Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

У березні 2019 року до Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований 05 липня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Харцизького міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 137. Від шлюбу мають дитину, [PERSON] , [INFO] , який мешкає з позивачем. Позивач зазначив, що їхнє сімейне життя не склалося, не зійшлися характерами, їх сім`я розпалася. Вважає, що примирення між ними неможливе. Просить розірвати шлюб. Позивач до судового засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. В прохальній частині позову, просив суд розглядати справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Проте, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, у якій зазначила, що позов визнає. За вказаних обставин, з урахуванням вимог ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, у відсутності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Матеріалами справи встановлено, що подружжя перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Харцизького міського управління юстиції Донецької області, 05 липня 2008 року, актовий запис № 137. (а.с.12). Від спільного життя мають дитину, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . ( а.с.13) Спору майнового характеру та спору з приводу виховання дитини не існує. Проголошена ст. 51 Конституції України охорона сім`ї державою полягає, зокрема в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На цьому ж наголошує Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя», в якому роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За вказаних обставин, суд вважає що сім`я сторін фактично розпалася, між ними втрачені почуття любові та взаємоповаги і шлюб носить формальний характер, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам сторін. Заяв про надання строку на примирення від сторін спору до суду не надходило, відзив з запереченнями проти позовних вимог відповідач не надавав. Оскільки в судовому засіданні об`єктивно встановлено, що подальше спільне життя подружжя не можливе, суд вважає необхідним шлюб між ними розірвати.

Outcome: approved