Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-30 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернувся з позовом до КП «Ніжинське МПБ» про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку у сумі 13732,40 грн. та 1101,34 грн. індексації невиплаченої заробітної плати. Рішенням суду позов задоволено. Суд стягнув з КП «Ніжинське МПБ» на користь [PERSON] 13732, 40 грн. середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку (сума вказана без утримання обов'язкових платежів та відрахувань), 1101,34 грн. індексації, 1948,80 грн. витрат на правову допомогу, а також стягнув з КП «Ніжинське МПБ» на користь держави 243,60 грн. судового збору. В апеляційній скарзі КП «Ніжинське МПБ» просить змінити рішення суду через порушення норм мате6ріального та процесуального права. Невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, стягнувши середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 4488,48 грн. (з обов'язковими утриманнями та відрахуваннями). Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що поза увагою суду залишився той факт, що відсутня вина підприємства у непроведенні розрахунку в день звільнення і [PERSON], як керівник підприємства на той час, не давав ніяких вказівок про проведення розрахунку при звільненні, а також суд неправильно визначився з періодом затримки розрахунку, кількістю робочих днів та сумою, яка підлягає стягненню. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що розпорядженням Ніжинського міського голови № 163 від 04.11.2014 року був звільнений [PERSON] з посади директора КП «Ніжинське МПБ». В день звільнення [PERSON] не отримав повний розрахунок. 26.11.2014 року підприємство виплатило 1673,03 грн., а 03.03.2015 року підприємство перерахувало решту 8432 грн. на картковий рахунок [PERSON] в АТ «Укрсиббанк», які ним були отримані 12.03.2015 року. [PERSON] вважає, що за 88 робочі дні затримки повного розрахунку, відповідач повинен сплатити 13732,40 грн. середнього заробітку, а також 1101,34 грн. за індексацію невиплаченої заробітної плати загальною сумою 10052,37 грн. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що непроведення роботодавцем в день звільнення повного розрахунку тягне обов'язок роботодавця виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку з урахування інфляції. Висновки суду першої інстанції в частині стягнення індексації і середнього заробітку за весь час затримки розрахунку відповідають положенням ст.ст. 95, 116, 117 КЗпП України. Дійсно, обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Твердження апелянта про те, що вина підприємства відсутня так як [PERSON] був керівником і не дав вказівок про виплату йому належних сум при звільненні, є надуманими. Існує факт, що в день звільнення 04.11.2014 року КП «Ніжинське МПБ» не провело повний розрахунок з працівником. Належні суми до виплати не були зроблені і після звернення [PERSON] з заявою про виплату заробітку 12.01.2015 року. Підприємство розпочало належні виплати тільки 26.11.2014 року. Відповідач не надав доказів того, що позивач ухилявся від отримання належних йому сум. Поведінка керівника підприємства може впливати лише на відносини керівника і підприємства, які вирішуються в порядку глави ІХ КЗпП України. Є безпідставними зауваження апелянта про те, що оскільки [PERSON] не перебував на своєму робочому місці в день свого звільнення, то суми мають виплачуватись не пізніше наступного дня після пред'явлення вимоги. Відповідно до ст.116 КЗпП України, зазначені положення застосовуються тоді, коли працівник в день звільнення не працював, а не тоді, коли він не перебував на своєму робочому місці. Як зазначає сам відповідач, [PERSON] цілий день перебував у свого роботодавця - виконкому міської ради і повернувся на підприємство о 16.30 год., тобто [PERSON] в день звільнення працював. Твердження апелянта про те, що з суми, зазначеної до стягнення, не відраховані обов'язкові платежі, не заслуговують на увагу, оскільки, суд, зазначаючи суму до стягнення, зауважив, що сума вказана без утримання обов'язкових платежів та відрахувань, а тому при виконанні рішення необхідна сума обов'язкових платежів буде утримана. Що стосується визначення розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку і періоду затримки, то суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права. Так, ст.117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини підприємства належних працівнику сум при звільненні у строки, визначені ст.116 КЗпП України, підприємство повинно виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Днем фактичного розрахунку КП «Ніжинське МПБ» є день, коли решта зарплати [PERSON] була перерахована на його картковий рахунок в АТ «Укрсиббанк», тобто 03.03.2015 року (а.с.49, 50). Посилання [PERSON] на те, що він не знав про перерахування коштів на рахунок у АТ «Укрсиббанк» так як отримував зарплату через картковий рахунок в у відділенні «Ощадбанку», є необґрунтованим, оскільки [PERSON] підтвердив, що картковий рахунок в АТ «Укрсиббанк» він мав і не забороняв бухгалтерії підприємства перераховувати на нього кошти, а контроль за станом рахунку покладається на користувача рахунку. Таким чином, період затримки розрахунку з 04.11.2015 року по 03.03.2015 року включно становить 119 календарних дні. Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Згідно до довідки про середню заробітну плату [PERSON], яку видало підприємство 04.11.2014 року, його середньоденна заробітна плата обчислена з кількості календарних днів, становить 156,05 грн.(а.с.17). В той же час, суд першої інстанції взяв для обрахування період з робочих днів і помножив на середню заробітну плату для календарних днів, що є порушенням зазначених вище норм. Оскільки, відповідач надав середній заробіток календарних днів, то необхідно його помножити на період затримки у календарних дня, а саме: 156,05 грн. х 119 календарних дні = 18569,95 грн. - це розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку без утримання обов'язкових платежів та відрахувань. Виходячи з положень ст.ст.11, 303 ч.1 ЦПК України, які передбачають розгляд справ лише в межах заявлених вимог, то апеляційний суд бере до уваги позовні вимоги позивача, який просив стягнути середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 13732,40 грн., і приходить до висновку про стягнення саме такої суми. За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів визначення розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а в іншій частині рішення суду першої інстанції відповідає вимогам законодавства та матеріалам справи.

Outcome: partial