Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

У березні 2016 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до Приватного акціонерного товариства «Ренесанс Життя» про визнання недійсним договору. На обґрунтування позовних вимог зазначала, що 23.12.2015 між нею та ПрАТ «Ренесанс Життя», ПАТ «Платинум Банк», ПАТ СК «Універсальна» укладено кредитний договір зі стахуванням життя позичальника, майна та/або подовженої гарантії №2156/5037ЕS5KBIP1. Пунктом 4 Договору визначено умови страхування життя позичальника, встановлювався обовязок сплатити страхову премію у сумі 416,77 грн. та щомісячно сплачувати страховий тариф у розмірі 0.60297% від суми договору. 26.01.2016 позивачем повністю погашена заборгованість за кредитним договором. 29.01.2016 вона звернулась до ПрАТ «Ренесанс життя» з листом в якому просила розірвати договір страхування життя позичальника та виплати їй грошові суми відповідно до законодавства. Листом від 08.02.2016 її повідомлено, що договір страхування розірвано, а викупна сума, що належить їй до сплати дорівнює нулю. Зазначає, що, її волевиявлення під час укладення чотирьохстороннього договору поширювалось лише на отримання кредиту. Зі слів працівників банку, наявність пункту розділу 4 в договорі №2156/5037ЕS5KBIP1 від 23.12.2015 щодо страхування позичальника до моменту вчинення дії щодо сплати страхової премії є лише заявкою щодо укладення договору страхування. Жодний дій, спрямованих на визнання договору страхування позивач не вчиняла, страхову премію не сплачувала, жодних підтверджуючих укладення договору документів не отримувала. Вважає умови розділу 4 Договору несправедливими та такими, що суперечать ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Договір порушує принцип добросовісності, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін, несправедливість умов розділу 4 Договору щодо добровільного страхування життя, оскільки в момент укладення договору її не було ознайомлено з правилами страхування, зокрема, з методикою розрахунку викупної суми. З урахуванням викладеного просила визнати недійсним розділ 4 Договору №2156/5037ЕS5KBIP1 від 23.12.2015, стягнути з ПрАТ «Ренесанс Життя» 416, 77 грн., що були неправомірно отримані ними як страхова премія за кредитним договором та 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Позивач у судове засідання не прибула, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити з підстав зазначених у ньому. Представник відповідача у судове засідання не прибув, попередньо направили до суду письмове заперечення проти позову, просили відмовити у задоволенні. Представник третьої особи у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозвязку, обєктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Судом встановлено, що 23.12.2015 між [PERSON] та ПрАТ «Ренесанс Життя», ПАТ «Платинум Банк», ПАТ «СК Універсальна» укладено кредитний договір зі стахуванням життя позичальника, майна та/або подовженої гарантії №2156/5037ЕS5KBIP1. Відповідно до положень частини 2 статті 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Отже між ПАТ «Платинум Банк», [PERSON], ПрАТ «Ренесанс життя» та ПАТ «СК Універсальна» укладено багатосторонні (змішані) договори, в яких кожна зі сторін наділена певними обовязками, що мають виконуватись по відношенню один до одного кожен у своїй частині, а до відносин сторін можуть застосовуватися відповідні положення законодавства, що регулюють певний вид відносин. За умовами кредитного договору п.1.2 банк надає позичальнику грошові кошти у сумі 5759,90 грн. для купівлі товару (майна) строком на 13 платіжних періодів, зі сплатою відсотків за користування кредитом 0,0001% річних (фіксована процентна ставка), комісії за надання кредиту 391,20 грн., комісії за обслуговування кредиту 170,00 грн., з кінцевою датою повернення кредиту не пізніше 05.02.2017. Пунктом 4.1 кредитного договору встановлено, що страхувальник та страховик підтверджують факт укладення договору добровільного страхування життя між страховиком та страхувальником на підставі Правил добровільного страхування життя ПрАТ «Ренесанс життя» від 07.05.2009 та надання в його рамках страхового покриття на нижче перерахованими страховими ризиками. Договір страхування між сторонами укладено за програмою страхування основних ризиків «Короткострокове страхування життя та здоровя», що включає ризик смерті застрахованої особи незалежно від причини, та за програмою страхування додаткових ризиків «Смерть внаслідок нещасного випадку», що включає ризик смерті застрахованої особи внаслідок нещасного випадку. 26.01.2016 позивачем достроково здійснено погашення заборгованості за кредитним договором. Враховуючи дострокове погашення кредиту позивач звернулась до відповідача з листом про розірвання договору страхування та виплату грошових сум. Згідно з положеннями ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5 та ч.6\~ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Як роз'яснено у п.4\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009р. №9, судам, відповідно до\~статті 215 ЦК\~(435-15), необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша\~статті 225 ЦК тощо). За змістом п. «д» ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема, про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо). Згідно положень ч.1,2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідно до п.10 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Аналізуючи положення\~ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», для кваліфікації умов договору як несправедливих необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п.6 ч.1 ст.3, ч.3 ст.\~509 Цивільного кодексу України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві, а у випадку визнання окремого положення договору несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійним в цілому. Положення\~ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~щодо необхідності доведеності порушення прав споживача узгоджується з положеннями і з вимогами норм цивільного та цивільно-процесуального права. Згідно з ч.1\~ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч.1\~ст.638 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.28 Закону України «Про страхування» дію договору страхування може бути достроково припинено за вимогою страхувальника або страховика, якщо це передбачено умовами договору страхування. Дія договору особистого страхування не може бути припинена страховиком достроково, якщо на це немає згоди страхувальника, який виконує всі умови договору страхування, та якщо інше не передбачено умовами договору та законодавством України. Про намір достроково припинити дію договору страхування будь-яка сторона зобов'язана повідомити іншу не пізніш як за 30 календарних днів до дати припинення дії договору страхування, якщо інше ним не передбачено. У разі дострокового припинення дії договору страхування життя страховик виплачує страхувальнику викупну суму, яка є майновим правом страхувальника за договором страхування життя. Якщо вимога страховика зумовлена невиконанням страхувальником умов договору страхування, страхувальнику повертається викупна сума. Викупна сума - це сума, яка виплачується страховиком у разі дострокового припинення дії договору страхування життя та розраховується математично на день припинення договору страхування життя залежно від періоду, протягом якого діяв договір страхування життя, згідно з методикою, яка проходить експертизу в Уповноваженому органі, здійснена актуарієм і є невід'ємною частиною правил страхування життя. Уповноважений орган може встановити вимоги до методики розрахунку викупної суми. ПрАТ «Ренесанс життя» 01.02.2016 достроково припинив дію договору страхування позивача та на виконання положень ст.28 Закону України «Про страхування» здійснив розрахунок викупної суми за договором страхування позивача станом на дату припинення дії договору страхування. Так, відповідно до методики розрахунку викупних сум ПрАТ «Ренесанс життя», що є невідємною частиною Правил добровільного страхування життя ПрАТ «Ренесанс життя», викупна сума у даному випадку за договором страхування позивача дорівнює нулю, а отже, не підлягає виплаті. Судом установлено, що розділом 4 «Умови страхування позичальника за кредитом» кредитного договору зі страхуванням життя позичальника, майна та/або подовженої гарантії №2156/5037ЕS5KBIP1 від 23.12.2015 передбачено усі істотні умови договору страхування. Розмір викупної суми та порядок її розрахунку не входить до обовязкових умов договору страхування. Згідно п.4.13 договору передбачено, що всі інші умови страхування, не врегульовані даним договором страхування, регулюються Правилами страхування, які є невідємною частиною даного договору страхування. Положеннями ч.1 ст.17 Закону України «Про страхування» передбачено, що Правила страхування розробляються страховиком для кожного виду страхування окремо і підлягають реєстрації в Уповноваженому органі при видачі ліцензії на право здійснення відповідного виду страхування. Методика розрахунку викупних сум є невідємною частиною Правил страхування, а отже вона є однаковою для всіх клієнтів ПрАТ «Ренесанс життя» та будь-які зміни до даної Методики можуть бути внесені лише з обовязковою реєстрацією в Уповноваженому органі. Відповідно до п.4.14 договору позивач підтвердила, що ознайомилась та згодна із Правилами страхування ПрАТ «Ренесанс життя», а також підтвердила, що отримала витяг із Правил страхування. Як убачається з договору №2156/5037ЕS5KBIP1 від 23.12.2015 (п.8.6) позивач підписанням цього договору засвідчує, що з умовами споживчого кредитування банку ознайомилась та зобов'язується виконувати. Таким чином, позивачу була надана необхідна переддоговірна інформація, передбачена\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», при укладенні договору кредиту сторони дійшли взаємної згоди щодо всіх істотних умов, зі змістом договору позивач була ознайомлена, про що свідчить її підпис в кредитному договорі. Крім того, [PERSON] не зверталась до банку із заявами про надання додаткової інформації або роз'яснення певних положень договору, не скористалась правом на відкликання згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту згідно з ч.6\~ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». З огляду на викладене, суд вважає, що позивач була належним чином повідомлена про усі істотні умови договору та погодилась з ними, підписавши договір, який не призвів до суттєвого дисбалансу договірних прав та обовязків у сторін, а тому відсутні підстави для визнання розділу 4 кредитного договору №2156/5037ЕS5KBIP1 від 23.12.2015 недійсним та стягнення сплачених страхових сум.

Outcome: dismissed