Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

У березні 2018 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» третя особа: [PERSON] про припинення поруки за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що вона виступає поручителем за договором поруки, який було укладено в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 36279, позичальником за яким є [PERSON] Вказувала, що порука відповідно до ч. 2 ст. 194 ЦК України РСР є припиненою, оскільки відповідач не пред`явив позов до поручителя з дня настання строк припинення забезпеченого зобов`язання, який настав 24.12.2006. 03.05.2018 року Печерський районний суд м. Києва (суддя [PERSON]) відкрив провадження в справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. У встановлений судом строк, представником відповідача до матеріалів справи подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що вимога позивача про припинення поруки є необґрунтованою та безпідставною з огляду на те, що кредитний договір, який забезпечений порукою, відповідно до його умов діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. На день розгляду судом даної справи, [PERSON] та позивач зобов`язання за кредитним договором № 36279 від 24.12.2003 року належним чином не виконали та жодних доказів виконання договору до суду не надали, а відтак в задоволенні позову необхідно відмовити. У встановлений судом строк представник позивача подав відповідь на відзив представника відповідача в якому зазначив, що дія кредитного договору до повного виконання зобов`язань за ним, не свідчить про те, що ним цим договором встановлено строк припинення поруки. Крім цього, відповідач до закінчення строку дії договору (до 24.12.2016), скористався своїм правом на дострокове стягнення кредитної заборгованості. При цьому жодних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя відповідач не пред`являв, ні в судовому, ні в позасудовому порядку. Крім того, позивачу в 2018 році стало відмочмо проте, що відповідно до виконавчого напису нотаріуса № 21180 від 16.11.2017 року вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 203 058,60 грн., який знаходиться на виконанні в Корабельному районному відділі ДВС м. Херсон ГТУЮ у Херсонській області. Оскільки відповідач не скористався свої правом на звернення до поручителя з позовом про стягнення заборгованості на підставі договору поруки та кредитного договору, порука [PERSON] за договором поруки є припиненою. У встановлений строк від третьої особи [PERSON] пояснення на позовну заяву не надійшли. Відповідно до розпорядження № 57 від 05.02.2019 року, у зв`язку з тимчасовим відстороненням від посади судді [PERSON] , справу за позовом про припинення поруки, було передано на повторний автоматичний розподіл справ згідно ст. 14 ЦПК України. У відповідності до повторного розподілу справи, згідно ст. 14 ЦПК України, для розгляду вищевказаної справи визначено суддю Матійчук Г.О. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.02.2019 року відкрито провадження у справі та з урахуванням ч.4 ст. 19 ЦПК України суд вирішив її розглянути у порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених в ньому та у відповіді на відзив до позовної заяви та просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, тому суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідач, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 24.12.2013 року між Херсонською філією ЗАТ комерційний банк «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ комерційний банк «Приватбанк») та третьою особою [PERSON] було укладено кредитний договір № 36279 за умовами якого останньому був наданий кредитний ліміт в розмірі 17 000,00 грн. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору банк надає позичальнику кредитний ліміт на період з 24.12.2003 по 24.12.2006 р.р. Погашення кредиту повинно бути не пізніше 24.12.2006 р. Строк кредитного договору - 36 місяців. Згідно п. 10.6 кредитного договору він діє до повного виконання його сторонами зобов`язання за ним. Відповідно до вказаного кредитного договору, 24.12.2003 року між Херсонською філією ЗАТ комерційний банк «Приватбанк» та третьою особою [PERSON] укладено договір про видачу траншу № 36279, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти (Транш) в розмірі, на строк та на умовах, передбачених даним договором, а позичальник зобов`язався повертати отриманий Транш, сплатити проценти за користування сумою Траншу у встановлені даним договором строки та виконати свої зобов`язання згідно кредитного договору в повному обсязі. Строк траншу: до 24.08.2004 року. Згідно п. 9.6 договору про видачу траншу, він діє до повного виконання його сторонами зобов`язання за ним. 29.12.2003 р. у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 36279 від 24.12.2003, укладеного між Херсонською філією ЗАТ комерційний банк «Приватбанк» та третьою особою [PERSON] », між ЗАТ комерційний банк «Приватбанк» та позивачем [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки. Відповідно до п. 1 договору поруки, поручитель зобов`язався пере кредитором всім належним йому майном на яке може бути накладено стягнення по закону, відповідати за виконання зобов`язання боржником по кредитному договору № 36279 від 24.12.2003 в повному обсязі, в сумі 17 000,00 грн.- основного боргу, а також відсотків за користування кредитом, пені, штрафів та інших санкцій, передбачених кредитним договором. Згідно п. 2 договору поруки у випадку не виконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Пунктом 6 договору поруки визначено, що всі інші питання, які можуть виникнути у зв`язку з даним договором регулюються діючим законодавством України та вирішуються в передбаченому діючим законодавством порядку. Правовідносини між сторонами в цій справі виникли під час дії Цивільного кодексу Української РСР, в редакції 1963 р., та продовжували існувати після втрати ним чинності, тобто після 01.01.2004 р. Згідно ч. 3 ст. 5 ЦК України визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Таким чином до спірних правовідносин слід застосовувати норми ЦК України в редакції 2004 р. Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. За приписами ч.ч. 1-2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки. Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Згідно з частиною першою статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Судом встановлено, що в договорі поруки від 29.12.2003 р., укладеному між сторонами, не встановлено строку, після якого порука припиняється. Отже, договором поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України. Врегульовуючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Тобто зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Рішенням Суворовського районного суду м. Херсон від 10.11.2004 року був задоволений позов ЗАТ комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 36279 від 24.12.2003р.. яким стягнуто на користь позивача заборгованість в розмірі 17 500,91 грн. Вказаним рішенням, яке набрало законної сили, встановлено, що [PERSON] повинен був погасити борг за кредитним договором до 24.08.2004р. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Такий правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14, від 14 вересня 2016 року № 6-1451цс16. Оскільки строк дії договору поруки в ньому не зазначений, встановлення строку дії основного зобов`язання до повного виконання суперечить ст. 251, 251 ЦК України, суд приходить до висновку, що днем настання строку виконання основного зобов`язання є 24.08.2004р. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Разом із цим, встановлені частиною четвертою статті 559 ЦК України строки, після закінчення яких порука припиняється, не відносяться до позовної давності. Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53 цс 14 та від 06 вересня 2017 року у справі № 6-623 цс 17. В ході судового розгляду встановлено, що відповідач станом на день розгляду справи в суді не звертався до позивача із вимогою про погашення наявної заборгованості у повному обсязі зі сплатою процентів за користування кредитом з урахуванням усіх штрафних санкцій за кредитним договором, укладеним між банком та третьою особою. Враховуючи те, що в договорі поруки не встановлено чіткий строк його дії, при цьому строк основного зобов`язання встановлений до повного виконання зобов`язань, а також з урахуванням того, що відповідач скористався свої правом та звернувся до суду з позовом до третьої особи з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором про що ухвалене рішення, суд приходить до висновку про те, що банк повинен був пред`явити позов до поручителя протягом року з дня ухвалення рішення Суворовським районним судом м. Херсон - 10.11.2004 р. Узагальнюючи вищенаведене є всі підстави прийти до висновку, що непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням. Отже враховуючи вище наведене суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Оскільки суд задовольняє позов, то з відповідача, згідно із ст. 141 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягненню 704,80 грн. 00 коп., у відшкодування витрат з оплати судового збору.

Outcome: approved