Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, що між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 8641117385 від 14.04.2016 на суму 29 676,44 грн. Відповідач зобов`язався погасити кредити та проценти у терміни, передбачені вказаним договором. 30.07.2018 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір відступлення прав вимоги №20180730 відповідно до якого ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» відступило, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло право вимоги до відповідача щодо одержання коштів по договору кредиту. Відповідач не виконав своїх обов`язків та припинив повертати надані йому кредитні кошти в строки передбачені кредитним договором, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача борг по кредитному договору, який в загальному розмірі становить 36 526,83 грн., а саме: 14 521,26 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 9203,86 грн. - сума заборгованості за процентами; 12 801,71 грн. - пеня. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 17.09.2019 відкрито спрощене позовне провадження, призначено справу до судового розгляду. 17.10.2019 за результатами розгляду справи було ухвалено заочне рішення. 15.11.2019 до суду надійшла заява про перегляд заочного рішення. До вказаної заяви відповідачем було надано відзив, який мотивовано тим, що позивач не додав до позову оригіналу кредитного договору, виписки з особового рахунку відповідача, первинні бухгалтерські документи, які підтверджують факт надання кредиту, а отже наявність боргу є не доведеною, оскільки заява про отримання кредиту № 861117385 від 14.04.2016 не містить істотних умов такого договору. Крім того, в заяві на отримання кредиту сума кредитних коштів зазначена 29 676,44 грн., а платіжне доручення № 179924047 від 14.04.2016 видано лише на суму 26 460,00 грн. В позові не зазначено про вказані розбіжності. Також в графіку платежів не зазначено, до якого кредитного договору належить даний графік. Також до позову додано Умови користування кредитом з якими відповідач не ознайомлювався, про що свідчить відсутність його підпису на вказаних Умовах. Крім того, заява про отримання кредиту не містить умов про сплату процентів за користування кредитом. Жодних документів на підтвердження отримання позивачем кредиту надано не було. Зважаючи на те, що відповідач не підписував додані до позову Умови користування кредитом, в яких закріплено, що строк позовної давності становить 10 років, тому до вказаних правовідносин застосовується позовна давність, передбачена законом. Враховуючи викладене, просив застосувати позовну давність стосовно стягнення пені. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 28.11.2019 заяву про перегляд заочного рішення суду було задоволено. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 24.12.2019 визнано обов`язковою явку представника позивача, судове засідання відкладено на іншу дату. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Також суду повідомила, що усі вказані в позові суми були нараховані попереднім кредитором. Доказом ознайомлення відповідача з умовами кредитування є його підпис в заяві про отримання кредиту. Крім того, зазначила, що не бажає реалізувати право на подання заяви щодо поважності причин пропуску строку позовної давності стосовно стягнення пені. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином за місцем реєстрації, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, відзив на позов, оцінивши докази суд, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що 14.04.2016 [PERSON] підписав заяву № 8641117385 про отримання кредиту від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень». Зі змісту вказаної заяви слідує, що ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» зобов`язалось надати відповідачу кредит в розмірі 29 676,44 грн. Строк надання кредиту 12 місяців. Крім того, у вказаній заяві було визначено розмір процентів за користування кредитом, а саме: 2,50% - щомісячні проценти; 0,01% - річні проценти, а також ставка пені - 0,3%. Також в заяві визначено, що [PERSON] доручає ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» перерахувати кредитні кошти: ТОВ «Стильні технології» в розмірі 26 460,00 грн.; ПАТ «Страхова компанія «ТАС» - 3016,44 грн.; ТОВ «МайСейфеті» - 200,00 грн. Відповідач підписав вказану заяву, що не заперечувалось ним у відзиві (а.с.5). Також до вказаного договору позивачем додано графік платежів, який є продовженням цієї самої заяви на отримання кредиту, який також підписаний відповідачем (а.с.8). Представник позивача в судовому засіданні наголошувала, що заява разом з Умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» становить кредитний договір між ТОВ «ФК «ЦФР» та відповідачем як позичальником. 30.07.2018 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір відступлення прав вимоги № 20180730 відповідно до якого ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» відступило, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло право вимоги до відповідача щодо одержання коштів по договору кредиту. Таким чином ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до відповідача, що підтверджується витягом з реєстру прав вимог до Договору відступлення прав вимоги № 20180730 від 30.07.2018 (а.с.21-24). Про відступлення права вимоги було повідомлено відповідача, що підтверджується повідомленнями від 07.08.2018, 08.08.2018 (а.с.18-20). Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитором було виконано покладені на нього обов`язки, зазначені у вказаній вище заяві № 8641117385, що підтверджується платіжним дорученням № 179924047 (а.с.7). В порушення умов Кредитного договору відповідач зобов`язання належним чином не виконав, заборгованість за кредитним договором не погасив у зв`язку з чим, станом на 30.07.2018 позивач набув право вимоги до відповідача в сумі 36 526,83 грн., а саме: 14 521,26 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 9203,86 грн. - сума заборгованості за процентами; 12 801,71 грн. - пеня., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.16). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ТОВ «ФК «ЦФР») Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 14.04.2016 визначено розмір процентів, а саме: 2,50% - щомісячні проценти; 0,01% - річні проценти, а також ставка пені - 0,3%. Таким чином, зважаючи на положення вказаних вище норм, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту в розмірі 14 521,26 грн. та заборгованість за процентами в розмірі 9203,86 грн. слід задовольнити. Разом з тим, відповідачем було заявлено клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності щодо позовної вимоги про стягнення пені. Так, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Зокрема, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Строк позовної давності в один рік підлягає застосуванню щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) за своїм характером є додатковими (похідними) вимогами щодо певного основного зобов`язання. Додатковими вимогами є вимоги, що забезпечують або обумовлюють виконання основного зобов`язання, які встановлені законом або договором. У випадку, якщо неустойкою (штрафом, пенею) забезпечується виконання зобов`язання, на яке розповсюджується загальна позовна давність, право на таке стягнення втрачається лише зі спливом строку позовної давності щодо основної вимоги. Таким чином, скорочена позовна давність стосовно неустойки (штрафу, пені) фактично означає можливість стягнення неустойки (штрафу, пені) за один рік, за умови, якщо не сплив строк позовної давності щодо основної вимоги. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності за зобов`язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання кредитного договору. Перебіг позовної давності згідно ч.1 ст. 261 ЦК України, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивачем було проведено обрахунок заборгованості відповідача із кінцевим строком виконання зобов`язання 30.07.2018. До суду з позовом ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулось 09.09.2019, тобто після спливу річного терміну. Представник позивача в судовому засіданні не скористалась правом на подання заяви про поважність причин пропуску строку позовної давності в частині стягнення пені. Представник позивача в судовому засіданні зазначила, що п.п. 7.2. п. 7 Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» передбачено, що до вимог, що виникають з кредитного договору або у зв`язку з ним, застосовується позовна давність у десять років. Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву на отримання кредиту № 8641117385 від 14.04.2016. Крім того, роздруківка із сайту ТОВ «ФК «ЦФР» належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані Банком Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, однак щодо Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) та, зокрема пункту 5.5 цих Умов, яким установлено позовну давність тривалістю в п`ять років, оскільки такі не містять підпису позичальника, а також через те, що у заяві останнього домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Суд приходить до висновку, що оскільки Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, а відтак їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 14.04.2016 шляхом підписання заяви № 8641117385. Зважаючи на викладене вище, те, що сплив строк позовної давності щодо стягнення пені суд вважає, що в задоволенні вказаної позовної вимоги слід відмовити. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, беручи до уваги, що позов підлягає задоволенню частково, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір за подання позову пропорційно до задоволених вимог, що становить 1247,73 грн. (розрахунок 1921 х 23725,12 : 36526,83 = 1247,73). Решту судового збору слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: partial