Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

У березні 2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що з реєстру речових прав їй стало відомо про реєстрацію права власності на будинок по [ADDRESS] за ТОВ «ФК «Депт Фінанс». Даний правочин щодо реєстрації права власності на будинок вважає недійсним, оскільки вчинений з порушення закону. Вказала, що відповідач на час вчинення правочину не мав доказів на підтвердження її заборгованості, розміру цієї заборгованості. Відсутнє будь-яке рішення про стягнення такої заборгованості. Товариство не має банківської ліцензії на проведення операції щодо надання валютних кредитів, стягнення по ним відсотків та переходу права вимоги до них. Порушений порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення відбулось на майно, право на яке мають інваліди, враховуючи вимоги Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні». Тому вважає, що є всі підстави для визнання незаконною державну реєстрацію права власності на квартиру, оскільки державний реєстратор вчинив реєстрацію права власності на майно з метою погашення заборгованості, яка не підтверджена доказами про її наявність та її розмір, і набудинок, де проживають два інваліди дитинства. Також вказала про порушення Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України, та не надано реєстратору повного пакету документів. Просила суд визнати недійсним правочин про реєстрацію права власності ТОВ «ФК «Депт Фінанс» на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , що належить їй на праві власності, вчинену державним реєстратором [PERSON] . Київської обласної філії КП Реєстрація нерухомості та бізнесу; в порядку застосування наслідків недійсності правочину вилучити запис про реєстрацію права власності та скасувати державну реєстрацію права власності ТОВ «ФК «Депт Фінанс» на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , вчинену державним реєстратором [PERSON] . [PERSON] . У судове засідання позивач не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав, проти заочного рішення не заперечувала. У судове засідання представник ТОВ «ФК «Депт Фінанс» та державний реєстратор Євко В.В. не з`явилися. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджено зворотніми повідомленнями. Причини неявки суду не повідомили, відзив на позов суду не подали. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та ухвалити по справі заочне рішення Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~ При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] має двох повнолітніх дітей: Достатній [PERSON] , 1991 року народження, та Достатній [PERSON] , 1985 року народження. Відповідно до довідок МСЕК останні є інвалідами з дитинства. Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, норми якого були чинними на час виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок). Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно заявник зобов`язаний надати документи, передбачені даним Порядком. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна № 126311761 від 05 червня 2018 року вбачається, що на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11 квітня 2018 року державного реєстратора Євко В.В. зареєстровано право власності на житловий будинок та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за ТОВ «ФК «Депт Фінанс». Підставою виникнення права власності вказано: іпотечний договір з наступними договорами про внесення змін, договорами про відступлення права вимоги, експерес-накладні про відправлення та вручення вимог. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу. Звертаючись до суду з позовом, позивач має своїм обов`язком довести суду свої вимоги, а відповідач, у разі заперечення проти позову також довести свої заперечення. Суд не збирає докази самостійно, а лише сприяє їх подачі сторонами, у разі складнощів в отриманні доказів. Позивач в даному випадку обґрунтовував позов тим, що було зареєстровано право власності на майно, на яке мають право інваліди. Разом з тим, ні у позовній заяві, ні при розгляді справи позивач не конкретизував які саме права її дітей-інвалідів є саме на даний будинок чи то право користування, чи то право володіння, чи то право розпорядження майном. Зазначення у позові про наявність дітей-інвалідів не може автоматично ототожнюватись з майновими правами на житловий будинок та земельну ділянку. Позивачка жодних доказів щодо даних обставин не надала та не заявила клопотань про їх витребування, у разі складнощів в їх отриманні, не повідомила суд про причини неможливості подати такі докази. Те саме стосується і доводів позову щодо подання неповного переліку документів при реєстрації права власності на іпотечне майно. Посилання на загальні норми не може вважатись достатніми та допустимими доказами, без підтвердження цих обставин саме належними доказами. Враховуючи наведе, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: dismissed