Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позик. Позовні вимоги [PERSON] мотивував тим, що 21 березня 2016 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого остання отримала грошові кошти в сумі 81 000 грн. на строк до 21 травня 2016 року. В обумовлений сторонами строк, відповідач грошові кошти за договором позики не повернула, тому в неї виникла заборгованість за процентами в розмірі 2463,29 грн. та три процента річних від простроченої суми в розмірі 739,00 грн. Також 17 травня 2016 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримала грошові кошти в розмірі 150 000 грн. та зобовязалася їх повернути до 10 липня 2016 року. Підтвердженням даному факту є розписка [PERSON] від 17.05.2016 року. В порушення умов договору відповідач не повернула кошти, що призвело до утворення в неї перед позивачем заборгованості, яка складається з: суми позики - 150 000 грн.; суми процентів винагороди за користування позикою - 5993,83 грн. та три проценти річних від простроченої суми - 752,05 грн. Однак після закінчених строків, визначених вищевказаними договорами, відповідач позику не повернула, в зв'язку з чим позивач неодноразово звертався з вимогами про добровільне повернення грошових коштів, однак вони були залишені без виконання. Крім того, [PERSON] зазначає, що ним було сплачено кошти за надання правової допомоги в розмірі 3 000 грн. Враховуючи вищевказане [PERSON] змушений був звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та просить стягнути з [PERSON] на його користь: -81 000,00 грн. заборгованості за договором позики від 21.03.2016 року, 2463,29 грн. - процентів винагороди за користування позикою, 739,00 грн. - трьох відсотків за прострочення виконання грошового зобов'язання; -150 000,00 грн. заборгованості за договором позики від 17.05.2016 року, 5993,83 грн. - процентів винагороди за користування позикою, 752,05 грн. - трьох відсотків за прострочення виконання грошового зобов'язання; -3 000,00 грн. судових витрат на надання правової допомоги та 2409,49 грн. - судового збору. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив задовольнити позов у повному обсязі. Також не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явилася з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення у її відсутність на підставі наявних в справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого порядку вирішення спору. Вислухавши пояснення представника позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право або відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що 21 березня 2016 року між сторонами по справі було укладено договір позики, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до умов якого [PERSON] передав у власність [PERSON] строком до 21 травня 2016 року, а відповідач прийняла від нього у власність строком до 21 травня 2016 року грошові кошти в розмірі 81 000,00 грн., які виходячи з встановленого сторонами курсу (1 дол. США - 27,00 грн.) є еквівалентом 3 000,00 грн. Дану суму грошових коштів без нарахування процентів відповідач зобов'язалася повернути до 21 травня 2016 року в порядку та на умовах, передбачених цим договором. При цьому, повернення грошей на вибір позичальника може здійснюватися як частинами, так і однією сумою, яка може бути передана позикодавцеві не пізніше вказаної вище дати до 21 травня 2016 року (а.с. 13). Пунктом 3 договору позики визначено, що виконання зобовязання за договором має здійснюватися готівкою у межах міста Вінниці за місцем розташування робочого місця нотаріуса, котрий посвідчує цей договір позики, а саме: [ADDRESS], шляхом вручення грошей особисто [PERSON] У разі, якщо позичальник не поверне суму позики до 21 травня 2016 року, він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також за послідуюче користування кредитом відсоткова ставка збільшується до 10 відсотків щомісячно від суми позики (п. 4 договору позики). Відповідно до п. 12 договору позики, сторони фактом підписання цього договору стверджують передачу позикодавцем та отримання позичальником всієї суми грошових коштів зазначених в п. 1 Договору до його нотаріального посвідчення. Також з наявної в матеріалах справи розписки [PERSON] від 17.05.2016 року судом встановлено, що вона отримала грошові кошти в сумі 150 000,00 грн., що є еквівалентом 6 000 дол. США на час складання даної розписки, від [PERSON] та зобов'язалася повернути їх до 10.07.2016 року (а.с. 11). Також даний факт підтверджується договором позики від 17.05.2016 року (а.с. 12). Відповідно до п. 2 договору позики, [PERSON] передав, а [PERSON] прийняла вищевказану суму гргошових коштів в повному обсязі під час до підписання цього договору. Повернення коштів здійснюється всією сумою повністю до 10 липня 2016 року включно в межах міста Вінниці (п. 4 договору позики). Згідно п. 6 договору позики, якщо позичальник не поверне позику до зазначеного в п. 1 цього договору строку, вона зобов'язана буде сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також за послідуюче користування грошовими коштами встановлюється відсоткова ставка в розмірі 10 відсотків щомісячно від суми позики. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш ніж у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частина 1 статті 1049 ЦК України визначає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В свою чергу Верховним Судом України у своїй постанові від 18.09.2013 року у цивільній справі №6-63цс13 висловлена правова позиція, відповідно до змісту якої письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмету предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. У відповідності до приписів ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Положеннями ч.2 ст.214 ЦПК України передбачено, що при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Таким чином, вищевикладені обставини свідчать про укладення договорів позик між сторонами та передачу суми позики у розмірі 81 000,00 грн. та 150 000,00 грн. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обгрунтовані та підлягають задоволенню як доведені, оскільки ним на підтвердження договору позики надано розписку та договора позики, засвідчені нотаріально. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов'язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання. Відповідно до ст. 610 ЦК Ураїни порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Ст. 611 ЦК Ураїни, визначає, що у разі порушення зобов'язанння настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч.1 ст. 625 ЦК України). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З огляду на умови договору та розрухінків виконаних позивачем суд вбачає, що сума процентів за користування позикою від 21.03.2016 року становить 2463,29 грн., а за договором від 17.05.2016 року - 3936,98 грн. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК Ураїнив, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, зокрема, суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд звертає увагу, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу і три проценти річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, та нараховуються незалежно від вини боржника й незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання в силу прямої дії ч.2 ст.625 ЦК України. А тому, враховуючи, що станом на 21.05.2016 року відповідач не повернув позивачу суму боргу 81 000,00 грн. за договором позики від 21.03.2016 року, можна стверджувати, що з 22.05.2016 року по 15.08.2016 року боржник продовжує користуватись належними позивачу грошовими коштами, а відтак має сплати відповідні відсотки за користування останніми відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України. Також станом на 10.07.2016 року відповідач не повернув позивачу суму боргу в розмірі 150 000,00 грн. за договором позики від 17.05.2016 року, в зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що з 10.07.2016 року по 15.08.2016 року боржник продовжує користуватись належними позивачу грошовими коштами, а відтак має сплати відповідні відсотки за користування останніми відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України. З огляду на вищевикладене, суд погоджується з методикою розрахунку 3% річних за договорами позик, та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договорами позик: - 81 000,00 грн. заборгованості за договором позики від 21.03.2016 року, 2 463,29 грн.- процентів винагороди за користування позикою, 739,00 грн. - 3% за прострочення виконання грошового зобов'язання; - 150 000,00 грн.. заборгованості за договором позики від 17.05.2016 року, 5 993,83 грн. - процентів винагороди за користування позикою, 752,05 грн. - 3% за прострочення виконання грошового зобов'язання. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» згідно ч.1 ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 2 409, 49 грн. витрат на оплату судового збору, що документально підтвердженні (а.с.1) та 3 000, 00грн. витрат на надання правової допомоги, підтвердженням чого є: рахунок фактура від 09.08.2016 року (а.с. 14), квитанція від 09.09.2016 року (а.с. 15), довіреність (а.с. 10), розрахунок розміру винагороди за надання правової допомоги (а.с. 32). На підставі викладеного,

Outcome: approved