Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON], третя особа - Лохвицька міська рада Полтавської області про виділ в натурі часток з майна, що знаходиться у спільній частковій власності. В обґрунтування вимог позивач вказує, що на підставі договору дарування частини нежитлової будівлі від 01 квітня 2016 року посвідченого нотаріусом Першої Лохвицької державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №632 позивач [PERSON] набув право власності на 50/100 частин нежитлової будівлі загальною площею 763,5 кв.м., з допоміжними побудовами; склад №2 «Б», склад №1 «В», вбиральня «Г», погріб «Д», що розташовані в [ADDRESS] У власність [PERSON] перейшло 50/100 частин, що складає: сходи в підвал «І-І» пл.6,7 кв.м, котельня «1-2» пл.35,0 кв.м., сходи в підвал «1-4» пл.6,7 кв.м, фойє «3-1» пл.25,3 кв.м, кладова «3-9» пл.3,6 кв.м, коридор «3-10» пл.19,6 кв.м, щитова «3-11», пл.4,0 кв.м, коридор «3-12» пл.12,6 кв.м., мийка «3-13» пл.13-1 кв.м., кухня «3-14» пл.61,1 кв.м, кладова «3-15» пл.3,8 кв.м, кладова «3-16» пл.4,1 кв.м, коридор «3-17» пл.7,4 кв.м, склад «3-18» пл.9,0 кв.м, склад «3-19» пл.11,5 кв.м, склад «3-20» пл.8,7 кв.м, щитова «3-21» пл.6,1 кв.м, коридор «3-22» пл.4,9 кв.м, цех «3-23» пл.11,5 кв.м, кондитерський цех «3-24» пл.23,1 кв.м, кухня «3-25» пл.11,0 кв.м, склад «3-26» пл.5,6 кв.м, зал «3-27» пл.78,3 кв.м, холодильник «5-1» площею 9,4 кв.м, загальною площею 382,3 кв.м. Співвласниками нежитлової будівлі є також [PERSON] ( 9/25 часток) та [PERSON] ( 11/100 часток). Користування спільно майном є неможливим, так як 11/20 частин будинку фактично є окремою квартирою, з уже присвоєною окремою адресою: [ADDRESS] В липні 2013 року позивачем як власником 50/100 частин житлового будинку - було виготовлено окремий технічний паспорт. Частина будівлі, яка належить позивачу як співвласнику, має окремий вхід та повністю відокремлена від частин співвласників. Тому позивач вважає, що належна йому частка може бути виділена в окремий об'єкт нерухомості та присвоєна індивідуальна адреса. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю, просили задовольнити позов в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовних вимог не визнають, просили у задоволенні позову відмовити повністю. Відповідач [PERSON] не погодився з позовними вимогами та надав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позовна заява є необґрунтованою, з невірним викладенням фактичних обставин з порушенням та невірним застосуванням матеріального та процесуального законодавства України, суперечить чинному законодавству. Ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 12.02.2018 та визначено відповідачам п'ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалу відповідач [PERSON] отримав 27.02.2018, про що свідчить повідомлення про отримання поштового відправлення. Відзив [PERSON] надіслав на адресу Чорнухинського районного суду засобами електронного зв'язку 04.04.2018. Необхідно зазначити, що відзив на позовну заяву поданий відповідачем з порушенням, встановленого судом, строку для подання відзиву. У поданій позивачем [PERSON] відповіді на відзив зазначив, що належна йому частина нежитлової будівлі ніколи не використовувалась спільно з іншими співвласниками і виділ належної йому частки, ніяким чином не впливає на обсяг прав і обов'язків інших співвласників. Належна йому частина є повністю відокремленою та має окремий вхід, відповідачами не доведено факту спільного користування цією частиною нежитлового приміщення. Крім того, нотаріально неможливо зробити виділ часток, в зв'язку із запереченнями зі сторони відповідачів. Вважає свою заяву обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до положень, викладених у ст.ст.13,81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.179 Цивільного кодексу України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки. Згідно ч.1 ст.181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об'єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації. В силу вимог ст.183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями ст.ст.317,319 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна буд-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Судом встановлено, що [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 50/100 частин нежитлової будівлі загальною площею 763,5 кв.м., з допоміжними побудовами; склад №2 «Б» склад №1 «В», вбиральня «Г», погріб «Д», що розташовані в [ADDRESS] що складає: сходи в підвал «І-І» пл.6,7 кв.м, котельня «1-2» пл.35,0 кв.м., сходи в підвал «1-4» пл.6,7 кв.м, фойє «3-1» пл.25,3 кв.м, кладова «3-9» пл.3,6 кв.м, коридор «3-10» пл.19,6 кв.м, щитова «3-11», пл.4,0 кв.м, коридор «3-12» пл.12,6 кв.м., мийка «3-13» пл.13-1 кв.м., кухня «3-14» пл.61,1 кв.м, кладова «3-15» пл.3,8 кв.м, кладова «3-16» пл.4,1 кв.м, коридор «3-17» пл.7,4 кв.м, склад «3-18» пл.9,0 кв.м, склад «3-19» пл.11,5 кв.м, склад «3-20» пл.8,7 кв.м, щитова «3-21» пл.6,1 кв.м, коридор «3-22» пл.4,9 кв.м, цех «3-23» пл.11,5 кв.м, кондитерський цех «3-24» пл.23,1 кв.м, кухня «3-25» пл.11,0 кв.м, склад «3-26» пл.5,6 кв.м, зал «3-27» пл.78,3 кв.м, холодильних «5-1» площею 9,4 кв.м, загальною площею 382,3 кв.м. (т.1 а. с.6-7). Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до статті 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом. В силу вимог частин 1, 4 статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. З даною нормою кореспондується також норма частини 4 статті 334 ЦК України відповідно до якої права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №56738748 від 06 квітня 2016 року, позивачем здійснено державну реєстрацію права власності на належну йому частку у нерухомому майні (т.1 а.с.7). З огляду на те, що державну реєстрацію права власності позивача на нерухоме майно було здійснено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то суд приходить до висновку, що право власності на таке майно виникло та наразі не є припиненим. Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15.02.2007 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.10.2003 року судом встановлено, що співвласниками вказаної нежитлової будівлі є [PERSON], приватна спільна часткова 9/25 , та [PERSON], приватна спільна часткова 11/100 будівлі виділено в натурі (т.1 ст.63, 79). Поряд з цим, з договору дарування частини нежитлової будівлі, посвідченого нотаріусом Першої Лохвицької державної нотаріальної контори Жук Т.П. 01 квітня 2016 року, вбачається, що [PERSON] подарувала 50/100 частин нежитлової будівлі в будинку [ADDRESS] [PERSON] (т.1 а.с.6). Отже, співвласниками вказаної нежитлової будівлі є [PERSON], приватна спільна часткова 9/25, та [PERSON], приватна спільна часткова 11/100, [PERSON] , приватна спільна часткова 50/100 (т.1 а.с.6). Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Судом враховано та надано належну правову оцінку технічному паспорту ПП «Бюро послуг та консультацій» від 10 липня 2017 року на 50/100 частини нежитлової будівлі (т.1 а.с.8 - 13). Судом також враховано роз'яснення пленуму Верховного Суду України, надані судам у подібних правовідносинах у абзаці першому пункту 14 своєї постанови №20 від 20 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», відповідно до яких квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. З технічного паспорту на спірне нерухомого майна вбачається можливість виділити позивачу ізольоване приміщення з самостійним виходом, яке може використовуватись як окремий об'єкт нерухомого майна. Згідно інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18.06.2007 р. № 55 (далі - Інструкція №55), визначено порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна, крім земельних ділянок. Поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна (п.1.2). Об'єкти нерухомого майна, які підлягають технічній інвентаризації відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001, № 127 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001, №582/5773 (із змінами), а також єдині майнові комплекси, що належать на праві власності і розташовані на одній земельній ділянці, можуть бути поділені на самостійні об'єкти нерухомого майна (п.2.1). Поділ на самостійні об'єкти нерухомого майна провадиться відповідно до законодавства з наданням кожному об'єкту поштової адреси (п.2.2). За таких обставин, суд приходить до висновку, що виділення зазначеного майна в натурі позивачу є технічно можливим, не суперечить закону та таким, що не порушує права та інтереси інших осіб.

Outcome: approved