Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] предявив через суд позов до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на підставі рішення Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради його призначено опікуном малолітнього [PERSON], 20 грудня 2008 року, оскільки мати дитини померла і батько засуджений вироком суду від 29 липня 2014 року до двох років позбавлення волі, проте відповідач, проживаючи окремо від них з дитиною, перебуваючи у місцях позбавлення волі, всупереч визначеному законом обв?язку не бере участі у вихованні і витратах необхідних для виховання та лікування дитини, яка має серйозні вади здоровя, тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частину усіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позивач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, у поданій заяві клопотав про розгляд справи у його відсутності, підтримуючи вимоги у повному обсязі, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] заперечень проти позову не надав та, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання для розгляду справи не зявився, свого представника до суду не направив, про розгляд справи в його відсутність не клопотав та про причини неявки не повідомив, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обовязок батьків утримувати дітей до їх повноліття. За вимогами ч.ч.1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім'я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. У разі смерті того з батьків, з ким проживала дитина, аліменти є власністю дитини, а опікун розпоряджається аліментами, які одержані для утримання малолітньої дитини. За даними свідоцтва про народження серії І-КИ №514920, виданого повторно 15 жовтня 2014 року Бабушкінським відділом ДРАЦС РС Дніпропетровського міського управління юстиції, вчинено 17 березня 2009 року актовий запис №361 про народження [PERSON], [INFO], батьками якого записані [PERSON] та [PERSON] (а.с.3). Мати дитини [PERSON] померла 02 березня 2014 року, про що вчинено актовий запис №364 Амур-Нижньодніпровським відділом ДРАЦС РС Дніпропетровського МУЮ та видано свідоцтво. Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2014 року, який набрав законної сили 29 серпня 2014 року, батька дитини [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України та призначено покарання у вигляді 1 року і шести місяців позбавлення волі; відповідно до ст. 71 КК України призначено покарання за сукупністю вироків, частково приєднавши не відбуте покарання за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2014 року, у вигляді 6 місяців позбавлення волі, остаточно визначивши [PERSON] покарання у вигляді двох років позбавлення волі, рахуючи строк відбуття покарання з 29 липня 2014 року (а.с. 5). Рішенням Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради від 21 листопада 2014 року №310 «Про надання правового статусу, встановлення опіки та призначення опікуна малолітньому [PERSON], 20 грудня 2008 р.н.» встановлено та призначено [PERSON] опікуном малолітньої дитини, позбавленої батьківського піклування [PERSON], [INFO]; визначено місце проживання дитини за місцем проживання опікуна та зобовязано [PERSON] зареєструвати місце проживання підопічного [PERSON] за адресо: [ADDRESS] (а.с.3-4). За даними довідки КП «Житлове господарство Кіровського району» Дніпропетровської міської ради №13 від 06 січня 2015 року про склад сім?ї дитина зареєстрована та проживає разом з позивачем (а.с.6-зворот). Позивач є пенсіонером за віком та за даними довідки УПФ України в Кіровському районі м. Дніпропетровська від 10 вересня 2014 року №3581/10/08 отримує щомісячно пенсію в розмірі 1202,45 грн. (а.с.20), а також перебуває на обліку в УПСЗН Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради, де отримує допомогу на одну дитину, яка перебуває під опікою чи піклуванням, загальний розмір якої за період з 01 листопада 2015 року по 30 квітня 2015 року склав 14612,64 грн., про що свідчить довідка управління від 15 квітня 2015 року №1188(а.с.19). Відповідач на час розгляду справи відбуває покарання в Солонянській виправній колонії №21 Дніпропетровської області та отримує заробітну плату за виконану роботу, розмір якої за період з 11 вересня 2014 року по 30 квітня 2015 року склав 58,24 грн., відрахувань за аліментами не має, про що свідчать довідки колонії від 08 травня 2015 року за №21/5-2483 (а.с.29,31). Оскільки судом зясовано, що домовленості (договору) щодо сплати аліментів на утримання дитини між сторонами у даній справі досягнуто не було, відповідач з дитиною не проживає, регулярного утримання їй не надає, то належить визнати, що ним порушено покладений на нього статтею 180 СК України обовязок по утриманню, який є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, а тому вбачаються усі підстави для присудження до стягнення з відповідача за цим позовом на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Водночас, визначаючи розмір аліментів, які підлягають присудженню до стягнення з відповідача, суд виходить з положень ч. 3 ст. 181 ч. 1 ч. 2 ст. 183 та ч.2 ст.182 СК України, які передбачають присудження за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліменти) у частці від доходу її матері, батька, розмір яких, у будь-якому випадку, не може бути меншим на одну дитину, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відтак, при вирішенні питання щодо присудження до сплати аліментів та їх розміру, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, яка є малолітньою, за станом здоровя має ряд хронічних захворювань, про що свідчить висновок про стан здоровя та розумовий розвиток дитини від 03 жовтня 2014 року та довідка КЗ «Дніпропетровський дитячий протитуберкульозний санаторій №7» ДОР» від 02 грудня 2014 року (а.с.33, 33-зворот), мешкає разом із опікуном (позивачем), перебуває на його утриманні, потребує піклування, утримання, лікування, а також стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, який має дохід від роботи у закладі пенітенціарної служби, інших дітей та непрацездатних членів сімї на утриманні не має, а також інші обставини, що мають істотне значення, зокрема, матеріальне становище позивача, який знаходиться на пенсійному забезпеченні, розмір прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років, який з 01 січня 2015 року становить 1286,00 грн., суд приходить до висновку, що справедливим та співмірним буде визначити аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. За правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. В силу п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст.ст. 81,88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved