Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

У вересні 2018 року позивачі звернулися до суду із спільним позовом до ПрАТ «ММК ім. Ілліча» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок нещасного випадка та смерті на підприємстві їх рідної людини. Свої позовні вимоги обґрунтовували тим, що на підприємстві відповідача працював [PERSON] , який для позивачів був чоловіком та батьком. 24.09.2000 року на підприємстві відповідача стався нещасний випадок, внаслідок якого [PERSON] отримав травми. Внаслідок отриманих травм [INFO] року він помер. Згідно медичного висновку потерпілий отримав закриту черепно-мозкову травму, яка виражається переломом кісток склепіння черепа крововиливами під оболонкою головного мозку, розтрощенням речовини головного мозку. За висновком Маріупольського відділу судово-медичної експертизи смерть наступила в результаті черепно-мозкової травми від удару тупим предметом з переважаючою поверхнею в тім`яну область голови. Ушкодження у вигляді синців на зовнішній поверхні верхніх кінцівок утворилась від дії тупих предметів з обмеженою поверхнею і по своїй локалізації характерні для самооборони. Внаслідок загибелі на виробництві їх рідної людини - чоловіка та батька, вони переносять тяжкі моральні страждання, перебувають у стресовому стані з вини відповідача. Їм не вистачає спілкування з померлим, його турботи, уваги, змінився їх звичайний образ життя. Вони вважають, що саме відповідач ПрАТ «ММК ім. Ілліча» повинен відшкодувати їм моральну шкоду, оскільки не забезпечив потерпілому безпечні умови праці. Моральну шкоду завдану позивачам оцінюють в 250 000,00 гривень кожному. Посилаючись на положення статей 83, 440-1 ЦК Української РСР (в редакції 1963 р.) просили стягнути моральну шкоду. Позивачі у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили задовольнити їх у повному обсязі з наведених у позовній заяві підстав. Просили розглянути справу за їх відсутності за участю їх представника - адвоката Конупа І.М. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав викладених в позові та просив розглядати позов з урахуванням редакції в останніх доповненнях до позовної заяви. Просив розглянути справу за його відсутності на підставі наявних у справі письмових доказів. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, надав до суду відзив. В обґрунтування своїх заперечень зазначила, що відшкодування моральної шкоди членам сім`ї загиблого на час виникнення нещасного випадку зі сторони власника підприємства, установи чи організації не передбачалось, а тому вимоги позивачів щодо відшкодування моральної шкоди є необґрунтованою. На час смерті [PERSON] діяли норми Закону №1105-XIV, які покладали обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди на Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Проте, позивачі не скористались своїм правом та не звернулись з відповідними вимогами до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Визнають, що дійсно на підприємстві відповідача мав місце нещасний випадок, під час якого загинув [PERSON] . Але своєї вини не визнають. Зазначають, що власник звільняється від відшкодування шкоди, якщо доведе, що шкода заподіяна не з його вини, а умови праці не є причиною моральної шкоди. Актом по формі Н-1 № 95/5 від 07.10.2000 р. та актом від 07.10.2000 р. не встановлено, що умови праці [PERSON] слугували підставою для його травмування (смерті), а також не встановлена вина відповідача та його посадових осіб у нещасному випадку, який трапився з [PERSON] у 2000 році. Як вбачається з матеріалів справи, будь-яких доказів наявності небезпечних або шкідливих умов праці [PERSON] на підприємстві на посаді сталевара позивачі до заяви не надали, а також до позову не було додано жодного доказу того, що відповідач порушив які-небудь норми законодавчих актів про охорону праці, внаслідок чого [PERSON] отримав травму від якої помер, і що відповідач винен у цьому нещасному випадку. Таким чином, відповідач не є особою винною у травмуванні [PERSON] і не повинен відшкодовувати позивачам завдану моральну