Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

У вересні 2018 року ПАТ «ЕК Одесаобленерго» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію в сумі 13226,18 грн. (з яких : заборгованість за спожиту електричну енергію за період з грудня 2015 року по серпень 2017 року 11707,34 грн.; три відсотки річних від суми заборгованості за спожиту електричну енергію за час прострочення з 11.01.2016 року по 31.08.2017 року 291,75 грн.; інфляційні втрати за час прострочення внесення плати за спожиту електричну енергію з січня 2016 року по липень 2017 року 1227,09 грн.), посилаючись на невиконання відповідачем своїх зобовязань щодо своєчасного внесення плати за спожиту електричну енергію. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2018 року розгляд даної справи призначено в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. В подальшому до суду не надходило заяв сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] є споживачем електричної енергії відповідно до відкритого на його імя особового рахунку № 10416007, на підставі чого Центральний РЕМ ПАТ «ЕК «Одесаобленерго» поставляє електричну енергію за адресою : [ADDRESS]. При цьому, відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 22.03.2007 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за р.№ 679, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 79566420 (а.с. 12-16). Таким чином, сторони перебувають у договірних правовідносинах. Відносини між громадянами (споживачами електричної енергії) та енергопостачальниками врегульовано Правилами користування електричною енергією для населення (далі ПКЕЕН), затвердженими постановою Кабінетом Міністрів України від 26.07.1999 р. № 1357 (із змінами та доповненнями). Пунктом 42 ПКЕЕН передбачено, що споживачі електричної енергії зобовязані дотримуватись вимог нормативно-технічних документів та договору, забезпечувати технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок та побутових електроприладів, забезпечувати збереження приладів обліку і пломб на них у разі розміщення приладу обліку в квартирі або на іншому обєкті споживача, оплачувати спожиту електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та ПКЕЕН, надавати розрахункові документи на вимогу представників енергопостачальника для перевірки правильності оплати та відповідності записів у них показанням приладу обліку тощо. Пунктом 19 ПКЕЕН передбачено, що розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку. Відповідно до п. 20 ПКЕЕН розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць, а плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10-го числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Відповідно до загальних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичною чи юридичної особи у забезпечення холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законом. Вказаним Законом передбачено, що виконавець послуг це субєкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, в яких одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу. Закон України «Про електроенергетику» регулює відносини, повязані з виробництвом, передачею, постачанням і використанням електричної та теплової енергії, за нормами якого постачання електричної енергії це надання електричної енергії за допомогою технічних засобів передачі та розподілу електричної енергії на підставі договору, а споживачі енергії це субєкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю. Через невнесення відповідачем оплати за спожиту електричну енергію, його заборгованість перед позивачем за спожиту ним електричну енергію за період з грудня 2015 року по серпень 2017 року склала 11707,34 грн. (а.с. 8). 29 червня 2017 року ПАТ «ЕК Одесаобленерго» звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з [PERSON] за спожиту електричну енергію, але ухвалою Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/11754/17 від 13 липня 2017 року у прийняття заяви ПАТ «ЕК Одесаобленерго» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з [PERSON] за спожиту електричну енергію було відмовлено на підставі ч. 6 ст. 100 ЦПК України (у чинній на той час редакції). Відповідно до ч. 2 ст. 101 ЦПК України, у редакції, що діяла на час звернення позивача до суду з даним позовом, відмова у прийняття заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Разом з тим, це позбавляє права заявника звернутись з тими самими вимогами у позовному провадженні. За приписами ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ч. 1 ст. 901 та ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором; якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. З огляду на наведене, суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобовязанням, у якому. Серед інших прав та обовязків сторін, на боржника покладено певний цивільно-правовий обовязок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому відповідає право кредитора вимагати сплати грошей за надані послуги. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржника вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач не здійснив оплату спожитої електричної енергії, тому, у відповідності до ст. 625 ЦК України, з 11.01.2016 року по 31.08.2017 року позивач нарахував відповідачу три відсотки річних за час прострочення у розмірі 291, 75 грн., та з січня 2016 року по липень 2017 року інфляційні втрати у розмірі 1227,09 грн. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати в розмірі 1600,00 грн., повязані зі сплатою судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: approved