Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

У вересні 2013 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON], третя особа - Служба у справах дітей Печерської районної у м. Києві державної адміністрації про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою шляхом виселення, мотивуючи тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 17 вересня 2008 року. Вказана квартира позивачу подарована її батьком - [PERSON] Разом з тим, позивач обмежена у здійсненні свого права власності на квартиру, оскільки в цій квартирі проживає дружина покійного батька - [PERSON] зі своїм неповнолітнім онуком - [PERSON], [INFO], який перебуває під її опікою на підставі розпорядження Печерської районної у м. Києві державної адміністрації від 10 жовтня 2005 року № 1261. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Відповідач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON], представник третьої особи - Служби у справах дітей Печерської районної у м. Києві державної адміністрації заперечили щодо задоволення позву, мотивуючи тим, що відповідач та її онук у квартиру [ADDRESS] були вселені за життя дарувальника - батька [PERSON] А тому після його смерті, мають право на проживання у квартирі. Зазначили, що іншого житла вони не мають, а онук [PERSON], хоч і зареєстрований у квартирі [ADDRESS], але в ній не проживає, оскільки у цій квартирі проживає велика сім'я, яка є неблагополучною. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника третьої особи та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником трикімнатної квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 17 вересня 2008 року (а.с. 7). Дарувальником квартири був батько позивача - [PERSON], який помер [INFO] (а.с. 15). Відповідно положень ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У вказаній квартирі зареєстрована та проживає відповідач [PERSON] з 27 березня 1993 року (а.с. 8), яка була вселена у квартиру як член сім'ї власника - покійного батька позивача. Разом із [PERSON] у спірній квартирі проживає її онук - [PERSON], [INFO], який перебуває під її опікою на підставі розпорядження Печерської районної у м. Києві державної адміністрації від 10 жовтня 2005 року № 1261, оскільки мати малолітнього [PERSON], [PERSON], померла [INFO], батько малолітнього [PERSON] засуджений на довічне позбавлення волі (вирок Апеляційного суду м. Києва від 17.02.2003 р.) (а.с. 12). Проте, [PERSON], [INFO] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] відповідно до довідки Відділу Адресно-довідкової роботи ГУДМС України в м. Києві та Київській області. Згідно зі ст. 150 ЖК Української РСР та ч. 1 ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки (ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР). Відповідач [PERSON] не є членом сім'ї позивача. Також під час судового розгляду встановлено, що позивач не надавала згоди [PERSON] та її онукові на користуватися належною їй на праві власності квартирою. З врахуванням вищезазначених положень закону вбачається, що право користування членів сім'ї власника квартири кореспондується та є похідним від права власності на квартиру. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника будинку, який не є його співвласником на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України члени родини власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Член родини власника житла втрачає право користування житлом при відсутності члена родини без поважних причин понад одного року, якщо інше не встановлено домовленістю чи законом. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрована у спірній квартирі з 27.03.1993 року (а.с. 8), З урахуванням положень ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку (квартири) права власності на це житло, а відтак припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє право членів її сім'ї на користування цим житлом. Таким чином, права відповідачів [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах [PERSON], на проживання у квартирі похідні від прав колишнього власника квартири - [PERSON], членами сім'ї якого вони були та за згодою якого проживали у квартирі. Оскільки новим власником квартири з 2008 року стала позивач [PERSON] то відповідно до ст. 391 ЦК України вона має право вимагати від відповідачів усунути перешкоди у користування її власністю. Тому, доводи відповідачів щодо відсутності у них іншого житла, у зв'язку з чим у задоволенні позову слід відмовити є безпідставними. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про задоволення позову. При цьому, суд приймає до уваги те, що задоволення позову не порушує житлові права неповнолітнього [PERSON], оскільки останній зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. За ним закріплене право користування цим житлом відповідно до розпорядження Печерської районної у м. Києві державної адміністрації від 10 жовтня 2005 року № 1261 із змінами, внесеними розпорядженням від 12 березня 2008 року № 303 (а.с. 12-13). Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, то відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 114 грн. 71 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved