Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

У березні 2015 р. позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом в якому просить після уточнення позовних вимог стягнути з відповідача аліменти у розмірі 30 відсотків усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожитого мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дитини, дочки [PERSON], [INFO], витрати на правову допомогу та судовий збір, посилаючись на ті підстави, що відповідач щомісячно переводить гроші кошти у сумі 500 грн. 00 коп., які як вважає позивачка є недостатніми для утримання дитини,а тому на її думку відповідач неналежним чином виконує свої батьківські обов'язки, щодо утримання своєї дочки [PERSON]. У судовому засіданні представник позивачки позов після уточнення позовних вимог підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, зазначивши, що дитина потребує додаткових витрат. Відповідач у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував частково, надавши пояснення, що хотів би виплачувати аліменти порівну із дружиною, від яких ніколи і не відмовлявся та кожного місяця сплачував. Свідок у судовому засіданні пояснила, що її син, який є відповідачем завжди допомагав дочці та любить її, а також додала, що він доглядає за нею та батьком, як за людьми похилого віку. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1, 3 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно статті 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне положення дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дітей, інші обставини, що мають істотне значення для справи. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як встановлено у судовому засіданні, 19.07.2001 р. між подружжям укладено шлюб, який було зареєстровано Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім'ї, актовий запис № 1128, свідоцтво серії [NUMBER] (а.с.3). 19.03.2014 р. рішенням Святошинського районного суду м. Києва вказаний шлюб між сторонами було розірвано (а.с.5). Разом з тим, встановлено, що у сторін від даного шлюбу є неповнолітня дочка [PERSON], [INFO], актовий запис № 1, свідоцтво серії [NUMBER], (а.с.4), яка проживає разом із позивачкою. Враховуючи обов'язок обох батьків утримувати дитину, а також обставини, зазначені у ст. 182 Сімейного Кодексу України та погодження сторін, щодо розміру аліментів, суд вважає необхідним призначити аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Разом з тим, витрати на правову допомогу можуть бути стягнуті на користь позивачки у розмірі не більшому ніж визначено вищевказаним Законом, однак позивачем у судовому засіданні не надано доказів того, скільки часу було витрачено адвокатом на вчинення процесуальних дій поза судовим засіданням, що унеможливлює розрахунок граничного розміру витрат, який підлягає стягненню з відповідача, а отже в задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 913 грн 50 коп. належить відмовити. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. Таким чином, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що передбачені законом підстави стягнення аліментів з відповідача підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial