Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

У березні 2019 р. фізична особа -підприємець [PERSON] (далі по тексту - ФОП [PERSON] , позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, в сумі 13 125,74 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. 21.04.2015 між приватним акціонерном товариством «Українська пожежно-страхова компанія» (далі по тексту - ПрАТ «УПСК») та [PERSON] (далі по тексту [PERSON] ) уклали поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/5076578, згідно якого було застраховано відповідальність власників (водіїв) автомобіля Opel, д.н.з. [NUMBER] . 20.11.2015 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Opel, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (далі по тексту -відповідач) та автомобіля Renault, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою суду відповідача визнано винним у настанні цієї дорожньо-транспортної пригоди. Автомобіль постраждалої особи був застрахований в ПрАТ «СК «АХА Страхування» за договором страхування наземного транспорту № 31120а5к3 від 02.06.2015. ПрАТ «СК «АХА Страхування» було сплачено за ремонт автомобіля Opel 13 125,74 грн. На підставі положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України ПрАТ «УПСК» відшкодувало ПрАТ «СК «АХА Страхування» збитки за вирахуванням суми франшизи в розмірі 16 406,92 грн. [PERSON] не було подано письмове повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, що є порушенням пункту 33.1.4. договору страхування. Відтак відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у позивача виникло право на подання до відповідача регресного позову. 05.02.2019 року між ПрАТ «УПСК» (первісний кредитор) та фізичною сособою-підприємцем [PERSON] (новий кредитор) укладено договір № 05/02/2019 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договору страхування. Також позивач отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за полісом відповідача № АІ/5076578 від 21.04.2015 року. Відповідач позов не визнала та обґрунтувала свої заперечення такими обставинами. Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на страхувальника дійсно покладено обов`язок письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється: він зафіксований правоохоронними органами, відповідач притягнута судом до адміністративної відповідальності, сам позивач його визнав, про що зазначив у страховому акті, а в подальшому добровільно сплатив страхове відшкодування. Отже сам по собі факт неповідомлення відповідачем позивача про настання страхового випадку не може бути підставою для звернення з регресним позовом. Ухвалою від 25.04.2019 суд відкрив провадження у справі та вирішив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропонувавши відповідачу надати відзив на позовну заяву. 25.10.2019 відповідач подав до суду відзив на позов. В якому зазначив, що позов не визнає в повному обсязі і просить суд відмовити в його задоволенні. Відповідач вважає, що перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією. У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) із збереженням самого зобов`язання. У такому випадку страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. Відповідач зазначає, що у випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому, регрес регулюється загальними нормами цивільного права. Відповідач у відзиві на позовну заяву вказує, що при суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Відповідач також зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що настання страхового випадку відбулося 20.11.2015 року. Таким чином строк позовної давності завершився 20.11.2018 року, а позов подано 25.03.2019 року. В матеріалах справи відсутні докази, які б вказували, що позивач, як суб`єкт підприємницької діяльності, включений до Державного реєстру фінансових установ. Також відповідач вважає, що аргументи позивача ФОП [PERSON] про те, що на підставі договору № 05/02/2019 від 05.02.2019 року про відступлення права вимоги позивач має право ставити питання про стягнення збитків з відповідача в межах відступлених вимог на суму 13 125,74 грн. є не обґрунтованим, оскільки для зобов`язань, які виникають на підставі договору факторингу, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме фінансова установа, якою позивач, як суб`єкт підприємницької діяльності, не являється. Відповідач у своєму відзиві зазначив, що факт настання страхового випадку ніким не оспорювався, він зафіксований правоохоронними органами, вина відповідача встановлена рішенням суду, страховик визнав страховий випадок, добровільно сплативши страхове відшкодування. Доказів того, що страховик необґрунтовано здійснив страхову виплату на користь потерпілого внаслідок порушення п.п. 33.1.2, пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачем не надано. 05.11.2019 року представник позивача подав відповідь на відзив, з якого вбачається, що він заперечує проти наведених доводів відповідачем у відзиві та вважає його необґрунтованим. 23.12.2019 р. представник надав до суду уточнену позовну заяву. Відповідачем було відшкодовано позивачу частину завданих збитків в розмірі 1000 грн. Таким чином, станом на 18.12.2019 року заборгованість відповідача, що підлягає стягненню на користь позивача складає 12 125,74 грн. Зважаючи на викладене суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності з ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини. 21.04.2015 між ПрАТ «УПСК» (страховиком) та [PERSON] (страхувальником) укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно якого було застраховано відповідальність власників (водіїв) автомобіля Opel, д.н.з. [NUMBER] з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 100 000 грн., за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, - в розмірі 50 000 грн. та франшизою в розмірі 0,00 грн., що підтверджується полісом № АІ/5076578. 20.11.2015 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Opel, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (далі по тексту -відповідач) та автомобіля Renault, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Відповідач [PERSON] є особою, винною у цій дорожньо-транспортній пригоді, що встановлено постановою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22.01.2016 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Майнові інтереси, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням автомобілем Renault, д.н.з. [NUMBER] , були застраховані у ПрАТ «СК «АХА Страхування» згідно з договором добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 31120а5к3 від 02.06.2015. ПрАТ «УПСК» визнало дорожньо-транспортну пригоду за участі застрахованого автомобіля страховим випадком та на виконання умов договору страхування здійснило виплату страхового відшкодування шляхом перерахування на рахунок ПрАТ «СК «АХА Страхування» грошових коштів в загальному розмірі 16 406,92 грн., що підтверджується актом огляду транспортного засобу, рахунками на оплату ремонтних робіт, розрахунками сум страхового відшкодування, страховими актами та платіжними дорученнями. 07.04.2016 ПрАТ «СК «АХА Страхування» звернулося до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу. 13.05.2016 ПрАТ «УПСК» на виконання вимог ст. 28 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України та на підставі страхового акту від 12.05.2016 № ОЦ/123/000/16/8185 здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 13 125,74 грн. Відповідач [PERSON] визнав, що з письмовим повідомленням про настання страхового випадку він до страховика не зверталась. Підставою заявлених ПрАТ «УПСК» вимог є положення ст. 33, 38 України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон 1961-IV). 05.02.2019 року між ПрАТ «УПСК» (первісний кредитор) та фізичною сособою-підприємцем [PERSON] (новий кредитор) укладено договір № 05/02/2019 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договору страхування. Також позивач отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за полісом відповідача № АІ/5076578 від 21.04.2015 року. Так, відповідно до підпункту 33.1.2. пункту 33.1. ст. 33 Закону 1961-IV (в першій редакції) учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов`язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди. За приписом абзацу ґ)підпункту 38.1 пункту 38.1 ст. 38 Закону 1961-IV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Законом від 17.02.2011 № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» в ст. 33 Закону 1961-IV були внесені зміни, відповідно до яких обов`язок водія транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка було викладено у підпункті 33.1.4. пункту 33.1. ст. 33 зазначеного Закону. Проте відповідних змін до ст. 38 Закону 1961-IV законодавцем внесено не було. Водночас аналізуючи положення статей 33, 38 Закону 1961-IV можна стверджувати, що у зв`язку з внесеними до Закону 1961-IV змінами було збережено обов`язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП. Неузгодження нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону 1961-IV після внесення до них змін Законом від 17.02.2011 № 3045-VI не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону 1961-IV право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків та умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому не може бути підставою для відмови у задоволенні такого позову. Судом встановлено, що страхувальник [PERSON] не виконав вимоги закону щодо повідомлення страховика про страховий випадок, який став підставою для виплати страховиком страхового відшкодування, а відтак ФОП [PERSON] обґрунтовано звернулося до суду з даним регресним позовом. На наявність поважних причин, які не дали змоги виконати зазначений обов`язок, відповідач не послався і доказів на їх підтвердження не надав. Отже на підставі оцінки наведених сторонами аргументів, наданих ними доказів та вищенаведених законодавчих норм, суд дійшов висновку про доведеність і обґрунтованість вимог ФОП [PERSON] до [PERSON] про стягнення в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, в сумі 12 125, 74 грн. З огляду на результат розгляду справи суд відповідно до положень ст. 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved