Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 1994 року по 2016 рік сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Законом передбачений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення повноліття, а у випадку продовження дитиною навчання - до досягнення нею 23 років. Разом із тим, відповідач належним чином не виконує батьківські обов'язки та з 2012 року повне утримання сина, а також сплату за його навчання здійснює позивач. Відповідач ухиляється від свого обов'язку утримувати власну дитину, хоча має таку можливість. Позивач також зазначала, що вона здійснила повну оплату навчання спільного із позивачем сина в Київському радіотехнічному коледжі Національного авіаційного університету в сумі 28200,00 грн., коли відповідач здійснив таку оплату лише частково в сумі 2820,00 грн. 11.08.2012 року та 23.11.2013 року у сумі 2115,00 грн. А тому вона вважала, що відповідач зобов'язаний відшкодувати половину таких витрат в розмірі 9165,00 грн. Окрім того, позивач вважала, що відповідач зобов'язаний сплатити на її користь аліменти за минулий період з 17.09.2013 року по 17.09.2016 року в сумі 89775,00 грн., виходячи із принципу розумності та справедливості. Посилаючись на викладене, позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчання у розмірі 1/3 частини із усіх видів доходів щомісячно починаючи з 17.09.2016 року і до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років. Стягнути з відповідача аліменти на утримання [PERSON] за минулий період з 17.09.2013 року по 17.09.2016 року у твердій грошовій сумі в розмірі 89775,00 грн., а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 9165,00 грн. на покриття витрат на навчання [PERSON] у Київському радіотехнічному коледжі Національного авіаційного університету. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд про його задоволення. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з'явився та звернувся до суду із клопотанням про відкладення розгляду справи у зв'язку із участю його представника [PERSON] в раніше призначених справах у місті Львові та Львівській області. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував в судовому засіданні представник позивача. Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так, причини неявки саме відповідача в судове засідання в даному випадку є неповажними, оскільки він, будучи в судовому засіданні 03.03.2017 року вже заявляв клопотання про відкладення розгляду справи для надання йому можливості ознайомитись із позовними вимогами та підготування правової позиції. Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними. Стаття 157 ЦПК України визначає, що суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. Слід зазначити, що закон відносить до підстав для відкладення розгляду справи саме поважність причин відповідача, а не його представника, а тому суд, з урахуванням строку розгляду справи, прийшов до висновку про визнання причин неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, неповажними та можливість подальшого розгляду справи в судовому засіданні 31.03.2017 року. В судовому засіданні свідок [PERSON], яка є подругою позивача, зазначала. Що знайома із сторонами вже більше 10 років, при цьому позивач неодноразово жалілася їй, що відповідач не надає коштів на утримання дитини. Розмови про необхідність такого утримання відбувались і при ній, проте відповідач усіляко ухилявся від утримання своєї дитини. Вислухавши пояснення представника позивача, заслухавши свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що 16.09.1994 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, яке міститься в матеріалах справи (а.с. 6). [INFO] у сторін народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 7). Статтею 141 СК України передбачено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, до досягнення ними повноліття. Разом із тим, відповідач [PERSON] матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Доказів протилежного суду не надано. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач є військовослужбовцем та має постійний дохід (а.с. 72). Згідно зі ст. 200 СК України аліменти за рішенням суду можуть бути присуджені у частці від доходу платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII ( 789-12 ) від 27.02.91 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ст. 191 СК України). Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За інформацією Національного авіаційного університету від 13.09.2016 року № 523, [PERSON] навчається на 3 курсі за напрямом Комп'ютерна інженерія (а.с. 10). Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що відповідач має постійний дохід, а тому суд приходить до висновку, що у позивача виникло право на стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, а тому вимоги позивача про стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини із усіх видів доходів щомісячно починаючи з 17.09.2016 року і до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дитини за минулий час, а також відшкодування витрат на навчання дитини, слід зазначити наступне. Так, відповідно до ч. 2 ст. 79 ЦПК України якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більш як за один рік. Згідно із статтею 191 ЦПК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. В своїх позовних вимогах позивач просить суд стягнути аліменти з відповідача за минулий період з 17.09.2013 року по 17.09.2016 року в сумі 89775,00 грн. Разом із тим, в судом було встановлено, що відповідач має регулярний дохід, в зв'язку із чим аліменти підлягають стягненню з нього в частині від його заробітку, тоді як позивач просить суд стягнути аліменти за минулий час в твердій грошовій сумі. Суд враховує також відсутність належних доказів на підтвердження саме факту ухилення відповідача від сплати аліментів, а позивачем вживались заходи щодо одержання аліментів з відповідача у спірний період. Проте, відповідно до вимог ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Із матеріалів справи вбачається, що в період з 01.09.2012 року по 01.08.2016 року [PERSON] навчався у Київському радіотехнічному коледжі Національного авіаційного університету та за його навчання було сплачено 28200 грн. (а.с. 8, 9, 43, 44, 45, 46). За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що навчання [PERSON] у Київському радіотехнічному коледжі Національного авіаційного університету є додатковими витратами, пов'язаними із розвитком здібностей дитини, а тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню в рівній половині із позивачем на суму 9165,00 грн. в межах заявлених позовних вимог, а тому такі позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що у сторін є спільна дитина [PERSON], а відповідач ухиляється від обов'язку його утримання, суд вважає за потрібне стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі 1/3 частини заробітку /доходу/ щомісячно починаючи з 17.09.2016 року і до досягнення [PERSON] двадцяти трьох років, а саме: до [INFO] та стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 9165,00 грн. на покриття витрат на навчання [PERSON] у Київському радіотехнічному коледжі Національного авіаційного університету За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: partial