Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

У березні місяці 2016 року позивачі звернулися до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпровської міської ради, третя особа: Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтовування позову позивачі зазначили, що 29 березня 2010 року помер [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно - житловий будинок №56 по вул. Гудкова в м. Дніпропетровську. За своє життя [PERSON] склав заповіт, за яким все рухоме і нерухоме майно в рівних частинах заповідав позивачам [PERSON] та [PERSON] 13 травня 2011 року [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтво про право на спадщину за заповітом в рівних частках на 3/5 частини домоволодіння №56 по вул. Гудкова в м.Дніпропетровську. Проте постановою Четвертою дніпровською державною нотаріальною конторою відмовлено у вчинені нотаріальної дії на 2/5 частини домоволодіння №56 по вул.Гудкова в м. Дніпропетровську, після [PERSON], померлої 13.03.1997 року, спадкоємцем за законом був її син [PERSON], який спадщину прийняв але не оформив своїх спадкових прав. Враховуючи викладене, позивачі просять визнати за ними право власності в рівних частках на 2/5 частини домоволодіння №56 по вул. Гудкова в м. Дніпрі (Дніпропетровську). В судове засідання позивачі не зявилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутність, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки судові не повідомив. Третя особа в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила рішення прийняття відповідно до чинного законодавства. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що за свого життя 12 листопада 2008 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за яким все належне йому рухоме та нерухоме майно заповідав в рівних частках позивачам [PERSON] та [PERSON] 29 березня 2010 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть зареєстрований 06 квітня 2010 року Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №609, після смерті якого залишилося спадкове майно - житловий будинок №56 з господарськими спорудами по вул. Гудкова в м. Дніпропетровську. 13 травня 2011 року [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтва про право на спадщину за заповітом в рівних частках на 3/5 частини домоволодіння №56 по вулиці Гудкова в місті Дніпропетровську, видані Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою. Постановою державного нотаріуса від 18.06.2015 року вих.№ 2271/02-31 позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 2/5 частини домоволодіння, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гудкова, буд. 56, після [PERSON], померлої 13.03.1997 року, спадкоємцем за законом був її син [PERSON], який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав. Також в обґрунтування відмови, нотаріус посилається на виявлені розбіжності, а саме: свідоцтво про смерть спадкодавиці серії І-КИ № 141423, видано на ім'я [PERSON], а правовстановлюючий документ - свідоцтво про право особистої власності на 2/5 частини домоволодіння № 56 по вул. Гудкова в м. Дніпропетровську від 08.07.1968 року - видане на ім'я [PERSON]. Також в свідоцтві про народження № 259 від 26.08.1928 року [PERSON] (яке пошкоджене) вказана мати - Христя. Крім того, нотаріус зазначає, що не має можливості з'ясувати питання тотожності прізвищ «Литвиненко» та «Літвіненко», й імен «Єфросинія», «Христя» та «Фросина», а також належності правовстановлюючого документа (свідоцтва про право особистої власності на 2/5 частини домоволодіння № 56 по вул. Гудкова в м. Дніпропетровську від 08.07.1968 року) спадкодавці [PERSON]. Натомість судом встановлено, що розбіжності в написанні та вказані прізвища й імена [PERSON] ([PERSON] (Христі) Семенівни) виникли виключно з причин допущення описок при складанні свідоцтва про право особистої власності на 2/5 частини домоволодіння № 56 по вул. Гудкова в м. Дніпропетровську від 08.07.1968 року, свідоцтва про смерть спадкодавці серії І-КИ № 141423 та свідоцтва про народження № 259 від 26.08.1928 року, а також з причин перекладу імені й прізвища з російської мови на українську мову. Згідно зі ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Також у ст. 1297 Цивільного Кодексу України зазначено: «Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно». Відповідно до ст. 1299 Цивільного Кодексу України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Так, як [PERSON] фактично прийняв спадщину після померлої матері [PERSON], проте не оформив спадкові права на житловий будинок №56 по вул. Гудкова в м.Дніпропетровську, суд вважає, що за позивачами слід визнати право власності на вказане вище домоволодіння в порядку спадкування за заповітом.

Outcome: approved