шкоду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Якщо судом буде визнано за позивачами право на відшкодування моральної шкоди, то максимальний розмір суми моральної шкоди, який може бути стягнутий з відповідача на користь позивачів, складає 2550 грн. (150*17 грн.). Отже, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, треба враховувати встановлені законодавством обмеження максимального та мінімального розмірів відшкодування моральної шкоди, які були передбачені Правилами на день смерті [PERSON] На підставі викладеного, просила відмовити позивачам у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі. Просила розглянути справу за її відсутності на підставі наданих до суду письмових доказів по справі. Суд з урахуванням вимог диспозитивності, що встановлені ч. 1 ст. 13, ч. 5, ч. 7 ст. 81 ЦПК України розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку про таке. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч.1 ст. 15 ЦК України,кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що [PERSON] працював сталеваром у ПАТ «ММК ім. Ілліча». 24.09.2000 року під час виконання трудових обов`язків із ним трапився нещасний випадок, внаслідок отриманих травм [INFO] він помер. Відповідно до акту № 95/5 про нещасний випадок, складеного по формі Н-1від 24.09.2000 року, основною причиною настання нещасного випадку зазначено травмування внаслідок протиправних дій інших осіб. Особи, що допустили порушення законодавства про охорону праці, не встановлено. Згідно повідомлення Маріупольського відділення судово - медичної експертизи № 1602 від 04.10.2000 року, смерть [PERSON] наступила в результаті закритої черепно-мозкової травми, вираженої переломом кісток склепіння черепа крововиливами під оболонкою головного мозку, розтрощенням речовини головного мозку, від удару тупим твердим предметом з переважаючою поверхнею в тім`яну область голови по центру десь ліворуч. Ушкодження у вигляді синців на зовнішній поверхні верхніх кінцівок утворилась від дії тупих предметів з обмеженою поверхнею і по своїй локалізації характерні для самооборони. З акту спеціального розслідування за фактом нещасного випадку зі смертельним результатом від 07.10.2000 року вбачається, що нещасний випадок стався внаслідок протиправних дій інших осіб. Відповідальних осіб за нещасний випадок не встановлено. На підставі сумісного рішення правління та профкому ПрАТ «ММК ім.Ілліча» від 10.10.2000 року поховання сталевара конверторного цеху [PERSON] . організувати за рахунок коштів комбінату, виплатити родині загиблого [PERSON] одноразову допомогу. Після смерті [PERSON] . ПрАт «ММК ім.Ілліча» та профспілковим комітетом Первинної організації профспілки ПрАТ «ММК ім. Ілліча» неодноразово надавалась матеріальна допомога позивачці [PERSON] Постановою правління ПрАТ «ММК ім.Ілліча» № 63/97 від 14.12.2005 року у зв`язку з проханням [PERSON] про надання матеріальної допомоги у ремонті квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], останній безкоштовно виділено лінолеум 63 кв.м., фарбу водоемульсійну 16 кг, фарбу ПФ-115 білу 6кг, а також транспорт для доставки за вказаною адресою. Постановою правління ПрАТ «ММК ім.Ілліча» № 42/57 від 12.09.2006 року у зв`язку з проханням [PERSON] про надання матеріальної допомоги у зв`язку із тяжким матеріальним становищем, останній було надано матеріальну допомогу у розмірі 200 грн. Постановою правління ПрАТ «ММК ім.Ілліча» № 50/144 від 26.10.2006 року у зв`язку з проханням [PERSON] про надання матеріальної допомоги у зв`язку із тяжким матеріальним становищем, останній було надано матеріальну допомогу у розмірі 150 грн. Постановою правління ПрАТ «ММК ім.Ілліча» № 57/13 від 29.11.2006 року у зв`язку з проханням [PERSON] про надання матеріальної допомоги для придбання ліків, останній було надано матеріальну допомогу у розмірі 115 грн. Постановою правління ПрАТ «ММК ім.Ілліча» № 1/48 від 04.01.2007 року у зв`язку з проханням [PERSON] про надання матеріальної допомоги для придбання ліків, останній було надано матеріальну допомогу у розмірі 115 грн. Постановою правління ПрАТ «ММК ім.Ілліча» № 6/45 від 09.02.2007 року у зв`язку з проханням [PERSON] про надання матеріальної допомоги у зв`язку із тяжким матеріальним становищем, останній було надано матеріальну допомогу у розмірі 115 грн. Постановою правління ПрАТ «ММК ім.Ілліча» № 12/98 від 22.03.2007 року у зв`язку з проханням [PERSON] про надання матеріальної допомоги у зв`язку із тяжким матеріальним становищем, останній було надано матеріальну допомогу у розмірі 120 грн. Постановою правління ПрАТ «ММК ім.Ілліча» № 41/12 від 17.09.2007 року у зв`язку з проханням [PERSON] про надання матеріальної допомоги у зв`язку із тяжким матеріальним становищем, останній було надано матеріальну допомогу у розмірі 175 грн. Постановою правління ПрАТ «ММК ім.Ілліча» № 52/135 від 21.11.2007 року у зв`язку з проханням [PERSON] про надання матеріальної допомоги у зв`язку із тяжким матеріальним становищем, останній було надано матеріальну допомогу у розмірі 175 грн. Постановою правління ПрАТ «ММК ім.Ілліча» № 3/134 від 30.01.2008 року у зв`язку з проханням [PERSON] про надання матеріальної допомоги у зв`язку із тяжким матеріальним становищем, останній було надано матеріальну допомогу у розмірі 120 грн. Постановою правління ПрАТ «ММК ім.Ілліча» № 10/177 від 31.03.2008 року у зв`язку з проханням [PERSON] про надання матеріальної допомоги у зв`язку із тяжким матеріальним становищем, останній було надано матеріальну допомогу у розмірі 100 грн. Постановою правління ПрАТ «ММК ім.Ілліча» № 20/198 від 17.06.2008 року у зв`язку з проханням [PERSON] про надання матеріальної допомоги у зв`язку із тяжким матеріальним становищем і на лікування, останній було надано матеріальну допомогу у розмірі 150 грн. Постановою правління ПрАТ «ММК ім.Ілліча» № 32/168 від 26.09.2008 року у зв`язку з проханням [PERSON] про надання матеріальної допомоги на придбання ліків, останній було надано матеріальну допомогу у розмірі 120 грн. Розпорядженням ПрАТ «Метінвест» № 12/8 від 07.12.2016 р. на підставі звернення пенсіонерки комбіната [PERSON] про надання матеріальної допомоги на лікування, останній надано матеріальну допомогу у розмірі 3000 грн. Згідно повідомлення голови профспілкового комітету Первинної організації профспілки ПрАТ «ММК ім. Ілліча» № 1612 від 02.11.2018 року, згідно постанови профкому комбіната [PERSON] у зв`язку із загибеллю на виробництві її чоловіка [PERSON] була надана матеріальна допомога: 10.05.2007 р. - 1000 грн., 13.05.2008 р. - 1000 грн., 14.05.2009 р. - 1000 грн., 27.05.2010 р. - 1000 грн., 10.05.2011 р. - 1000 грн., 08.05.2012 р. - 1000 грн., 14.05.2013 р. - 1000 грн., 06.05.2014 р. - 1000 грн., 07.05.2015 р. - 1000 грн., 11.05.2016 р. - 1000 грн., 18.05.2017 р. - 1000 грн., 10.05.2018 р. - 1000 грн. Даючи оцінку правовідносинам, що є предметом судового розгляду, суд виходить із наступного. Згідно пункту 55 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Тобто, суд має встановити коли саме були вчинені неправомірні дії та заподіяно шкоду позивачам, що впливає на вибір правових норм, які регулюють спірні правовідносини. Оскільки нещасний випадок стався 24.09.2000 року, тому до правовідносин мають застосовуватися правові норми, які діяли на той час, якщо інше не встановлено законодавством. Відповідно до положень статті 3, ч. 4 ст.43, ч. 1 ст. 46 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про охорону праці» (в редакції, яка діяла станом на 27.09.2000 р.) державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності власника за створення безпечних і нешкідливих умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. З урахуванням конституційної значущості життя і здоров`я як невідчужуваного та непорушного блага, що належить людині від народження і охороняється державою, законодавець закріпив за працедавцем обсяг обов`язків для забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці та відповідальність за їх можливе невиконання і травмування працівника. Відповідно до ч.2 ст.153 Кодексу законів про працю України (в редакції станом на 27.09.2000 р.), забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст.173 Кодексу законів про працю України (в редакції станом на 27.09.2000 р.) шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Статтею 17 Закону України «Про охорону праці» (в редакції станом на 27.09.2000 р.), передбачено що власник зобов`язаний створити в кожному структурному підрозділі і на робочому місці умови праці відповідно до вимог нормативних актів, а також забезпечити додержання прав працівників, гарантованих законодавством про охорону праці. В судовому засіданні встановлено, що смерть [PERSON] настала внаслідок нещасного випадку в результаті травмування, отриманого від протиправних дій інших осіб. Осіб, що допустили порушення законодавства про охорону праці, не встановлено, що підтверджується викладеними висновками в акті № 95/5, складеним по формі Н-1 від 24.09.2000 року. Незважаючи на це, суд вважає, що відповідач ПрАТ «ММК ім.Ілліча» повинен був забезпечити [PERSON] належні та безпечні умови праці, тому суд приходить до висновку, що в нещасному випадку, що стався з [PERSON] також є вина підприємства, яке не упередило настання нещасного випадку на своєму виробництві. Таким чином, судом встановлено, що умови праці позивача у ПрАТ «ММК ім. Ілліча» не відповідали вимогам ст.153 КЗпП України, оскільки підприємство працедавець зобов`язано за будь-яких умов забезпечити безпечні та нешкідливі умови праці для своїх працівників. Згідно ст. 440-1 ЦК УРСР (1963р.) моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує питання яка саме правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. На час виникнення спірних правовідносин (27.09.2000 р.) можливість відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, за рахунок роботодавця на підставі рішення суду передбачалася пунктом 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року N 472 (далі - Правила). Також, за пунктом 8 вказаних Правил (в редакції станом на 27.09.2000 р.) у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мали особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Такими особами, зокрема, є: - діти, які не досягли 18 років; вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти - до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років; - один із батьків або дружина (чоловік) померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює і доглядає дітей, братів, сестер або онуків померлого, які не досягли 8 років. Отже, серед вказаних у Правилах осіб, які мають право на відшкодування шкоди після смерті [PERSON] , є позивачка [PERSON] - як дружина покійного, та [PERSON] - як донька покійного, яка на момент смерті батька не досягла повноліття. При вирішенні питання розміру моральної шкоди, на яку претендують позивачі, суд виходить із положень абзацу 2 пункту 11 Правил (в редакції, що діяла на момент смерті [PERSON] ), яким передбачено, що моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі, зокрема, рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат. Враховуючи вказані положення законодавства максимальний розмір моральної шкоди на кожну особу при розмірі неоподатковуваного мінімумі доходів громадян в 17 грн. не може перевищувати 2 550,00 грн. (150 х 17 грн.). Судом встановлено, що смертю [PERSON] позивачам [PERSON] та [PERSON] завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу втрати близького члена сім`ї - чоловіка, батька, який був для них чоловічою опорою в сім`ї. При визначені розміру заподіяної моральної шкоди судом враховано глибину душевних страждань позивачів, які понесли невідворотну втрату рідної людини, тому суд вважає, що достатньою, справедливою та розумною компенсацією за завдану моральну шкоду буде грошова сума в розмірі 2 550,00 грн. на кожного з позивачів, тобто в межах максимально допустимого законодавством розміру. З урахуванням викладеного позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] про стягнення моральної шкоди є законними та підлягають задоволенню в розмірі по 2 550,00 грн. на кожну особу. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Крім того, відповідно до положення п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1409,60 гривень.

Outcome: partial