Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

У березні 2008 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що йому на праві власності належить 48/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований [ADDRESS]. [PERSON] належить на праві власності ? частина, а [PERSON] належать 2/100 частин цього ж будинку. До 1994 року за житловим будинком була закріплена земельна ділянка загальною площею 0,1716 га і ця ділянка перебувала у його та [PERSON] спільному користуванні. Рішенням виконавчого комітету Молодіжненської сільської ради від 13.01.1994 р. №5 частина присадибної земельної ділянки площею 0,096 га була передана у власність [PERSON], а рішенням виконкому цієї ж ради від 29.05.1997 р. №70 інша частина присадибної земельної ділянки площею 0,07 га була передана у власність йому. Ці рішення виконавчого комітету Молодіжненської сільської ради на думку позивача прийняті з перевищенням компетенції, суперечать положенням ст. 42 Земельного Кодексу України в редакції Закону 1991 р., прийняті без врахування розміру часток співвласників у праві власності на жилий будинок, без визначення меж кожної із цих ділянок, а тому позивач просив визнати їх незаконними та скасувати. Також позивач зазначав, що між ним та [PERSON] виник спір з приводу володіння та користування житловим будинком, присадибною земельною ділянкою; частка [PERSON] у праві власності на житловий будинок є незначною, реально в натурі не може бути виділена; просив припинити право власності [PERSON] на 2/100 частин житлового будинку, визнати за ним право власності на цю частину житлового будинку, поділити в натурі між ним та [PERSON] житловий будинок з виділенням йому ? частини цього будинку, встановити порядок користування присадибною земельною ділянкою між ним та [PERSON] відповідно до часток кожного з них у праві власності на жилий будинок. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] позов не визнала, посилаючись на його безпідставність та пропущення позивачем строку позовної давності. Відповідач [PERSON] позов визнала повністю. (том 3, а. с. 24) Представник Молодіжненської сільської ради належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання на з'явився, причини неявки суду не повідомив, а тому справа розглянута судом без його участі.(том 3, а.с. 15,23) Заслухавши пояснення сторін та їх представників, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У відповідності до положень ч. 5 ст. 20 Земельного Кодексу Української РСР в редакції Закону від 08.08.1970 р., що був чинний на той час, право землекористування громадян, які проживали в сільській місцевості, підтверджувалось записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та в погосподарських книгах сільських рад, а згідно ст. 1061 цього ж кодексу перехід права власності на жилий будинок, розташований в сільській місцевості, не тягнув за собою перехід право користування присадибною земельною ділянкою. Жилий будинок по [ADDRESS] до 27.05.1971 р. належав на праві власності [PERSON] і був розташований на землях державного підприємства - учбового господарства ім. А.В. Трофимова. Згідно записів погосподарських книг Олександрівської сільської ради на той час Овідіопольського району [PERSON] була надана в користування присадибна земельна ділянка площею 0,25 га в [ADDRESS]. (том 2, а. с. 40-41) 27.05.1971 р. [PERSON] подарував своєму сину [PERSON] ? частину жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами, що підтверджується нотаріально посвідченим договором дарування. (а.с. том 2, а. с. 42) У відповідності до ст. 77 чинного на той час Земельного Кодексу Української РСР в редакції Закону від 08.08.1970 р. наказом директора учбового господарства ім. А.В. Трофимова від 20.05.1971 р. [PERSON] була надана в користування частина присадибної земельної ділянки площею 0,08 га. (том 2, а. с. 42) 04.04.1974 р. [PERSON] продав належну йому ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [PERSON], що підтверджено нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу. (том 2, а. с. 44) Наказом директора учгоспу ім. А.В. Трофимова від 02.04.1974 р. №40 у відповідності до положень ст. 77 чинного на той час Земельного Кодексу УРСР в редакції Закону від 08.08.1970 р. [PERSON] була надана в користування частина присадибної земельної ділянки площею 0,08 га, яка раніше перебувала в користуванні у [PERSON] і право користування [PERSON] цією частиною земельної ділянки у відповідності до діючого на той час законодавства було зареєстровано в погосподарській книзі Олександрівської сільської ради. (том 2, а.с. 45-47) В порядку спадкування за законом після смерті батьків [PERSON] і [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.02.1976 р. право власності в рівних частках, тобто по ? частині, на другу половину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] набули [PERSON] і [PERSON] (том 2, а.с. 49) За заявою [PERSON] рішенням виконавчого комітету Олександрівської селищної ради від 23.03.1978 р. оформлено право власності за померлим [PERSON] з відкриттям окремого особового рахунку [NUMBER] на ? частину жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами, яка складалась з однієї житлової кімнати площею 17,5 м2, веранди площею 15,2 м2, кухні площею 5,7 м2, коридору площею 4,5 м2, надвірних споруд - сараїв 2,5 х 4,10 м, 2,4 х 4,6 м, гаража 2,15 х 2,50 м, літньої кухні 4,10 х 6,10 м, тамбура 2,25 х 1,44 м, вбиральні 1 х 1,10 м, розташованих по [ADDRESS], з видачею свідоцтва про право власності та закріпленням за цією частиною жилого будинку земельної ділянки площею 1716 м2. Саме цю частину жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом отримали [PERSON] та [PERSON] ( том 1, а.с. 259-260; том 2, а. с. 49) Тобто цим рішенням Олександрівської селищної ради виділено із жилого будинку, який перебував у спільній частковій власності [PERSON] і [PERSON], частку останнього та оформлено на неї право власності з відкриттям окремого особового рахунку. В установленому законом порядку це рішення не було оскаржено і не скасовано. Фактично позивач і [PERSON] виконали зазначене рішення селищної ради, здійснено поділ будинку на дві частини, кожна частина будинку ізольована, наявні два окремих ходи до цих частин будинку, зокрема [PERSON] обладнано хід з вул. Південна, а [PERSON] має хід з боку автодороги Іллічівськ-Санжійка, кожна із сторін користується окремими господарчими спорудами, що підтверджено висновком судової будівельно-технічної експертизи, а тому позовні вимоги [PERSON] в частині виділення йому із жилого будинку в натурі ? частини суд вважає безпідставними. (том 1, а.с. 45-94) 27.07. 1978 р. на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] продала [PERSON] належні їй 23/100 частин житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами. Після укладення цієї угоди у власності [PERSON] залишилось 2/100 частин жилого будинку. (том 1, а. с. 21-22) Наказом директора учгоспу ім. А.В. Трофимова від 22.07.1978 р. №221 у зв'язку з продажем [PERSON] [PERSON] частини жилого будинку по [ADDRESS] с. Олександрівка за останнім була закріплена земельна ділянка площею 0,10 га. Тобто за належною [PERSON] ? частиною жилого будинку та належними [PERSON] 2/100 частинами жилого будинку залишилась присадибна земельна ділянка площею 0,07 га. (том 2, а.с. 52) Наказом директора учгоспу ім. А.В. Трофимова від 12.09.1979 р. №294 [PERSON] у зв'язку з набуттям права власності на частину житлового будинку надана в користування частина присадибної земельної ділянки площею 0,14 га по [ADDRESS] в с. Олександрівка, а [PERSON] надана в користування земельна ділянка площею 0,07 га. (том 2, а. с. 51) 25.05.1991 р. на підставі договору дарування [PERSON] та [PERSON] подарувати [PERSON] відповідно ? та 23/100, а усього 48/100 частин жилого будинку з господарчими будівлями та спорудами, що розташований [ADDRESS]. За 48/100 частинами жилого будинку станом на той час було 0,07 га присадибної земельної ділянки. (том 2, а.с. 59) Статтею 28 Земельного Кодексу України в редакції закону від 18.12.1990 р., чинного на час набуття позивачем права власності на зазначену вище частину жилого будинку було передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об'єктами переходить і право володіння або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення. Право володіння або право користування земельною ділянкою у цьому випадку посвідчується відповідними радами згідно до вимог ст. 23 цього Кодексу. Тобто позивач міг на той час набути право користування присадибною земельною ділянкою площею не більшою 0,07 га, але цього він в порядку передбаченому ст. 23 зазначеного вище Земельного кодексу України не зробив. Саме заявою позивача 29.05.1997 р. виконавчий комітет Молодіжненської сільської ради Овідіопольського району прийняв рішення №70 про передачу йому безкоштовно у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку земельну ділянку площею 0,07 га, яка фактично перебувала у користуванні позивача. Законних підстав у виконкому для передачі позивачу земельної ділянки площею більше 0,07 га не було. ( том 2, а. с. 60) Рішенням виконавчого комітету Молодіжненської сільської ради від 13.01.1994 р. №5 [PERSON] передана безкоштовно у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд земельна ділянка площею 0,096 га по [ADDRESS] с. Молодіжне. При цьому площа земельною ділянки [PERSON] була збільшена на 0,016 га за рахунок самовільно зайнятої частини земельної ділянки земель запасу, а не за рахунок вилучення частини земельної ділянки, яка перебувала у фактичному користуванні у позивача, що підтверджено схемою фактичного обміру земельної ділянки.(том 2, а. с. 72, 95-96) Оспорюваними рішеннями виконкому Молодіжненської сільської ради, передачею у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,096 га не були порушенні будь-які законні права та інтереси позивача тому, що біля належної йому частини жилого будинку залишалась присадибна земельна ділянка площею 0,07 га, на яку у нього не було в установленому законом порядку оформлено ні право власності, ні право користування. Посилання позивача, що цими рішеннями виконком Молодіжненської сільської ради перевищив свої повноваження суд вважає безпідставними тому, що Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні», пунктом 34 статті 26 якого передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин, набрав чинності з 13.06.1997 р., тобто після прийняття виконавчим комітетом оспорюваних рішень. Тобто позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування рішень виконкому Молодіжненської сільської ради суд вважає безпідставними та необґрунтованими і задоволенню вони не підлягають. Не приймає до уваги суд доводи позивача, що порядок користування присадибною земельною ділянкою має визначатись у відповідності до положень ст. 42 Земельного Кодексу України в редакції закону від 13.03.1992 р., виходячи з розміру часток у праві власності сторін на житловий будинок тому, що площі земельних ділянок сторін були визначені у відповідності до чинного на той час законодавства. Станом на цей час площа присадибної земельної ділянки по [ADDRESS] с. Молодіжне становить 0,1771 га, що підтверджено рішенням Молодіжненської сільської ради та схемами фактичного обміру земельної ділянки. ( т. 2, а.с.96, 165-167) У зв'язку з тим, що площі земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] були визначені у відповідності до чинного законодавства, порядок користування, межі земельних ділянок сторін можуть бути встановлені у відповідності до зазначених розмірів. Позовні вимоги [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою у відповідності до часток сторін у праві власності на жилий будинок суд вважає безпідставними і задоволенню вони не підлягають. Ніяких доказів того, що присадибна земельна ділянка перебувала у його та [PERSON] спільному користуванні позивач суду не надав. Позовних вимог щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою у відповідності до визначених площ позивач не заявляв, що не позбавляє його права заявити такі вимоги в майбутньому, а згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Не приймає до уваги суд заперечення відповідачки [PERSON] про застосування позовної давності до позовних вимог в частині визнання неправомірними та скасування рішень виконкому Молодіжненської сільської ради, виділу частини жилого будинку та визначення порядку користування земельною ділянкою тому, що позовні вимоги [PERSON] в зазначеній частині є безпідставними та необґрунтованими і в задоволенні позову слід відмовити саме з цих підстав, а не у зв'язку з пропуском строку звернення до суду. Відповідно до ст. 365 ЦК України право власності на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном неможливе; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Частка [PERSON] у праві власності на житловий будинок є незначною, вона не може бути реально виділена в натурі із жилого будинку, [PERSON] не проживає в цьому житловому будинку, надала згоду на припинення її права власності на зазначену частку, погодилась і отримала на час винесення рішення судом від позивача вартість її частки у грошовому виразі. (том 3, а. с. 2-4) Тому в цій частині позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Outcome: partial