overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

У вересні 2013 року позивачка звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа - Комунальне підприємство «Жилсервіс-5», Індустріальний РВ ДМУ ГУДМС Украни про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У позові й у судовому засіданні позивачка посилалася на те, що відповідач [PERSON] за місцем реєстрації в кімнати [ADDRESS] не проживає, а всі обов'язки квартиронаймача виконує позивачка, сплачує житлово-комунальні послуги. З урахуванням викладеного, просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням кімнати [ADDRESS]. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала, на його задоволенні наполягала. Відповідач у судові засідання у справі не з'являвся, про час і місце їх проведення повідомлявся належним чином, про що свідчить оголошення в газеті, причину неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи та надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка з відповідачем з 09 червня 2006 року перебувала в зареєстрованому шлюбі, що зареєстровано Індустріальним відділом актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 309. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 серпня 2012 року шлюб між позивачкою [PERSON] та [PERSON] розірвано. В даний час в кімнаті за місцем реєстрації відсутні будь-які речі відповідача, всі обов?язки квартиронаймача виконує позивачка. Відповідно до довідки бухгалтерії КП «Жилсервіс-5» ДМР особовий рахунок на [ADDRESS], відкритий на ім?я позивачки. Сплату за спожиті житлово-комунальні послуги здійснює особисто позивачка в повному обсязі. Факт відсутності проживання відповідача за адресою реєстрації підтверджується актами КП «Жилсервіс-5» ДМР від 10.01.2013 року та від 26.07.2013 року (а.с.8-9). Відповідно до ст. 71 ЖК України, жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України особа, відсутня у жилому приміщенні понад вищезазначеного строку, в судовому порядку може бути визнана такою, що втратила право користування відповідним приміщенням. Оскільки відповідач не проживає у спірному жилому приміщенні на протязі більше, ніж шести місяців, не виконує своїх обов'язків, що випливають з договору найму, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги є заснованими на законі і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачами судовий збір підлягає стягненню з відповідача на їх користь. А також суд вважає, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути витрати пов'язані з оголошенням про виклик в пресі в розмірі 150,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

у вересні 2013 року позивачка звернулася до суду з даним позовом. В огбгрунтування позовних вимог зазначила, що 07.06.2013 року о 10.40 год сталося залиття квартири [ADDRESS], яка належить їй та третім особам на праві власності. Залиття сталося з вини відповідачки [PERSON] Просила відшкодувати завдану матеріальну шкоду в розмірі 11721 грн. та моральну в розмірі 3000 грн. В судовому засіданні представник відповідача заявила клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи, на розгляд якої поставити питання про визначення розміру матеріальної шкоди, спричиненної залиттям коридору квартири з урахуванням попереднього стану квартири. В обгрунтування необхідності призначення даної еспертизи представник відповідача зазначила про те, що наданий позивачами висновок про розмір відшкодування не є належним доказом, оскільки експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність. Також просила доручити проведення експертизи експерту Судової незалежної експертизи, що знаходиться у м. Києві по вул. Стрітенській,15 з врахуванням вартості цієї експертизи. В судовому засіданні відповідачка підтримала клопотання. Представник позивача, позивачка, треті особи проти позову заперечували. Вважають наданий ними доказ - висновок експерта належним доказом. В разі призначення експертизи просили призначити не часткове, а повне дослідження залиття квартири, та направити на проведення експертизи до КНДІСЕ. Вислухавши думку сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідачка [PERSON] пояснила суду, що не заперечує проти того, що залиття сталося з її вини, але заперечує проти розміру відшкодування, визначеного дослідженням, що надали позивачі. Разом з тим, відповідачка та її представник не обгрунтували своє клопотання тим, в чому саме, з якою оцінкою і якому розмірі вони не погоджуються, в чому сумнів щодо висновків експерта, що порушено експертом. Відповідно до вимог ст. 143 ЦПК України для з»ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Суд вважає, що питання, вирішення якого представник відповідача вважає за необхідне вдруге доручити експертній установі, потребує уточнень, а тому є передчасним. Сторони не позбавлені права заявити клопотання повторно після з»ясування обставин справи. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

У вересні 2013 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини. У позовній заяві позивачка посилається на те, що 28 вересня 2007 року вона одружилася з відповідачем і проживала разом з ним до вересня 2009 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Починаючи з вересня 2009 року подружні відносини між позивачкою та відповідачем фактично припинилися, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, відповідач матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої доньки не надає. Просила стягувати з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої доньки аліменти у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття. Позивачка в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, письмових заперечень проти позову до суду не подав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, з 28 вересня 2007 року (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 28 вересня 2007 року, (а.с. 6)). Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 12 грудня 2007 року (а.с. 7)). Відповідач кошти на утримання неповнолітньої доньки не надає, проживає окремо, вихованням дитини не займається. В силу ст. ст. 180, 181, 182 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати та надавати матеріальну допомогу на дітей, при цьому за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Беручи до уваги вище викладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача аліменти на дитину у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в прибуток держави 243 грн. 60 коп. судових витрат. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення суду підлягає обов'язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст.ст. 180, 181, 182, 184, 190 Сімейного Кодексу України, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

У вересні 2013 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS]. В позовній заяві позивач посилається на те, що відповідач вже з грудня 2011 року не проживає у спірній квартирі без поважних причин, оплату за послуги не здійснює, речей відповідача у квартирі немає. Просила визнати відповідача таким, що втратив право користуватися квартирою [ADDRESS] та зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти з реєстраційного обліку [PERSON] в квартирі [ADDRESS]. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений згідно правил ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Як встановлено у судовому засіданні, що 22.10.1959 року [PERSON] на склад сім'ї з 5-ти осіб було надано ордер на право зайняття квартири [ADDRESS]. [INFO] помер [PERSON]. 18.09.1999 року позивачка уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу є два сини: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Після укладання шлюбу з відповідачем зі згоди всіх повнолітніх на той час членів сім'ї він був зареєстрований у спірній квартирі. Згідно довідки КЖЕП «Лівобережжя» за № 341 від 12.04.2013 року у спірній квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON].. Згідно актів про не проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] від 11.06.2012 року, 15.10.2012 року, 18.03.2013 року, останній не проживає у спірній квартирі з грудня 2011 року, його речей у квартирі немає. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається приміщення протягом шести місяців. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловий приміщенням обґрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо заявлених позовних вимог про зобов'язання Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти з реєстраційного обліку [PERSON] в квартирі [ADDRESS] суд вважає необхідним відмовити, оскільки позивачка не надала суду доказів порушення відповідачем Головним управлінням Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області її прав та охоронюваних законом інтересів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню на користь позивачки з відповідача судові витрати у розмірі 114 грн. 70 коп.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

У вересні 2013 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS], який уточнила у травні 2014 року, посилаючись на те, що відповідач з липня 1999 року не проживає у спірній квартирі без поважних причин, оплату за послуги не здійснює, речей відповідача у квартирі немає. Просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та зняти з реєстрації в Індустріальному районному відділі м. Дніпропетровська Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області не проживаючого [PERSON]. Представник позивачки у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений згідно правил ч. 8 ст. 76 ЦПК України. Зі згоди представника позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Індустріального районного відділу ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився. У матеріалах справи є лист, з якого вбачається, що третя особа просить розглядати справу без участі представника. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Як встановлено у судовому засіданні, позивачці на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Згідно довідки КЖЕП № 26 № 1726 від 19.08.2013 року у спірній квартирі зареєстровані позивачка та [PERSON] - відповідач по справі. З липня 1999 року відповідач у спірній квартирі не проживає. Не проживання відповідача у спірній квартирі підтверджується актом, складеними 16.08.2013 року У відповідності зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні їм права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. У судовому засіданні було встановлено, що відповідач за місцем реєстрації не проживає з 1999 року. Він не є членом сім'ї власника квартири. Місце його проживання не відоме. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою обґрунтовані та підлягають задоволенню, а в частині зняття з реєстрації в Індустріальному районному відділі м. Дніпропетровська Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області не проживаючого [PERSON], суд вважає необхідним відмовити, оскільки дана вимога не ґрунтується на законі .

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

У вересні 2013 року позивач - КП «Житомирське трамвайно-тролейбусне управління» Житомирської міської ради, звернувся в суд із позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] завдані збитки в сумі 310,82 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 01.08.2012 року близько 9-00 год. відповідач керував автомобілем «ВАЗ 2123», державний номер [NUMBER], на вул. Котовського в м. Житомирі та допустив зіткнення з автомобілем «Опель Зафіра», державний номер [NUMBER]. Внаслідок ДТП було порушено вільне пересування тролейбусів на відповідному маршруті. Вказуючи на винність відповідача у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди, а також посилаючись на положення ст. 22 ЦК України, позивач просить відшкодувати завдані збитки в сумі 310,82 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився. Надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча був повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, у відповідності до вимог ст.ст. 158, 224 ЦПК України. Дослідивши докази в їх сукупності, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. 01.08.2012 року о 9-00 год. [PERSON] керував автомобілем «ВАЗ 2123», д.н. [NUMBER], на вул. Котовського в м. Житомирі та допустив зіткнення з автомобілем «Опель Зафіра», державний номер [NUMBER]. Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 22.08.2012 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. З дослідженого розрахунку втрат КП «Житомирське трамвайно-тролейбусне управління» Житомирської міської ради від тимчасового закриття або перешкоджання рухові трамваїв (тролейбусів) вбачається, що розмір збитків становить 310,82 грн. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Приймаючи до уваги встановлені обставини щодо перешкоджання руху тролейбусів (трамваїв) 01.08.2012 року, що пов»язано із спричиненням внаслідок винних та протиправних дій відповідачем [PERSON] дорожньо-транспортної пригоди у вказаний період, суд приходить до висновку про обгрунтованість заявлених позивачем вимог та вважає необхідним їх задовольнити. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача сплачений судовий збір в сумі 229,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

У вересні 2013року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Приват Банк» (далі Банк) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 22333,01 гривень. У позові зазначили, що 26.12.2007р. між Банком та [PERSON] укладено договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. В зв'язку з невиконанням умов договору, у відповідача виникла заборгованість яка складається з суми заборгованості за кредитом, суми заборгованості по процентам, суми штрафу, на загальну суму 22333,01 гривень. Посилаючись на наведене просили стягнути з [PERSON] вищезазначену суму заборгованості. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. У судове засідання відповідач не з'явився, про день слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим постановити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 26.12.2007р. [PERSON] на підставі заяви, Умови і правила надання банківських послуг, отримав кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підпис відповідача [PERSON] на Заяві (САSН-кредит) від 26.12.2007р. свідчить про те, що останній ознайомлений та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, виразив свою згоду з тим, що зазначена Заява є договором між Банком та ним про надання банківських послуг. Відповідач [PERSON] взятих на себе зобов'язань не виконав. Внаслідок чого у відповідача станом на 03.09.2013р. виникла заборгованість по кредиту у розмірі 22333,01 гривень, у тому числі: заборгованість за кредитом - 2830,00 грн., заборгованість по процентам - 10823,34 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 7140,00 грн., штраф (фіксована частина ) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 1039,67 грн. Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та якщо у зобов'язані встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. У відповідності до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 229,40 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

У вересні 2013 року Публічне Акціонерне Товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 35 010 грн. 96 коп. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що між сторонами 17 травня 2006 року укладено кредитний договір відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит в сумі 6 200 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання по поверненню грошових коштів, внаслідок чого станом на 31 липня 2013 року утворилась заборгованість. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав. Відповідач, який повідомлений про час і місце слухання справи належним чином, в судове засідання не з'явився. У відповідності до ст.169 ч.4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом об'єктивно встановлено, що 17 травня 2006 року між Публічним Акціонерним Товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит в сумі 6 200 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання по поверненню грошових коштів, внаслідок чого станом на 31 липня 2013 року утворилась заборгованість в розмірі 35 010 грн. 96 коп., з яких: 9 023 грн. 87 коп. - заборгованість за кредитом; 23843 грн. 71 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1 643 грн. 38 коп. - штраф (процентна складова). Ці обставини підтверджуються: заявою - анкетою від 17 травня 2006 року; умовами та правилами надання банківських послуг; розрахунком заборгованості по кредиту. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики,якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оцінюючи встановлене суд приходить до висновку, що [PERSON] не виконав в повному обсязі взяті на себе зобов'язання по кредитному договору в результаті чого станом на 31 липня 2013 року утворилась заборгованість в сумі 35 010 грн. 96 коп., які підлягають стягненню з відповідача в примусовому порядку.

Outcome: approved