Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

У березні 2009р. Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради (далі - МРА ОМР) звернулась до суду із зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що відповідач, самовільно, без відповідних дозвільних документів здійснив реконструкцію квартири №51, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Б. Хмельницького, 11, шляхом: будівництва прибудови, площею 12,5 кв.м. Оскільки відповідачем не були надані відповідні дозвільні документи на реконструйовану квартиру №51, по вул. Б. Хмельницького,11 в м. Одесі, позивач просив суд винести рішення, яким зобовязати відповідача, за свій рахунок, привести самовільно реконструйовану квартиру №51, по вул. Б. Хмельницького,11 в м. Одесі, до попереднього стану, згідно із технічною документацією на квартиру, шляхом знесення самовільно збудовану прибудову, площею 12,5 кв.м. Протокольною ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23 березня 2017 р. до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору були залучені співвласники квартири №51, що розташована по вул. Б. Хмельницького,11 в м. Одесі, [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.129). Представник Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, діючий за довіреністю від 09 лютого 2017р. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі (а.с.110). Відповідач та його представник, діюча за договором та ордером від 14 грудня 2016року у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити в їх задоволенні, посилалися на те, що квартира, що є предметом позову не була реконструйована, та збільшення її площі не є самочинним будівництвом. Зазначав, що твердження позивача про самочинну реконструкцію квартири [ADDRESS] не відповідають дійсності. Представник третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог: [PERSON] та [PERSON], діюча за договором та ордером від 27 березня 2017р. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, проти їх задоволення заперечувала (а.с.135,136). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України (а.с.150). Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представників сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Судом встановлено, що відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло №6-2459 від 19 квітня 1994року належить 1/5 частина квартири [ADDRESS] (а.с.122). Встановлено, що крім [PERSON], квартира №51, що розташована по вул. Б. Хмельницького,11 в м. Одесі, належить на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло №6-2459 від 19 квітня 1994року [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 1/5 частини (а.с.122-125). Отже, вказані особи є співвласниками зазначеної квартири, а саме, кожному з них належить 1/5 частини зазначеної квартири, що підтверджується інформаційною довідкою(а.с.122-125). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачу після смерті його матері [PERSON], яка померла 14 листопада 1995р. також належить на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 березня 2009р. 1/5 частина квартири №51, по вул. Б. Хмельницького,11 в м. Одесі (а.с.140, 142,143,146). 07 квітня 2009р. право власності [PERSON]на 2/5 частину квартири [ADDRESS] було зареєстровано КП «БТІ» Одеської міської ради, що підтверджується інформаційною довідкою та витягом з державного реєстру (а.с. 111,122). З змісту довідки ФОП [PERSON] від 12 січня 2017р. вбачається, що згідно проведеної технічної інвентаризації квартири [ADDRESS], площа квартири збільшена у звязку з уточненням лінійних розмірів і площ приміщень, і не належить до самочинного будівництва та не являється реконструкцією згідно п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна. Загальна площа складає 35,1 кв.м., та житлова площа 25,7 кв.м. (а.с.114). Згідно технічного паспорту від 12 січня 2017року, загальна площа квартири №51, по вул. Б. Хмельницького,11 в м. Одесі складає 35,1 кв.м., та житлова площа 25,7 кв.м.(а.с.112-113). Судом встановлено, що відповідач зареєстрований та проживає разом із дружиною, [PERSON] у квартири [ADDRESS] (а.с.141). Згідно наданих до суду квитанцій, [PERSON] сплачує комунальні послуги за спірною адресою, виходячи з загальної площі квартири 35,1 кв.м. (а.с.156-188). З змісту позовної заяви вбачається, що відповідач самовільно, без відповідних дозвільних документів здійснив реконструкцію квартири за адресою: [ADDRESS], шляхом: будівництва прибудови площею 12,5 кв.м. Факт проведення самочинної реконструкції квартири на думку позивача підтверджується: службовою запискою директора КП ЖКС «Хмельницький» [PERSON] №268 від 11.02.2009р. від 24.11.2011р.; фотофіксацією, актом обстеження від 10.02.2009р.; приписом від 05.01.2009року. З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2011р. позовні вимоги МРА ОМР було задоволено та зобовязано [PERSON] за свій рахунок привести самочинно реконструйовану квартиру [ADDRESS] до попереднього стану згідно із технічною документацією на квартиру та знести самовільно збудовану прибудову (а.с.56-57). Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2017р. заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2011р. по цивільній справі №1519/2-2749/11 за позовом МРА ОМР до [PERSON] про зобовязання особи привести самостійно реконструйовану квартиру до попереднього стану та знесення прибудови було скасувано і призначено справу до розгляду в загальному порядку, оскільки останній при розгляді справи та оголошення рішення в судовому засіданні не був присутній, так як не був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, оскільки не отримував повістки про виклик до суду(а.с.102). Відповідно до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім,ї, інших осіб і не має право використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст.ст.152,154 ЖК УРСР переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Виконавчі комітети місцевих Рад народних депутатів здійснюють контроль за утриманням будинків (квартир), що належать громадянам. Умови і порядок переобладнання, перебудови, перепланування будинків, жилих і нежилих приміщень у житлових будинках встановлені Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005р. №76. Згідно з пунктом 1.4.1 цього наказу переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих приміщень у будинках дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради. З матеріалів справи вбачається, що 12 січня 2017р. на імя відповідача було видано технічний паспорт на квартиру [ADDRESS], яка складається з двох житлових кімнат, площею 11,7 кв.м., 14,0 кв.м., кухні, площею 7,3 кв.м., вбиральні, площею 2,1 кв.м, загальною площею 35,1 кв.м., у томі числі житлова 25,7 кв.м. (а.с.112-113). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень право власності [PERSON] на 2/5 частиниквартири [ADDRESS] та право власності [PERSON] на 1/5 частину вказаної вище квартири, загальною площею 35,1 кв.м. у тому числі житлова 25,7 кв.м. було зареєстроване на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:34155215 від 06 березня 2017р., яке було прийнято відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (а.с.122). Таким чином, на даний час [PERSON] є власником 2/5 частиниквартири [ADDRESS], загальною площею 35,1 кв.м. у тому числі житловю 25,7 кв.м. Згідно ч.15 ст.29 Закону України «Про планування і забудову територій», здійснення будівельних робіт на обєктах містобудування без дозволу на виконання будівельних робіт або його перереєстрації, а також здійснення не зазначених у дозволі будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Відповідно до частин 1,4,7 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельні ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це не порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Аналіз наведеної норми свідчить про те, що критеріями самочинного будівництва є: будівництво на земельній ділянці, яка не відведена для цієї мети, будівництво, здійснене без дозволу або проекту, будівництво, здійснене з порушенням норм і правил. Положення статті 376 ЦК поширюється на випадки самочинного будівництва житлових будинків, будівель,споруд, іншого нерухомого майна як фізичними так і юридичними особами. Під самочинним будівництвом слід розуміти як нове будівництво, так і реконструкцію, реставрацію або капітальний ремонт вже існуючих обєктів нерухомості (ст.9 Закону України від 20 травня 1999р. «Про архітектурну діяльність»), в тому числі спорудження без дозволу органу місцевого самоврядування нового житлового будинку замість зруйнованого на раніше відведеній особі земельній ділянці, переобладнання нежитлової будівлі в житлову. Будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) обєкта нерухомості здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному статтею 24 Закону України «Про планування і забудову територій» (ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність»). Згідно зі ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність», будівництво обєкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при вирішенні позовів про знесення самовільно збудованих (прибудованих, надбудованих) балконів, мансард, горищ тощо у багатоповерхових будинків, суди повинні враховувати, що положення статті 376 ЦК України до цих правовідносин не застосовуються. Пунктом 9 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011р. №3038-У1 було визначено спрощений порядок прийняття до експлуатації збудованих до 01 березня 2011р. індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд , прибудов до них тощо, які збудовано без дозволу на виконання будівельних робіт і заяви про прийняття яких подаються до 31.12.2012р. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 13.04.2011р. №466 «Про деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» для початку будівельних робіт достатньо направлення повідомлення або декларації до територіального органу державної архітектурно-будівельної інспекції з урахуванням категорії складності обєктів будівництва. Статтею 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011р. №3038-У1 передбачено, що віднесення будівництва до категорії складності обєктів будівництва до категорії складності обєктів будівництва здійснюється проектною організацією і замовником; від зазначеної категорії залежить склад дозвільної документації, необхідної для початку будівництва. Суд вважає, що надані представником відповідача документи, свідчать про те, що площа спірної квартири збільшена у звязку з уточненням лінійних розмірів і площ приміщень, і не належить до самочинного будівництва та не являється реконструкцією згідно п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, тобто здійснена відповідно до діючого законодавства. Таким чином, суд прийшов до висновку, що на момент винесення рішення по справі, прибудова площею 12,5 кв.м. до квартири [ADDRESS], не є самочинною реконструкцією, оскільки відповідач отримав на свою частину квартири правовстановлюючі документи, та зареєстрував своє право власності на нього в Реєстраційній службі Одеського міського управління юстиції Одеської області. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першої статті 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). Також Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства, та знаходять засоби для їх вирішення (наприклад, рішення у справах «Хендісайд проти Сполученого Королівства» від 7 грудня 1976 року, «[PERSON] та інші проти Сполученого Королівства» від 21 січня 1986 року). За таких обставин, суд вважає, що зібрані у справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи згідно поданих доказів вказують на наявність підстав для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки прибудова площею 12,5 кв.м. до квартири [ADDRESS], не є самочинною реконструкцією, що свідчить про те, що збільшення її площі проведено відповідно до вимог чинного законодавства і не є самочинним.

Outcome: dismissed