Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

У березні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №2» державного агентства резерву України, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 12 260,29 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 22 листопада 2004 працював на посаді електромонтера 4 розряду борошномельного цеху Державного підприємства «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №2» державного комітету України з державного матеріального резерву. 31 жовтня 2019 року звільнився з займаної посади за власним бажанням за ст. 38 КЗпП. Починаючи з червня 2019 року заробітну плату припинили виплачувати, внаслідок чого станом на 19 листопада 2019 року утворилася заборгованість в сумі 17206,00 грн, яку виплатити відмовилися у зв`язку з відсутністю грошових коштів. 12 грудня 2019 року Кіровським районним судом м. Кіровограда видано судовий наказ, яким стягнуто з Державного агентства резерву України Державного підприємства «Кіровоградський комбінат Хлібопродуктів 2» на користь [PERSON] нараховану, але невиплачену заробітну плату в сумі 17 206 грн. Так, відповідно до трудової книжки позивач звільнений 31 жовтня 2019 року, проте в цей день роботодавець не провів з ним повного розрахунку. Згідно виписки за картковим рахунком клієнта за період з 01.01.2020 року по 15.01.2020 року з відділення № 638 AT «УкрСиббанк» від 11.02.2020 року вбачається, що заборгованість по виплаті всіх сум, які повинні бути сплачені при звільненні надійшла на його розрахунковий рахунок в сумі 17 206.00 грн. - 14 січня 2020 року. Позивач зазначає, що з 01 листопада 2019 року по 13 січня 2020 року має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 12 260,29 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000 грн., тому просить суд стягнути його з Державного агентства резерву України Державного підприємства «Кіровоградський комбінат Хлібопродуктів №2». Представник відповідача Державного агентства резерву України Державного підприємства «Кіровоградський комбінат Хлібопродуктів №2» надав суду відзив на позов, зазначив, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В судовому засіданні позивач вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені у позові та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що з 22 листопада 2004 позивач працював на посаді електромонтера 4 розряду борошномельного цеху Державного підприємства «Кіровоградський комбінат хлібопродуктів №2» державного комітету України з державного матеріального резерву. 31 жовтня 2019 року звільнився з займаної посади за власним бажанням за ст. 38 КЗпП. Починаючи з червня 2019 року заробітну плату позивачу припинили виплачувати, внаслідок чого станом на 19 листопада 2019 року утворилася заборгованість в сумі 17206 грн., яку виплатити мені відмовилися у зв`язку з відсутністю грошових коштів. 12 грудня 2019 року Кіровським районним судом м. Кіровограда видано судовий наказ, яким стягнуто з Державного агентства резерву України Державного підприємства «Кіровоградський комбінат Хлібопродуктів 2» на користь [PERSON] нараховану, але невиплачену заробітну плату в сумі 17 206 грн. Згідно виписки за картковим рахунком клієнта за період з 01.01.2020 року по 15.01.2020 року з відділення № 638 AT «УкрСиббанк» від 11.02.2020 року вбачається, що заборгованість по виплаті всіх сум, які повинні бути сплачені при звільненні надійшла на мій розрахунковий рахунок в сумі 17 206.00 грн. - 14 січня 2020 року (а.с.13). Позивач зазначає, що з 01 листопада 2019 року по 13 січня 2020 року має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 12 260,29 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000 грн. Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. [PERSON] звільнений 31 жовтня 2019 року, проте в цей день роботодавець не провів з ним повного розрахунку. Згідно розрахунку позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні становить 12 260,29 грн. Проте, суд не погоджується з ним, тому проводить свій розрахунок. Період з 01.11.2019 по 13.01.2020 складає 49 робочих днів. Нарахована позивачу заробітна плата за вересень-жовтень 2019 року складає (5095,65+5048,96) =10 144,61 грн. Позивач звільнився 31 жовтня 2019 року, 12 грудня 2019 року винесено судовий наказ про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, що складає 43 робочих дні. Середньоденний заробіток складає 10 144,61 грн: 43 робочих дні=235,92 грн. Строк затримки розрахунку = 49 робочих днів. Середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає 49 х 235,92 грн = 11 560 грн, які стягуються з відповідача на користь позивача. Позивач зазначає, що дії роботодавця щодо не проведення з ним розрахунків при звільненні поставили його у скрутне матеріальне становище, унеможливили забезпечення нормального існування його та членів сім`ї, що мало наслідком виникнення тяжкого психологічного стану. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що необхідно стягнути з Державного агенства резерву України Державного підприємства «Кіровоградський комбінат Хлібопродуктів №2» на користь позивача суми 500 грн. моральної шкоди. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд вважає, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 840,8 грн, що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial