Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

У березні 2012 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитними договорами. Позовна заява мотивована тим, що 5 вересня 2005 року між [PERSON] та акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (далі - АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), було укладено кредитний договір №HCL-001/006/2005, згідно з умовами якого АКБ «Райффайзенбанк Україна» надав [PERSON] кредит у сумі 25000,00 доларів США зі строком повернення до 5 вересня 2018 року (ліміт кредитування становив 25000,00доларів США). 5 вересня 2005 року на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №HCL-001/006/2005 від 5 вересня 2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON] було укладено договір поруки №СR-001/006/2005, згідно з умовами якого останній зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором. Станом на 29 грудня 2012 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором №HCL-001/006/2005 від 5 вересня 2005 року становила 32136,84 доларів США, що еквівалентно станом на 29 грудня 2012 року 256869,76 грн., з яких: залишок заборгованості за кредитом становить 21846,05 доларів США, що еквівалентно 174615,47 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками у відповідності до п. 1.4. ч. 2 кредитного договору 10290,79 доларів США, що еквівалентно 82254,28 грн.; а також пеня за порушення строків погашення кредиту 904271,75 грн. 8 вересня 2008 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «ОТП Банк», було укладено кредитний договір №МL-В02/080/2008, згідно з умовами якого позивач надав [PERSON] кредит у сумі 30000,00 доларів США зі строком повернення до 8 вересня 2023 року (ліміт кредитування 50000 доларів США). 8 вересня 2008 року, з метою забезпечення своєчасності виконання зобов'язань за кредитним договором №МL-В02/080/2008 від 8 вересня 2008 року, між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки №SR-B02/080/2008, згідно з умовами якого останній зобов'язався відповідати за повне та своєчасне виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором. Станом на 29 грудня 2012 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором №ML-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року становила 45232,83 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29 грудня 2012 року становило 361546,01 грн., з яких: залишок заборгованості за кредитом 29910,11 доларів США, що еквівалентно 239071,50 грн.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками у відповідності до п 1.4. ч. 2 кредитного договору 15322,72 долари США, що еквівалентно 122474,50 грн. та пеня за порушення строків погашення кредиту 1271871,34 грн. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 28 липня 2014 року, позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково: - стягнуто солідарно із [PERSON], [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №HCL-001/006/2005 від 05.09.2005 року в розмірі 306869,76 грн., з яких: залишок заборгованості за кредитом становить 21846, 05 доларів США, що еквівалентно 174615, 47 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками у відповідності до п.п.1.4. частини 2 кредитного договору 10290, 79 доларів США, що еквівалентно 82254, 28 грн. та пеня за порушення строків погашення кредиту в розмірі 50000 грн. - стягнуто солідарно із [PERSON], [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №ML-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року в розмірі 436546,01 грн. з яких: залишок заборгованості за кредитом становить 29910,11 доларів США, що еквівалентно 239071,50 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками у відповідності до п.п.1.4. частини 2 кредитного договору 15322,72 доларів США, що еквівалентно 122474,50 грн. та пеня за порушення строків погашення кредиту в розмірі 75 000 грн. (т. 3, а.с. 80-85, 128-131) Однак, ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року касаційну скаргу [PERSON], [PERSON] задоволено. Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 28 липня 2014 року скасовано, а справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитними договорами передано на новий розгляд до суду першої інстанції. (т. 3, а.с. 162-165) В ході нового розгляду справи, заявою №356 від 12.05.2015р. представник позивача збільшила позовні вимоги та просила: - солідарно стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг України» заборгованість за кредитним договором №HCL-001/006/2005 від 05.09.2005 року в розмірі 32136,84 доларів США, що в еквіваленті станом на 12.05.2015р. становить 661691,10 грн., з яких: залишок заборгованості за кредитом становить 21846,05 доларів США, що еквівалентом станом на 12.05.2015р. становить 449805,80 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками у відповідності до п.п.1.4. частини 2 кредитного договору 10290, 79 доларів США, що еквівалентом станом на 12.05.2015р. становить 211885, 30 грн. та пеню за порушення строків погашення кредиту в розмірі 2239385,00 грн.; - солідарно стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг України» заборгованість за кредитним договором №МL-В02/080/2008 від 8 вересня 2008 року в розмірі 45232,83 доларів США, що в еквіваленті станом на 12.05.2015р. становить 931334,92 грн., з яких: залишок заборгованості за кредитом становить 29910,11 доларів США, що еквівалентом станом на 12.05.2015р. становить 615843,18 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками у відповідності до п.п.1.4. частини 2 кредитного договору 15322,72 доларів США, що еквівалентом станом на 12.05.2015р. становить 315491,74 грн. та пеню за порушення строків погашення кредиту в розмірі 3276313,80 грн. (т. 3, а.с. 223-224) Впродовж нового розгляду справи провадження у даній справі, за клопотанням відповідачів, двічі було зупинено. Так, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 5 серпня 2015 року провадження у даній справі №212/4929/2012 було зупинено до набрання законної сили рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/4379/15-ц за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП «Факторинг Україна» про припинення договору поруки №СR-001/006/05 від 05.09.2005р.(т. 5, а.с. 164) Ухвалою суду від 10 грудня 2015 року провадження у справі було відновлено, у зв'язку з набранням законної сили рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.08.2015р. у справі №127/4379/15-ц. В подальшому, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 2 лютого 2016 року провадження у даній справі №212/4929/2012 було зупинено до набрання законної сили рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/17126/15-ц за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП «Факторинг Україна» про визнання правовідносин припиненими та визнання недійсним права вимоги за кредитним договором №HCL-001/006/2005 від 05.09.2005 року, а також до набрання законної сили судовим рішенням у справі №127/17302/15-ц за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП «Факторинг Україна» про визнання недійсним кредитного договору №ML-B02/080/2008 від 08.09.2008 року. (т. 5, ст. 205, 206) Після усунення обставин, що викликали зупинення провадження у справі, ухвалою суді від 2 червня 2016 року провадження у справі було відновлено. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги, з урахуванням їх збільшення, підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON], який одночасно являється представником [PERSON], а також представник відповідача [PERSON] у численних запереченнях на позовну заяву, різного роду заявах та в судових засіданнях з позовними вимогами не погодилися, просили в задоволенні позову відмовити посилаючись на: - недоведеність позивачем факту надання [PERSON] кредитних коштів за кредитними договорами 2005 та 2008 років; - відсутність у позивача первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредитів та їх погашення; - відсутність у позивача належних та допустимих доказів уступки АКБ «Райффайзенбанк Україна» права вимоги за кредитним договором №HCL-001/006/2005 від 05.09.2005 року ТОВ «ОТП «Факторинг Україна»; - неправомірність дій ПАТ «ОТП Банк» щодо невидачі [PERSON] 20000 доларів кредитних коштів згідно кредитного договору №ML-B02/080/2008 від 08.09.2008 року; - припинення обов'язків солідарного відповідача [PERSON] у зв'язку з припинення договорів поруки 2005 та 2008 років; - відсутність обґрунтованих розрахунків заборгованості за кредитними договорами; - невідповідність договорів вимогам Закону України «Про захист прав споживачів»; - пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази у справі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Судом установлено, що відповідно до кредитного договору №HCL-001/006/2005 від 5 вересня 2005 року, укладеного між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON], відповідач [PERSON] отримав кредит на будівництво нерухомого майна, фінансування будівельних робіт та закупівлю будівельних матеріалів у сумі 25000 доларів США зі сплатою 11 % річних на строк до 5 вересня 2018 року, що підтверджується кредитною заявкою від 8 вересня 2005 року, підписаною особисто позичальником. (т. 1, а.с. 7-14, ) У зв'язку з невиконанням боржником зобов'язань щодо погашення кредиту у відповідача [PERSON] виникла заборгованість в сумі 32136,84 доларів США, що в еквіваленті станом на 12.05.2015р. становило 661691,10 грн., з яких: залишок заборгованості за кредитом становить 21846, 05 доларів США, що еквівалентом станом на 12.05.2015р. становить 449805,80 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками у відповідності до п.п.1.4. частини 2 кредитного договору 10290,79 доларів США, що еквівалентом станом на 12.05.2015р. становить 211885,30 грн. Відповідно до пункту 4.1.1 договору №HCL-001/006/2005 від 5 вересня 2005 року за порушення прийнятих на себе зобов'язань щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, у визначені цим договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно з умовами кредитного договору. Враховуючи невиконання боржником умов договору, щодо повернення кредитних коштів, позивачем нараховано пеню за порушення строків погашення кредиту в розмірі 2239385,00 грн. за період з 29.12.2011р. по 12.05.2015р. (т. 1, а.с. 235-237, т. 3, а.с. 223) У забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між банком та [PERSON] 5 вересня 2005 року було укладено договір поруки №СR-001/06/2005, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався відповідати за повне і своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором у повному обсязі в солідарному порядку (т. 1, а.с. 25-27). Відповідно до п. 1.9 договору №HCL-001/006/2005 від 5 вересня 2005 року банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником боргових зобов'язань та/чи інших умов кредитного договору. Зобов'язання позичальника щодо повного дострокового погашення боргу повинно бути проведено позичальником протягом семи банківських днів з дати надіслання банком відповідної вимоги. ЗАТ «ОТП Банк» за вихідним №22-3-2/49317 від 23 грудня 2008 року, [PERSON] надсилалась досудова вимога про дострокове виконання боргових зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі ((т. 2, а.с. 3, 16, т. 3, а.с. 47, 248, т. 5, а.с. 151, 155, т. 6, а.с. 25). Досудові вимоги за вихідними №17284, №17283 та №17282 від 30 червня 2011 року також направлялись відповідачам ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та були отримані [PERSON], [PERSON], про що містяться докази в матеріалах справи (т. 1, а.с. 33-50). Згідно з умовами договору №ML-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON], відповідач [PERSON] отримав кредит на споживчі цілі в сумі 30000 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки (FIDR) + 4,49% річних на строк до 8 вересня 2023 року, що підтверджується кредитними заявками від 12 вересня 2008 року, 18 вересня 2008 року, 9 жовтня 2008 року, підписаними особисто позичальником [PERSON], а також випискою по рахунку відповідача (т. 1, а .с. 15-22, 27-29, т. 4, а.с. 168) У зв'язку з невиконанням боржником зобов'язань щодо погашення кредиту у відповідача [PERSON] виникла заборгованість в сумі 45232,83 доларів США, що в еквіваленті станом на 12.05.2015р. становить 931334,92 грн., з яких: залишок заборгованості за кредитом становить 29910,11 доларів США, що еквівалентом станом на 12.05.2015р. становить 615843,18 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками у відповідності до п.п.1.4. частини 2 кредитного договору 15322,72 доларів США, що еквівалентом станом на 12.05.2015р. становить 315491,74 грн. Відповідно до пункту 4.1.1 договору №ML-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, у визначені цим договором строки, зобов'язався сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно з умовами цього договору. Враховуючи невиконання боржником умов договору щодо повернення кредитних коштів позивачем нараховано пеню за порушення строків погашення кредиту в розмірі 3276313,80 грн. за період з 29.12.2011р. по 12.05.2015р. (т. 1, а.с. 235-237, т. 3, а.с. 223) У забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між банком та [PERSON] 8 вересня 2008 року було укладено договір поруки №SR-B02/080/2008, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався відповідати за повне і своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором у повному обсязі в солідарному порядку. (т. 1, а.с. 23-24) Відповідно до п. 1.9 договору № ML-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником боргових зобов'язань та/чи інших умов кредитного договору. Зобов'язання позичальника щодо повного дострокового погашення боргу повинно бути проведено позичальником протягом тридцяти календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги. ЗАТ «ОТП Банк» за вихідним № В02-01-3/14 від 16 січня 2009 року [PERSON] надсилалась досудова вимога про дострокове виконання боргових зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі. (т. 2, а.с. 4, 17, т. 3, а.с. 249, т. 5, а.с. 156, т. 6, а.с. 26). Досудові вимоги за вихідними № 19633, № 19634 та № 19635 від 1 липня 2011 року також направлялись відповідачам ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та були отримані [PERSON], [PERSON], про що містяться докази в матеріалах справи (т. 1, а.с. 33-50). З матеріалів справи також вбачається, що згідно з умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 10 грудня 2010 року та договору відступлення прав вимоги від 10 грудня 2010 року ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитними договорами №HCL-001/006/2005 від 5 вересня 2005 року та №ML-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року. Таким чином до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до відповідачів за кредитними договорами №HCL-001/006/2005 від 5 вересня 2005 року та №ML-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року (т. 1, а.с. 51-69). Визначаючись щодо позовних вимог суд виходить з того, що відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі статтями 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як встановлено судом та зазначено вище, відповідач ([PERSON].) свої зобов'язання згідно кредитних договорів, не виконував належним чином, внаслідок чого, утворилась заборгованість в сумі 32136,84 доларів США за договором №HCL-001/006/2005 від 5 вересня 2005 року та в сумі 45232,83 доларів США за договором №ML-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з частиною 1 статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як встановлено судом, 10.12.2010 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір відступлення прав вимоги, в тому числі право вимоги за кредитними договорами №HCL-001/006/2005 від 5 вересня 2005 року та №ML-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року (т. 1, а.с. 51-69). Що стосується позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитними договорами, як з поручителя, який несе солідарну відповідальність перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, то позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Як зазначено вище, з метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором №HCL-001/006/2005 від 5 вересня 2005 року між банком та [PERSON] 5 вересня 2005 року було укладено договір поруки №СR-001/06/2005, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався відповідати за повне і своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором у повному обсязі в солідарному порядку. В свою чергу, з метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором №ML-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року між банком та [PERSON] 8 вересня 2008 року було укладено договір поруки №SR-B02/080/2008, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався відповідати за повне і своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором у повному обсязі в солідарному порядку. Згідно з частиною 1 статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 2014 року у справі №127/19955/14-ц, яке залишено в силі постановою Верховного суду України від 02 вересня 2015 року, визнано припиненим договір поруки №SR-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року, укладений між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк». Так, постановляючи рішення про припинення договору поруки №SR-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року суд виходив з того, що: «ЗАТ «ОТП Банк» направивши [PERSON] 23.12.2008 року досудову вимогу про дострокове повернення кредиту, яку останній отримав 25.12.2008 року, кредитор тим самим змінив строк виконання основного зобов'язання, тобто протягом тридцяти днів з дня отримання вимоги поручитель мав строк на виконання основного зобов'язання в повному обсязі, а у кредитора, після настання строку виконання основного зобов'язання поручителем, розпочинається шестимісячний строк, протягом якого кредитор мав право пред'явити вимогу до поручителя, однак з позовом до суду банк звернувся лише в 2012 році, а строк пред'явлення вимоги до поручителя закінчився в липні 2009 року» (т. 6, а.с. 35-39). В той же час, рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 серпня 2015 року у справі №127/4379/15-ц, яке залишено в силі ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 8 жовтня 2015 року, визнано припиненим зобов'язання, що виникли з договором поруки №СR-001/06/2005 від 5 вересня 2005 року, укладеного між [PERSON] та АКБ «Райффайзен Банк Україна». Постановляючи рішення про визнання припиненим зобов'язання, що виникли з договору поруки №СR-001/06/2005 від 5 вересня 2005 року, суд виходив з того, що відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України порука є припиненою, оскільки строк виконання зобов'язання банком змінений та встановлений на 30 день з дати отримання боржником вимоги від 23 грудня 2008 року, при цьому протягом 6 місяців банком не пред'явлено вимогу до поручителя. (т. 6, а.с. 41-44) Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, оскільки рішеннями Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 2014 року у справі №127/19955/14-ц та від 18 серпня 2015 року у справі №127/4379/15-ц, які набрали законної сили, визнано припиненим договір поруки №SR-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року, укладений між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», а також визнано припиненим зобов'язання, що виникли з договору поруки №СR-001/06/2005 від 5 вересня 2005 року, укладеного між [PERSON] та АКБ «Райффайзен Банк Україна», правові підстави для стягнення заборгованості за вказаними договорами з поручителя ([PERSON].) відсутні. Що стосується позовних вимог до позичальника (боржника) - [PERSON], то такі вимоги також не підлягають задоволенню з огляду на таке. Як зазначено вище та встановлено судом, відповідач ([PERSON].), отримавши кредитні кошти в сумі 25000 доларів США згідно договору №HCL-001/006/2005 від 5 вересня 2005 року, а також отримавши кредитні кошти в сумі 30000 доларів США згідно з договором №ML-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року, свої зобов'язання в частині повернення кредитних коштів, не виконував належним чином, внаслідок чого, утворилась заборгованість в сумі 32136,84 доларів США за договором №HCL-001/006/2005 від 5 вересня 2005 року та в сумі 45232,83 доларів США за договором №ML-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року. Посилання відповідачів на недоведеність позивачем факту надання [PERSON] кредитних коштів за кредитними договорами 2005 та 2008 років, на відсутність у позивача первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредитів та їх погашення, на відсутність у позивача належних та допустимих доказів уступки АКБ «Райффайзенбанк Україна» права вимоги за кредитним договором №HCL-001/006/2005 від 05.09.2005 року ТОВ «ОТП «Факторинг Україна», судом до уваги не приймаються, оскільки такі посилання не ґрунтуються на законі та повністю спростовуються матеріалами справи. Так, вищевказані посилання відповідачів спростовуються наступним: - відповідно до статті 1 статуту ПАТ «ОТП Банк», затвердженого рішенням загальних зборів акціонерів (протокол №53 від 23.04.2009р.) банк є правонаступником усіх прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк», яке в свою чергу є правонаступником усіх прав та обов'язків Акціонерного комерційного банку «Райффайзенбанк України». (т. 2, а.с. 128-157); - відступлення ПАТ «ОТП Банк», яке є правонаступником усіх прав та обов'язків ЗАТ «ОТП Банк», яке в свою чергу є правонаступником усіх прав та обов'язків АКБ «Райффайзенбанк України» права вимоги за кредитними договорами №HCL-001/006/2005 від 5 вересня 2005 року та №ML-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року підтверджується укладеними 10.12.2010 р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» договором купівлі-продажу кредитного портфелю та договором відступлення прав вимоги ((т. 1, а.с. 51-69) - доказом видачі банком, та отримання боржником кредитних коштів за договорами підтверджується: за договором №HCL-001/006/2005 від 5 вересня 2005 року кредитною заявкою від 8 вересня 2005 року, підписаною особисто позичальником (т. 2, а.с. 86); за договором №ML-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року - кредитними заявками від 12 вересня 2008 року, 18 вересня 2008 року, 9 жовтня 2008 року, підписаними особисто позичальником [PERSON], а також випискою АТ «ОТП Банк» по рахунку позичальника. (т. 1, а .с. 15-22, 27-29, т. 4, а.с. 168). Посилання відповідачів на неправомірність дій ПАТ «ОТП Банк» щодо невидачі [PERSON] 20000 доларів кредитних коштів згідно кредитного договору №ML-B02/080/2008 від 08.09.2008 року судом також до уваги не приймається, оскільки вирішення такої вимоги не є предметом розгляду у даній справі. Крім того, зазначена обставина не має правового значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення у даній справі. В той же час, варто зазначити, що скасовуючи рішення суду першої та апеляційної інстанцій у даній справі та спрямовуючи справу на новий судовий розгляд Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 18 лютого 2015 року зазначено, що: «Не дали належної оцінки суди й тому факту, що ЗАТ «ОТП Банк» за вихідними №22-3-2/49317 від 23 грудня 2008 року, №В02-01-3/14 від 16 січня 2009 року [PERSON] надсилались досудові вимоги про дострокове виконання боргових зобов'язань у повному обсязі; ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за вихідними №17284, №17283 та №17282 від 30 червня 2011 року (кредитний договір №HCL-001/006/2005 від 5 вересня 2005 року) та за вихідними №19633, №19634 та №19635 від 1 липня 2011 року (кредитний договір №ML-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року) [PERSON], [PERSON] надсилались досудові вимоги, в яких ставилось питання про дострокове виконання боргових зобов'язань у повному обсязі, тобто фактично змінювався строк виконання зобов'язання за кредитним договором, та не з'ясували, чи вплинула така зміна строку виконання зобов'язання на порядок обчислення заборгованості». Відповідно до частини 4 статті 338 ЦПК України висновки та мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Встановлюючи обставини щодо надсилання ЗАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» позичальнику [PERSON] та поручителю [PERSON] досудових вимог про дострокове виконання боргових зобов'язань у повному обсязі судом встановлено наступне. 23 грудня 2008 року ЗАТ «ОТП Банк» надіслано позичальнику - [PERSON] досудову вимогу №22-3-2/49317 про погашення заборгованості за кредитним договором №HCL-001/006/2005 від 5 вересня 2005 року. Зазначеною вимогою банк, з посиланням на непогашення належних до сплати суми кредиту та відсотків, на підставі пункту 1.9 Кредитного договору вимагав дострокового виконання боргових зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі, а саме протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги сплатити на рахунок №26205001552796 в ЗАТ «ОТП Банк», МФО 300528, суму кредиту в розмірі 21846,05 доларів США, 498,41 доларів США відсотків за користування кредитом та 1359,06 грн. пені за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. (т. 2, а.с. 3, 16, т. 3, а.с. 47, 248, т. 5, а.с. 151, 155, т. 6, а.с. 25) В той же час, 23 грудня 2008 року ЗАТ «ОТП Банк» надіслано поручителю - [PERSON] досудові вимоги №22-3-2/49532 та №22-3-2/49533 про погашення заборгованості за кредитним договором №ML-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року. Зазначеними вимогами банк, з посиланням на непогашення позичальником належних до сплати суми кредиту та відсотків, на підставі пункту 1.9 Кредитного договору, пункту 3.1 Договору поруки та пункту 6.1 Договору іпотеки пропонував поручителю достроково виконати боргові зобов'язання позичальника за кредитним договором в повному обсязі та протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги та сплатити на рахунок №26205001552796 в ЗАТ «ОТП Банк», МФО 302720, суму кредиту в розмірі 29910,11 доларів США, 909,96 доларів США відсотків за користування кредитом, 1884,58 грн. пені за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом та суму штрафів у розмірі 75,00 грн. (т. 3, а.с. 48, т. 5, а.с. 150, т. 6, а.с. 28-29). 16 січня 2009 року ЗАТ «ОТП Банк» надіслано позичальнику [PERSON] досудову вимогу №В02-01-3/14 про погашення заборгованості за кредитним договором №ML-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року. Зазначеною вимогою банк, з посиланням на непогашення належних до сплати суми кредиту та відсотків, на підставі пункту 1.9 Кредитного договору вимагав дострокового виконання боргових зобов'язань за кредитним договором в повному обсязі, а саме протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги сплатити на рахунок №26205001552796 в ЗАТ «ОТП Банк», МФО 300528, заборгованість по тілу кредиту в розмірі 29772,90 доларів США, заборгованість по відсотках - 83,90 доларів США, заборгованість по простроченому тілу - 137,21 доларів США, заборгованість по прострочених відсотках - 1101,19 доларів США та 3526,06 грн. пені. (т. 2, а.с. 4, 17, т. 3, а.с. 249, т. 5, а.с. 156, т. 6, а.с. 26). Як пояснив [PERSON] в судовому засіданні, досудові вимоги №22-3-2/49317 від 23.12.2008р., №22-3-2/49532 та №22-3-2/49533 від 23.12.2008р., отримано [PERSON] та [PERSON] 25 грудня 2008 року, а досудова вимога №В02-01-3/14 від 16 січня 2009 року отримана [PERSON] - 16 січня 2009 року. Посилання відповідачів щодо дати отримання досудових вимог суд вважає обґрунтованим, оскільки в судовому засіданні 20 жовтня 2016 року судом оглянуто оригінали вищевказаних досудових вимог, засвідчені судом копії яких містяться в матеріалах справи. Крім того, обставини щодо надсилання ЗАТ «ОТП Банк» поручителю [PERSON] та отримання останнім досудових вимог від 23 грудня 2008 року встановлена рішеннями Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 2014 року у справі №127/19955/14-ц та від 18 серпня 2015 року у справі №127/4379/15-ц, які набрали законної сили, а тому в силу частини 3 статті 61 ЦПК України ці обставини не потребують доведенню. В той же час, копія вимоги №300-01-10/111 від 21 січня 2009 року про погашення заборгованості за кредитним договором №HCL-001/006/2005 від 5 вересня 2005 року (т. 3, а.с. 46, т. 6, а.с. 27) судом до уваги не приймається, оскільки матеріали справи не містять доказів її надсилання позичальнику та отримання ним, а оригіналу вказаної вимоги відповідачами суду надано не було. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансоваустанова (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Згідно з частиною 5 статті 261 ЦК України за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінює строк виконання основного зобов'язання й зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років, від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту. Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом України у постанові від 17 вересня 2014 року при розгляді справи №6-53цс14 та у постанові від 17 січня 2016 року при розгляді справи №6-990цс15. Відповідно до частини 2 статті 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Як уже зазначалося, пунктом 1.9 договору №HCL-001/006/2005 від 5 вересня 2005 року, пунктом 1.9 договору №ML-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року передбачено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником боргових зобов'язань та/чи інших умов кредитного договору. Отже, ЗАТ «ОТП Банк» звернувшись до боржника та поручителя з вимогами про дострокове виконання зобов'язання, скористався своїм правом передбаченим пунктом 1.9 Кредитних договорів та змінив строк виконання зобов'язання - визначивши його граничний термін - зі спливом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, оскільки досудова вимога №22-3-2/49317 від 23.12.2008р. про дострокове погашення заборгованості за договором №HCL-001/006/2005 від 5 вересня 2005 року отримана [PERSON] 25 грудня 2008 року, граничний термін виконання зобов'язання за договором сплинув 26 січня 2008 року (з урахуванням того, що 24 та 25 січня 2008 року - вихідні дні), а відтак з 27 січня 2009 року зобов'язання вважається простроченим та розпочався перебіг трирічного строку позовної давності для звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Поряд з цим, оскільки досудова вимога №В02-01-3/14 від 16 січня 2009 року про дострокове погашення заборгованості за договором №ML-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року отримана [PERSON] 16 січня 2009 року, граничний термін виконання зобов'язання за договором сплинув 16 лютого 2009 року (з урахуванням того, що 15 лютого 2009 року - вихідний день), а відтак з 17 лютого 2009 року зобов'язання вважається простроченим та розпочався перебіг трирічного строку позовної давності для звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява у даній справі зареєстрована судом 26 березня 2012 року, про що свідчить відмітка канцелярії суду на позовній заяві (т. 1, а.с. 4). Однак, як вбачається з копії позовної заяви наданої представником позивача, до суду з даним позовом позивач звернувся 22 березня 2012 року, що підтверджується відміткою канцелярії суду про прийняття позовної заяви, яка міститься на копії позовної заяви. (т. 6, а.с. 106) Отже, з урахуванням вищевикладеного та положень статті 257 ЦК України слідує висновок, що строк позовної давності щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за договором №HCL-001/006/2005 від 5 вересня 2005 року сплинув 26 січня 2012 року, а щодо вимог про стягнення заборгованості за договором ML-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року строк позовної давності сплинув 16 лютого 2012 року. Таким чином, звернувшись до суду 22 березня 2012 року позивачем пропущено строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за обома кредитними договорами. Що стосується досудових вимог за вихідними №17284, №17283 та №17282 від 30 червня 2011 року (кредитний договір №HCL-001/006/2005 від 5 вересня 2005 року) та за вихідними №19633, №19634 та №19635 від 1 липня 2011 року (кредитний договір №ML-B02/080/2008 від 8 вересня 2008 року), які надсилалися ТОВ «ОТП Факторинг Україна» [PERSON], [PERSON] про дострокове виконання боргових зобов'язань у повному обсязі, то наявність зазначених вимог та їх надсилання позичальнику та поручителю не мають правового значення, оскільки за правилами визначеними статтею 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), а відтак позовна давність щодо вимог позивача про стягнення пені спливла. Відповідно до частини 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі у запереченнях на позовну заяву та в численних заявах(т. 6, а.с. 22-24, 34, 80-82) та в судових засіданнях неодноразово заявляли про застосування судом строків позовної давності. Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Поряд з цим, відповідно до частини 5 статті 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. В судовому засіданні представником позивача не заявлялось клопотань про поновлення строку позовної давності та не зазначалося про поважність причин пропуску такого строку. При цьому, представник зазначала про переривання строку позовної давності, оскільки відповідачі зверталися до Вінницького міського суду Вінницької області до суду з позовними заявами до позивача та ПАТ «ОТП Банк» у справах №127/15257/13-ц та №2/2039/11/0206 та вказаними заявами фактично визнавали наявність заборгованості за оспорюваними кредитними договорами. Відповідно до частини 1 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Однак, з оглянутих копії позовної заяви у справі №127/15257/13-ц (т. 3, а.с. 14-15) та копії позовної заяви у справі №2/2039/11/0206 (т. 3, а.с. 193-196) в жодному разі не вбачається наявності обставин щодо визнання відповідачами свого боргу або іншого обов'язку. Навпаки, зазначеними позовними заявами позивач [PERSON] оскаржував неправомірні дії банку та просив стягнути на свою користь штрафні санкції та завдані збитки. Таким чином, в судовому засіданні не встановлено обставин, які б свідчили про переривання строку давності, а також не встановлено поважності причин пропуску позивачем строку позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитними договорами. Пленуму Верховного суду України в абзаці 3 пункту 11 Постанови №14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив судам, про те, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, суд вважає, що правомірність заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитними договорами з боржника - [PERSON] доведено позивачем, однак позивачем пропущено строк позовної давності що є самостійною підставою для відмови в позові, в цій частині вимог. Згідно зі статтею 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 10, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо та в їх сукупності суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на те, що в задоволені позову відмовлено, судові витрати слід залишити без відшкодування. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed