Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] , в особі представника - адвоката Ткача Д.М., звернувся до суду з позовом до Запорізької обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої органами прокуратури. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів. Як зазначено в обґрунтування позовних вимог, 17.05.2017 та 18.05.2017, за адресою: [ADDRESS], прокурором Мелітопольської місцевої прокуратури Гончар Д.С., за участю працівників СУ ФР ГУ ДФС у Запорізькій області, на підставі ухвали слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12.05.2017, у кримінальному провадженні №32016608028000019 від 23.06.2016, проведено обшук. Фактично на підставі однієї ухвали слідчого судді було проведено два обшуки 17.05.2017 та 18.05.2017, оскільки за результатами вказаних обшуків складено 2 протоколи обшуку від 17.05.2017 та від 18.05.2017. 18.05.2017 під час другого неправомірного обшуку за адресою: [ADDRESS] з території ТОВ «Сахарторг» (код ЄДР 30802293), директором якого є позивач, було вилучено цукор у кількості 52 940 кг. У цей же день, 18.05.2017, прокурором Мелітопольської місцевої прокуратури Гончаром Д.С. вилучений цукор передано на відповідальне зберігання ПП «Аршан К». Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.03.2019 зобов`язано старшого слідчого СУ ДФС у Запорізькій області Владійчука В.В. повернути ТОВ «Сахарторг» цукор у кількості 52 940 кг, вилучений 18.05.2017 року за адресою: [ADDRESS]. 13.06.2019 у нежитлових приміщеннях ПП «Аршан К», на підставі ухвали слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду, проведено обшук, у ході якого встановлено відсутність на зберіганні ПП «Аршан К» цукру у кількості 52 940 кг, вилученого 18.05.2017 у ТОВ «Сахарторг» у ході проведення обшуку за адресою: [ADDRESS] 31.08.2020 постановою заступника начальника першого відділу кримінальних розслідувань СУ ФР ГУ ДФС у Запорізькій області Нехай М.В., кримінальне провадження № 32016080280000019 від 23.06.2016, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 209, ч. 3 ст. 212 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю в діяннях службових осіб ТОВ «Сахарторг», ознак складу кримінальних правопорушень, на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України. За фактом незбереження та неповернення належного [PERSON] майна (цукру), Другим слідчим відділом слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Мелітополі здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 62019080000000242 від 30.05.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. Вилучений 18.05.2017 цукор у кількості 52 940 кг належить директору ТОВ «Сахарторг» [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №2 від 15.05.2017 та акту приймання-передачі до цього договору від 15.05.2017 р. Згідно з договором купівлі-продажу №2 від 15.05.2017, вартість цукру склала 816 200 грн. за 53 000 кг. Ціна за кілограм становить 15,40 грн., а отже вартість цукру у кількості 52 940 кг, вилученого 18.05.2017, складає 815 276,00 грн. 01.02.2021 представник позивача звернувся до Запорізької обласної прокуратури із заявою про відшкодування завданої шкоди. Вказану заяву Запорізька обласна прокуратура отримала 02.02.2021, але на час подання позову відповіді на вказану заяву не надійшло. На час звернення до суду, цукор у кількості 52 940 кг, вилучений 18.05.2017 за адресою: [ADDRESS] , власнику не повернутий, збитки не відшкодовано. Отже, сума майнової шкоди, яка завдана позивачу складає 815 276,00 грн. Окрім того, позивач зазначає, що йому завдано душевних страждань, оскільки він був вимушений витрачати додаткові зусилля на подолання створених перешкод щодо використання майна, шляхом судового захисту своїх прав на нього. Позивач змушений витрачати свій час на поновлення справедливості у законний спосіб, для чого довелося змінити свій звичний спосіб життя, що викликало стреси та нервування. [PERSON] зазнав страждань, які були викликані свавільним нехтуванням його прав, неправомірністю та протиправністю дій органу досудового розслідування під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №32016608028000019, у зв`язку з чим [PERSON] був вимушений звертатися із скаргами до слідчого судді, із заявами до слідчого та ДБР, з вимогою до Запорізької обласної прокуратури. Після винесення ухвали слідчим суддею про повернення цукру [PERSON] , він вже протягом двох років не може добитись повернення майна, або відшкодування збитків, що завдає позивачу моральної шкоди. Це змусило і змушує його нервувати, створило дискомфорт, порушило звичайний уклад життя. Ситуація, що сталася у зв`язку з вилученням цукру з наступними наслідками, зруйнувала бізнес [PERSON] , викликає у нього почуття незахищеності і образи, супроводжується емоційними переживаннями і стресом. Позивач оцінює завдану йому моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути на свою користь із Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України матеріальну шкоду у розмірі 815 276, 00 грн., компенсацію спричиненої моральної шкоди в розмірі 100 000,00 гривень та витрати на правничу допомогу у сумі 20 000, 00 гривень, а всього суму в розмірі - 935 276, 00 грн. У відзиві на позовну заяву відповідач - Запорізька обласна прокуратура, заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву на позов зазначено, що СУ ГУ ДФС у Запорізькій області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному проваджені № 32016080280000019 від 23.06.2016 за ч. 3 ст. 212 КК України, за фактом умисного ухилення від сплати податків службовими особами ТОВ «Сахарторг» в особливо великих розмірах. У межах вказаного кримінального провадження, на підставі ухвали слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12.05.2017, працівниками Мелітопольської місцевої прокуратури та СУ ФР ГУ ДФС у Запорізькій області проведено обшук складських та виробничих приміщень ТОВ «Сахарторг», ФОП [PERSON] та ПП «Комсомолець», розташованих за адресою: [ADDRESS], під час якого виявлено та вилучено цукор загальною вагою 52 940 кг. У подальшому процесуальним прокурором Гончаром Д.С. вилучений цукор передано на зберігання до ПП «Аршан К» (ЄДРПОУ 34976147), про що складено відповідний акт прийму - передачі майна від 18.05.2017. Вказаним актом попереджено директора ПП «Аршан К» [PERSON] про відповідальність за ст. 388 КК України. Арешт на вилучене майно не накладався, у зв`язку із тим, що в ухвалі слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області надано прямий дозвіл на вилучення вказаної продукції, тобто вилучений цукор не відносився до тимчасово вилученого майна. 01.03.2019 слідчим суддею Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Соляник А.В. винесено ухвалу про повернення директору ТОВ «Сахарторг» вилученого цукру у кількості 52 940 кг. Вказана ухвала та заява адвоката Ткача Д.М. про виконання рішення суду надійшли до СУ ФР ГУ ДФС області 14.03.2019. На виконання рішення суду та заяви адвоката Ткача Д.М., останнього повідомлено листом №254/23-02 від 14.03.2019 про можливість отримання вилученого майна за адресою: [ADDRESS] (складські приміщення ПП «Аршан К»). Крім того, на виконання рішення суду, 19.03.2019 у порядку ст. 40 КПК України направлено доручення до оперативного відділу ГУ ДФС у Запорізькій області з метою забезпечення процесу видачі вилученого майна директору ТОВ «Сахарторг» [PERSON] . На виконання доручення співробітниками ОУ ГУ ДФС у Запорізькій області повідомлено директору ПП «Аршан К» [PERSON] про необхідність повернення вилученого майна на підставі рішення суду. 03.04.2019 директор ТОВ «Сахарторг» [PERSON] та адвокат Ткач Д.М. не з`явилися за адресою: м. Мелітополь вул. Мічуріна буд. 19 для отримання цукру. 20.04.2019 до ПП «Аршан К» направлено запит з вимогою надання доступу 26.04.2019 до цукру та виконання рішення суду про повернення майна. 26.04.2019 слідчого не допущено до місця зберігання цукру з метою виконання рішення суду, про що складено рапорт та акт інвентаризації. У зв`язку з цим, 13.06.2019 за заявою СУ ГУ ДФС у Запорізькі області до ЄРДР за № 12019080140001620 внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, за фактом невиконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.03.2019 про повернення директору ТОВ «Сахарторг» вилученого цукру у кількості 52 940 кілограм. Під час досудового розслідування, яке наразі триває, не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення. Відповідач зазначає про те, що органом досудового розслідування під процесуальним керівництвом обласної прокуратури вживалися всі можливі заходи щодо повернення ТОВ «Сахарторг» вилученого цукру на виконання ухвали слідчого судді. З огляду на проведення обшуку, вилучення майна позивача на підставі ухвали слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12.05.2017, а також об`єктивну неможливість повернути позивачу вилучене майно, безпідставними є його доводи щодо протиправності дій