Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

У березні 2018 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом в якому просив, із врахуванням уточнень, визнати [PERSON] як особу, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком № 5 розташованого по вулиці Дмитра Янченка у місті Бровари Київської області, а також зобовязати відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету [PERSON] міської ради Київської області зняти з реєстрації місця проживання у спірному будинку відповідача [PERSON] Свій позов обґрунтовує тим, що відповідно до договору дарування від 29 листопада 2017 року, посвідченим приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу Київської області [PERSON] зареєстрований за № 5548, він є співвласником 60/100 частин житлового будинку № 5 по вулиці Дмитра Янченка у місті Бровари Київської області, у якій по даний час зареєстрований та проживає. Відповідач [PERSON] також зареєстрований за вказаною адресою, проте не\~проживає в\~будинку більше\~пяти років\~та не\~сплачує витрати\~по оплаті\~комунальних послуг.\~З підстав\~визнання відповідача [PERSON]\~таким,\~що втратив\~право користування\~житловим приміщенням\~та зняття\~з реєстраційного\~обліку. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2018 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 червня 2018 року замінено відповідача [PERSON] районний відділ Державної міграційної служби у Київській області на належного відповідача відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету [PERSON] міської ради Київської області. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2018 року замінено відповідача відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету [PERSON] міської ради Київської області на належного відповідача - виконавчий комітет [PERSON] міської ради Київської області, а також закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 вересня 2018 року, задоволено заяву позивача [PERSON] про відмову від частини позовних вимог до [PERSON], про визнання її особою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Провадження в цій частині позову закрито. В інший частині позовних вимог продовжено розгляд. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, до суду направив заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі, проти задоволення позову не заперечував, крім того зазначив, що він являється рідним братом позивача та зареєстрований у спірному будинку із 1976 року, більш ніж пять років тому покинув будинок з власної волі та проживає на даний час у м. Одеса. Представник відповідача виконавчого комітету [PERSON] міської ради Київської області в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надіслав відзив на позовну заяву у якому просили розгляд справи проводити без представника виконавчого комітету, щодо позову поклалися на розсуду суду. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду направив заяву в якій просив суд розгляд справи проводити без його участі, позов задовольнити, крім того заначив, що його колишня дружина [PERSON] та його син [PERSON] більш пяти років не проживають у [INFO] в мсті Бровари Київської області. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надав заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позов задовольнити в повному обсязі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась, про дату та час розгляду справи повідомлялась належним чином, до суду направила заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позов задовольнити в повному обсязі, а також в письмових поясненнях зазначила, що з 2006 року вона проживає у спірному будинку, а офіційно зареєстровано місце проживання у ньому з 2008 року, після укладення шлюбу із позивачем. З моменту вселення до будинку в ньому проживали: свекор [PERSON], її чоловік [PERSON], мати її чоловіка [PERSON] та брат її чоловіка [PERSON] з сімєю. Згодом [PERSON] переїхала проживати до Полтавської області де і залишилась, а потім і брат чоловіка [PERSON], залишив будинок та не проживає у ньому з 2011 року, на даний час мешкає в м. Одеса. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника позивача, повно і всебічно зясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 29 листопада 2017 року, посвідченим приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу Київської області, 60/100 частин будинку № 5 по вул. Дмитра Янченка в м.Бровари Київської області належить позивачу [PERSON] Згідно із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29 листопада 2017 року № 105552908, 60/100 частин будинку № 5 по вул. Дмитра Янченка в м. Бровари Київської області належить позивачу [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності. Згідно із довідкою про склад сімї № 1-1/26147 від 06 грудня 2017 року виданою Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконкому [PERSON] міської ради, акту обстеження житлово-побутових умов від 14 лютого 2018 року (а.с. 18,19) в будинку № 5 по вул. Дмитра Янченка в м. Бровари Київської області серед зареєстрованих спільно з позивачем [PERSON] вказані: [PERSON] - [INFO], [PERSON] - [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. Відповідач [PERSON] за вказаною адресою фактично не проживає більше пяти років. Відповідно до ст.\~41\~Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №\~475/97-ВР\~від 17\~липня 1997\~року Про\~ратифікацію Конвенції\~про захист\~прав людини\~і основоположних\~свобод 1950\~року,\~Першого Протоколу\~та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до 379 ЦК України\~житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовуватися житлом для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України\~член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ч. 2\~ст. 71 ЖК України\~якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до\~ст. 72 ЖК України\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином,\~вивчивши матеріали\~справи, враховуючи, що відповідач [PERSON] у спірному будинку не проживає більше ніж пять років, позов визнав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити в цій частині, визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування будинком № 5 по вул. Дмитра Янченка, (Андрєєва) в м. Бровари, Київської області. Відповідно до\~ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, позовні вимоги про зобовязання зняти з реєстрації не підлягають задоволенню та є передчасними.

Outcome: partial