Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

У березні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк» про стягнення грошових коштів. Позовні вимоги мотивовані тим, що 7 грудня 2012 року між сторонами укладено договір № 006-14521-071212 банківського рахунку фізичної особи з випуском платіжної карти. Відповідно до умов вказаного договору банк відкриває позивачу поточний рахунок № [NUMBER], випускає платіжну карту здійснює банківське обслуговування клієнта відповідно до вимог законодавства та умов договору, нараховує відсотки на залишок коштів на рахунку на умовах, викладених в тарифному пакеті «Ощадна картка № 1», що міститься в додатку № 1 до договору. На вказаний рахунок Пенсійний фонд перерахував пенсію позивачу, у зв'язку з чим на рахунку обліковувались кошти. Разом з тим, банк на вказану суму коштів проценти не нарахував, сума котрих за розрахунком позивача складає 1 184 грн. 20 коп. Враховуючи, що відповідач на звернення позивача не виплатив належні йому проценти, позивач звернувся з цим позовом до суду та просив визнати неправомірними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати процентів на вклад за період з березня 2015 року по жовтень 2015 року за договором, визнати позивача [PERSON] кредитором ПАТ «Дельта Банк», стягнути з відповідача на його користь відсотки за користування вкладом за період з березня 2015 по жовтень 2015 року з урахуванням інфляційних та 3% річних у розмірі 1 302 грн. 02 коп.; 22 грн. 96 коп. за послуги облстатуправління. Позивач та представник відповідача до судового засідання не з'явилися. Позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача надав суду письмові заперечення (а.с. 38-39), відповідно до яких позовні вимоги не визнав. Зазначив, що з введенням на даний час в банку тимчасової адміністрації, призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, процедури ліквідації банку, не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку. Крім того, у виконання положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фондом гарантування вкладів фізичних осіб позивачу було виплачено через банк-агент ПАТ «Ощадбанк» суму вкладу в розмірі 12 510 грн. 24 коп. Тому, суд розглянув справу у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно зі ст. 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Судом встановлено, що 7 грудня 2012 року між сторонами [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір № 006-14521-071212 банківського рахунку фізичної особи з випуском платіжної карти. Відповідно до умов вказаного договору банк відкриває позивачу поточний рахунок № [NUMBER], випускає платіжну карту здійснює банківське обслуговування клієнта відповідно до вимог законодавства та умов договору, нараховує відсотки на залишок коштів на рахунку на умовах, викладених в тарифному пакеті «Ощадна картка № 1», що міститься в додатку № 1 до договору (а.с. 7-9). На вказаний рахунок Пенсійний фонд перерахував пенсію позивачу, про що позивач вказує безпосередньо в позовній заяві. Проте, дату та суму такого перерахунку пенсії позивач не зазначає та на не надає доказів обліковування коштів на відкритому в ПАТ «Дельта Банк» поточному рахунку № [NUMBER]. Вказане позбавляє суд можливості перевірити доводи позивача щодо перерахунку сум пенсії на вказаний рахунок, його наявності та нарахування чи не нарахування відсотків на залишкові грошові кошти. При цьому суд враховує положення ст. 10 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справи в межах наданих сторонами доказів та в межах заявлених вимог. Крім того, судом встановлено, що Постановою Правління Національного банку України від 2 березня 2015 року № 150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних, а рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 2 березня року № 51, в ПАТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та є спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини. Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними та цей закон є приорітетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку та примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. Статтею 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів закріплено ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Отже, віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних фактично унеможливило виконання своїх зобов'язань щодо виплату відсотків та суми вкладу позивачу. Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань, є кредитором банку. Отже, після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації відносно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання НБУ банківської ліцензії й переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Чинним законодавством не передбачено задоволення вимог кредиторів поза межами процедури ліквідації банку. Вказане стверджується і правовою позицією Верховного Суду України в постанові від 20 січня 2015 року у справі № 6-2001цс15. Крім того, положеннями правової позиції Верховним Судом України в постанові від 21 грудня 2016 року у справі № 6-2047цс16 передбачено, що відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банкуй нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів); зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим законом, нарахування відсотків за зобов'язанням банку перед кредиторами. П. 8 ст. 26 вказаного Закону встановлено, що Фонд не відшкодовує, зокрема кошти за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язань. Відповідно до ч. 3 ст. 46 даного Закону вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури. Стаття 52 Закону визначає черговість та порядок задоволення вимог до банку, а також оплату витрат та здійснення платежів. Отже, у будь-якому разі в період здійснення ліквідаційної процедури банку задоволення вимог третьої особи має здійснюватися в порядку задоволення вимог кредиторів до банку та черговості, передбачених ст. 52 Закону, у зв'язку з чим припинення зобов'язань за кредитним договором шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, які фактично є погашенням вимог кредитора в порушення порядку ст. 52 Закону, не допускається. У виконання положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фондом гарантування вкладів фізичних осіб через банк-агент ПАТ «Ощадбанк» 4 листопада 2015 року здійснив виплату (відшкодування) позивачу у розмірі 12 510 грн. 24 коп. за договорами, укладеними сторонами, у тому числі і по пенсійному рахунку на суму 12 449 грн. 44 коп., відсотків на нього у розмірі 14 грн. 34 коп. та по ощадній книжці у розмірі 46 грн. 40 коп. (а.с. 41). Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання неправомірними дій відповідача щодо не нарахування та невиплати процентів на вклад за період з березня 2015 року по жовтень 2015 року за договором, стягнення з відповідача на його користь відсотки за користування вкладом за період з березня 2015 по жовтень 2015 року з урахуванням інфляційних та 3% річних у розмірі 1 302 грн. 02 коп.; 22 грн. 96 коп. за послуги облстатуправління, оскільки з наявних доказів у справі вбачається, що позивачу виплачено грошові кошти, які обліковувались на його поточному рахунку з нарахованими відсотками. Також суд дійшов висновку і про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання позивача [PERSON] кредитором ПАТ «Дельта Банк», оскільки суду не надано доказів того, що позивач у встановлений строк відповідно до ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (з 8 жовтня 2015 року по 9 листопада 2015 року) скористався своїм правом та звернувся до відповідача із заявою про включення його до реєстру кредиторів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed