Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Авто Просто», ТОВ «АТ Сервіс» про захист прав споживача, мотивуючи свої вимоги тим, що 26.11.2016 року він уклав з ТОВ «Авто Просто» договір №722034, предметом якого є надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі. Крім того, 26.11.2016 року він уклав з ТОВ «АТ Сервіс» договір доручення №722034, предметом якого є вчинення повіреним ТОВ «АТ Сервіс» від імені [PERSON] та за його рахунок дій зі сплати винагороди ТОВ «Авто Просто» у сумі 7698 грн. 60 коп. Під час укладення оспорюваних договорів, відповідачі умисно ввели позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про укладення договору, а саме, щодо терміну надання та ціни на автомобіль, який позивач бажав придбати. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 22 березня 2017 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Визнано недійсним з моменту укладення Договір № 722034 від 29 листопада 2016 року з Додатками № 1 і № 2, укладений між [PERSON] та ТОВ «Авто Просто», стягнуто з ТОВ «Авто Просто» на користь [PERSON] сплачені періодичні платежі разом із щомісячною винагородою в загальній сумі 5 887 грн. 96 коп. Визнано недійсним з моменту укладення Договір № 722034 від 29 листопада 2016 року укладений між [PERSON] та ТОВ «АТ Сервіс», стягнуто з останнього на користь [PERSON] сплачену винагороду за договором доручення в сумі 7 698 грн 60 коп., вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В апеляційні скарзі ТОВ «Авто Просто» просило скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначало, що підстави для визнання договору про надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі, відповідно до вимог ст. 215 ЦК України та ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», відсутні, адже договір було укладено сторонами у відповідності з вимогами закону, оскільки сторони дійшли згоди з усіх його істотних умов у належній згідно закону формі. В апеляційні скарзі ТОВ «АТ Сервіс» також наполягало на скасуванні рішення суду першої інстанції та відмови в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на те, що в рішенні суду першої інстанції взагалі відсутня мотивація підстав для визнання договору доручення недійсним. В запереченні [PERSON] просив апеляційні скарги ТОВ «Авто Просто», ТОВ «АТ Сервіс» відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без зміни, мотивуючи вказану позицію його законністю та обґрунтованістю. Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційних скарг ТОВ «Авто Просто», ТОВ «АТ Сервіс» та скасування рішення, виходячи з наступного. Задовольнивши позовні вимоги про визнання недійсними вищевказаних договорів та привівши сторони до первісного стану, суд першої інстанції, посилаючись на положення ст. 18, ч. 1 п. 7, ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», виходив з того, що договір про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) в групі було укладено під впливом обману, із застосуванням нечесної підприємницької практики та включенням до нього несправедливих умов, а тому вказаний договір підлягає визнанню недійсним із застосуванням правових наслідків недійсності правочину. Оскільки укладений між [PERSON] до ТОВ «АТ Сервіс» договір доручення є взаємопов'язаним та укладеним з метою виконання договору про надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі, вказаний договір також було визнано недійсним. З наведеними висновками не погоджується апеляційний суд, оскільки їх постановлено судом з порушенням вимог закону. З матеріалів справи встановлено, що 29.11.2016 року між ТОВ «Авто Просто» і [PERSON] було укладено договір №722034 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) в групі через систему придбання у групах Авто Так (а.с.14-18). В цей же день, 29.11.2016 року між ТОВ «АТ Сервіс» і [PERSON] було укладено Договір доручення №722034, предметом якого є зобов'язання «АТ Сервіс» сплатити ТОВ «Авто Просто» винагороду у сумі 7698 грн. 60 коп. за рахунок [PERSON] після повідомлення про дату створення групи та включення до неї [PERSON] 13 грудня 2016 року [PERSON] було включено до групи №1258 та надано порядковий номер у групі №60, як це вбачається зі місту заперечень представника відповідача ТОВ «АТ Сервіс» (а.с.42). На виконання умов договору №722034 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) в групі через систему придбання у групах Авто Так, [PERSON] сплатив ТОВ «Авто Просто» грошові кошти в сумі 5 887 грн. 96 коп., ТОВ «АТ Сервіс» - грошові кошти в сумі 7 698 грн. 60 коп. на підставі договору доручення (а.с.26, 27-28). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до «пірамідальної схеми». Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»свідчить про те, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак. Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», такої, що порушує норми чинного законодавства України. Зокрема, однією з ознак пірамідальної схеми є сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів. Між тим, предметом договору сторін, укладеного в рамках функціонування системи придбання автомобілів у групах «Авто Так», є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним автомобіля. При цьому, за умовами договору відсутні властиві пірамідальній схемі ознаки, накшталт внесення плати за можливість одержання окремим учасником компенсації за рахунок залучення ним схеми інших споживачів. Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг», під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» від 2 червня 2011 року № 3462-ІV (введено в дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено п. 111, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. З наведеного слідує, що придбання товарів у групах, за умови отримання надавачем послуг відповідного дозволу та дотримання всіх встановлених вимог є легітимною підприємницькою діяльністю. З матеріалів справи вбачається, що 19.01.2012 року ТОВ «АВТО ПРОСТО» було зареєстровано як фінансову установу, якій було видано свідоцтво про її реєстрацію. В подальшому, 15 вересня 2015 року товариство отримало ліцензію Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (а.с. 46). Відтак, укладення 26.11.2016 року між ТОВ «Авто Просто» та [PERSON] договору №722034, предметом якого є надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі є легітимною підприємницькою діяльністю відповідача ТОВ «Авто Просто», яка не містить ознак пірамідальної схеми. Пославшись на те, що всупереч ст. 18, ч. 1 п. 7, ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) в групі було укладено під впливом обману, із застосуванням нечесної підприємницької практики та включенням до нього несправедливих умов, суд першої інстанції неправильно застосував зазначені норми закону, оскільки чітко не встановив у чому саме полягає несправедливість укладеного між сторонами договору та не мотивував чи зазначені обставини, відповідно до ст. 18 Закону Про захист прав споживачів, підставою для зміни або визнання недійсними саме цих умов договору, або для визнання недійсним договору вцілому. Помилковим є також висновок суду про введення позивача в оману,оскільки такий висновок суперечить нормам чинного законодавства та змісту укладеного правочину. Положеннями абз. 2 ч. 1 ст. 230 ЦК України прописано, що обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Однак, з матеріалів справи вбачається, що під час укладення договору про надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі, [PERSON] отримав примірник договору та додатки до нього, які містять опис послуг ТОВ «Авто Просто». Відповідно до п. 19.2 договору про надання фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі підписання цієї договору та додатків до нього є свідченням ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору та додатків до нього. Згідно з п. 12.1.5 ст. 13 договору, учаснику надається 14 календарних днів для того, щоб він міг детально ознайомитися з договором та прийняти її чи відмовитись від договору про адміністрування. При цьому в разі розірвання договору протягом 30 календарних днів з дати її підписання учаснику повертається сума всіх коштів, сплачена за договором про адміністрування, для цього необхідно письмово повідомити ТОВ «Авто Просто» про розірвання договору. Однак, як установлено судом, [PERSON] із заявою про розірвання договору в чотирнадцятиденний термін до ТОВ «Авто Просто» не звертався, що свідчить про його розуміння суті укладеного договору та згоду з усіма його умовами. Таким чином, висновок суду про наявність обману у діях ТОВ «Авто Просто» під час укладення договору є помилковим і не узгоджується з положеннями закону. У правовій позиції від 11 вересня 2013 року у цивільній справі № 6-40цс13, яка відповідно до приписів ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для застосування для всіма судами України, Верховний Суд України виклав правові підходи щодо застосування ст. 18, 19 Закону України Про захист прав споживачів, які передбачають чітке з»ясування наявності підстав для визнання договорів недійсними. Крім того, висновок суду щодо недійсності договору доручення від 29.11.2016 року, укладеного між [PERSON] до «АТ Сервіс», не ґрунтується на фактичних обставинах справи та вимогах закону, оскільки судом в рішенні взагалі не наведено мотивів та підстав, відповідно до яких суд дійшов зазначеного висновку. Оскільки суд першої інстанції на зазначені вище обставини належної уваги не звернув, невірно застосував норми матеріального права, рішення суду першої інстанції не можна вважати таким, що відповідає положенням ст. 212, 213 ЦПК України, а тому воно підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нового судового рішенні про відмову в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed