Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу та інфляційних втрат. Свої вимоги мотивував тим, що 02 вересня 2015 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого він передав [PERSON] грошові кошти в сумі 8150 доларів США, а останній зобов'язався повернути їх до 31 грудня 2015 року. На підтвердження отримання грошових коштів відповідач написав йому боргову розписку від 02 вересня 2015 року. Незважаючи на взяті на себе зобов'язання, відповідач борг не повертає, тому він змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача 210374 гривні 50 копійок боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 17 травня 2017 року відкрито провадження у справі. Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд за згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 02 вересня 2015 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 8150 доларів США, а останній зобов'язався повернути їх до 31 грудня 2015 року. На підтвердження отримання грошових коштів [PERSON] написав [PERSON] боргову розписку від 02 вересня 2015 року (а.с. 7). Станом на день подачі позову до суду відповідач борг не повернув. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Встановлено, що відповідно до договору позики грошей від 02 вересня 2015 року [PERSON] має повернути [PERSON] 8150 доларів США. Позивач просить суд ухвалити рішення про стягнення боргу в сумі 8150 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на день укладення договору позики складало 177657 гривень 77 копійок. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Рішення ухвалюється судом 16 квітня 2018 року. Офіційний курс гривні до американського долару США в цей день складає 26,1249 гривень за один долар США. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 212917 гривень 93 копійки основного боргу (8150 х 26,1249) = 212917,93). Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просить суд стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, що складає 26175 гривень 03 копійки. Вимога щодо стягнення інфляційних втрат на суму боргу не підлягає задоволенню, оскільки сума боргу у договорі визначена сторонами в іноземній валюті та до неї не застосовуються індекси інфляції, які встановлені для національної валюти - гривні. Позивач також просить стягнути з відповідача три проценти річних з простроченої суми за період з 31 грудня 2015 року по 22 березня 2017 року в сумі 6541 гривні 70 копійок. Термін прострочення за договором позики складає 448 днів. Отже, сума 3 % річних складає 7840 гривень (212917,93 х 0,03 = 6387,54 : 365 = 17,50 х 448 = 7840). Позивач просить суд стягнути з відповідача меншу суму - 6541 гривні 70 копійок нарахованих трьох процентів річних. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, стягненню з відповідача підлягають нараховані три проценти річних у сумі 6541 гривні 70 копійок. З огляду на наведене, позовна заява підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача також підлягає судовий збір на користь позивача у розмірі 2103 гривні 74 копійки, та на користь держави - 90 гривень 86 копійок.

Outcome: partial