Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

\~У вересні 2017 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Свої вимоги мотивував тим, що 28.01.2017 р. померла його тітка [PERSON], яка за життя склала заповіт, відповідно до якого належне їй майно заповіла йому. В серпні 2017 р. позивач звернувся до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав, проте йому було відмовлено у видачі Свідоцтва про спадщину за заповітом в звязку з неподанням ним відповідної заяви у встановлений строк. На теперішній час в позасудовому порядку позивач не має можливості оформити свої спадкові права після смерті тітки, оскільки вказаний строк він пропустив з поважної причини, а саме йому стало відомо про існування заповіту лише після закінчення шестимісячного строку після смерті тітки. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд визначити йому додатковий строк терміном на 1 місяць для прийняття спадщини за заповітом, що відкрилась після смерті [PERSON], яка померла 28.01.2017 р. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав. Представник відповідача [PERSON] ММР в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, вказуючи, що причина пропуску строку для прийняття спадщини в звязку з необізнаністю про існування заповіту не може бути визнана поважною. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив таке. 20.05.2005 р. державним нотаріусом Третьої миколаївської державної нотаріальної контори [PERSON] було посвідчено заповіт, складений [PERSON], відповідно до якого вона заповіла все належне їй на момент смерті майно [PERSON]. 28.01.2017 р. [PERSON] померла. Згідно відповіді приватного нотаріуса [PERSON] міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] від 22.08.2017 р., останній вважається таким, що не прийняв спадщину за заповітом після смерті [PERSON] в звязку з не подачею ним у шестимісячний строк після смерті спадкодавиці до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Позивачу було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом в звязку з пропуском шестимісячного строку для подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. З пояснень представника позивача вбачається, що єдиною причиною того, що у встановлений законом строк він не прийняв спадщину, є те, що йому не було відомо про існування заповіту та у померлої були рідні племінники, які б мали успадкувати нерухоме майно.. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 49309999 спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Інших спадкоємців, окрім позивача, які б заявляли свої права на спадкове майно після смерті [PERSON] або які б мали право на обовязкову частку у спадщині , немає. Згідно зі ст. 1270 ЦК України\~\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, тобто з моменту смерті спадкодавця. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. ст. 1268,1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. роз'яснює, що відповідно до ст. 1272 ЦК України\~\~визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до змісту ст. 1272 ЦК України позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини з причин, які суд, не погоджуючись із твердженням відповідача, вважає поважними, ( так як йому не було відомо про існування заповіту), суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved