Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

У вересні 2018 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Позов обґрунтований такими обставинами. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом та свідоцтва про право власності на житло позивач є власником 2/3 частини квартири [ADDRESS] , а третя особа - 1/3 частини вказаної квартири. 21.12.2013 позивач уклав шлюб з відповідачем, який 20.07.2018 було розірвано. За час проживання однією сім`єю позивач надав дозвіл відповідачу зареєструвати своє місце проживання у спірній квартирі. Оскільки відповідач не є власником квартири в якій вона зареєстрована, то після припинення шлюбних відносин з позивачем, у відповідача відсутні правові підстави проживати та бути зареєстрованою в даній квартирі. Позивач звертався неодноразово до відповідача з проханням добровільно знятись з реєстрації у вказаній квартирі, на що остання категорично відмовилася. У зв`язку з тим, що в квартирі зареєстровано місце проживання відповідача, у позивача виникли труднощі щодо реалізації свого права власності, а саме неможливість вільно користуватись своєю власністю, відчужувати належне йому нерухоме майно, так як в квартирі зареєстрована стороння особа. Вказані обставини підтверджують порушення прав позивача як власника майна. Представник позивача [PERSON] подав заяву про розгляд справи у відсутність позивача та його представника. Відповідач викликалася в судове засідання у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем її проживання, проте до суду вона не з`явилася без повідомлення причин неявки, відзив на позов не подала. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Зважаючи на неявку відповідача в судове засідання та неподання відзиву на позов, суд відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Нез`явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.05.2013, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анісковою Н.А., та свідоцтва про право власності на житло від 03.10.2005, [PERSON] належить 2/3 частини квартири [ADDRESS] , а іншим співвласником вказаної квартири, якому належить 1/3 частина квартири, є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 16.05.2018, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анісковою Н.А. За відомостями електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З позовної заяви вбачається, що відповідач не проживає у спірній квартирі. Вирішуючи даний спір, суд керується положеннями цивільного законодавства, які визначають зміст права власності, основні способи його захисту. Так, за приписом статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до статті 319 ЦК України, яка встановлює визначальні принципи здійснення права власності, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України, у якій закріплений конституційний принцип непорушності права власності, проголошує, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Стаття 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі власника будинку або квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та існування перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право, та з яких підстав. Доказів, які б підтверджували, що відповідач цікавився чи цікавиться житловою площею, сплачує комунальні послуги та намагається вселитися у спірну квартиру, а також поважності причин його відсутності у житлі, суду не надано. Суду також не надано доказів укладення сторонами угоди щодо певного порядку користування спірною квартирою та інших умов припинення права користування житлом. За приписом статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку. Отже зважаючи на встановлені обставини, вищенаведені положення матеріального законута ураховуючи, що реєстрація місця проживання відповідача у спірній квартирі перешкоджає її власнику в повній мірі користуватися та розпоряджатися своїм майном, суд вбачає підстави для захисту порушеного права позивача у передбачений законом спосіб - шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір в сумі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved