Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Бобринецький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, про стягнення заборгованості за аліментами та пені за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 2007 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Згідно рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 15.09.2014 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Згідно виконавчого листа, виданого Бобринецьким районним судом Кіровоградської області від 26.09.2014 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], щомісячно у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до виповнення повноліття дитини, тобто до 28.12.2027 року. Відповідачем сплата аліментів проводилась не в повному обсязі, у зв'язку з чим виникла заборгованість за період з 05.08.2014 року по 30.08.2018 року в розмірі 14933,30 грн. Посилаючись на вказані обставини позивач просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість за аліментами в розмірі 14933,30 грн. та пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 7575,33 грн. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградській області від 25.09.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.26-27). 19.10.2018 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечив щодо стягнення заборгованості по сплаті аліментів, зазначивши те, що розмір аліментів ним не оспорюється, а тому заборгованість, яка виникла зі сплати аліментів, повинна стягуватися в рамках виконавчого провадження та повторне стягнення заборгованості по аліментам при наявності судового рішення, - є недопустимим. Погодився з розміром нарахованої пені за прострочення сплати аліментів, однак з урахуванням його матеріального стану просив зменшити розмір неустойки на 50% (а.с.47-49). Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні просили в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за аліментами відмовити та зменшити розмір пені за прострочення сплати аліментів на 50%. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази, оцінивши їх в сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області у справі №383/1013/14-ц від 15.09.2014 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], щомісячно в розмірі ? частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до виповнення повноліття дитини, тобто до 28.12.2027 року, розпочавши стягнення з 05.08.2014 року (а.с.12). На підставі вказаного рішення суду стягувачу 26.09.2014 року було видано виконавчий лист (а.с.13). Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бобринецького районного управління юстиції від 07.10.2014 року відкрито виконавче провадження серії ВП №44997072 з виконання вказаного виконавчого листа (а.с.14). Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного старшим державним виконавцем Бобринецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області [PERSON], заборгованість боржника [PERSON] по сплаті аліментів за період з 05.08.2014 року по 30.08.2018 року складає 14933,30 грн. (а.с.15). Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. За змістом ч.ч. 1, 4 ст.194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.1 ст.195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі спору - судом (ч.4 ст.195 СК України). Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначено ст.ст. 194-197 СК України та ст.71 Закону України «Про виконавче провадження». За змістом зазначених норм закону розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем. У разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернуто на майно боржника. При цьому звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику: у разі якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання; за заявою стягувача або боржника; у разі надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; у разі закінчення виконавчого провадження. Відповідно до ч.8 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Таким чином, діючим законодавством передбачено стягнення заборгованості із сплати аліментів не шляхом ухвалення судового рішення, а в межах виконавчого провадження. Крім того, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ЦПК України). З огляду на зазначене, спір щодо розміру заборгованості за аліментами виникає між стороною виконавчого провадження (стягувачем та/чи боржником) і державним виконавцем, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами, при цьому, стягнення заборгованості за аліментами за рішенням суду Сімейний кодекс України (ч.3 ст.194 СК України) передбачає лише у випадку відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника аліментів (ст.187 СК України), в той час, як в даному випадку стягнення аліментів на утримання дитини з відповідача на користь позивача відбувалося за рішенням суду. Таким чином, судом відзначається, що для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються за рішенням суду, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів. Виходячи з наведених положень Сімейного кодексу України та Закону України «Про виконавче провадження» сам факт наявності у відповідача заборгованості по аліментам, розмір якої на час судового розгляду справи не оспорений ні стягувачем, ні боржником у порядку, встановленому законом, не може бути прийнятий судом в якості підстав для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку за окремим рішенням суду. За таких обставин, у суду немає підстав вважати порушеним право позивача на стягнення заборгованості за аліментами, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за аліментами в розмірі 14933,30 грн. задоволенню не підлягають. Крім того, ч.1 ст.196 СК України визначено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (ч.2 ст.196 СК України). Як роз'яснив пленум Верховного Суду України у п. 22 постанови від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, для стягнення неустойки, необхідно встановити вину особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти, у виникненні заборгованості. Оскільки факт наявності заборгованості зі сплати аліментів підтверджується розрахунком заборгованості, і відповідачем не спростовано вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів позивачу у вказаний період, суд приходить до висновку, що вказана заборгованість виникла з вини відповідача. Згідно розрахунку позивача розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з 05.08.2014 року по 30.08.2018 року складає 7575,33 грн., при цьому, порядок нарахування пені стороною відповідача не оспорюється. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що з вересня 2013 року постійного місця роботи не має, отримує лише дохід від тримання підсобного господарства, також не має майна, за рахунок якого можливо було погасити заборгованість за аліментами. Вказані обставини підтверджуються копією трудової книжки серії АХ №369916 (а.с.50), копією відомості Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 17.10.2018 року (а.с.52) та копією довідки Пенсійного фонду України (а.с.53). З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що у зв'язку з виникненням з вини відповідача заборгованості зі сплати аліментів, з нього на користь позивача слід стягнути неустойку (пеню) за прострочення їх сплати за період з 05.08.2014 року по 30.08.2018 року, розмір якої з урахуванням матеріального стану платника аліментів, слід зменшити до 3787 грн., що становить половину від заявленої у позові. За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення пені. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial