Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що перебувала у трудових відносинах із відповідачем, після чого 08.06.2015 року її було звільнено за переведенням до ПАТ «Азовзагальмаш» на підставі ст. 36 п. 5 КЗпП України. За період роботи їй була нарахована, але не сплачена у повному обсязі заробітна плата, у звязку з чим виникла заборгованість у розмірі 14619,57 грн., яка стягнута судовим наказом Іллічіваського районного суду м. Маріуполя від 28.08.2015 року. Позивачка просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку з 01.10.2014 року по день винесення рішення. Позивачка в ході розгляду справи уточнила позовні вимоги, просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку з 09.06.2015 року по 28.09.2015 року в розмірі 4636,10 грн. 23.12.2015 року в судове засідання не зявилася, надала суду заяву в якій просила позовні вимоги задовольнити, справу розглянути за її відсутністю. Представник позивачки [PERSON], який діє на підставі договору про надання юридичних послуг, до судового засідання не зявився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. У звязку з чим, суд ухвалив розглядати справу в порядку ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Статтею 115 КЗпП України визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Як вбачається із матеріалів справи позивачка перебувала у трудових відносинах із відповідачем, після чого 08.06.2015 року її було звільнено за переведенням до ПАТ «Азовзагальмаш» на підставі ст. 36 п. 5 КЗпП України. На час звільнення відповідач не провів з нею розрахунок, фактично належні їй суми згідно виписки по рахунку ПАТ «ВТБ Банк» були сплачені 29 вересня 2015 року. Відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Позивачкою наданий власний розрахунок середньоденної заробітної плати, згідно якого її розмір складає 62,65 грн., вказаний розрахунок відповідач не оспорює та жодних доказів на його спростування не надає. Кількість робочих днів за період затримку з 09.06.2015 року по 28.09.2015 року (день остаточного розрахунку) складає 74 днів. Розмір середнього заробітку за період з 09.06.2015 року по 28.09.2015 року складає 4636,10 грн. (74 робочих днів х 62,65 грн. (середньоденна заробітна плата)). При цьому суд зазначає, що цей розрахунок зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 4636,10 грн., з яких відповідач зобовязаний провести утримання та перерахування до бюджету передбачені законом податки та обов'язкові платежі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 487, 20 грн. за вимоги майнового характеру.

Outcome: approved