд вважає доведеним, що позивач [PERSON] оспорюваний договір поруки не підписувала. Відповідно до вимог частини 1 статті 202 ЦК України право чином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частина 1 статті 626 цього Кодексу дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а у статті 627 закріплено принцип свободи договору, яка полягає передусім у вільному виявленні волі сторін на вступ у договірні відносини. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України) Зважаючи на встановлені обставини суд дійшов висновку, що договір поруки, відповідно до умов яких поручитель [PERSON] зобов'язалася солідарно з позичальником відповідати перед кредитодавцем за виконання зобов'язань за кредитним договором, суперечить закону, оскільки на його укладення не було вільного виявлення поручителя, що є підставою для визнання договору поруки недійсним. При вирішенні вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди суд керується загальними засадами цивільного права та положеннями про відшкодування моральної шкоди як способу захисту суб'єктивних цивільних справ. Так, стаття 23 ЦК України закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди визначаючи, що моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Відповідно до статті 1167 цього Кодексу моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Отже з огляду на зміст зазначених норм матеріального права зобов'язання з відшкодування шкоди виникає при наявності таких складових: протиправної поведінки відповідача; настання шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою; вину завдавача шкоди. Згідно положень статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, проте доказів, які б підтверджували винність і протиправність дій відповідача, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою та вину відповідача, позивачем не надано. За таких обставин суд відмовляє у позові про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з недоведеністю вимог. Оскільки позов немайнового характеру задоволено на ? його частину, суд відповідно до вимог частини 1 статті 88 ЦПК України присуджує з відповідача на користь позивача 1/2 частину сплаченого позивачем судового збору, що становить 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial