Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

У березні 2015 року позивач пред'явила через суд зазначений позов до відповідача, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] будучи батьком [PERSON], [INFO], після смерті матері дитини і своєї дружини - [PERSON] [INFO], сином не опікується, проживає окремо від дитини, не приймає участі у її вихованні, батьківські обов'язки щодо дитини не виконує, заливши на утримання та виховання позивача - бабусі хлопчика і саме вона з чоловіком [PERSON] утримує і опікується онуком, тому позивач просила суд позбавити [PERSON]. батьківських прав по відношенню до малолітнього сина [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 500,00 грн. на місяць до досягнення нею повноліття на користь опікуна - позивача у справі. В судовому засіданні позивач підтримала позов у повному обсязі, наполягаючи на його задоволенні з наведених у позовній заяві підстав. Прокурор позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні з наведених у позові підстав. Представник третьої особи органу опіки та піклування Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради підтримала позов у повному обсязі, пояснивши, що відповідач після смерті матері дитини, не зважаючи на вік останньої, так і не став піклуватися про дитину, залишивши сина на утриманні тещі - позивача у справі, яка в змозі утримувати дитину, оскільки працює, має належні житлові умови, тоді як відповідач ні житла, ні роботи, ні стабільного доходу на утримання себе і дитини не має та, крім того, надав нотаріально посвідчену заяву про згоду на позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], тому просила позов задовольнити. Третя особа - [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, подавши клопотання про розгляд справи у його відсутності, в якому одночасно позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав в повному обсязі, подавши також нотаріально посвідчену заяву про згоду на позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] та в подальшому клопотав про розгляд справи у його відсутності. Суд, вислухавши сторони, прокурора, представника третьої особи на стороні позивача, дослідивши наявні письмові докази, враховуючи принцип диспозитивності за ст.11 ЦПК України та положення ч. 4 ст.174 ЦПК України, дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], про що Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції в книзі реєстрації актів цивільного стану 12 серпня 2014 року вчинено актовий запис №347 та видано свідоцтво про народження, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.8). Мати дитини [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського МУЮ 29 грудня 2014 року, актовий запис №9389, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.9). Позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] є батьками [PERSON] - матері малолітнього [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] сукупно зі свідоцтвом про шлюб, що зареєстрований 05 квітня 2014 року [PERSON] та [PERSON] (а.с.57, 11), та, відповідно, вказані особи доводяться бабою та дідом малолітньому [PERSON]. У ст. 150 СК України (ч.1, 3) встановлені обов'язки батьків виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Статтею 258 СК України визначено право баби, діда на самозахист внуків. Баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Слідуючи роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, даних в п.п.15,16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, суд приймає до уваги, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Судом встановлено, що дитина [PERSON] проживає та зареєстрований разом з позивачем у справі та третьою особою [PERSON], про що свідчить довідка квартального комітету №4 Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради від 01 березня 2015 року (а.с.12) та що узгоджується з даними акту обстеження умов проживання, складеного 01 квітня 2015 року управлінням-службою у справах дітей Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради, яким зафіксовані належні умови проживання малолітнього [PERSON], [INFO] з бабою [PERSON] та дідом [PERSON], наявність окремої кімнати для дитини, дитячого ліжка, іграшок, харчів відповідно до віку дитини, тощо (а.с.56). Відповідач з народження дитини з нею не проживає, матеріальної допомоги не надає, аліменти не сплачує. Будучи дієздатною особою, соціальним життям, розвитком, станом здоров'я сина після смерті дружини [PERSON] не цікавиться, уваги дитині не приділяє, не відвідує, що останній визнав у судовому засіданні. Відповідно до заяви [PERSON] компетентним органам, посвідченої 13 січня 2015 року нотаріусом П'ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори, зареєстрованої в реєстрі за № 1-17, копія якої долучена до матеріалів справи (а.с. 15), останній надав згоду на позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Висновком органу опіки і піклування Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради від 17 квітня 2015 року №16/130, затвердженим рішенням Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради №109 від 17 квітня 2015 року, визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON], [INFO] з підстав ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (а.с.36-38). Відтак, оскільки обов'язок щодо виховання кожної дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, враховуючи встановлення судом обставин того, що відповідач після смерті матері дитини залишившись єдиним з рідних батьків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, виховання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, одягу, лікування і медичного огляду, не спілкується з дитиною, не відвідує дитину, що з урахуванням віку дитини вкрай негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не виявляє інтересу до нього як до члена суспільства, не створює умов для його виховання, суд, зазначені обставини в своїй сукупності оцінює як умисне ухилення від виховання дитини, зважаючи на свідоме нехтування батьківськими обов'язками відповідачем, та приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього [PERSON]. Одночасно суд відзначає, що за умов зміни (виключення) обставин, які стали підставою позбавлення батьківських прав, при додержанні порядку, встановленого ст. 169 СК України відповідач має право звернутися з позовом про поновлення його батьківських прав відносно його сина. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. За змістом ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини та одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Вирішуючи спір про розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з положень ч. 3 ст. 181, ст.184 СК України, які передбачають присудження за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліменти) у твердій грошовій сумі за заявою платника або одержувача аліментів, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Судом встановлено, що відповідач з 29 січня 2009 року за трудовим договором не працює, що узгоджується з даними його трудової книжки (а.с.52), має мінливий нерегулярний дохід від виконання робіт за випадковими цивільно-правовими угодами, є працездатною особою, вад здоров?я не має, як і не має інших осіб на утриманні, окрім сина [PERSON], що визнано ним у судовому засіданні та підтверджується зібраними у справі доказами. З огляду на те, що обов'язок по утриманню дитини не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, вбачаються усі підстави для присудження аліментів у твердій грошовій сумі з відповідача на користь особи, в сім?ї якої виховується та утримується дитина, та, при визначенні розміру суми аліментів, які підлягають сплаті, судом береться до уваги матеріальний стан та стан здоров'я дитини, визначений у висновку про стан здоров?я, фізичний і розумовий розвиток дитини від 12 лютого 2015 року (а.с.20), матеріальний стан одержувача аліментів, відсутність документального підтвердження доходів відповідача та джерел їх отримання, чим визначається ризик їх мінливості й нерегулярності, відсутність на утриманні відповідача інших осіб, розмір необхідного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, матеріальний стан одержувача аліментів, а також інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає можливим та співмірним визначити розмір стягуваних аліментів на дитину [PERSON], [INFO], в сумі 500,00 грн. щомісяця, які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи проводити стягнення з відповідно до вимог ст. ч.1 ст. 191 СК України року з дня звернення з позовом до суду - 12 березня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття. В силу п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. За правилами ст.88 ЦПК України судові витрати належить віднести на рахунок відповідача.

Outcome: approved