Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що [INFO] померла його мати - [PERSON] . Після її смерті залишилось спадкове майно, до складу якого входить 16/25 частин житлового будинку [ADDRESS] , з відповідною частиною господарських будівель та споруд, яку вона набула на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, що видане Державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори від 23.12.2003 року. Крім того, за своє життя [PERSON] та її брат [PERSON] , в порядку спадкування, набули право власності на земельну ділянку площею 1041 кв. м., яка розташована на території по [ADDRESS] , та належала їх спадкодавцю [PERSON] на підставі державного акту на право власності на землю серії [NUMBER] , виданого Боярською міською Радою народних депутатів 07.05.1998 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2047. Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги є позивач, який у встановлений законом строк подав заяву про прийняття спадщини після смерті своєї матері до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Гладкової Оксани Петрівни, а також чоловік померлої [PERSON] , який відмовився від прийняття спадщини на користь позивача. Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем до майна померлої [PERSON] Приватним нотарусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Гладковою О.П. було відкрито спадкову справу та було зареєстровано за №1/2016. Однак, у зв`язку з тим, що спадкодавець не зареєструвала своє право власності на належне їй майно, у позивача відсутній правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності на 16/25 частин спадкового житлового будинку, а також на Ѕ частку земельної ділянки, на якій він розташований, а тому приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Гладковою О.П. було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, на підтвердження чого 11.07.2016 року позивачу видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій в зв`язку з ненаданням ним правовстановлюючих документів з підтвердженням реєстрації Приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Гладковій О. П., а тому позивач змушений звернутись до суду із даним позовом. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив суд визнати за ним право власності на 16/25 частки будинку [ADDRESS] , а також право власності на Ѕ частку земельної ділянки, яка знаходиться на території м. Боярка [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після [PERSON] .. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, подав до суду клопотання про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотання про відкладення розгляду справи не надсилав. Треті особи про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, направили до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Суд, з`ясувавши дійсні обставини та давши оцінку зібраним у справі доказам, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до вимог статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право та примусове виконання обовязку в натурі. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 12.11.2015 року, відділом РАЦС Брестського міськвиконкому (а.с. 9-10). [PERSON] була матір`ю позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Києво-Святошинським районним Будинком урочистих подій м. Боярка 15.04.1993 року, актовий запис №11 (а.с.13). 03.05.2016 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Гладкової О.П. із заявою №2 про прийняття спадщини. (а.с. 21). Іншим спадкоємцем першої черги до майна померлої є її чоловік [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER] , виданим відділом РАЦС Брестського міськвиконкому. (а.с. 28). [PERSON] заявою №1 від 03.05.2016 року відмовився від належної йому за законом частки спадкового майна на користь сина - позивача по справі.(а.с.22). Таким чином, після смерті [PERSON] позивач у встановлений законом шестимісячний строк прийняв спадщину шляхом подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Інший спадкоємець першої черги у встановлений законом строк відмовився від прийняття спадщини. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої, в тому числі, входить Ѕ частина 16/25 частин житлового будинку [ADDRESS] , з відповідною частиною господарських будівель та споруд, яку вона набула на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, що видано державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори від 23.12.2003 року, реєстровий номер 2852 (а.с.32), а також Ѕ частина земельної ділянки площею 1041 кв. м., яка розташована на території по [ADDRESS] , яку вона набула на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, що видано державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори від 23.12.2003 року, реєстровий номер 2854 (а.с.33). Іншим співвласником вищевказаного житлового будинку та земельної ділянки є [PERSON] , який не заперечував проти видачі свідоцтв про право на спадщину після померлої [PERSON] її сину [PERSON] , або визнання за ним права на спадкування після померлої [PERSON] на підставі рішення суду, що підтверджується заявою [PERSON] від 14.02.2019 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального кругу Краснокутською Г.О., реєстраційний номер [NUMBER] . На підставі заяви позивача була заведена спадкова справа до майна померлої [PERSON] за №1/2016 (індекс справи 02-14). (а.с. 77-106) Як вбачається із спадкової справи №1/2016 (індекс справи 02-14) позивач є єдиним спадкоємцем до майна померлої [PERSON] .. Заповіту померла [PERSON] не видавала. Згідно ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом отримують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У відповідності до встановленої законом черговості у першу чергу спадкують діти спадкодавця, той з подружжя, хто пережив його, та батьки. За ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Статтею 1297 ЦК України встановлюється обов`язок спадкоємця, який прийняв спадщину, в складі якої є нерухоме майно, звернутись до нотаріальної контори за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. 11.07.2016 року [PERSON] , через свого представника звернувся до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Гладкової О.П. з заявою №3 про отримання свідоцтв про право на спадщину.(а.с. 87) Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на 16/25 частки будинку [ADDRESS] , а також право власності на Ѕ частку земельної ділянки, яка знаходиться на території [ADDRESS] позивачу було відмовлено, у зв`язку з тим, що за спадкодавицею не було зареєстроване право власності на належне їй спадкове майно, що підтверджуються постановою приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Гладкової О.П. від 11.07.2016 року. Статтєю 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини 1 статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Правилами частин третьої статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно зі статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. При цьому, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 грудня 2003 року державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Цебровою Л.М. посвідчено, що на підставі ст. 529 ЦК України спадкоємцями майна [PERSON] , померлої [INFO] , є в рівних частинах: дочка [PERSON] , та син [PERSON] , які проживають в [ADDRESS] . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з 16/25 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться в [ADDRESS] , належних померлій [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого виконкомом Боярської міської ради 18 травня 1993 року на підставі рішення виконкому Боярської міської ради № 142 від 10 травня 1993 року та зареєстрованого в Києво-Святошинському бюро технічної інвентаризації за № 664, у книзі № 17, реєстраційний № 3915186. Належність Ѕ частини 16/25 частин житлового будинку [ADDRESS] , з відповідною частиною господарських будівель та споруд, [PERSON] підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори від 23.12.2003 року, реєстровий номер 2852 (а.с.32). Належність Ѕ частини земельної ділянки площею 1041 кв. м., яка розташована на території по [ADDRESS] , [ADDRESS] , підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори від 23.12.2003 року, реєстровий номер 2854 (а.с.33) Право власності на нерухоме майно згідно із ч.2 ст. 1299 ПК України виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-ІУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на майно до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Враховуючи вищевикладені норми, [PERSON] набула спадкові частки житлового будинку та земельної ділянки, однак з незалежних від неї обставин за життя не встигла або не змогла зареєструвати право власності на них. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність реєстрації в бюро технічної інвентаризації на будинок [ADDRESS] , а також відсутність реєстрації частини земельної ділянки, яка розташована на території [ADDRESS] в Боярка не позбавляє позивача права на спадщину після смерті [PERSON] .. Оскільки іншим чином, ніж в судовому порядку, визнати право власності на спадкове майно за позивачем неможливо, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог частково. В решті позову суд відмовляє в його задоволенні у зв`язку з необгрунтованістю вимог. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial