Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з таким позовом в якому вказував, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 08 січня 1998 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №436 він є власником земельної ділянки площею 5,42 га., розташованої на території Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, призначеної для ведення селянського (фермерського) господарства, кадастровий №4822083800:07:000:0203. Проте на початку 2021 року позивач під час вирішення питання щодо переоформлення земельної ділянки виявив, що правовстановлюючий документ було втрачено. Оскільки поновлення (отримання дубліката) правовстановлюючого документа на час розгляду справи є неможливим, а тому [PERSON] на підставі ст. 392 ЦК України просив визнати за ним право власності на спірну ділянку в судовому порядку. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, проте надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Прибужанівської сільської ради Вознесенського району в судове засідання не з`явився, судом належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки позивач в своїй заяві не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 08 січня 1998 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №436 (виданого на підставі розпорядження Вознесенської райдержадміністрації від 28 липня 1997 року №248-р) [PERSON] є власником земельної ділянки площею 5,42 га., розташованої на території Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, призначеної для ведення селянського (фермерського) господарства, кадастровий №4822083800:07:000:0203. Проте з матеріалів справи вбачається, що правовстановлюючий документ є втраченим. Поновлення (отримання дубліката) правовстановлюючого документа на час розгляду справи не є можливим (а.с. 32-33). В той же час факт набуття та належності [PERSON] земельної ділянки повністю підтвердився в судовому засіданні: -копією Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-МК №046698 від 08 січня 1998 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №436, згідно якого [PERSON] є власником земельної ділянки площею 5,42 га., розташованої на території Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, призначеної для ведення селянського (фермерського) господарства; -копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08 січня 2014 року, згідно якого [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-МК №046698 від 08 січня 1998 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №436 є власником земельної ділянки площею 5,42 га., розташованої на території Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, призначеної для ведення фермерського господарства, кадастровий №4822083800:07:000:0203; -копією договору оренди землі №3 від 10 січня 2014 року (з додатками: актом прийому передачі земельної ділянки в оренду; планом ділянки; кадастровим планом земельної ділянки; переліком обмежень щодо земельної ділянки; актом прийому-передачі межових знаків на зберігання від 10 січня 2013 року; витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки), згідно якого [PERSON] передав ФГ «Хмельова В.В.» в оренду строком на 49 років належну йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-МК №046698 від 08 січня 1998 року, земельну ділянку площею 5,42 га., розташовану на території Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, призначену для ведення селянського (фермерського) господарства; -копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію речового права від 19 лютого 2014 року, згідно якого [PERSON] передав ФГ «Хмельова В.В.» в оренду строком на 49 років належну йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-МК №046698 від 08 січня 1998 року, земельну ділянку площею 5,42 га., розташовану на території Прибужанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, призначену для ведення селянського (фермерського) господарства. Згідно ч. 1 ст. 86 ЦК України 1963 року (чинного на час набуття позивачем земельної ділянки) право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 6 ЗК України 1990 року (чинного на час набуття позивачем земельної ділянки) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства. Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право (ч. 1 ст. 22 ЗК України 1990 року). Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів (ч. 1 ст. 23 ЗК України 1990 року). Згідно ст. 392 чинного ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» \~з урахуванням положень\~частини першої статті 15\~та\~статті 392 ЦК\~власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Оскільки позови про визнання права власності, що пред`явлені на підставі статті 392 ЦК, пов`язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна, то на ці позови не поширюються правила про позовну давність. За встановлених обставин, вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved