Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 29 лютого 2016 року в с. Комаргород Томашпільського району Вінницької області померла її баба [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої входить житловий будинок, розташований по вул. Котовського, 28 в с.Пилипи-Борівські Томашпільського району Вінницької області, який в установленому порядку не був зареєстрований. Ще за життя [PERSON] склала заповіт, яким даний житловий будинок заповіла позивачу. Однак коли вона звернулася з заявою до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, то нотаріусом їй було відмовлено у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно, а тому з даним позовом вона вимушена звернутися до суду, який просить ухвалити рішення про визнання за нею права власності на вищевказане спадкове майно. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, однак, її представник за угодою [PERSON] надіслав на адресу суду заяву в якій просить розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Томашпільського району Вінницької області в судове засідання не зявився, однак голова сільської ради надіслав до суду заяву, згідно якої, просить справу розглянути за відсутності їх представника, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки сторони не зявилися в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 29 лютого 2016 року в с. Комаргород Томашпільського району Вінницької області померла [PERSON] (а.с. 4). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно. Згідно довідки № 85 від 22 лютого 2017 року, виданої виконкомом [PERSON] сільської ради до складу якого входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по вул. Котовського, № 28 в с. Пилипи-Борівські Томашпільського району Вінницької області, спадкоємцем майна за заповітом залишилась [PERSON], яка на протязі шести місяців після смерті [PERSON] спадщину прийняла (а.с. 6). Як вбачається з копії заповіту складеного 18 березня 2014 року, засвідченого секретарем Пилипи-Борівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області [PERSON] позивач дійсно є спадкоємцем за заповітом (а.с.05). Згідно довідки про показники обєкта нерухомого майна № 33 від 28 лютого 2017 року, виданої КП «Могилів-Подільське МБТІ», станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по вул. Котовського, № 28 в с. Пилипи-Борівські Томашпільського району Вінницької області не зареєстровано (а.с.12). Відповідно до абз. 8, 9 п. 3.1 витягу із узагальнення пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, яий втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належниим правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобовязані видати довідку про належність житлового будинку на праві праві приватної власності спадкодавцеві Згідно довідки, виданої Томашпільською районною державною нотаріальною конторою №230/0116 від 13 липня 2016 року у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], [PERSON] відмовлено, у звязку відсутністю належного правовстановлюючого документа на імя спадкодавця (а.с.13). Згідно повідомлення Томашпільської державної нотаріальної контори № 272/2016 від 21 березня 2017 року спадкова справа після померлої 29 лютого 2016 року [PERSON] заведена за № 272/2016 року, однак, свідоцтво про право на спадщину [PERSON] не видавалось на житловий будинок. Видавалось свідоцтво про право на спадщину за заповітом 8 грудня 2016 року [PERSON] на земельну ділянку площею1,500 га (а.с. 20-24). Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За змістом книги шостої Цивільного кодексу України, прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі обєкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно абзацу 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За таких обставин суд приходить до висновку, про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved