Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

У вересні 2015 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, після уточнення та збільшення позовних вимог просить суд Визнати недостовірною наступного змісту інформацію, опубліковану в мережі Інтернет щодо [PERSON], розміщену в розділі відзивів про ТЦ «Мегамаркет»: а) на веб-сайті [INFO] - автор «[INFO]» від [INFO].: «[PERSON] выносит коробки через Горького 48 [PERSON] носит короба заклеены скотчем через Горького 50 и складывают в свои авто на вопрос, что в коробках - ответ акции нам можно. Админ.и зам.админа нагло пользуются своим служебным положением!!! Кому доверяете магазин?! А недостачу высчитывают с охраны.»; - автор «[INFO]» від [INFO].: «Вчера біли в Мегамаркете на Горького 50. Ну ничего не меняется в лучшую сторону. Чего стоит только администратор [PERSON], сколько о ней негативных отзывов - хамка,грубиянка, вечно на ухе мобильный, спросить ничего нельзя. Внешний вид мягко говоря шокирует короткие платьица, голые руки, колени, декольте, ужас очень взрослая и полная тётка. Это неуважение к себе и покупателям, ну неужели Руководитель не видит своих сотрудников!!??? Пошейте [PERSON] форму не позорьтесь. Ютюб скучает без таких.»;- автор «[INFO]» від [INFO].: «Грош цена такому администратору [PERSON], которая в такое сложное время выгоняет волонтёров из магазина!!! На такое поведение нужно руководителю реагировать! Мы купили продукты и уже отдали их волонтёрам на улице Горького. Вот так!»; - автор «[INFO]» від [INFO].: «На Горького Мегамаркет. А вы подумайте почему такие люди как [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] работают, кого они шантажируют, кто их боится???»; - автор «[INFO]» від [INFO].: «На Горького в Мегамаркете ещё покруще, со склада зав. с водилой товар вывозят, а администратор из зала тянет и всё сходит с рук. Директорша покрывает всех вор.в, почему они работают, понятно без слов?! поставщик покроет недостачу-достали!»; - автор «[INFO]» від [INFO].: «От того что вы почистили сайт от справедливых комментариев о [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] их совесть никогда не очистится. Уже давно пора на Горького провести люстрацию!!!!!»; - автор «[INFO],сотрудники» від [INFO].: «Горького МегаМаркет. Данный сайт называется Независимым и поэтому пользователи имеют полное право выразить свое мнение, оно может быть разное положительное и отрицательное- но справедливое. Поэтому увалять незаконным путём комментарии наказуемо!!! [PERSON]. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], менеджеры - чистить нужно не сайт а свою совесть! Ведь всё можно написать не только на сайте, но и в другие инстанции.». Б) на всб-сайті [INFO]: - автор «[INFO]» від [INFO].: «К сожалению ничего в мегамаркете на Горького не изменится, еще 10 лет [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Будут таскать непроплыченный товар безнаказано! Потому что коррупция страшная.И почему-то сайт не публикует правду?!», та зобов'язати [PERSON], [INFO], спростувати недостовірну інформацію щодо [PERSON] шляхом публічного вибачення у розділі відзив про ТЦ «Мегамаркет» на сайтах [INFO] та [INFO], розмістивши текст відповідного змісту, також, стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 1000 грн. 00 коп. та судові витрати, витрати пов'язані з розглядом справи та витрати на надання правової допомоги. Посилаючись на ті підстави, що позивач працює на посаді адміністратора Торгового центру «Мегамаркет» (ТОВ «Лабр»), в розділі відгуків споживачів було опубліковано та продубльовано із систематичною послідовністю велику кількість неправдивої та принижуючої честь і гідність інформації, із зазначенням прізвища позивача та прізвищ осіб, що займають у вищевказаному закладі керівні посади. Зазначені обставини суттєво вплинули на зміну мікроклімату в трудовому колективі, породивши різноманітні бесіди та скептичні настрої підлеглих стосовно керівництва, таким чином ставлячи під сумнів професійну придатність зазначених осіб щодо виконання покладених функцій. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, пояснивши, що розміщена на сайті бездоказова інформація поширена серед невизначеної кількості користувачів мережі Інтернет, відповідно являючись публічною та загальнодоступною. Відповідач у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, надавши заперечення у письмовому вигляді, позовні вимоги вважає безпідставними, оскільки особисто йому взагалі невідомо хто така позивачка, оскільки він під її керівництвом не працював та особисто не знайомий. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За приписами ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації. Згідно з ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. За приписами ст. 269 ЦК України особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно. Згідно з ст. 270 ЦК України відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, тощо. У відповідності до положень ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Згідно з п. 15 Постанови Пленуму ВС України при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Пунктом 19 зазначеної Постанови Пленуму ВС України встановлено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй ч. 1 ст. 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (ст. 37 Закону про пресу, ст. 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. Судом встановлено, що згідно з довідкою №188 від 11.12.2015 р. позивач працює в ТОВ «Лабр» адміністратором залу магазину «МегаМаркет» по теперішній час на основному місці роботи. Місцезнаходженням товариства вказано адресу: м. Київ, вул. Горького, 50. (а.с. 55). На виконання ухвали Шевченківського районного суду м. Києва за заявою [PERSON], заінтересована особа ТОВ «Білінк» про забезпечення доказів до пред'явлення позову надано інформацію хто є користувачем та ким використовавалась ІР-адреса: [NUMBER] з [INFO]. по [INFO]., зазначивши призвіще ім'я по батькові [PERSON] (а.с. 15). Згідно рішення Оболонського районного суду м. Києва №756/10082/15-ц від 25.11.2015 р. за заявою [PERSON] встановлено факт недостовірної інформації та її спростуання (а.с. 57-59). На інтернет-сторінках сайтів [INFO], [INFO], [INFO], [INFO], [INFO], [INFO], [INFO], в розділі відгуків споживачів ТЦ «Мегамаркет» було опубліковано та продубльовано із систематичною послідовністю велику кількість неправдивої та принижуючої честь і гідність інформації (а.с. 6-13). Згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача. Відповідач жодних доказів на підтвердження поширеної ним та оспорюваної в даній справі інформації не навів. Таким чином, поширену відповідачем та відтворену через мережу Інтернет інформацію відносно позивача суд визнає недостовірною, такою, що порушує особисті немайнові права позивача, а саме: честь, гідність та ділову репутацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Недостовірна інформація поширена відповідачем, а тому суд вважає, що саме він зобов'язаний спростувати зазначену інформацію. Серед інших вимог позивач просить суд постановити рішення про стягнення з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 1000 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р. визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Таким чином, в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1000 грн. 00 коп. моральної шкоди позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів та не підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну їй шкоду та з чого вона при цьому виходить. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Таким чином, витрати на правову допомогу можуть бути стягнуті на користь позивача у розмірі не більшому ніж визначено вищевказаним Законом, однак представником позивача у судовому засіданні не надано доказів того, скільки часу було витрачено адвокатом на вчинення процесуальних дій поза судовим засіданням, що унеможливлює розрахунок граничного розміру витрат, який підлягає стягненню з відповідача, а отже в задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу належить відмовити. Суд, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що вимоги позивача є такими, що обґрунтовані на законі, частково доведені матеріалами справі та такими, що підлягають частковому задоволенню. Відповідно до положень статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1000 (одна тисяча гривень) 00 коп., а з позивача стягнути у дохід держави судовий збір у розмірі 218 (двісті вісімнадцять гривень) 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial