Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

У березні 2017 року заявник звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даною заявою. Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] року померла мати заявника [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, заявник є єдиним спадкоємцем після померлої за законом. Одинадцятою київською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу 1038/2016. Заявник звернувся до зазначеної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак у видачі зазначеного свідоцтва було відмовлено. Постановою Одинадцятої київської нотаріальної контори від 14.02.2017 встановлено, що спадкоємцем не надано документу на підтвердження останнього місця проживання спадкодавця та відсутності проживаючих (зареєстрованих) інших спадкоємців за адресою останнього місця проживання померлої. Зазначені документи необхідні нотаріусу, оскільки при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус зобов'язаний перевірити факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, коло спадкоємців. Довідку відповідної форми про останнє місце проживання померлої та інших зареєстрованих разом з нею осіб надати нотаріусу немає можливості, оскільки померла станом на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], на тимчасово окупованій території. Тому, заявник просив суд встановити факт, що [PERSON] на день своєї смерті [INFO] року постійно проживала (була зареєстрована) за адресою: [ADDRESS], і крім неї за цією адресою ніхто не проживав (не був зареєстрований). В судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги заяви в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Заінтересована особа в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяв про розгляд справи без її участі не надходило. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, повно та всебічно дослідивши та оцінивши в сукупності надані докази, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 9). Заявник є сином померлої [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 24). 23.11.2016 року державним нотаріусом Одинадцятої київської нотаріальної контори було заведено спадкову справу №1038/2016 до майна померлої [PERSON]. 23.11.2016 року заявник звернувся із заявою про прийняття спадщини. Постановою Одинадцятої київської нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.02.2017 року відмовлено заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з відсутністю підтвердження факту місця відкриття спадщини та інформації щодо кола осіб, які фактично прийняли спадщину, але не мають змоги звернутися за оформленням своїх спадкових прав (а.с 8). Зі слів спадкоємця, померла на день смерті проживала за адресою: [ADDRESS]. З матеріалів спадкової справи № 1038/2016 вбачається, що у зв'язку з відмовою від спадкового майна чоловіка спадкодавця - [PERSON] на користь сина померлої, про що в матеріалах спадкової справи зберігається відповідна заява, єдиним спадкоємцем майна померлої матері - [PERSON], яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], є її син - [PERSON] (а.с. 31). Відповідно свідоцтва про шлюб від 17.01.2004 року, [PERSON] був чоловіком [PERSON] (а.с. 31). З наявних в матеріалах спадкової справи документів вбачається, що спадкодавець, яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] є власником квартири [ADDRESS], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором дарування квартири, посвідченого Шульженко Д.А., приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу 07 лютого 2012 року за реєстровим № 476, зареєстрованого в електронному Реєстрі права власності на нерухоме майно Комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації м. Донецька 12 березня 2012 року в книзі: 3/49дк-120, номер запису: 187, реєстраційний номер: 6829924 (а.с. 26-27). Відповідно до копії технічного паспорта на квартиру за адресою: [ADDRESS], власником зазначено померлу [PERSON] (а.с. 29). Враховуючи викладене, суд вважає за необхідним встановити факт, що [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою : [ADDRESS] в період з 20.01.2004 року по день своєї смерті [INFO] року. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 статті 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Зі змісту вказаних статей, а також роз'яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вбачається, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається заявник, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а саме, те, що [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою : [ADDRESS] в період з 20.01.2004 року по день своєї смерті [INFO] року, тому суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved