Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову вказує на те, що вона є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 30.08.2019 року. Після набуття права власності на квартиру вона проживає і користується не. На момент укладення договору купівлі-продажу в квартирі були зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , але у квартирі вони не проживали, їх речей у квартирі не має, місце їх фактичного проживання їй не відоме. Відповідачі не є членами її сім`ї, жодної домовленості з ними щодо їх проживання у квартирі не було. Наявність реєстрації вказаних осіб, які не є членами її сім`ї, порушує її права, як власника на свій розсуд володіти, користуватись та розпоряджатися належним їй майном. Ухвалою суду від 25.03.2020 року було відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Під час розгляду справи судом було встановлено, що в провадженні Бердянського міськрайонного суду знаходилась цивільна справа за позовом АТ «Альфа-Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виселення та зняття з реєстраційного обліку, кий ухвалою суду від 05.11.2020 року був залишений без розгляду. Ухвалою суду від 23.10.2020 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог на стороні позивача, було залучено АТ «Альфа-Банк». Також було встановлено, що відповідач [PERSON] помер [INFO] , тобто ще до подачі позову до суду. Ухвалою суду від 02.02.2021 року провадження у справі в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, закрито. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги до відповідачів [PERSON] , [PERSON] підтримує, просить їх задовольнити У разі неявки відповідачів у судове засідання не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] у судове засідання не з`явилися. Про розгляд справи повідомлялася шляхом опублікування оголошення про виклик на офіційному сайті Бердянського міськрайонного суду (а.с.35), оскільки за зареєстрованим місцем проживання судові повістки не отримують, вони повертаються до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Причини неявки суду не повідомили, відзиву на позовну заяву не подали. Відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких підстав, суд ухвалив розглянути справу за відсутності позивача, відповідачів, в заочному порядку, за наявними матеріалами, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири (а.с.6-10), який був укладений 30.08.2019 року між Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (продавець) і [PERSON] ( покупець).Право власності позивача на вказаний об`єкт нерухомості зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 30.08.2019 року . Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, яка видана відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради №1440 від 24.01.2020 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровано місце проживання відповідачів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ( а.с.11). З акту від 07.02.2020 року, затвердженого головою ОСББ «Березка», встановлено, що [PERSON] і [PERSON] зареєстровані в квартирі [ADDRESS] , але фактично не проживають в ній з початку 2019 року (а.с.12). Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року №75/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За\~статтею 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено,\~що [PERSON] \~і [PERSON] не є членом сім`ї позивача [PERSON] . Спільно з власником квартири відповідачі не проживають, спільним побутом з нею не пов`язані. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Права членів сім`ї власника є похідними від прав власника житла. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. До такої правової позиції дійшов Верховний суд України у своїй постанові у справі №6-709цс16 від 16 листопада 2016 року Отже, відповідно до положень статті 391 ЦК України позивач, як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування майном.

Outcome: approved