Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

У березні 2013 року прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області звернувся до суду \~в інтересах держави в особі Регіонального відділення ФДМУ по Дніпропетровській області \~до Відкритого \~акціонерного товариства будівельно-монтажна фірма «Дніпроважбуд» (далі ВАТ БМФ «Дніпроважбуд»), [PERSON] про визнання права \~державної власності \~та витребування майна \~із чужого \~володіння, котре вибуло із власності держави поза волею власника. \~В обґрунтування позовних вимог позивач указав, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 02 березня 2010 року у справі №40/287, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 15 червня 2010 року, позов Регіонального відділення ФДМУ задоволено частково. Визнано неправомірним включення до статутного фонду ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитків у місті [PERSON], а саме: № 7 по вулиці Калиновій, 10, №8 по вулиці Тверській, 29, №9 по вулиці Тверській, 31, №10 по вулиці Тверській, 31-а, №3 по вулиці Б. Хмельницького, 14 та № 4 по вулиці Б. Хмельницького, 10. Визнано недійсним наказ комітету економіки [PERSON] обласної ради народних депутатів від 27.01.1995 року № 114 в частині включення до статутного фонду ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» цих гуртожитків. Визнано недійсним акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» від 21.12.2004 року, затверджений заступником голови [PERSON] виконкому, в частині включення указаних гуртожитків до статутного фонду ВАТ БМФ «Дніпроважбуд». Визнано право власності за державою в особі регіонального відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській області на указані гуртожитки, витребувано їх із незаконного володіння ВАТ БМФ «Дніпроважбуд». У задоволенні позову в частині витребування інших приміщень гуртожитків відмовлено з тих підстав, що ці приміщення за ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» на час розгляду справи не зареєстровані і їх власниками є ТОВ «Трейд технолоджи інвестмент», [PERSON], [PERSON], ТОВ «Торгівельно-офісний центр «Інсток». Оскільки цим судовим рішенням встановлена незаконність набуття ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» права власності на указані гуртожитки, зокрема гуртожиток № 4 по вулиці Б.Хмельницького, 10 у місті Дніпропетровську, врахувавши відчуження частини приміщень, в тому числі, [PERSON], просив визнати за державою право власності на нерухоме майно, зареєстроване за [PERSON], та витребувати від нього на користь держави набуту за договором купівлі-продажу нерухомість. Представники [PERSON] місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник особи, в інтересах якої заявлені позовні вимоги, регіонального ФДМУ по Дніпропетровській області, [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі з наведених у позовній заяві підстав, вказуючи, що спірне майно вибуло із власності держави поза волею власника. Ухвалою Індустріального районного суду міста [PERSON] від 02.12.2016 року провадження у справі в частині позовних вимог до ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» закрито на підставі пункту 7 частини 1 статті 205 ЦПК України, у зв*язку з ліквідацією підприємства ( а.с 267 т.2). Ухвалою суду в судовому засіданні 01.11.2017 року виключено із числа третіх осіб Товариство з обмеженою відповідальністю «Хімекс» (а.с. 138-140, т. 3). Представники \~відповідача [PERSON], [PERSON]ВА., [PERSON], \~позовні вимоги не визнали в повному обсязі, зазначаючи, що \~[PERSON] \~у встановлений \~законом спосіб набув \~право власності\~на \~вказане в позові майно на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 19.04.2005 року та договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 12.07.2006 року, \~не за наслідками \~відчуження вказаного в позові майна від держави, а у ТОВ «Хімекс», котре в свою чергу, за законом набуло \~право власності за договором міни 02.07.2004 року. [PERSON] у відповідності до приписів \~чинного законодавства України зареєстрував \~вказаний правочин \~у \~відповідних державних реєстраційних органах, що підтверджується відповідними\~документальними доказами. Заперечуючи проти позову, представники відповідача також зазначили, що твердження позивача, що спірне нерухоме майно вибуло із володіння регіонального відділення ФДМУ у Дніпропетровській області не з його волі не відповідає дійсності. Так, представником відповідача зазначено, що корпоратизація і приватизація майна державного підприємства, яке в подальшому було перетворено на ВАТ БМФ «Дніпроважбуд», відбувалося з дотриманням всіх вимог діючого на той час законодавства та за безпосередньої участі Фонду державного майна України, який відповідно до Указу Президента України № 699/94 від 26.11.1994 року було визнано державним органом приватизації та засновником з боку держави відкритих акціонерних товариств. Крім того, Фонд державного майна України, як правонаступник первісного засновника ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» від імені державного органу приватизації 27.01.1995 року відповідно до вказаного Указу Президента склав акт прийому-передачі документів ВАТ «Дніпроважбуд», що було пов*язано з необхідністю виконання Указу Президента України від 19.02.1994 року за № 56/94 «Про єдину систему органів приватизації України». Все це свідчить про те, що корпоратизація та приватизація будь-яких державних підприємств в Україні відбувалася лише за безпосередньої участі держави через відповідні державні органи влади, яким був Фонд державного майна України. Також представники відповідача зазначили, що у відповідності зі змінами до Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» у редакції від 15.02.1995 року у частині 5 статті 5 зазначено Перелік об*єктів (груп об*єктів), які не підлягають приватизації, затверджується Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України, є вичерпним й розширеному трактуванню не підлягає. В такому разі, якщо позивач звернувся до суду з даним позовом, він мав би надати суду вказаний Перелік, у якому мав би бути присутнім вказаний спірний об*єкт нерухомого майна за конкретною адресою. Крім того, Наказ РВ ФДМУ в Дніпропетровській області від 14.06.1996 року за № 12/02/ПАОК про початок приватизації та Наказ РВ ФДМУ в Дніпропетровській області від 01.10.1998 року за № 12/62-ЗВП про завершення приватизації ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» доводять наявність у діях власника волі на передачу спірного майна іншій особі. Заперечуючи проти позову, представники відповідача зазначили, що є безпідставним посилання позивача на постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2010 року по справі 40/287, яка нібито має преюдиціальне значення для вирішення даної справи. Так, зазначеним рішенням визнано, зокрема, право власності за державою в особі ФДМ України в Дніпропетровські області на 2,4,5 поверхи, прибудинкові споруди гуртожитку № 4 по вулиці Богдана Хмельницького, 10 і їх же вилучено із незаконного володіння ВАТ «Дніпроважбуд». В частині вимог щодо витребування спірного майна, а саме : підвального приміщення 1,3 поверхи гуртожитку № 4 по вулиці Б. Хмельницького в місті Дніпрі, котре знаходиться у власності третіх осіб на підставі Договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 14.07.2008 року в порядку виконання раніше постановленого рішення суду, і відійшли у власність ТОВ «Трейд технолоджи інвестмент», а за договором купівлі-продажу до [PERSON], відмовлено. Представник відповідача також зазначив, що правовою підставою звернення до суду позивач вважає порушення процедури корпоратизації, в процесі котрої до статутного фонду ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» було включено спірне майно, а саме Наказу Комітету економіки [PERSON] обласної ради народних депутатів від 27.01.1995 року № 114 та [PERSON] оцінки вартості цілісного майнового комплексу «Дніпроважбуд», які в подальшому було визнано недійсними постановою Київського апеляційного господарського суду. Проте у даному випадку має місце визнання судом незаконним та скасування акту органу державної влади, а не правочину. Посилаючись на безпідставність позовних вимог позивача, представники відповідача просили суд відмовити позивачеві у задоволенні позовних вимог. Треті особи у справі - [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились. До суду повертаються конверти з позначкою «за закінченням терміну зберігання». Суд, з*ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають \~з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі акта оцінки вартості цілісного майнового комплексу ВАТ БМФ «Дніпроважбуд», затвердженого заступником голови [PERSON] виконкому 21.12.1994 року і наказу комітету економіки [PERSON] обласної ради народних депутатів від 27.01.1995 року № 114 до статутного фонду ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» включено приміщення гуртожитків у місті [PERSON], а саме: № 7 по вулиці Калиновій,10, №8 по вулиці Тверській, 29, № 9 по вулиці Тверській, 31, № 10 по вулиці Тверській, 31-а,№ 3 по вулиці Б.Хмельницького,14 та № 4 по вулиці Б. Хмельницького (а.с. 109 т.1, а.с. 7 т.3). Частина гуртожитку № 4 А-5 по вулиці Б. Хмельницького, 10 у місті Дніпропетровську, а саме, у підвалі приміщення № 103 позиції 1,2-12 площею 176,1 кв.м., прямки літ а-5,а-8,а-9,а-11,а-13 на підставі договору міни від 02.07.2004 року, укладеного між ВАТ БМФ «Днгіпроважбут» та ТОВ «Хімекс», належали останньому (а.с.50-51, т.1). У подальшому частина будівлі гуртожитку літ А-5 по вулиці Б. Хмельницького,10 у місті Дніпропетровську у підвалі приміщення № 103 позиції 2,3,4,5,6,7,8 площею 117,5 кв.м., прямки а -7, а-8,а-9, а-11, а-13, перейшла у власність [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу частини будівлі гуртожитку літ. А-5 приміщення №103 від 19.04.2005 року, укладеного між ТОВ «Хімекс» і [PERSON] ( а.с. 53, т. 1). Частина цього гуртожитку літ. А-5 у підвалі приміщення № 103 позиції 9,10 площею 46,6 кв.м., прямки літ. А-5,а-6 на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 12.07.2006 року, укладеного між ТОВ «Хімекс» і [PERSON], відчужена останньому ( а.с.52, т. 1). Згідно договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 12.07.2006 року ТОВ «Хімекс» продало, а [PERSON] купив нежитлові приміщення по вулиці Б. Хмельницького, 10 у місті Дніпропетровську, у будівлі гуртожитку літ. А-5, у підвалі приміщення № 103 позиції 9,10, площею 46,6 кв.м., приямки літ. А-5, а-6, у загальному користуванні : ганок літ.а-3, у підвалі позиція 1; на 11 поверсі позиції 1У,У ( а.с. 52, т.1). Встановлено, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2010 року задоволено частково позов регіонального відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській області. Визнано неправомірним включення до статутного фонду ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» гуртожитків у місті [PERSON], а саме : №7 по вулиці Калиновій,10, № 8 по вулиці Тверській, 31, № 10 по вулиці Тверській, 31-а, № 3 по вулиці Б. Хмельницького, 14 та № 4 по вулиці Б. Хмельницького, 10. Визнано недійсним наказ комітету економіки [PERSON] обласної ради народних депутатів від 27.01.1995 року № 114 в частині включення до статутного фонду ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» указаних гуртожитків. Визнано недійсним акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» від 21.12.1994 року в частині включення указаних гуртожитків до статутного фонду ВАТ БМФ «Дніпроважбуд». Визнано право власності за державою в особі регіонального відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській області на ці гуртожитки і вилучено їх із незаконного володіння ВАТ БМФ «Дніпроважбуд». Також судом встановлено, що ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» створене на базі будівельномонтажного тресту «Дніпроважбуд» відповідно до Наказу виконавчого комітету [PERSON] обласної ради народних депутатів № 114 від 27.01.1995 року на виконання Указу Президента України від 15 червня 1993 року № 210 «Про корпоратизацію підприємств» та «Положення про порядок корпоратизації підприємств», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.1993 року № 508 (а.с.109,т. 1). На виконання Указу Президента України від 19.02.1994 року № 56/94 «Про єдину систему органів приватизації в Україні» та Наказу Фонду Державного майна України від 23.09.1994 року за № 664, яким Регіональне відділення ФДМ, задля забезпечення єдиного методичного підходу до процесів роздержавлення, було об*єднано з Фондом комунального майна відповідних обласних рад, Фонд Державного майна України як правонаступник первісного засновника ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» з боку держави відповідно до Указу Президента України від 27.01.1995 року склав акт прийому-передачі документів ВАТ «Дніпроважбуд» від імені державного органу приватизації щодо отримання повного пакету установчих документів ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» (а.с.110,т.1). Відповідно до Наказу регіонального відділення ФДМУ по Дніпропетровській області № 12/02-ПАОК від 14.06.1996 року прийнято рішення про приватизацію ВАТ «Будівельно-монтажної фірми «Дніпроважбуд» шляхом продажу акцій (а.с.111, т. 1). Відповідно до Наказу регіонального відділення ФДМУ по Дніпропетровській області № 12/62-ЗВП від 01.10.1998 року прийнято рішення про завершення приватизації ВАТ «Будівельно-монтажної фірми «Дніпроважбуд» (а.с.116, т.1). Таким чином,\~право власності на спірне \~нерухоме майно було зареєстровано за першим \~набувачем ВАТ \~БМФ «Дніпроважбуд» \~на підставі \~Наказу \~регіонального \~відділення \~фонду \~державного \~майна України по Дніпропетровській області \~за №12/62-3ВП від 01.10.1998 року та Переліку нерухомого майна, що передано у власність, підтверджено \~Наказом \~Управління \~майном \~області \~[PERSON] \~обласної Державної адміністрації №2-В від 10.09.1999 року. \~ Статтею 4 ЖК УРСР визначено, що до складу житлового фонду входять жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, а жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі, становлять державний житловий фонд. Статтями 127 - 131 ЖК УРСР та п. 3 примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03.06.86 № 208, передбачено, що гуртожитки - це спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети житлові будинки. Враховуючи, що такі житлові будинки належали підприємствам на праві повного господарського відання, то їх слід відносити до об'єктів державного житлового фонду. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України №2163-XІІ від 04.03.1992 «Про приватизацію державного майна» (в редакції від 15.02.1995, що діяла на момент приватизації спірного гуртожитку) дія цього Закону не поширюється на приватизацію обєктів державного земельного та житлового фондів, а також обєктів соціально-культурного призначення, що фінансуються із державного бюджету, в тому числі обєктів сфери охорони здоровя, за винятком тих, які належать підприємствам, що приватизуються; зміну організаційно-правових форм власності колгоспів, підприємств споживчої кооперації. При цьому, спеціальним Законом, який регулює приватизацію державного \~житлового фонду, є Закон України від 19.06.1992 №2482-ХП «Про приватизацію державного житлового фонду», статтею 1 якого визначено, що державний житловий фонд це житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Пунктом 2 Положення про порядок передачі у власність \~загальнодержавного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або оперативному управлінні підприємств, установ \~та організацій, затвердженого \~постановою Кабінету Міністрів від 6.11.1995 року №891 (у редакції, яка була чинною \~на момент \~спірних правовідносин), установлено, \~що передачі в комунальну власність \~підлягають житлові будинку відомчого житлового фонду, крім гуртожитків. \~Положення щодо передачі в комунальну власність відомчого житлового фонду, \~у тому числі гуртожитків, були внесені \~Постановою КМ №695 лише 26.05.2004 року. Тобто, \~чинне на час спірних правовідносин законодавство \~не відносило гуртожитки до обєктів державного житлового фонду, \~які підлягали передачі в комунальну власність відповідних рад і могли бути включені \~до \~вартості майна \~підприємств, \~які підлягали приватизації, оскільки законодавчої заборони не існувало. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у Постанові від 28 лютого 2011 року по справі № 4/46-40/32, що у відповідно ст. ст. 360- 7 ЦПК України є обов*язковою для всіх судових інстанцій. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до роз*ясень, які містяться в пункті 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень ст. 388 ЦК України власник майна має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій ст. 388 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбано у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублено власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадено у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Дотримуючись принципу оцінки доказів, судом встановлено, що [PERSON] є добросовісним набувачем спірного майна. При цьому суд враховує те, що відповідач придбував спірні нежитлові приміщення не у ВАТ БМФ «Дніпроважбуд», а у іншої юридичної особи ТОВ «Хімекс» на підставі нотаріально посвідчених правочинів, котрі в установленому законом порядку недійсними не визнавались. Таким чином, [PERSON] не знав і не міг знати, що ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» не мала права відчужувати спірне майно. Що стосується питання, чи вибуло спірне майно із володіння регіонального відділення ФДМУ по Дніпропетровській області з волі останнього , чи не з його волі, суд зазначає наступне. Як встановлено судом, корпоратизація і приватизація державного підприємства будівельномонтажного тресту «Дніпроважбуд», яке в подальшому було перетворено на ВАТ БМФ «Дніпроважбуд», відбувалося з дотриманням всіх вимог діючого на той час законодавства та за безпосередньої участі Фонду Державного майна України, який у відповідності до Указу Президента України № 699/94 від 26.11.1994 року було визнано державним органом приватизації та засновником з боку держави відкритих акціонерних товариств. У пункті 3 вказаного Указу Президента України зазначено, що засновниками з боку держави відкритих акціонерних товариств, є Фонд Державного майна України, регіональне відділення Фонду Державного майна України і представництво Фонду Державного майна України у районах та містах. Судом встановлено, що регіональне відділення ФДМУ по Дніпропетровській області як правонаступник засновника ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» з боку держави склав акт прийому-передачі документів ВАТ «Дніпроважбуд» від імені державного органу приватизації щодо отримання повного пакету установчих документів ВАТ «Дніпроважбуд». Зазначене свідчить про те, що приватизація ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» відбувалася виключно з волі та безпосередньої участі Фонду Державного майна України. Доказами того, що в діях регіонального відділення ФДМУ по Дніпропетровській області наявна воля на передачу спірного майна іншій особі свідчать і Наказ регіонального відділення ФДМУ по Дніпропетровській області від 14.06.1996 року за № 12/02/ПАОК про початок приватизації, і Наказ РВ ФДМУ по Дніпропетровській області від 01.10.1998 року за № 12/62-ЗВП про завершення приватизації ВАТ БМФ «Дніпроважбуд». Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» у редакції від 15.02.1995 року частиною 5 статті 5 передбачено, що Перелік об*єктів (груп об*єктів), які не підлягають приватизації, затверджується Верховною Радою України за поданням Кабінету Міністрів України. Проте позивачем не представлено належних доказів того, що спірний об*єкт нерухомого майна не підлягає приватизації, як і не представлено доказів того, що спірне майно, яке належить відповідачеві, вибуло із володіння регіонального ФДМУ по Дніпропетровській області поза його волею. Слід також зазначити, що суд критично ставиться до посилання представника позивача та особи, в інтересах якої заявлений позов, на постанову Київського апеляційного господарського суду від 02 березня 2010 року №40/287, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 15 червня 2010 року, що дане рішення є преюдиціальним для прийняття рішення в даному судовому засіданні. Так, у пункті 7 постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення» зазначено, що за змістом ч. 3 ст. 14, ч. 3 ст. 61, ч. 2 ст. 223 ЦПК України, особи, які не брали участі в цивільній, господарській або адміністративній справі, в якій судом ухвалено відповідне судове рішення, мають право при розгляді іншої цивільної справи за їх участю оспорювати обставини, встановлені цими судовими рішеннями. У даному випадку суд ухвалює рішення на основі досліджених у судовому засіданні доказів. На цьому ж наголошується у п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Зокрема, зазначено, що за змістом ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені під час розгляду справи за позовами про право на майно, не мають обов*язкової сили для осіб, які не брали участі у справі. Крім того, суд вважає хибною позицію позивача щодо порушення процедури корпоратизації, в процесі якої до статутного фонду ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» було включено спірне майно, право власності на яке ВАТ БМФ «Дніпроважбуд» набув на підставі Наказу Комітету економіки [PERSON] обласної ради народних депутатів від 27.01.1995 року № 114 та [PERSON] оцінки вартості цілісного майнового комплексу ВАТ «Дніпроважбуд», затвердженого заступником голови [PERSON] облвиконкому від 21.12.1994 року, які 02.03.2010 року постановою Київського апеляційного господарського суду було визнано недійсними. В даному випадку йдеться про визнання судом незаконним та скасування акту органу державної влади, а не правочину. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність не встановлено законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Крім того, відповідно до роз*ясень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» недійсність правочину, на виконання якого передано майно, сама по собі не свідчить про його вибуття із володіння особи, яка передала це майно, не з її волі. При цьому суд має встановити, чи була воля власника на передачу права володіння іншій особі. Втім, із матеріалів справи вбачається, що \~право власності на спірне \~нерухоме майно було зареєстровано за першим \~набувачем ВАТ \~БМФ «Дніпроважбуд» \~на підставі \~Наказу \~Регіонального \~відділення \~фонду \~державного \~майна України по Дніпропетровській області \~за №12/62-3ВП від 01.10.1998 року та Переліку нерухомого майна, що передано у власність, підтверджено \~Наказом \~Управління \~майном \~області [PERSON] \~обласної \~Державної адміністрації №2-В від 10.09.1999 року, не скасовано. \~ Оцінюючи наявні у справі докази на предмет встановлення обставин щодо вибуття спірного майна поза волею власника, а саме РВ ФДМУ по Дніпропетровській області, суд вважає, що в судовому засіданні беззаперечно встановлено, що приватизація спірного майна відбувалася за безпосередньої участі і з волі РВ ФДМУ по Дніпропетровській області. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача. Судові витрати у справі суд відносить на рахунок держави.

Outcome: dismissed