Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-12 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] предявила в суді позов, у якому просить розірвати шлюб з відповідачем та стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову до суду, до досягнення дитиною повноліття. Заявлені вимоги мотивує тим, що 11 липня 2009 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. З відповідачем являються батьками малолітнього [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Шлюбні відносини між нею та відповідачем розладнались у звязку з відсутністю взаємопорозуміння. Вони втратили почуття любов та поваги. Подружні відносини припинені. Шлюб існує формально. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, проходить службу у ВЧ А 3091. У судове засідання сторони не з'явилися. До суду спрямували заяви, в яких просять справу слухати за їх відсутності, позивачка позов підтримала, відповідач позов визнав. Дослідивши докази, суд відповідно до частини четвертої статті 174 ЦПК, приймає визнання відповідачем позов та ухвалює рішення про його задоволення, виходячи з такого. Судом встановлено, що 11 липня 2009 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міськрайонного управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] ( а.с. 6). Сторони є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою ( а.с. 9,10). Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки ти чоловіка до шлюбу не допускається. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з сторін, що мають істотне значення ( частина друга статті 112 СК України). Враховуючи, що подружнє життя у сторін розладналося, вони не бажають примиритися, суд вважає, що збереження шлюбу неможливе, оскільки буде суперечити інтересам сторін.. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частинами другою та третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дітей присуджуються у частці від доходу одного з батьків і (або) у твердій грошовій сумі, що визначається судом. Між сторонами не досягнуто згоди щодо участі батька в утриманні дитини. А тому аліменти слід стягувати за рішенням суду. Відповідно до довідки ВЧ А 3091 відповідач проходить військову службу, та його дохід за період з листопада 2016 року по квітень 2017 року склав 52\~054,96 грн. Зважаючи, що відповідач позов визнав, його дохід є регулярним, суд стягує аліменти розмірі 1/4 частки його доходу. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судові витрати позивачки за вимогу про розірвання шлюбу у розмірі 640 грн. підлягають стягненню з відповідача на її користь. Відповідно до частини третьої статті 88 ЦПК України судовий збір, від сплати якого позивачка звільнена при зверненні до суду за вимогу про стягнення аліментів, в розмірі 640 грн., слід стягнути з відповідача в дохід держави. Слід допустити до негайного виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць, відповідно до вимог статті \~367 ЦПК України.

Outcome: approved