Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» (далі-Банк) про захист прав споживача та визнання недійсною додаткової угоди до кредитного договору. В обґрунтування позову посилається на те, що між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір кредиту №600/02.1-07-322 від 28.02.2008 року. Відповідно до п.1.1 кредитного договору №600/02.1-07-322 від 28.02.2008 року кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 216028,00 грн. зі сплатою 13,5% річних. Відповідно до п.1.2 кредит надається для фінансування будівництва (інвестування) житла, при цьому позичальник передає в іпотеку майнові права на однокімнатну квартиру [ADDRESS] 17.07.2008 р. між сторонами була укладена додаткова угода до вказаного договору кредиту, в п.1 якої зазначено, що у зв'язку зі зміною валюти кредитної заборгованості сторони домовилися внести зміни до договору кредиту, а відтак в п.1.1 кредитного договору зазначається, що кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 47 206,00 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату укладення цього договору еквівалентно сумі 228514,80 грн. Вважає що додаткова угода до договору кредиту, що укладена 17.07.2008року, підлягає визнанню недійсною, оскільки умови додаткової угоди є несправедливими, містять істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача - споживача кредитних послуг. Несправедливими є умови додаткової угоди у частині надання кредиту у доларах США, хоча фактично з каси банку ним було отримано 216028,00 грн. 28.02.2008 року. Використання відповідачем доларів США, як предмету кредитування, є внесенням в кредитний договір пункту, що значно погіршує становище позивача, як споживача, порівняно з відповідачем (надавачем фінансових послуг) у разі настання певних подій. Всупереч п.3.8 Постанови Правління НБУ №168 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» йому, як споживачу, не було надано відповідної інформації про те, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач, не надана інформація щодо методики, яка використовується банком для визначенням валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ними. Просив постановити рішення, яким визнати несправедливими умови укладеної 17.07.2008 року додаткової угоди до договору кредиту №600/02.1-07-322 від 28.02.2008 року та визнати недійсною з моменту укладення зазначену додаткову угоду. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача позов не визнав та надав письмові заперечення проти позову. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що підстав для задоволення позову не вбачається. Судом встановлено, що 28.02.2008 року АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір кредиту №600/02.1-07-322, відповідно до п.1.1 якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 216028,00 грн. зі сплатою 13,5% річних. Відповідно до п.1.2 кредит надається для фінансування будівництва (інвестування) житла, при цьому позичальник передає в іпотеку майнові права на однокімнатну квартиру [ADDRESS] 17.07.2008 р. між сторонами була укладена додаткова угода до вказаного договору кредиту, відповідно до п.1 якої зазначено, що у зв'язку зі зміною валюти кредитної заборгованості сторони домовилися внести зміни до договору кредиту, а відтак в п.1.1 кредитного договору зазначається, що кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 47206,00 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату укладення цього договору еквівалентно сумі 228514,80 грн. За правилами ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1 - 3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. ст. 1048-1052, 1054 ЦК України, Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012року, Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», умовами чинності кредитних договорів є досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов договору: мета, сума і строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; види (способи) забезпечення зобов'язань позичальника; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення дії договору; відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; кредитний договір має укладатись обов'язково у письмовій формі, причому недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює ніяких правових наслідків, окрім тих, що пов'язані з його нікчемністю; сторони кредитного договору повинні мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення сторін має бути вільним і відповідати їхній внутрішній волі. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно де якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. У наведеному Законі чітко прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації кредитодавцеві та споживачеві один про одного та щодо умов кредитування: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, та варіанти його повернення. Відповідно до ст.ст. 6,627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до умов додаткової угоди, що оспорюється, банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 47206,00 доларів США зі сплатою 13,5% річних, при цьому був встановлений порядок погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно з графіком, якій вказаний в п.п. 1.1.1 цього договору, з кінцевим терміном повернення основної суми заборгованості до 28.02.2033 року. При укладенні додаткової угоди позивачем був поданий Запит на отримання кредиту, у якому позивач своїм власним підписом засвідчив про той факт, що Банк надав йому повну, достовірну, вичерпну інформацію, власне, про особу та місце знаходження Банку та про всі умови отримання, користування та повернення кредиту. Вказаний Запит на отримання кредиту підписаний Позичальником та поданий на розгляд у Банк 17.07.2008 року. У даному Запиті позивач засвідчив про відсутність у нього будь-яких зауважень чи заперечень стосовно змісту наданої йому Банком інформації, як про особу і місце знаходження Банку, так і про умови отримання, користування та повернення кредиту. Крім того, сторони підписали 17.07.2008 року Детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту. Заявою на видачу готівки №69-46 від 18 липня 2008 року підтверджується факт отримання позивачем коштів у розмірі 47206 доларів США. Відповідачем надано суду належно завірені копії зазначених доказів. Таким чином, між позивачем та відповідачем при укладенні додаткової угоди було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов цього договору, оскільки вказана додаткова угода містить предмет договору, суму кредиту, строк і порядок повернення кредиту, розмір процентів, строк дії договору, детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту, договір добровільно підписаний сторонами. Вимога позивача про те, що додаткова угода містить несправедливі умови щодо валюти кредитування є безпідставними. Таким чином, оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що додаткова угода до договору кредиту відповідає вимогам ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів», чинним актам законодавства, а тому підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Outcome: dismissed