відповідача у спірних правовідносинах. За результатом досудового розслідування кримінального провадження № 32016080280000019, слідчим СУ ГУ ДФС у Запорізькій області 31.08.2020 прийнято рішення про його закриття на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Окрім того, відповідач зазначає про те, що позивачем не доведено факт завдання йому шкоди, як фізичній особі. Зокрема за матеріалами справи на підставі ухвали слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12.05.2017 майно вилучено у юридичної особи ТОВ «Сахарторг» та ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.03.2019 слідчого зобов`язано повернути майно юридичній особі ТОВ «Сахарторг». Тому безпідставними є доводи позивача про неповернення вилученого цукру саме фізичній особі, а отже і завдання такої шкоди [PERSON] . За фактом зловживання службовим становищем працівниками прокуратури та податкової міліції під час зберігання вилучених зазначених вище речових доказів, наразі слідчими відділу ТУ ДБР, розташованого у місті Мелітополі, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 62019080000000242, під час якого буде надана оцінка правомірності дій слідчих та процесуального прокурора під час досудового слідства, у тому числі щодо вилучення майна. Разом з тим, на час розгляду справи, в діях працівників прокуратури чи податкової міліції складу злочину не встановлено, підозру не оголошено, обвинувачення не висунуто та судом у встановленому законом порядку, осіб винними не визнано. Відповідач вважає, що позивачем не доведено наявність всіх елементів заподіяння шкоди, за наявності якого виникає підстава для відшкодування шкоди як матеріальної, так і моральної. Посилаючись на вказані обставини, Запорізька обласна прокуратура вважає, що позовні вимоги щодо стягнення моральної та матеріальної шкоди є безпідставними та необґрунтованими, а у задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити у повному обсязі. 31.03.2021 року від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, у якій представник позивача посилається на те, що згідно відповіді Головного управління статистики у Запорізькій області за результатами державного статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на споживчі товари та послуги, середня споживча ціна на цукор-пісок у лютому 2021 року у Запорізькій області становила 22,46 грн. за кг. У свою чергу в позовній заяві по даній справі розрахунок матеріальної шкоди зроблений виходячи з ціни придбання позивачем цукру-піску у 2017 році. На момент розгляду справи розмір матеріальної шкоди завданої позивачу органами прокуратури складає 1 189 032, 40 грн., у зв`язку з чим позивач просить стягнути на його користь матеріальну шкоду у розмірі 1 189 032, 40 грн, компенсацію спричиненої моральної шкоди у розмірі 100 000, 00 гривень та витрати на правничу допомогу у сумі 20 000, 00 гривень, а всього суму в розмірі - 1 289 032, 40 грн. Згідно відзиву Державної казначейської служби України на позовну заяву, відповідач вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Як зазначено у відзиві, позовну заяву подано фізичною особою [PERSON] , а в тексті позовної заяви зазначається про порушення прав та незаконного вилучення цукру у кількості 52 940 кг, який належить ТОВ «Сахарторг». Таким чином, не може розглядатись позовна заява щодо власності ТОВ «Сахарторг», яка подана фізичною особою [PERSON] не як директором ТОВ «Сахарторг». Відповідач вважає, що позивачем до справи не залучено належних відповідачів, а саме Національну поліцію України та Слідче управлінням ДФС у Запорізькій області. Окрім того, відповідач посилається на те, що Державна казначейська служба України є учасником судового процесу по справах про відшкодування шкоди лише у зв`язку з тим, що здійснення виконання судових рішень по таких справах відповідно до наданих повноважень, разом з тим безспірне списання коштів за судовими рішеннями про відшкодування шкоди не здійснюється з єдиного казначейського рахунку, відкритого в Національному банку України. Щодо стягнення матеріальної шкоди відповідач заперечує зокрема і з тих підстав, що шкода заподіяна ПП «Аршан К» через незбереження майна, а тому грошові кошти у розмірі 815 276,00 грн. не є матеріальною шкодою, і не можуть бути стягнуті з Державного бюджету України, а повинні бути стягнуті з особи, яка ними безпідставно володіє. Окрім того, відповідач зазначає про те, що на даний час здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 62019080000000242 від 30.05.2019, у відношенні ПП «Аршан К» щодо незбереження та неповернення цукру, через що позовні вимоги є передчасними. Вимоги про стягнення моральної шкоди відповідач вважає необґрунтованими оскільки не підтверджено факту заподіяння шкоди. З приводу стягнення витрат на правову допомогу відповідач заперечує з посиланням на те, що Державну казначейську службу України визначено учасником судового процесу виключно у зв`язку з тим, що відповідно до чинного законодавства Державною казначейською службою України здійснюється виконання судових рішень про відшкодування шкоди з Державного бюджету України. Державна казначейська служба України не порушувала прав позивача по справі і жодним нормативно-правовим актом не передбачено відповідальності Державної казначейської служби України за дії або бездіяльність-посадових і службових осіб іншого органу державної влади. У відповіді на відзив Запорізької обласної прокуратури позивач зазначає про те, що незаконність дій та бездіяльність прокурора полягає у тому, що прокурор незаконно вилучив цукор-пісок, оскільки обшук проведено без дозволу слідчого судді, що встановлено ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.03.2019. Також, прокурор передав на зберігання обраному на власний розсуд неспеціалізованому підприємству ПП «Аршан К», яке не має обладнаних для цього приміщень та не забезпечив збереження вилученого під час незаконного обшуку майна позивача та його повернення. З приводу твердження відповідача щодо не доведення шкоди саме позивачу останній не погоджується та зазначає, що виробничі потужності та складські приміщення за адресою: м. Мелітополь вул. Нахимова буд. 2-а , де проводився обшук, на праві власності належать позивачу - [PERSON] , що підтверджується документами про право власності. За цією ж юридичною адресою є місцезнаходження ТОВ «Сахарторг», у якому [PERSON] є єдиним засновником та керівником. Вилучений цукор-пісок у кількості 52 940 кг належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 2 від 15.05.2017р. та акту приймання-передачі до цього договору від 15.05.2017 року. Посилаючись на зазначені обставини, позивач вважає відзив Запорізької обласної прокуратури безпідставним та просить позов задовольнити в повному обсязі. У відповіді на відзив Державної казначейської служби України позивач виклав аналогічні обґрунтування, як і у відповіді на відзив Запорізької обласної прокуратури. Окремо зазначив, що твердження відповідача про необхідність залучення до участі у справі Національної поліції України необґрунтовані, оскільки Національна поліція України не має жодного відношення до кримінального провадження, у рамках якого вилучено майно позивача, досудове розслідування не здійснювала. Слідче управління ДФС у Запорізькій області не залучено до участі у справі, оскільки всі процесуальні рішення приймались та документи складались саме прокурором. Стосовно списання коштів з єдиного казначейського рахунку, позивач зазначає, що відповідно до 1 пункту 35, пункту 36 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року N 845 (з наступними змінами), відповідно до яких органи Казначейства здійснюють безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду за рішеннями, прийнятими судами. Для цього в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Отже спосіб стягнення моральної шкоди має відповідати вказаному Порядку. З твердженням відповідача про необхідність звернення [PERSON] до ПП «Аршан К» з вимогою повернути безпідставно отримане майно позивач не погоджується, оскільки майно від позивача, як власника, вибуло в рамках КПК України. Жодних правовідносин позивач та ПП «Аршан» між собою не мають. Інших заяв по суті по справі не надходило. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 05.03.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 03.06.2021 року закрито підготовче засідання у справі, справа призначена до судового розгляду по суті. Позиція сторін по справі, заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача - адвокат Ткач Д.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі з підстав, що викладені у позовній заяві та відповідях на відзив. Представник відповідача Запорізької обласної прокуратури просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та на доводи, що викладені у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача Державної казначейської служби України у судовому засіданні також просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків. Фактичні обставини, встановлені судом. Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зареєстровано юридичну особу - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сахарторг», місцезнаходження юридичної особи: [ADDRESS]. Одноосібним засновником та директором ТОВ «Сахарторг» є [PERSON] . Одним із видів економічної діяльності вказаного товариства є оптова торгівля цукром. Згідно із договором купівлі-продажу №2 від 15.05.2017, який укладено між ФОП [PERSON] та [PERSON] , останній, як фізична особа, придбав 53 000 кг цукру білого кристалічного, загальною вартістю на момент придбання 816200,00 грн. Згідно умов договору перехід права власності відбувається у момент передачі товару, що оформляється актом прийому-передавання. 15.05.2017 сторонами договору оформлено та підписано акт прийому-передавання до договору купівлі-продажу №2 від 15.05.2017 на цукор білий кристалічний у мішках у кількості 53 000 кг, вартістю 816 200,00 грн. Ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12.05.2017, у рамках кримінального провадження, відомості по якому внесені до ЄРДР за №32016608028000019 від 23.06.2016, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, надано дозвіл на проведення обшуку за адресою виробничих потужностей та складських приміщень ТОВ «Сахарторг», а саме: [ADDRESS] . Згідно протоколу обшуку від 17.05.2017, у цей день за адресою: [ADDRESS] , прокурором Мелітопольської місцевої прокуратури Гончар Д.С., на підставі ухвали слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12.05.2017, у кримінальному провадженні №32016608028000019 від 23.06.2016, у період часу з 09-20 год. до 21-30 год. проведено обшук, у ході якого вилучені первинні документи ТОВ «Сахарторг» згідно переліку, що зазначений у протоколі обшуку. Згідно протоколу обшуку від 18.05.2017, у цей день за адресою: [ADDRESS] , прокурором Мелітопольської місцевої прокуратури Гончар Д.С. на підставі цієї ж ухвали слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 12.05.2017, у кримінальному провадженні №32016608028000019 від 23.06.2016, у період часу з 09-20 год. до 20-45 год. проведено обшук, у ході якого вилучено, у тому числі, цукор загальною вагою 52 940 кг. У позовній заяві позивач зазначає, а у відзиві на позовну заяву Запорізька обласна прокуратура визнає, що процесуальним прокурором Гончаром Д.С. вилучений цукор передано на зберігання до ПП «Аршан К». Вказані обставини, в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.03.2019, задоволено скаргу ТОВ «Сахарторг» та зобов`язано старшого слідчого СУ ГУ ДФС у Запорізькій області Владійчука В.В. повернути ТОВ «Сахарторг» цукор у кількості 52 940 кг, вилучений 18.05.2017 за адресою: [ADDRESS]. 20.05.2019 слідчий ГУ ДФС у Запорізькій області Владійчук В.В. звернувся до директора ПП «Аршан К» з вимогою негайно забезпечити повернення цукру ТОВ «Сахарторг». За результатом досудового розслідування кримінального провадження № 32016080280000019 слідчим СУ ГУ ДФС у Запорізькій області 31.08.2020 прийнято рішення про його закриття на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Факт неповернення цукру, який вилучено 18.05.2017 у ході проведення обшуку за адресою знаходження виробничих потужностей та складських приміщень ТОВ «Сахарторг», а саме: [ADDRESS], станом на час розгляду цієї справи визнається сторонами та, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню. За фактом незбереження та неповернення вилученого у ході обшуку цукру, Другим слідчим відділом Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 62019080000000242 від 30.05.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. У ході проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, 13.06.2019 проведено обшук у нежитлових приміщеннях ПП «Аршан К», у ході якого було встановлено, що на зберіганні вказаного підприємства відсутня значна частина цукру, який вилучено 18.05.2017 у ТОВ «Сахарторг». Як зазначено у відзиві Запорізької обласної прокуратури, 13.06.2019 за заявою СУ ГУ ДФС у Запорізькі області до ЄРДР внесені відомості про кримінальне провадження за № 12019080140001620 за ч. 3 ст. 382 КК України, за фактом не виконання рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.03.2019 про повернення директору ТОВ «Сахарторг» вилученого цукру у кількості 52 940 кілограм. Разом із тим, доказів на підтвердження вказаних обставин, до відзиву не долучено. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. У частині першій статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України). Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст.1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до частини першої статті 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Таким чином, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади чи посадової особи органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. ст. 1173, 1174 ЦК України. Відповідно до цих норм обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу чи орган, незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю яких завдано шкоду, а на державу. Отже, належним відповідачем у цій справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у цій справі є відповідний орган Казначейської служби (який відповідно до законодавства є органом, що здійснює списання коштів з державного бюджету) та орган, дії якого призвели до завдання позивачу шкоди. Згідно із ч. ч. 2, 4 ст. 100 КПК України, речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу вона зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість. Згідно із пунктом 2 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої спільним наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби безпеки України, Верховного Суду України, Державної судової адміністрації України від 27 серпня 2010 року № 51/401/649/471/23/125, під час зберігання і передачі речових доказів, цінностей, документів та іншого майна вживаються заходи для забезпечення належного зберігання у вилучених об`єктів ознак і якостей, які визначають їх значення як речових доказів у кримінальних справах і які є на них, а також зберігання самих речових доказів, ознак і якостей з метою можливості їх подальшого цільового використання (якщо вони не можуть бути передані на зберігання потерпілим, їх родичам або іншим особам, а також організаціям). Пунктом 86 зазначеної Інструкції визначено, що у разі пошкодження, втрати вилучених речових доказів, цінностей та іншого майна заподіяні їх власникам збитки підлягають відшкодуванню на підставі Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказами Міністерства юстиції України № 6/5, Генеральної прокуратури України № 3, Міністерства фінансів України № 41 від 04 березня 1996 року. В абзацах 1, 2, 16 пункту 14 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до частини другої статті 4 Закону майно, зазначене в пункті 2 статті 3 Закону (конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи попереднього слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт), повертається в натурі тією установою або органом, у якого воно знаходиться, у місячний термін з дня звернення громадянина або його спадкоємців, якщо воно сталося протягом шести місяців після направлення їм повідомлення. Згідно з пунктом 14 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року № 1104, у випадках, коли майно було знищене, втрачене або пошкоджене під час знаходження у розпорядженні органу дізнання, попереднього слідства, прокуратури чи суду, з вимогою про відшкодування вартості майна громадянин має право звернутися до цих органів, а якщо неможливість повернення майна в натурі виникла після передачі його фінансовому органу, вимога пред`являється до цього органу. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Частинами першою, другою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Законом України № 475/97 від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та Перший протокол до Конвенції, а відтак, в силу статті 9 Конституції України, вони є частиною національного законодавства України. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. При цьому відповідно до положень статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до статті 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Відповідно до статті 25 Бюджетного кодексу України, Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Згідно з підпунктом 1 пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, рішення суду про стягнення (арешт) коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) виконується виключно центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Зазначені рішення передаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для виконання. Відповідно до пункту 23-1 частини першої, статті 2 Бюджетного кодексу України єдиний казначейський рахунок - це рахунок, відкритий центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні. Згідно з абзацом другим пункту 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Казначейство України. Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (підпункт 5 пункту 4 цього Положення). Враховуючи наведене, шкода, завдана позивачу незаконними діями посадових осіб органів досудового слідства, згідно з вимогами ст. ст. 1173, 1174 ЦК України відшкодовується за рахунок держави шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 521/10640/15-ц. У ході розгляду цієї справи встановлено, що 18.05.2017 під час проведення обшуку за місцем розташування складських приміщень ТОВ «Сахарторг» за адресою: [ADDRESS] , прокурором Мелітопольської місцевої прокуратури вилучено цукор загальною вагою 52940 кг. Згідно договору купівлі-продажу та акту приймання-передавання від 15.05.2017, вказаний цукор на праві власності належить позивачу [PERSON] , який згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є єдиним засновником та директором ТОВ «Сахарторг», і якому на праві приватної власності належать будівлі та споруди, в яких було вилучено цукор. Вилучений 18.05.2017 цукор за рішенням процесуального прокурора Гончара Д.С. передано на зберігання до ПП «Аршан К». Проте, суду не надано відповідних процесуальних документів, з яких би можливо було встановити підстави та умови, за яких вилучене майно було передано на зберігання ПП «Аршан К». Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.03.2019 року зобов`язано слідчого СУ ДФС у Запорізькій області повернути ТОВ «Сахарторг» цукор у кількості 52 940 кг, вилучений 18.05.2017. Задовольняючи скаргу, слідчим суддею встановлено, що 18.05.2017 прокурором Мелітопольської місцевої прокуратури Гончаром Д.С. проведено обшук, та, відповідно, вилучено цукор, з порушенням вимог ч. 1 ст. 235 КПК України. Станом на час розгляду цієї справи цукор у кількості 52 940 кг, вилучений 18.05.2017 за адресою: [ADDRESS] , власнику, його законному володільцю не повернутий. Під час розгляду справи представником Запорізької обласної прокуратури зазначені обставини не спростовані, і як встановлено судом на підставі досліджених письмових доказів, місце знаходження вилученого прокурором цукру на даний час невідоме. Вказані обставини свідчать про те, що внаслідок неправомірних дій прокурора Мелітопольської місцевої прокуратури, які полягали у незаконному вилученні матеріальних цінностей та не забезпеченні їх збереження, що призвело до їх втрати, позивачу завдано матеріальної шкоди, що полягає у вартості незаконно вилученого та не збереженого майна. При цьому, суд вважає безпідставними доводи Запорізької обласної прокуратури та Державної казначейської служби України про те, що позивачем не доведено, що шкоди завдано саме йому, оскільки ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.03.2019 зобов`язано повернути цукор ТОВ «Сахарторг», а не позивачу. Як встановлено судом, на підтвердження права власності на вилучений 18.05.2017 цукор, позивач надав суду копію договору купівлі-продажу від 15.05.2017 та акт приймання-передавання 53 000 кг цукру. Згідно вказаних документів, покупцем цукру білого кристалічного є саме [PERSON] , як фізична особа. Згідно договору купівлі-продажу будівель та споруд від 28.08.2000, позивач [PERSON] , як фізична особа, є власником будівель та споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] . Відповідачами у свою чергу не надано суду доказів, на спростування позиції позивача, що внаслідок неправомірних дій прокурора саме йому завдано матеріальної шкоди. Той факт, що ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.03.2019 було зобов`язано слідчого повернути вилучений цукор саме ТОВ «Сахарторг» не є визначальним при вирішенні даного питання, оскільки у ході розгляду скарги ТОВ «Сахарторг» не вирішувалось питання щодо визначення власника вилученого майна. Пунктом 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування. Предметом розгляду скарги слідчим суддею, подання якої було ініційовано саме ТОВ «Сахарторг», як юридичною особою, відносно якої у рамках кримінального провадження проводилися слідчі дії, була оцінка дій процесуального прокурора при проведенні слідчої дії - обшуку у кримінальному провадженні, а не визначення власника чи законного володільця вилученого майна. При цьому, відповідачами суду не надано доказів, що ТОВ «Сахарторг» оспорює право власності позивача [PERSON] на вилучений 18.05.2017 цукор та має будь-які матеріальні претензії до органу прокуратури з приводу неповернення вилученого цукру. За таких обставин, суд доходить до висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами наявність шкоди, завданої йому внаслідок неправомірних дій та бездіяльність посадової особи органу прокуратури, які полягали у незаконному вилученні майна (цукру) та не забезпеченні його належного зберігання, що призвело до втрати цукру. Визначаючи розмір шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу. Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Як передбачено ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу вона зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість. Як встановлено судом, згідно договору купівлі-продажу №2 від 15.05.2017 вартість цукру склала 816 200 грн. за 53000 кг. Ціна цукру за кілограм, на момент укладення цього договору, становила 15,40 грн. Згідно довідки Головного управління статистики у Запорізькій області № 21/01 від 11.03.2021, середня споживча ціна на цукор-пісок у лютому 2021 року у Запорізькій області становила 22,46 грн. за 1 кг. З огляду на зазначені обставини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача завдану йому матеріальну шкоду у розмірі, що дорівнює вартості вилученого та неповернутого позивачу цукру станом на час розгляду цієї справи, у межах заявлених позовних вимог, в загальному розмірі 1 189 032,40 грн. (52 940 кг х 22,46 грн. + 1 189 032,40 грн.). Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду встановлені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У своєму позові позивач зазначав, що через незаконні дії (бездіяльність) прокурора йому завдано душевних страждань, оскільки він був вимушений витрачати додаткові зусилля на подолання створених перешкод щодо використання майна, шляхом судового захисту своїх прав на нього. Позивач змушений витрачати свій час на поновлення справедливості у законний спосіб, для чого довелося змінити свій звичний спосіб життя, що викликало стреси та нервування. [PERSON] зазнав страждань, які були викликані свавільним нехтуванням його прав, неправомірністю та протиправністю дій органу досудового розслідування під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №32016608028000019, у зв`язку з чим [PERSON] був вимушений звертатися із скаргами до слідчого судді, із заявами до слідчого та ДБР, з вимогою до Запорізької обласної прокуратури. Після винесення ухвали слідчим суддею про повернення цукру, протягом майже двох років він не може добитись його повернення, або відшкодування збитків, що завдає позивачу моральної шкоди. Це змусило і змушує його нервувати, створило дискомфорт, порушило звичайний уклад життя. Ситуація, що сталася у зв`язку з вилученням цукру з наступними наслідками, зруйнувало бізнес [PERSON] , викликає в нього почуття незахищеності і образи, супроводжується емоційними переживаннями і стресом. Суд, виходячи із обставин цієї справи, вважає доведеним факт завдання позивачу неправомірними діями органу прокуратури моральної шкоди. Проте, вирішуючи питання про розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер, та тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін в його життєвих стосунках, витрачений час та кошти на відновлення порушених прав, і доходить до висновку про те, що принципам розумності, справедливості, пропорційності та виваженості буде відповідати розмір моральної шкоди в сумі 30 000 грн. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) вказано, що «кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.». За таких обставин, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, і у таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів, а тому суд вважає за необхідне матеріальну та моральну шкоду стягнути на користь позивача з Державного бюджету України. Щодо розподілу судових витрат. Враховуючи, що позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору, то судові витрати слід віднести за рахунок держави. Вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 20 000 грн. задоволенню на даний час не підлягають, оскільки позивачем до матеріалів справи не долучено доказів на підтвердження вказаних вимог, зокрема, не надано договір про надання правової допомоги, чи інший документ, яким визначено гонорар адвоката, розрахунку (детального опису робіт, наданих послуг, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги), а також не надано доказів понесення позивачем вказаних витрат. На підставі викладеного та

Outcome: partial