Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з 28 лютого 1998 року перебуває із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Однак, спільне життя із відповідачем не склалося, тому позивач змушена була рік тому разом із спільними дітьми переїхати до своєї матері в Житомирську область. З моменту фактичного припинення шлюбу, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, не цікавиться їх здоровям та розвитком, тобто повністю усунувся від виконання своїх батьківських обовязків. Позивач вважає, що примирення між нею та відповідачем не можливе. Її рішення щодо розірвання шлюбу цілком обдумане. Спільні від подружжя діти проживають із позивачем, а відповідач, як батько дітей, зобовязаний також надавати матеріальну допомогу на їх утримання. З огляду на викладені обставини, позивач просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, а також стягнути із відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1600 грн. щомісячно, з моменту предявлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Також просила здійснювати розгляд справи за її відсутності. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не зявився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не відомі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлено одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Із копії свідоцтва про одруження серії І-БК № 067663 вбачається, що 28 лютого 1998 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з філією Державного Центру розвитку сімї зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], після одруження прізвище дружини [PERSON] (а. с. 6). Від спільного подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Батьком у свідоцтвах про їх народження зазначений [PERSON] ( а. с. 14 - 15). Матеріалами справи встановлено, що спільні від подружжя діти проживають разом із позивачем, про що свідчить довідка № 204, видана 24.06.2016 року Крилівською сільською радою Ружинського району Житомирської області (а.с. 9). З огляду на викладене, та врахувавши те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що позов у частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди є неможливим та буде суперечити інтересам позивача. Відповідно до вимог ст. 180 ч. 1 ст. 183 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. ч. 1,2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду із відповідним позовом (п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року). За змістом ст. ст. 181,182 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі а при визначені розміру аліментів суд, враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дітей; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, вивчивши матеріали справи, взявши до уваги стан здоров'я та матеріальне становище дітей, враховуючи те, що відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі, шляхом стягнення із відповідача аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі по 800 грн. на кожну дитину. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного, та

Outcome: approved