Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 27 квітня 2017 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від спільного подружнього життя у них [INFO] року народилася дочка - [PERSON]. Спільне подружнє життя у сторін не склалося, на даний час сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних відносин. Дочка проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач не працює, так як знаходиться у декретній відпустці по догляду і вихованню дитини. Основним джерелом доходу позивача є соціальна допомога від держави у розмірі 860 грн. на місяць. На підтвердження факту спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на її утримання є те, що відповідач офіційно працевлаштований в компанії ТОВ «ПостФінанс» та в компанії ТОВ «Нова Пошта», отримує регулярний дохід, а тому має можливість сплачувати аліменти на її утримання. З огляду на викладені обставини, позивач просить стягувати із відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1000 грн., щомісячно, з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною трирічного віку. 21 листопада 2018 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній не погодився з заявленими позовними вимогами щодо стягнення з нього аліментів на утримання дружини у сумі 1000 грн., оскільки вважає їх необґрунтованими. Зазначає, що він офіційно працевлаштований в ТОВ «Пост Фінанс», займає посаду начальника ПНФП та отримує регулярний дохід від роботодавця у вигляді заробітної плати, розмір якої в середньому становить 3260 грн. на місяць, що є мінімальним доходом. Щоб мати можливість орендувати житло, сплачувати витрати за комунальні послуги, забезпечувати свої побутові потреби, відповідачу інколи доводиться звертатися за допомогою до батьків, так як власних коштів недостатньо. Зазначає, що позивачем подано до суду позов про стягнення з нього аліментів на утримання їхньої спільної доньки у розмірі 3000 грн. Станом на дату розгляду даної справи, рішення про стягнення аліментів на доньку ще не постановлене. У зв'язку з цим, він не може чітко визначитися з можливістю і розміром надання матеріальної допомоги дружині, оскільки від розміру утримань аліментів доньці, залежатиме його спроможність надавати допомогу дружині. Крім того, доводить, що законом передбачено чіткий обов'язок батька сплачувати аліменти дитині. Натомість аліменти на дружину - це право, яке може бути реалізоване за умови, якщо чоловік може надавати таку допомогу. Так як доходів недостатньо, щоб забезпечити своє життя, вважає неможливим сплачувати аліменти на утримання дружини. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. На обґрунтування можливості відповідача сплачувати аліменти за заявленими позовними вимогами, вказала, що йому допомагають батьки матеріально. Відповідач [PERSON] просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заслухавши пояснення та заперечення сторін у справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що 27 квітня 2017 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Після укладення шлюбу прізвище дружини - [PERSON] (а.с. 5). Від спільного подружнього життя у сторін [INFO] року народилася дочка - [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про її народження серії [NUMBER], виданого 07 листопада 2017 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. Батьком у свідоцтві про її народження записаний - [PERSON] (а.с. 6). Дочка [PERSON], [INFO] зареєстрована та проживає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS], 07400 (а.с. 8). До відзиву на позовну заяву додано копію довідки за № 1970 від 06.11.2018 року. Зі змісту вказаної довідки вбачається, що [PERSON] працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Пост Фінанс» з 30.03.2018 року та займає посаду Начальника ПНФП. Розмір нарахованої заробітної плати за період з березня 2018 року по жовтень 2018 року становить 26 103, 54 грн., заробітна плата відповідача за останній місяць жовтень з урахуванням ПДФО та військового збору складає 5 958,54 грн. (а.с. 26). Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2018 року вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 1400 (одна тисяча чотириста) грн., щомісячно, починаючи з 05 вересня 2018 року, і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 28). Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як передбачено ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Також, ч. 4 ст. 84 СК України передбачено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно із ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про стягнення аліментів. Аналізуючи норми чинного законодавства, які регулюють дані правовідносини, зокрема ст. 84 СК України встановлено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на своє утримання незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Із вищевикладеного вбачається, що відповідач є працездатною особою, офіційно працевлаштований та має регулярний дохід, однак виходячи з розміру отримуваного ним доходу в середньому 3260 грн. на місяць, вимоги позивача щодо стягнення з нього аліментів на її утримання у розмірі 1000 грн. є неспівмірними. зважаючи на те, що з відповідача стягуються аліменти на утримання дочки у розмірі 1400 грн., щомісячно. Таким чином, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, враховуючи те, що останній є фізично здоровою та працездатною особою, не має на утриманні інших осіб, отримує мінімальну заробітну плату, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, шляхом стягнення із відповідача аліментів у розмірі 500 грн. на утримання дружини, щомісячно, до досягнення їхньою дитиною трирічного віку. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови у позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного, та

Outcome: partial