Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

У березні 2020 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому просив стягнути з останньої заборгованість у розмірі 7 630 грн за кредитним договором №б/н від 08.02.2010 року та відшкодувати судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що 08.02.2010 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 8 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. [INFO] [PERSON] помер і спадкоємцем, який прийняв спадщину після його смерті є - [PERSON] , як така, що фактично прийняла спадщину, оскільки згідно з вимогами ст. 1270 ЦК України не заявила відмову від неї. Крім того, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за однією й тією самою адресою, що дає підстави вважати, що остання фактично прийняла спадщину після [PERSON] . Внаслідок невиконання взятих на себе зобов`язань у [PERSON] виникла заборгованість, яка станом на день його смерті становила 7 630 грн (тіло кредиту). 13.02.2019 року АТ КБ «Приватбанк» направило [PERSON] претензію про добровільне погашення кредитної заборгованості [PERSON] , однак вона жодних дій щодо її виконання не вчинила. Враховуючи наведене, АТ КБ «Приватбанк» просить суд позов задовольнити, та стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 08.02.2010 року у розмірі 7 630 грн, а також витрати зі сплати судового збору. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.04.2020 року відкрито провадження по справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву. 04.06.2020 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому остання заперечила позовні вимоги з підстав викладених у відзиві. Зокрема вона зазначила, що факт її реєстрації та реєстрації померлого [PERSON] місця проживання за адресою: [ADDRESS] сам по собі нічого не значить, оскільки реєстрація не зобов`язує її проживати за цією адресою. Вона ж проживає за іншою адресою ( [ADDRESS] ), сплачує за цією адресою комунальні та інші послуги, копії квитанцій яких додала до відзиву (том 2). Крім того, факт її проживання саме за цією адресою можуть підтвердити свідки, яких вона зазначила у відзиві. Крім того, зауважила, що позивач не надав жодних доказів прийняття нею спадщини або про одержання нею свідоцтва про право на спадщину. Отже у позивача немає підстав вважати, що вона отримала спадщину до складу якої увійшли б кредитні зобов`язання померлого. Також зауважила, що позивачем пропущено строк позовної давності, на підставі чого просить у позові відмовити. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 08.02.2010 року ПАТ КБ «Приватбанк» (14.06.2018 року Приватбанк змінив організаційно-правову форму з ПАТ на АТ) та [PERSON] був укладений договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 8 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно з умовами договору (а.с. 12-18, т. 1). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 23, т. 1). Внаслідок невиконання взятих на себе зобов`язань у [PERSON] виникла заборгованість, яка за розрахунками банку станом на 12.11.2014 року становить 7630 грн - заборгованість за кредитом. 16.01.2019 року АТ КБ «Приватбанк» направило до Шостої київської державної нотаріальної контори претензію кредитора, в якій просило повідомити, чи заводилась спадкова справа після смерті [PERSON] , відомості про осіб, які подали заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті позичальника, та про осіб, які вже прийняли спадщину (а.с. 25, т. 1). Відповідно до відповіді Шостої київської державної нотаріальної контори від 20.02.2019 року № 894/01-14 після смерті [PERSON] спадкова справа щодо майна померлого не заводилась. 23.09.2019 року АТ КБ «Приватбанк» направило [PERSON] претензію про добровільне погашення кредитної заборгованості [PERSON] відповідно до вимог статті 1282 ЦК України (а. с. 27, т. 1). Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статті 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 609 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Частиною 1 та частиною 3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За змістом зазначених норм вбачається, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин, - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. У відповідності до ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям в натурі. Положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України № 6-2962цс16 від 12 квітня 2017 року. Вимогу кредитора банк направив [PERSON] в строки, передбачені ст. 1281 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, місце проживання [PERSON] та [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Факт реєстрації [PERSON] за вищезазначеною адресою також підтверджено витягом з реєстру територіальної громади м. Києва (а.с. 43, т. 1). За таких обставин, суд доходить висновку, що [PERSON] фактично вступила в права спадкування після померлого [PERSON] , відповідно успадкувавши й його борги. Суд, крім того, перевіривши дані з відкритих реєстрів в мережі Інтернет, встановив, що за [PERSON] зареєстровано право власності на чотири об`єкти нерухомості: два нежитлові приміщення в м. Вишневе та два в м. Києві, в одному з яких зареєстроване її місце проживання (спірне). В зв`язку з вищевикладеним, суд вважає, що вимоги кредитора до спадкоємця [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Встановлені законом строк для пред`явлення претензій кредитора (ст. 1281 ЦК України) не є строком позовної давності (ст. 257 ЦК України). Кредитор звернувся до спадкомця [PERSON] в строки, передбачені ст. 1281 ЦК України. В суд кредитор звернувся в межах загального строку позовної давності. В даному випадку додержання кредитором строків пред`явлення вимоги до спадкоємиці позичальника, пред`явлення позову до неї в межах строку позовної давності (до спливу трирічного терміну), тягне за собою правову можливість задоволення непогашених позичальником за його життя грошових зобов`язань за рахунок спадкоємиці. Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача підлягає стягненню сума судового збору - 2 102 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved