overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

У березні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб з відповідачкою. В обгрунтування позовних вимог послався на те, що 02.03.2006 року був укладений шлюб з останньою. Від подружнього життя сторони мають двох неповнолітніх дітей Назарія [INFO] та [INFO] Спільне життя у сторін не склалося через різні погляди на життя та сімейні обовязки, сімя існує лише формально, тому просить позов задовольнити. Сторони у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивач [PERSON] у судовому засіданні 03.04.2017 року позов просив задоволити, у подальшому своєї позиції не змінив, що вбачається з матеріалів справи. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні 03.04.2017 року позов заперечила, просила відмови у розірванні шлюбу. Своєї позиції також не змінила, судячи з наявних у справі заяв і клопотань. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін та відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу. Оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 02.03.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-СГ № 030852. Від шлюбу у сторін є двоє дітей Софія [INFO] та Назарій [INFO], що стверджується копіями відповідних свідоцтв про народження. Судом надався час на примирення сторін. По його спливу спір не врегульований, позиції сторін щодо позову не змінилися. Встановлено, що сімейне життя в сторін не склалося, позивач наполягає на розірванні шлюбу. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, відтак шлюб між ними слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

У березні 2017 року позивач звернулася до суду із даним позовом. Свій позов мотивує тим, що 05 липня 2005 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу мають двох малолітніх дітей, сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилося невдалим. Позивач зазначає, що з вересня 2016 року шлюбні стосунки між ними припинені, спільного господарства не ведуть. Вважає, що збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечить інтересам сім»ї, тому звернулася до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином. Направила до суду заяву в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином. Направив до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі, зазначив, що позов визнає в повному обсязі. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 08 липня 2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 185, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] Від вказаного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвами про їх народження, Серія [NUMBER] від 17 січня 2006 року та Серія [NUMBER] від 17 грудня 2013 року. (а.с.6,7). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, позивач виявила бажання залишити собі прізвище «[PERSON]». Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам дітей, а тому позовну заяву можливо задовольнити і шлюб потрібно розірвати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі - 640,00 грн., які були сплачені позивачем при подачі до суду даного позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

У березні 2017 року позивач звернулася до суду із даним позовом. Свій позов мотивує тим, що 06.10.2009 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що шлюб між ними є лише формальним, оскільки особисті відносини між ними уже тривалий час мають негативний характер, між ними відсутнє нормальне спілкування. Відповідач не вважає за потрібне змінювати свою поведінку та спосіб життя. Вважає, що примирення між ними неможливе. Тому, змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених у ньому, просила суд його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечував. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 06.10.2009 року у виконкомі Червономотовилівської сільської ради Фастівського району Київської області, актовий запис № 12, що підтверджується Свідоцтвом про шлюбу Серія [NUMBER] від 06.10.2009 року. (а.с 4). Від вказаного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про його народження Серія [NUMBER] від 18.07.2007 року. (а.с 5). Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, позивач виявила бажання залишити собі прізвище «[PERSON]». Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх малолітньої дитини, а тому позовну заяву можливо задовольнити і шлюб потрібно розірвати. Крім того, враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, яка передбачає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

У березні 2017 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що знаходиться в шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 16 грудня 2013 року у виконавчому органі Артемівської міської ради міста Дзержинська Донецької області, за актовим записом № 26. Від шлюбу дітей подружжя не має. Вказує, що спільне життя сторін не склалося та з травня 2014 року шлюбні стосунки між ними припинено, спільне господарство не ведеться. Зазначила, що на даний момент вона бажає укласти шлюб з іншим чоловіком, тому збереження шлюбу з відповідачем суперечить її інтересам. Неухильно наполягає на розірванні шлюбу. Позивач у судове засідання не зявилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу у її відсутності, наполягала на розірванні шлюб між нею та відповідачем. Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих причин, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутністю не надав. Справа розглядається на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. В судовому засіданні було встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбі зареєстрованому 16 грудня 2013 року у виконкомі Артемівської міської ради міста Дзержинська Донецької області, за актовим записом № 26. Від шлюбу дітей подружжя не має. Спір про розділ майна відсутній. З 2014 року подружжя припинило шлюбні відносини, не підтримують їх, позивач бажає створити нову родину, тому збереження шлюбу та примирення сторін неможливе. Враховуючи діючі положення законодавства щодо шлюбу та сімї, фактичні обставини справи, а також, той факт, що судом не встановлено обставин, які б свідчили про спільне бажання сторін зберегти сімю, відновити шлюбні відносини, в основі яких би полягали почуття взаємної любові та поваги, спільні інтереси, суд приходить до висновку, що за таких умов можливо розірвати шлюб між сторонами по справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

у березні 2017 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що від спільного шлюбу з відповідачем мають малолітню дитину [PERSON] Олександрвіну, [INFO]. Свій обовязок по утриманню дитини відповідач не виконує, матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає. У зв'язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання зявилася позивач [PERSON], яка просила позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку: [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії I-КЕ № 143674, виданого Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області та зроблено актовий запис № 1077. 18.10.2014 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджено даними свідоцтва про шлюб серії І-КЕ № 144093, виданого Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського МУЮ. Прізвище дружини після укладення шлюбу змінено на [PERSON]. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. За змістом ст. ст. 182, 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом і мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що оскільки дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, натомість відповідач зобовязаний утримувати свою дитину, то позов підлягає до задоволення. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору у даній категорії справ, а відповідач є інвалідом другої групи, що також звільняє його від сплати судового збору у відповідності до положень Закону України «Про судовий збір», то сплату судових витрат слід віднести на рахунок держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

У березні 2017 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачем проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. Від вказаних стосунків сторони мають дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини у позивача з [PERSON] не склалися, а тому останній самоусунувся від своїх обов'язків по утриманню дитини. Відповідач є працездатною, забезпеченою людиною і має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, однак в добровільному порядку її надавати не хоче. За таких обставин [PERSON] просила стягнути з відповідача на утримання доньки 1/3 частину з усіх видів доходу останнього, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що в справі містяться відповідні докази. Заяв, заперечень, клопотань суду не надав, в зв'язку з чим суд визнає його неявку без поважних причин та вважає можливим розглянути справу за його відсутності по наявним в справі доказам та постановити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, сторони проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, від вказаних стосунків [PERSON] та [PERSON] мають дитину - доньку [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ст.ст. 180, 182 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, при визначенні розміру аліментів, крім іншого, суд враховує стан здоров'я дитини. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За твердженням позивача, відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, при цьому ухиляється від утримання дитини. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести чи спростувати, ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідачем в свою чергу жодних належних доказів на спростування позовних вимог не надано. При цьому, в судовому засіданні позивачем не обгрунтовано та не надано доказів на підтвердження необхідності стягнення аліментів саме в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку відповідача. Таким чином, враховуючи зазначене та надані в судовому засіданні докази і пояснення, суд вважає необхідним задовольнити вказаний позов частково та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Судовий збір з відповідача за розгляд позовної вимоги щодо стягнення аліментів підлягає стягненню в порядку ст. 88 ЦПК України в розмірі 640,00 грн. на користь держави

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

У березні 2017 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 10.10.2008 року було зареєстровано шлюб. Від шлюбу дітей не мають. Подружнє життя у сторін не склалось з суто особистих причин, почуття любові та поваги втрачено, примирення неможливе. Шлюбні відносини припинені приблизно з лютого 2017 року, спільне господарство не ведеться. Спір щодо спільного майна на даний час відсутній. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, шлюб розірвати та відновити її дівоче прізвище. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав та просив суд їх задовольнити. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини по справі, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10.10.2008 року, від шлюбу дітей не мають. Судом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені приблизно з лютого 2017 року, примирення неможливе. Спір щодо спільного майна на даний час відсутній. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження позивачка мала прізвище «[PERSON]», яке змінила на «[PERSON]» при укладенні 30.06.2001 року шлюбу з [PERSON], який розірвано згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 12.12.2003 року та в подальшому прізвище «[PERSON]» змінила на «[PERSON]» при укладенні 10.10.2008 року шлюбу з [PERSON] і на даний час позивачка має бажання відновити свої прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

У березні 2017 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 28.04.2011 року було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у сторін не склалось з суто особистих причин, почуття любові та поваги втрачено, примирення неможливе. Шлюбні відносини припинені з серпня 2016 року, спільне господарство не ведеться. Спір щодо спільного майна та утримання дитини на даний час відсутній. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечень на позовну заяву не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини по справі, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28.04.2011 року, від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені з серпня 2016 року, примирення неможливе. Спір щодо спільного майна та утримання дитини на даний час відсутній. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їх дитини. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В судовому засіданні встановлено, що позивачка має бажання відновити своє дошлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

У березні 2017 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що перебувала з відповідачем у шлюбі з 24.07.2010 року, якій було розірвано рішенням суду 21.02.2017 року та мають сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з позивачем і повністю знаходиться на її утриманні. Тому позивач просила суд стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини заробітку /доходу/ щомісячно починаючи з дати подання позовної заяви та до повноліття дитини. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, суду пояснив, що погоджується сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/ частини заробітку /доходу/ щомісячно. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши і оцінивши в сукупності надані докази, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 24.07.2010 року, якій було розірвано рішенням суду 21.02.2017 року та мають сина [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні встановлено, що дитина проживає разом з позивачкою, знаходиться на її утриманні. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст. 182 СК України). Враховуючи обставини справи, перебування дитини на утриманні позивачки, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання дитини, аліментів в розмірі 1/3 частини заробітку /доходу/ щомісячно від дня пред'явлення позову до суду, а саме : 27.03.2017 року до повноліття дитини, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640,00 грн. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved