Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

У вересні 2018 року позивач звернулася до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою судді від 02.10.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Згідно з ухвалою суду від 20.11.2018 року справу передано на розгляд до Деражнянського районного суду Хмельницької області. Ухвалою судді від 18.01.2019 року справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. У встановленим судом строк відповідач відзив не надав, тому суд вирішив справу за наявними у ній матеріалами відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України. В обґрунтування позову позивач вказала, що 08.07.2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис №1101. Проте спільне життя у них з відповідачем не склалося, оскільки у них різні погляди на життя. Протягом тривалого часу вони спільно не проживають, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства, їхній шлюб носить формальний характер. Від шлюбу у них дітей немає. Позивач має намір створити іншу сім'ю, проте відповідач добровільно розірвати шлюб через орган ДРАЦСу не бажає, тому позивач просила їхній із відповідачем шлюб розірвати у судовому порядку. В судове засідання позивач не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала. Крім того, вказала, що збереження їхнього з відповідачем шлюбу неможливе, тому просила термін на примирення їм не надавати. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги він визнав, підтвердивши викладені у позовній заяві обставини, зокрема, те, що з травня 2018 року вони із позивачем спільно не проживають та не підтримують подружніх відносин, дітей та спільного майна не мають. Дослідивши матеріали справи та письмові клопотання сторін відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно із ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно із ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України та п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 08.07.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, про що складено актовий запис №1101, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 08.07.2015 року. Від шлюбу у сторін дітей немає. В обґрунтування позову позивач стверджує, що подружнє життя у неї з відповідачем не склалося, у них з відповідачем різні погляди на життя, внаслідок чого вони протягом тривалого часу спільно не проживають, не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства та у зв'язку з чим збереження шлюбу між ними неможливе. Судом приймаються до уваги такі її доводи, оскільки їх підтвердив відповідач. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, обидві сторони визнали, що шлюбні стосунки між ними припинені. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, а тому не вбачає підстав для вжиття заходів щодо їх примирення . З огляду на наведене, з'ясувавши взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу, приймаючи до уваги відсутність згоди сторін на примирення, суд вважає, що причини, що спонукають їх наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, а тому суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved