Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернувся в суд з зазначеним позовом до Державного підприємства «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва «Київдіпротранс» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації. Свої вимоги мотивує тим, що з 10 березня 1974 року працював в ДП «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва «Київдіпротранс» на посаді заступника директора - головного інженера інституту. Відповідно до наказу № 95/к від 14 липня 2016 року був звільнений з посади у зв'язку з переведенням до ПАТ «Укрзалізниця» згідно з п. 5 ст. 36 КЗпП України. На час звільнення заборгованість підприємства по виплаті заробітної плати складає 109777 гривень 91 копійку. При звільненні з ним розрахунок по заробітній платі проведений не був. З усної відповіді йому стало відомо, що у підприємства немає можливості розрахуватись з ним через відсутність грошових коштів. Просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь: - заборгованість по заробітній платі в розмірі 109777 гривень 91 копійки; - середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 189611 гривень 63 копійки; - компенсацію (інфляційні втрати) в розмірі 17092 гривні 28 копійок. У судове засідання позивач не з'явився, направив поштою до суду заяву, з якої вбачається, що він просить розглядати справу у його відсутність (а.с. 43). Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 45). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши письмові докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що наказом ДП «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва «Київдіпротранс» № 218/к від 04 березня 1974 року позивача було прийнято на тимчасову роботу на посаду інженера (а.с. 8). Наказом ДП «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва «Київдіпротранс» № 537/к від 28 червня 1974 року позивача було переведено на постійну роботу (а.с. 9). Відповідно до наказу ДП «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва «Київдіпротранс» № 95/к від 14 липня 2016 року позивача було звільнено з посади у зв'язку з переведенням до ПАТ «Укрзалізниця» згідно з п. 5 ст. 36 КЗпП України (а.с. 10). При звільненні з [PERSON] не був проведений повний розрахунок та належні йому кошти не були виплачені. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 цієї статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вбачається, що заробітну плату [PERSON] не виплатили за період з грудня 2015 року по липень 2016 року. Згідно довідки ДП «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва «Київдіпротранс» від 24 липня 2017 року № 235 заборгованість по заробітній платі станом на 24 липня 2017 року перед [PERSON] становить 109777 гривень 91 копійку (а.с. 12). З позову вбачається, що відповідач визнає наявність у підприємства перед [PERSON] заборгованості по виплаті заробітної плати, проте через відсутність грошових коштів немає можливості провести повний розрахунок з ним. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України 29 січня 2014 року в справі № 6-144ц13. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Відповідно до п. 3 розділу 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Пунктом 8 розділу 4 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 липня 2016 року по 14 серпня 2017 року, що складає 272 робочих дні. З довідки № 235 вбачається, що останніми повними відпрацьованими місяцями є травень 2016 року та червень 2016 року. За травень 2016 року заробітна плата становить 11798 гривень 55 копійок, а за червень 2016 року - 11252 гривні 41 копійка. Відповідно середньоденна заробітна плата становить 576 гривень 27 копійок ((11798,55 + 11252,41) / 40 днів = 576,27). Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить 156745 гривень 44 копійки (576,27 х 272 = 156745,44). Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 156745 гривень 44 копійки середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позивач також просить стягнути з відповідача компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 17092 гривні 28 копійок. Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 2, ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 затверджений Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Згідно з п. 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Позивачем наданий суду розрахунок інфляційних збитків, що відповідає вимогам закону (а.с. 15). Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 17092 гривні 28 копійок втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає 2836 гривень 15 копійок судового збору.

Outcome: approved