Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія є гроші» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в сумі 20891,10 грн. В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням поданих заяв по суті справи, зазначено, що між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» та відповідачем 12.05.2018 року був укладений договір позики №3603508356-003808 в електронному вигляді, шляхом реєстрації відповідача [PERSON] на Інтернет сайті https://e-groshi.com і виконанням певних дій, що свідчать про укладення договору, і відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія є гроші» надала позичальнику кошти в сумі 3000 грн. строком на 31 день зі сплатою відсотків за користування позикою - 2% за кожен день користування позикою до фактичного повернення позики включно, а відповідач [PERSON] зобов`язався вчасно повернути суму позики, а також інші суми згідно з укладеним договором. Посилаючись на те, що відповідач не виконав умови договору, оскільки своєчасно не погашав позику та не сплачував відсотки за користування нею, пеню, внаслідок чого станом на 01.10.2018 року утворилася заборгованість по договору позики в сумі 20891,10 грн., яка складається з: -заборгованості за кредитом у сумі 3000 грн.; -заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 7811,10 грн.; -заборгованості за пенею в сумі 10080,00 грн. Відповідачем, в свою чергу, надано до суду заяви по суті справи, згідно яких просить відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог, зазначивши, що вказаний позов він не визнає, вважає його незаконним і необґрунтованим. Вказав, що заборгованості за тілом кредиту у нього немає. Вона повністю погашена у сумі 3000 грн. Вказана обставина підтверджується квитанцією про сплату. Даний договір був укладений строком на 31 день: з 12.05.2018 року і по 11.06.2018 року. Розмір пені, нарахований позивачем, значно перевищує розмір заборгованості самим кредитом. Згідно заявлених позовних вимог на час звернення позивача до суду зазначеним позовом розмір заборгованості за самим кредитом складав 3000,00 грн., а розмір нарахованої пені перевищує тіло кредиту більш, ніж у три рази і складає 10 080,00 грн. В судове засідання 13.01.2020 року представник позивача не з`явилася, про день, місце та час розгляду справи була повідомлена належним чином, в окремо наданій до суду заяві просила розглянути справу у її відсутність. В попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в заявах по суті справи. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала, посилаючись на обставини, викладені у відзиві та запереченні на відзив. Заслухавши представника відповідача, дослідивши наявні у справі письмові докази, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно до ст.ст.12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Статтею 13ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» (далі по тексту - позивач, Товариство, Позикодавець) та [PERSON] (далі по тексту - відповідач, Позичальник) 12.05.2018 року було укладено договір №3603508356-003808 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (далі по тексту - Договір) (а.с.12-18). Згідно п. 2.1 Договору Позикодавець на умовах вищезазначеного Договору надає Позичальнику кошти у позику на умовах фінансового кредиту, що виражена у грошових коштах у національній валюті України, відповідно до заявки на отримання позики, та відповідно до умов цього Договору, а Позичальник зобов`язується отримати (прийняти) та повернути позику та сплатити суму процентів користування позикою в порядку і в строк визначений цим Договором. Відповідно до розділу 1 Договору, під терміном «заявка» розуміється анкета в особистому кабінеті Клієнта на веб-сайті Товариства, встановленої форми, яка виражає намір Клієнта отримати грошові кошти у позику. Розмір позики складає 3000 грн.; сума процентів за користування позикою становить 1091,1 грн. за 31 днів; проценти за користування позикою становлять 2% за кожен день (730 процентів річних), починаючи з дати видачі позики, і закінчуючи датою фактичного повернення позики включно, протягом строку користування позикою (розділ 3 Договору). Строк надання позики розраховується з моменту отримання Позичальником коштів відповідно до умов Договору. Строк, на який надається Позика за цим Договором становить 31 днів. Дата надання позики - 12.05.2018. Дата повернення позики - не пізніше 23:00 11.06.2018 р. (розділ 5 Договору). У випадку порушення (прострочення) Позичальником строку повернення позики та/або оплати суми процентів за користування позикою, Позикодавець має право додатково, крім процентів за користування позикою за кожен день прострочення, стягнути з позичальника пеню у розмірі 3% від залишку суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення (п.7.1 Договору). Вказаний Договір скріплений електронним підписом сторін. Відповідач ідентифікований за допомогою смс коду: 498355. До Договору додано графік розрахунків, скріплений електронним підписом сторін, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов`язання сплатити 11.06.2018 р. 3000,00 грн. кредиту та 1091,1 процентів, разом - 4091,1 грн. (а.с.19), та анкету клієнта №4391, заповнену на ім`я [PERSON] , в якій містяться персональні данні відповідача та прикріплені від скановані копії паспорту та реєстраційного номеру (а.с. 160-162). Повідомленням від 12.05.2018 року підтверджується, що позивачем було перераховано на картковий рахунок відповідача позику у розмірі 3000,00 грн. на картку № [NUMBER] , опис платежу (мовою оригіналу) «перевод для займа №3808, що збігається із останніми чотирма цифрами номеру укладеного Договору. (а.с.25). Крім того, відповідно до оригіналу квитанції, наданої представником відповідача, вбачається, що 27.12.2018 р. особисто [PERSON] на рахунок отримувача - ТОВ «Фінансова компанія є гроші» здійснено платіж в сумі 3000 грн. за призначенням: «Платежі від фізичних осіб [PERSON] , зг.дог. 3603508356-003808 погашення тіла кредита сума 3000,00 грн.». При вирішенні цивільного спору, суд керується наступним. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ст.207 ЦК України). При цьому, суд приймає до уваги те, що письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику (постанова Верховного Суду від 10.12.2018 року у справа № 319/1669/16-ц, постанова Верховного Суду України від 24.02.2016 у справі №6-50цс16). Згідно ч.1 ст. 1047 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч.1 ст.. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до ст.ст. 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України (ч.1 ст. 1050 ЦК України). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що між сторонами по справі виникли договірні відносини позики, відповідач був обізнаний з умовами договору, останнім вчинено дії, що свідчать про визнання ним свого боргу, тому суд не приймає до уваги доводи відповідача про недоведеність факту виникнення будь-яких зобов`язань між сторонами, доказів чого відповідачем до суду не надано. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу позику у розмірі 3000,00 грн. В порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором станом на 01.10.2018 року, розрахунок якої надано позивачем, остання становить 20891,10 грн. і складається з: 3000,00 грн. - заборгованість за тілом позики; 7811, 10грн. - заборгованість за процентам за користування позикою; 10080,00 грн.- заборгованість за пенею. Аналізуючи заявлену Товариством заборгованість за заборгованість за процентам за користування позикою, суд не погоджується із заявленою сумою, враховуючи наступне. Як було досліджено у судовому засіданні, за умовами Договору позики від 12.05.2018 р. сторони погодили сплату процентів у розмірі 1091,1 грн. за 31 день, тобто, до 11.06.2018 р. включно. Відтак, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки зі спливом строку, на який була надана позика, припинилося право позивача нараховувати проценти за договором позики, то після 11.06.2018 р. позивач не міг нараховувати такі проценти. Вказане узгоджується із висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 03.10.2018 р. у справі № 390/1875/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12. Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Крім того, оцінюючи розмір заявленої до стягнення пені у сумі 10080,00 грн., суд приходить до висновку про невідповідність її розміру загальним засадам цивільного законодавства - справедливості, добросовісності та розумності. Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Конституційний суд України у п. 3 Рішення № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013, аналізуючи правовідносини зі сплати пені, що виникають між фізичними особами - споживачами та банками і іншими фінансовими установами у правовідносинах споживчого кредитування, дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. Враховуючи те, що розмір заявленої пені більш як у три рази перевищує тіло позики, внаслідок чого змінено дійсне правове призначення неустойки, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання, неустойка перетворилась на несправедливо непомірний тягар для відповідача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків позикодавцем, враховуючи положення ст..ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо балансу договірних прав та відносин, суд дійшов висновку, що розмір пені у сумі 3000,00 грн. є таким, що відповідає загальним засадам цивільного судочинства. Враховуючи вищевикладене, із позичальника підлягає стягненню: тіло позики - 3000, 00, проценти за користування позикою - 1091,1 грн., пеня - 3000,00 грн., всього - 7091,1 грн. Разом з тим, суд враховує добровільну сплату [PERSON] заборгованості перед Товариством за Договором позики в сумі 3000,00 грн., що підтверджується квитанцією №0.0.1336225744.1 від 24.04.2019 року, долученою до матеріалів справи останнім (а.с.177). Таким чином, із врахуванням проведеного погашення, із відповідача остаточно підлягає стягненню 4091,1 грн. Вирішуючи питання щодо стягнення судового збору, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України, відповідно до яких судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Проте, із наданих позивачем письмових доказів не вбачається, що особа, яка надала правничу допомогу є адвокатом, натомість зазначено її статус як фізична особа - підприємець (а.с. 40-43). Крім того, суд звертає увагу на те, що акт приймання-передачі наданих послуг до договору про надання юридичних послуг датований 18.09.2018 р., а розрахунок заборгованості, якій міститься у позові та доданих документах, виконаний станом на 01.10.2018 р., тобто після того, як фізична особа - підприємець мала передала відповідні документи позивачу. Таким чином, заявлені позивачем витрати за юридичні послуги в сумі 1500 грн. не підлягають стягненню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 345,00 грн. (4091,10 грн. х 1762,00 грн. : 20891,10 грн.). Згідно ст.ст. 207, 525, 526, 530, 536,546, 548-551, 610, 612, 629, 1046, 1047, 1050 ЦК України, ст.ст.12, 13, 81, 89, 141,258, 259, 263, 265 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial