Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

у вересні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позов до Київського національного університету ім. Тараса Шевченка про поновлення на роботі, оплату за час вимушеного прогулу та компенсацію моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що він з 01.09.2012 року був прийнятий на посаду вихователя Українського фізико-математичного ліцею Київського національного університету імені Т.Шевченка. 30 серпня 2013 року він був ознайомлений з наказом № к-88-060 згідно з яким його було звільнено з займаної посади на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України. Вважає дане звільнення незаконним і таким, що порушує його трудові права. Просив суд поновити його на роботі, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 3322,65 грн. та заподіяну у зв'язку з звільненням моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн. У судовому засіданні позивач та його представник заяву підтримали та просили її задовольнити з підстав зазначених у позові. Відповідач представник Київського національного університету ім. Тараса Шевченка у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та зазначив, що на даний час відсутній предмет спору, оскільки наказом № к-108-060 від 17.10.2013 року з особового складу скасовано наказ про звільнення позивача та поновлено на роботі на посаді вихователя з 01.09.2013 року зі збереженням раніше встановленої оплати та нараховано плату за час вимушеного прогулу. Просив у позові відмовити повністю. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Перевіряючи обставини у справі судом встановлено, що відповідно до наказу № 060-06/ВК від 18.09.2012 року позивач [PERSON] з 01.09.2012 по 31.08.2013 року був прийнятий за переводом на посаду вихователя на умовах строкового трудового договору з тижневим навантаженням 30 год. Наказом № к-88-060 від 30.08.2013 року позивача [PERSON] було звільнено з 31.08.2013 року у зв'язку з закінченням строку трудового договору, згідно п.2 ст.36 КЗпП України. (а.с.4). Обґрунтовуючи свою заяву позивач зазначив, що оскільки ні усного строкового, ні письмового строкового договору з ним роботодавець не укладав, а тому звільнення за п.2 ст. 36 КЗпП України є незаконним. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим, у судовому засіданні встановлено, що наказ № к-88-060 від 30.08.2013 року про звільнення позивача був скасований на підставі розпорядження ректора та з 01.09.2013 р. позивача [PERSON] поновлено на посаді вихователя фізико-математичного ліцею, зі збереженням раніше встановленої оплати (а.с.17). Даних обставин у судовому засіданні позивач не заперечив. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Також відповідно до довідки 03.12.2013 року № 3462 позивачу [PERSON] нараховано заробітну плату за період з 01.01.2013 року по 17.10.2013 року в розмірі 5648,43 грн. Таким чином з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач добровільно поновив позивача на роботі, виплатив середній заробіток за час вимушеного прогулу, а тому не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог позивача. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу, а тому не вбачає підстав до задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed