Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначив, що 30.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата [PERSON]» укладено договір факторингу з подальшим змінами і доповненнями. За укладеними додатковими угодами до договору факторингу Додаткової угоди №1 та Додаткової угоди №2 від 08.12.2014 року ТОВ «Дата [PERSON]» набуло статусу нового кредитора/стягувача за укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] кредитного договору №500420872 від 11.10.2013 року. За вказаним кредитним договором відповідачу надано кредит у розмірі 20604,58 грн. Відповідач зобовязався в порядку та на умовах, що визначені договором повернути кредит, виплачувати проценти за користування ним, сплачувати неустойку та інші платежі в сумі, строки та на умовах, що визначені договором та додатком №1 до нього Графіком погашення кредиту. У порушення умов договору, відповідач свої зобовязання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 14.08.2015 року має прострочену заборгованість за кредитом 20604,58 грн., заборгованість за відсотками 4567,41 грн., заборгованість по комісії 13338,12 грн. Також позивачем нараховано неустойку у розмірі 1600 грн.. Позивач вважає, що у звязку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, він має право на стягнення в судовому порядку зазначеної заборгованості і просить суд ухвалити відповідне рішення. В судове засідання позивач не зявився, його представником надано до суду заяву з прохання слухати справу у його відсутність, на задоволені позову наполягає. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надавав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у звязку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 11 жовтня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №500420872. За умовами вказаного кредитного договору банк надає позичальнику, а позичальник приймає кредит у розмірі 20640,58 грн. на умовах сплати відсотків за користування ним у розмірі 14,99% річних та сплати комісії у розмірі 3,60% від суми кредиту щомісячно, зі строком його повернення до 14.10.2015 року. Відповідач зобовязався в порядку та на умовах, що визначені договором повернути кредит, виплачувати проценти за користування ним, сплачувати неустойку та інші платежі в сумі, строки та на умовах, що визначені договором та додатком №1 до нього Графіком погашення кредиту. Кредитні кошти відповідачем були отримані, проте, в порушення вказаних умов кредитного договору, відповідач [PERSON] свої зобов'язання не виконує, допустив прострочення повернення кредиту і сплати відсотків за його користування, та комісії, внаслідок чого станом на 14 серпня 2015 року виникла заборгованість за кредитним договором № 500420872 від 11 жовтня 2013 року: заборгованість за кредитом 20604,58 грн., заборгованість за відсотками 4567,41 грн., заборгованість по комісії 13338,12 грн., нарахована пеня 1600 грн.. Розрахунок заборгованості позивачем здійснений арифметично правильно та відповідачем не оспорений. Аналізуючи правовідносини, що є предметом судового розгляду, суд враховує наступне: За ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу надання кредиту, які регулюються параграфами 1, 2 глави 71 Цивільного кодексу України. Відповідач [PERSON], як позичальник за кредитним договором, в порушення вимог ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1054 ЦК України прострочив виконання грошового зобовязання в частині повернення позикодавцеві чергової частини позики у строк та в порядку, що встановлені договором, та сплати процентів за користування кредитом, комісії відповідно до умов договору, що згідно п. 3 ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 624 ЦК України спричиняє наслідки: -наявність у банківської установи права вимагати стягнення простроченої заборгованості за кредитом; -наявність у банківської установи права вимагати сплати процентів, належних банку; -наявність у банківської установи права вимагати сплати неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобовязання щодо сплати чергової частини кредиту та процентів за користування кредитом. Відповідач згідно вимог ч. 1 ст. 625 ЦК України не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, і на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України зобовязаний сплати суму боргу. 30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата [PERSON]» уклали між собою договір факторингу з подальшими змінами та доповненнями. Відповідно до укладених додаткових угод до вказаним договору факторингу Додаткової угоди №1 та Додаткової угоди №2 від 08.12.2014 року ТОВ «Дата [PERSON]» набуло статусу нового кредитора/стягувача за укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] кредитного договору №500420872 від 11.10.2013 року. Як передбачено п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кедитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову і про стягнення з відповідача [PERSON] та користь ТОВ «Дата [PERSON]» суми заборгованості за кредитним договором №500420872 від 11.10.2013 року у загальному розмірі 40110,11 грн.. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 401,10 грн..

Outcome: approved