Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-21 00:00:00

У березні 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 21.08.2010 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , від якого вони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, позивач вказує, що спільне життя поступово погіршувалось, через втрату почуття взаємної поваги та любові один до одного, що призвело до сварок та погіршення відносин між ними. На даний час ведення спільного господарства та сумісне проживання припинено, вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки шлюб суперечить інтересам позивача та сторони випробували всі можливі спроби примирення. Позивач вважає, що подальше спільне життя між сторонами і збереження шлюбу неможливе, оскільки сімейного життя спільного не ведуть, проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують. Ухвалою від 30.03.2020 року було відкрито провадження в цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з тим, в матеріалах справи міститься заява представника позивача [PERSON] - [PERSON] , повноваження якого перевірені на вчинення вказаної дії, за вхідним №34948 від 24.04.2020 про розгляд справи за відсутності позивача, підтримання позовних вимог та прохання позов задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явилася, в матеріалах справи міститься заява представника позивача [PERSON] - [PERSON] , повноваження якого перевірені на вчинення вказаної дії, за вхідним №34947 від 24.04.2020 в якій просить розгляд справи проводити за відсутності відповідача, позовні вимоги визнала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21.08.2010 року, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] ., що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] (а.с. 12). Вимогами ст. 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки відповідач визнала позов, про що її представник, повноваження якого перевірені судом, вказав безпосередньо в своїй заяві, і це визнання не порушує законних прав та інтересів сторін, суд приймає таке визнання позову. Шлюб існує формально і його збереження не відповідає інтересам сторін та їх дитини. З огляду на зазначене та враховуючи те, що відповідач позов визнала, суд прийшов до висновку, що сім`я сторін розпалась і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам та інтересам їх дитини, а тому позов підлягає задоволенню. Сторони не виявили бажання змінювати прізвища після розірвання шлюбу. За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається а сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір»). Враховуючи наведене та

Outcome: approved