Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

У вересні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], ПрАТ «F&aч ;C Realty», ТОВ «Індастріал констракшн», ТОВ «Асканія», треті особи Національний банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про відшкодування збитків. Позовні вимоги мотивовані тим, що 16.10.2014 року позивач уклав з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» договір № 328823/82840/6-14 строкового банківського вкладу у банківському металі F&a28;C «Золотий». На підставі вказаного договору банк відкриває клієнту депозитний рахунок № [NUMBER] у банківському металі золото, а клієнт вносить на цей рахунок банківський метал, загальною вагою 379.00 грам (12,79 унцій) на строк з 16 жовтня 2014 року по 16 квітня 2015 року. Підтвердження внесення металу є меморіальний ордер № 1 від 16 жовтня 2014 року. Згодом Правлінням Національного Банку України було прийнято постанову від 17.09.2015 року № 612 «Про віднесення Публічного Акціонерного Товариства «Банк «Фінанси та кредит» до категорії неплатоспроможних» та 17.09.2015 року № 171 вирішено запровадити у ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» тимчасову адміністрацію. Правлінням Національного Банку України було прийнято постанову від 17.12.2015 року № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного Акціонерного Товариства «Банк «Фінанси та кредит» та виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.12.2015 року № 230 «Про початок процедури ліквідації Акціонерного Товариства «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку. З урахуванням наведеного ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» не може виконати свого обов'язку перед позивачем з повернення вкладу. У листі Національного Банку України від 11.04.2016 року № 20/0004 вказується, що однією з причин неплатоспроможності банку було те, що акціонер банку не забезпечив виконання гарантійних зобов'язань та заходів, передбачених Програмою фінансового оздоровлення, затвердженою рішенням спостережної ради та правління банку (протоколи засідань від 25.05.2015 б/н). Тому, позивач звернувся з цим позовом до контролера банку, який має опосередковану частку в банку у розмірі 97,6693%, що є вирішальним в управлінні банку - [PERSON] та до осіб, на яких може бути покладено відповідальність за завдані збитки згідно зі ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» - ПрАТ «F&a 5;C Realty», ТОВ «Індастріал констракшн», ТОВ «Асканія», про стягнення збитків - суми неповернутого вкладу у розмірі 311 297,28 грн. в солідарному порядку. Ухвалою суду від 11 жовтня 2017 року провадження у справі відкрито та призначено до судового розгляду на 27 листопада 2017 року (а.с. 21). На вказану ухвалу 21 листопада 2017 року представником ТОВ «Асканія» Рокало Б.М. подано апеляційну скаргу (а.с. 23-25) та ухвалою Апеляційного суду м. Києва суду від 5 березня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження (а.с. 41-42). 3 травня 2018 року від представника третьої особи Національного банку України Донченка О.Г. надійшла заява про розгляд справи у його відсутність (а.с. 60). 5 травня 2018 року від представника третьої особи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб - Сотнікова І.В. надійшли письмові пояснення (а.с. 62-64), відповідно до яких не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Оскільки відповідальність за доведення банку до стану неплатоспроможного покладена на власників істотної участі банку. На виконання п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року проведено 15 травня 2018 року підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 20 червня 2018 року (а.с. 75). 17 травня 2018 року представником ТОВ «Асканія» Рокало Б.М. подано відзив на позовну заяву (а.с. 79-84), відповідно до якої просив розглянути справи у його відсутність. Зазначив, що лише відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів Фізичних осіб» і тільки після складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, затвердження реальної ліквідаційної маси банку, продажу майна банку та задоволення вимог кредиторів у процесі ліквідації банку в порядку черговості, визначеної ст. 52 Закону, можна встановити розмір вимог кредиторів, що не покривається наявними активами банку, тобто конкретний розмір завданих кредиторам збитків, які Фонд у подальшому матиме можливість вимагати відшкодувати власниками істотної участі та/або керівниками неплатоспроможного банку та звернутись до суду. У судовому засіданні представники позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові. Представник третьої особи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб - Сотнікова І.В. також підтримала позовні вимоги з підстав, наведених в письмових поясненнях. Інші учасники справи до судового засідання не з'явились. Тому, суд розглянув справу у їх відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 16.10.2014 року позивач [PERSON] уклав з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» договір № 328823/82840/6-14 строкового банківського вкладу у банківському металі F&a28;C «Золотий». На підставі вказаного договору банк відкриває клієнту депозитний рахунок № [NUMBER] у банківському металі золото, а клієнт вносить на цей рахунок банківський метал, загальною вагою 379.00 грам (12,79 унцій) на строк з 16 жовтня 2014 року по 16 квітня 2015 року (а.с. 8-9). Підтвердження внесення металу є меморіальний ордер № 1 від 16 жовтня 2014 року (а.с. 10). Згодом Правлінням Національного Банку України було прийнято постанову від 17.09.2015 року № 612 «Про віднесення Публічного Акціонерного Товариства «Банк «Фінанси та кредит» до категорії неплатоспроможних» та 17.09.2015 року № 171 вирішено запровадити у ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» тимчасову адміністрацію. Крім того, Правлінням Національного Банку України було прийнято постанову від 17.12.2015 року № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного Акціонерного Товариства «Банк «Фінанси та кредит» та виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.12.2015 року № 230 «Про початок процедури ліквідації Акціонерного Товариства «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку. З урахуванням наведеного ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» не може виконати свого обов'язку перед позивачем з повернення вкладу. Відповідно до довідки ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» № 574 від 25.04.2016 у реєстрі вимог кредиторів банку міститься інформація про включення позивача вимог [PERSON] на суму 310 297,28 грн. до четвертої черги вимог кредиторів, виплата яких відбуватиметься за процедурою та в строки, передбачені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (а.с. 11). У листі Національного Банку України від 11.04.2016 року № 20/0004 вказується, що однією з причин неплатоспроможності банку було те, що акціонер банку не забезпечив виконання гарантійних зобов'язань та заходів, передбачених Програмою фінансового оздоровлення, затвердженою рішенням спостережної ради та правління банку (протоколи засідань від 25.05.2015 б/н) (а.с. 17). Згідно з ч. 6 ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Банк не відповідає за невиконання або несвоєчасне виконання зобов'язань у разі прийняття Національним банком України рішення про запровадження обмежень на діяльність банків, зупинення операцій по рахунках, арешту власних коштів банку на його рахунках уповноваженими органами державної влади. Учасники банку відповідають за зобов'язаннями банку згідно із законами України та статутом банку. Власники істотної участі зобов'язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку. Пов'язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність. Пов'язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном. Якщо внаслідок дій або бездіяльності пов'язаної з банком особи банку завдано шкоди, а інша пов'язана з банком особа внаслідок таких дій або бездіяльності прямо або опосередковано отримала майнову вигоду, такі особи несуть солідарну відповідальність за завдану банку шкоду. Відповідно до ст. 52 Закону України «Про банки і банківську діяльність» для цілей цього Закону пов'язаними з банком особами є: 1) контролери банку; 2) особи, які мають істотну участь у банку, та особи, через яких ці особи здійснюють опосередковане володіння істотною участю у банку; 3) керівники банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів банку; 4) споріднені та афілійовані особи банку, у тому числі учасники банківської групи; 5) особи, які мають істотну участь у споріднених та афілійованих особах банку; 6) керівники юридичних осіб та керівники банків, які є спорідненими та афілійованими особами банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів цих осіб; 7) асоційовані особи фізичних осіб, зазначених у пунктах 1-6 цієї частини; 8) юридичні особи, в яких фізичні особи, зазначені в цій частині, є керівниками або власниками істотної участі; 9) будь-яка особа, через яку проводиться операція в інтересах осіб, зазначених у цій частині, та на яку здійснюють вплив під час проведення такої операції особи, зазначені в цій частині, через трудові, цивільні та інші відносини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» істотна участь - пряме та/або опосередковане володіння однією особою самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу та/або права голосу акцій, паїв юридичної особи або незалежна від формального володіння можливість значного впливу на управління чи діяльність юридичної особи. Особа визнається власником опосередкованої істотної участі незалежно від того, чи здійснює така особа контроль прямого власника участі в юридичній особі або контроль будь-якої іншої особи в ланцюгу володіння корпоративними правами такої юридичної особи. Відповідно до інформації, розміщеної у Відомостях про остаточних ключових учасників у структурі власності банку в ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» [PERSON] є контролером банку, який має опосередковану частку в банку у розмірі 97,6693%, що є вирішальним в управлінні банку, а акціонерами банку є ПрАТ «F&a є;C Realty», ТОВ «Індастріал констракшн», ТОВ «Асканія» (а.с. 13-16). Водночас, позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на покладенні на відповідачів зобов'язань за договором банківського вкладу, укладеними між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит». Правовідносини, які виникають з договорів банківського вкладу регулюються статтями 1058 та 1060 ЦК України, відповідно до яких банк зобов'язаний видати вкладнику суму вкладу та проценти. Тобто, зобов'язання, які виникли між позивачем та банком слід вважати грошовими. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. За загальним правилом, яке міститься в ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Тому, між позивачем та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» виникли права та обов'язки, які в свою чергу виникли з договорів банківського вкладу та, які є грошовими зобов'язаннями. Сторонами в цьому грошовому зобов'язанні - договорі банківського вкладу є кредитор - вкладник - позивач та боржник - ПАТ «Банк «Фінанси та кредит». У зв'язку з цим, саме ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» повинен нести відповідальність за неповернення грошових коштів позивача за договорами банківського вкладу. Разом з тим, судом встановлено, що в ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» введена тимчасова адміністрація, а згодом розпочата процедура ліквідації. Так, процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та є спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини. Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними та цей закон є приорітетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку та примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. Статтею 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів закріплено ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Отже, віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до категорії неплатоспроможних фактично унеможливило виконання своїх зобов'язань щодо виплати вкладу та відсотків позивачу. Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань, є кредитором банку. Отже, після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації відносно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання НБУ банківської ліцензії й переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Чинним законодавством не передбачено задоволення вимог кредиторів поза межами процедури ліквідації банку. Вказане стверджується і правовою позицією Верховного Суду України в постанові від 20 січня 2015 року у справі № 6-2001цс15. Оскільки між позивачем та банком ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» виникли договірні відносини, то стягнення суми вкладу позивачу повинно відбуватись на підставі законодавства, що регулює правовідносини щодо повернення вкладу з урахуванням положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку. Згідно з ч. 6 ст. 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває права ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Стаття 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлює черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплати витрат та здійснення платежів. Так, кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів. В четверту чергу задовольняються вимоги вкладників - фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб - підприємців), які не є пов'язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом. Відповідно до ч. 5 ст. 52 вказаного Закону (в редакції, яка була чинною на час введення тимчасової адміністрації та ліквідації) Фонд має право звернутися з вимогою до власників істотної участі, контролерів та керівників банку про задоволення за рахунок їх майна частини вимог кредиторів банку в разі, якщо дії чи бездіяльність таких осіб призвели до понесення банком збитків та/або завдання шкоди інтересам вкладників та інших кредиторів банку. У разі отримання Фондом відмови у задоволенні таких вимог або невиконання вимоги у строк, встановлений Фондом, Фонд має право звернутися до суду з вимогою про стягнення майна з таких осіб для задоволення вимог кредиторів. Отже, положення ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачають право окремого кредитора звернутись з вимогою до власників істотної участі та керівників банку за виконання зобов'язань замість банку. Також не передбачає можливості виконання зобов'язань банку поза чергою, передбаченою ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Тому, лише відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів Фізичних осіб» і тільки після складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, затвердження реальної ліквідаційної маси банку, продажу майна банку та задоволення вимог кредиторів у процесі ліквідації банку в порядку черговості, визначеної ст. 52 Закону, можна встановити розмір вимог кредиторів, що не покривається наявними активами банку, тобто конкретний розмір завданих кредиторам збитків, які Фонд у подальшому матиме можливість вимагати відшкодувати власниками істотної участі та/або керівниками неплатоспроможного банку та звернутись до суду. З урахуванням наведеного підстав для задоволення позовних вимог суд не вбачає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений за подання до суду позову судовий збір позивачу не відшкодовується. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed