Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

У вересні 2016 року ДСК «ЧМП» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів у розмірі 2654,39 грн. (а.с. 2 -3, 29-31). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що, по-перше, відповідно до рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2013 р. у справі № 522/5054/13-ц та рішення апеляційного суду Одеської області від 24.12.2013 р. було стягнуто з ДСК «МП» на користь [PERSON] середній заробіток за затримку розрахунку при звільнені в сумі 3813,76 грн., додаткову вихідну допомогу в розмірі 12325,69 грн. та моральну шкоду в сумі 500,00 грн.; по-друге, на підставі вказаних рішень суду першої інстанції від 25.10.2013 р. та суду апеляційної інстанції від 24.12.2013 р. другим Приморським ВДВС ОМУЮ було відкрито виконавче провадження № 47121258 про стягнення з ДСК «ЧМП» на користь [PERSON] грошової суми у розмірі 16139,45 грн., та цю суму було стягнуто з ДСК «ЧМП» на користь [PERSON] відповідно до платіжних доручень № 1837 від 23.06.2015 р., № 1863 від 25.06.2015 р. та № 2121 від 20.07.2015 р., але ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.06.2015 р. у справі № 522/5054/13-ц було розяснено, що зі стягнутої з ДСК «ЧМП» на користь [PERSON] суми додаткової вихідної допомоги у розмірі 12325,69 грн. на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2013 р. підлягає утриманню податок з доходів фізичних осіб. З огляду на наведене, позивач вказує, що з сума у розмірі 16639, 45 грн., яка відповідно до згаданих рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2013 р. та рішення апеляційного суду Одеської області від 24.12.2013 р. стягнута з ДСК «ЧМП» на користь [PERSON], включає в суму податків у розмірі 2654,39 грн., яка має бути стягнута з [PERSON]І на користь ДСК «ЧМП». Позивач веде дану справу в суді через свого представника [PERSON], яка просила розглянути справу за відсутності представника позивача, про що подала адресоване суду своє письмове клопотання, яке приєднано судом до матеріалів справи. Відповідач [PERSON] також просила розглянути справу без її участі та у задоволенні позову ДСК «ЧМП» відмовити, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом установлено і матеріалами справи підтверджено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2013 р. у справі № 522/5054/13-ц та рішенням апеляційного суду Одеської області від 24.12.2013 р. стягнуто з ДСК «МП» на користь [PERSON] середній заробіток за затримку розрахунку при звільнені в сумі 3813,76 грн., додаткову вихідну допомогу в розмірі 12325,69 грн. та моральну шкоду в сумі 500,00 грн. На підставі вказаних рішення суду першої інстанції від 25.10.2013 р. та рішення суду апеляційної інстанції від 24.12.2013 р. другим Приморським ВДВС ОМУЮ було відкрито виконавче провадження № 47121258 про стягнення з ДСК «ЧМП» на користь [PERSON] грошової суми у загальному розмірі 16139,45 грн., та цю суму було стягнуто з ДСК «ЧМП» на користь [PERSON] відповідно до платіжних доручень № 1837 від 23.06.2015 р., № 1863 від 25.06.2015 р. та № 2121 від 20.07.2015 р. Станом на теперішній час невиплаченою в порядку примусового виконання згаданих судових рішень залишається моральна шкода у сумі 500,00 грн. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.06.2015 р. у справі № 522/5054/13-ц, яка набрала законної сили, було розяснено рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2013 р. у справі № 522/5054/13-ц та визначено, що зі стягнутої з ДСК «ЧМП» на користь [PERSON] додаткової вихідної допомоги у розмірі 12325,69 грн. підлягає утриманню податок з доходів фізичних осіб (далі ПДФО). При цьому, в цій ухвалі суд вказав, що, по-перше, відповідно до п. 16.1 ст. 163 Податкового кодексу України (далі - ПКУ) в редакції Закону № 4661, що діє з 28.04.2012 р., обєктом оподаткування платника податку (як резидента , так і нерезидента) є, зокрема загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, який складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця; по-друге, п/п 164.2.1. п. 164.2. ст. 164 ПКУ встановлено, що доходи у вигляді заробітної плати нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту) включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку і є базою оподаткування ПДФО; по-третє, згідно з п/п 164.2.18. п. 164.2. ст. 164 ПКУ вихідна допомога включається до складу місячного доходу і підлягає оподаткуванню за ставками, встановленими пунктом 167.1. ст. 167 цього Кодексу; і, по-четверте, питання щодо визначення розміру податків та сум, з яких слід проводити обовязкові відрахування, є обовязком роботодавця. Водночас суд враховує, що відповідно до п/п 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПКУ податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобовязаний утримувати ПДФО із суми такого доходу на його рахунок. Тобто саме роботодавець виступатиме податковим агентом при нарахуванні середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Під час оподаткування потрібно застосовувати ставки ПДФО, визначені ст. 167 ПКУ. Крім того, обєктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені ст. 163 ПКУ (п/п 1.2 п. 16-1 підрозд. 10 розд. ХХ ПКУ), отже середня заробітна плата за час вимушеного прогулу підлягає оподаткуванню військовим збором за ставкою 1,5 % від обєкта оподаткування (п/п 1.3 п. 16-1 підрозд. 10 розд. ХХ ПКУ), та нарахування, утримання і сплату (перерахування) збору до бюджету здійснюють у порядку, визначеному ст. 168 ПКУ (п/п 1.4 п. 16-1 підрозд. 10 розд. ХХ ПКУ). Згідно з абз. 5 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 р. № 13, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести у своєму рішенні розрахунки, з яких він визначив суми стягнення. Оскільки справляти і сплачувати ПДФО та військовий збір - це обовязок роботодавця, у резолютивній частині судового рішення визначають суму без їх утримання. Відповідно до п/п 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 ПКУ до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається, зокрема, дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоровю. Як слідує з зробленого позивачем, як податковим агентом, розрахунку, з стягнутої рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.10.2013 р. у справі № 522/5054/13-ц з ДСК «ЧМП» на користь [PERSON] суми у загальному розмірі 16139,45 грн. (з яких : середній заробіток за затримку розрахунку при звільнені - 3813,76 грн. ; додаткова вихідна допомога - 12325,69 грн.) підлягають відрахуванню податки у розмірі 2654,39 грн. (а.с. 30). За приписами ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. При цьому, положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про : 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобовязанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. 07.11.2016 р. відповідач перерахувала ДСК «ЧМП» грошові кошти в сумі 2654,39 грн., що підтверджується наданою відповідачем суду квитанцією від 07.11.2016 р. (а.с. 69). З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 2654,39 грн. не підлягають задоволенню. Разом з тим, враховуючи, що позивач звернувся до суду з даним позовом у вересні 2016 року, а відповідач перерахувала на користь позивача грошові кошти в сумі 2654,39 грн. у листопаді 2016 року, тому відповідно до ст. 89 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати у даній справу в сумі 1378,00 грн., повязані із сплатою судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: approved