Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача [PERSON] та [PERSON], згідно з договором поруки. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 22 травня 2012 року відповідач [PERSON] уклав з позивачем кредитний договір № 46/2012, на підставі якого відповідачем був отриманий кредит у розмірі 125 672 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом 16, 2 % річних, у разі прострочення повернення кредиту - 21, 2 % річних, строком до 19 травня 2017 року. В якості забезпечення зобов'язань за кредитним договором було укладено договір поруки № 1 від 22 травня 2012 року з відповідачем [PERSON], за яким вона зобов'язалася у повному обсязі відповідати солідарно перед банком за невиконання позичальником повернення кредитних коштів. Кредитор своє зобов'язання по видачі кредиту виконав, але відповідачем [PERSON] кредит не погашається, що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом, в якому він просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку суму заборгованості у розмірі 89 285, 32 грн, з яких нараховані та несплачені проценти за користування кредитом за період з 01 квітня 2014 року по 30 квітня 2015 року - 13 768, 27 грн, заборгованість за кредитом - 75 517, 05 грн та судовий збір - 1 762 грн. Підсудність розгляду справи визначена за ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03 вересня 2018 року, на підставі статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» /а. с. 32/. Ухвалою судді від 12 вересня 2018 року позовну заяву залишено без руху, з підстав невідповідності вимогам частини четвертої статті 177 ЦПК України /а. с. 34-35/. 08 жовтня 2018 року, після усунення заявником недоліку, у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання за наявними у справі матеріалами /а. с. 43-44/. Суд, розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів у матеріалах справи, оцінивши їх у сукупності, встановив наступні обставини та прийшов до наступних висновків. 22 травня 2012 року позивач та відповідач [PERSON] уклали кредитний договір № 46/2012, відповідно до якого банк зобов'язався надати відповідачеві грошові кошти у розмірі 125 672 грн, а відповідач зобов'язався повернути кредит, також сплативши проценти за користування кредитом 16,2 % річних у строк до 19 травня 2017 року. За користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни передбачені договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється у розмірі 21, 2 % річних, відповідно до п. 1.4.2 кредитного договору /а. с. 16-18, 21/. Банк виконав свої договірні зобов'язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти, що підтверджуються випискою з позичкового рахунку відповідача /а. с. 8/. У відповідності до положень ст. 61 Основного Закону України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Статтею 55 проголошено право і свободу людини і громадянина на захист у суді. Згідно з ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі, відповідно до ст. 1055 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, що передбачено ст. 526 Цивільного кодексу України. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Крім того, Боржник вважається таким, ще прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором (ст. 612 Цивільного кодексу України). Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Оскільки відповідач не виконує умови договору у добровільному порядку, сума отриманого кредиту, відсотки за користування ним та пеня за порушення відповідачем терміну повернення кредиту, підлягають стягненню за судовим рішенням. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку і відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником, відповідно до частини першої ст. 553 Цивільного кодексу України. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки, за частиною першою, другою статті 554 ЦК України. Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню у солідарному порядку сума заборгованості за кредитним договором № 46/2012 від 22 травня 2012 року та договором поруки № 1 від 22 травня 2012 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 1 762 грн у рівних частинах з кожного відповідача.

Outcome: approved