Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернулася до суду із позовом про стягнення боргу з відповідача за розпискою. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 24.04.12 року відповідачем складено розписку, відповідно якої останній зобов'язувався погасити штраф та відремонтувати пошкоджені двері її автомобіля. Вказувала, що неодноразово просила відповідача повернути йому борг, проте відповідач ігнорував такі прохання та до теперішнього часу борг не повернув. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та пояснила, що відповідач, керуючи її автомобілем Ніссан Мікра, не впорався з керуванням, чим спричинив пошкодження дверцят. В подальшому відповідачем складено розписку, в якій він зобов'язувався відремонтувати пошкоджені ним дверцята. Відповідача в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином. Оскільки позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Розписка, надана позивачу 24.04.12 року свідчила не про отримання коштів, а на виконання робіт у відшкодування заподіяної шкоди. Пояснення, дані в судовому засіданні позивачем, свідчать про наявність домовленості між сторонами про здійснення ремонтних робіт, що спростовує посилання позивача у позовній заяві на існування у відповідача боргового зобов'язання. В силу ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо сума не менш як десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавець є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Зазначена розписка не відповідає вимогам ч.2 ст. 1047 ЦК України, оскільки не містить даних про укладення саме договору позики та його умов. Отже, юридичного факту, на підставі якого виникають зобов'язальні правовідносини, судом не встановлено, зобов'язання як цивільно-правовий зв'язок між кредитором та боржником відсутні. Згідно зі ст. 509 ЦК України у зобов'язальному правовідношенні на боржника покладається виключно певний цивільно-правовий обов'язок, якому кореспондує право вимоги кредитора. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України Таким чином, судом не встановлено, що між сторонами по розписці від 24.04.12 року виникли цивільно-правові відносини, які б регулювались у встановленому законом порядку та зобов'язання за якими були б порушені відповідачем, що могло б порушити права позивача та кореспондувати його право вимоги до відповідача та тягнути відповідальність у вигляді захисту прав позивача у визначений ним спосіб. В даному випадку така форма позики, як боргова розписка, слугує підставою для інших зобов'язань, які виникають незалежно від позики, з інших правових підстав, зокрема відшкодування шкоди. Аналізуючи надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вказана розписка не підтверджує факту укладення між сторонами саме договору позики та позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки ознаки позики, визначені ст.1046 ЦК України відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed