overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, посилаючись на те, що [INFO] померла його тітка [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на домоволодіння та земельну ділянку. Однак, із-за тривалої хвороби із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори він своєчасно не звернувся, тим самим пропустив строк для прийняття спадщини. Просив суд надати додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні позивач повністю підтримав позов та додатково пояснив, що після смерті спадкодавці тривалий час хворів, похоронив дружину та двох синів, у зв'язку із чим пропустив строк для прийняття спадщини. Просив надати додатковий строк два місяця для подання заяви про прийняття спадщини. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу у його відсутності. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] від 29 травня 2006 року. З заповіту складеного від імені [PERSON] на користь [PERSON] та посвідченого секретарем Рингацької сільської ради Новоселицького району 15 грудня 2003 року вбачається, що спадкодавець заповіла позивачу все своє майно. Спадщину після смерті [PERSON] ніхто не прийняв, що підтверджується довідками нотаріальних контор Новоселицького району Чернівецької області, відповідно до яких спадкова справа після її смерті не відкривалася та довідкою Рингацької сільської ради Новоселицького району № 548 від 15 серпня 2014 року, відповідно до якої спадкодавець [PERSON] на час відкриття спадщини проживала одна. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Враховуючи, що після смерті [PERSON] спадщину ніхто не прийняв та відповідач позов визнав, а також те, що позивач після смерті спадкодавці доглядав за спадковим домоволодінням та тривалий час хворів, суд вважає, що він з поважних причин не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, тим самим пропустивши строк для її прийняття. За таких обставин, суд вважає за необхідне надати позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі ст.ст. 1268-1272 ЦК України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

у вересні 2014року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 05 липня 2008року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції м.Києва за актовим записом № 468 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Зазначив, що спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з несхожістю характерами, різними поглядами на життя. Впродовж останніх 2-х років сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити з викладених підстав. Відповідач в судовому засіданні позов визнала та проти розірвання шлюбу не заперечувала. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 05 липня 2008року Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції м.Києва за актовим записом № 468 (а.с.3). Згідно ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як вбачається з пояснень, сторони не підтримують шлюбних відносин та проживають окремо п'ять місяців, примирення не бажають, заперечують проти подальшого збереження шлюбу. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, зважаючи на норми ст.ст. 111, 112 СК України, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, суд вважає примирення сторін неможливим. Оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, вказуючи на те що 18.01.2012 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно з яким відповідачу був наданий кредит в сумі 5962,10 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0.12% на рік на суму залишку кредиту. Відповідач належним чином не виконав умови договору, в результаті чого має заборгованість в сумі 10775,13 грн. Прохав стягнути з відповідача заборгованість в сумі 10775,13 грн. та сплачені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надіславши на адресу суду лист, в якому прохав розглянути справу за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про час, місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином, в результаті чого, відповідно зі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно з ч.1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ст. 611 Цивільного Кодексу України передбачено сплату неустойки, як правовий наслідок порушення зобов'язань, встановлених договором. Згідно з кредитним договором від 18.01.2012 року [PERSON] був наданий кредит сумі 5962,10 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0.12% на рік на суму залишку кредиту. Згідно з представленим розрахунком сума заборгованості складає 10775,13 грн. На підставі вище викладеного, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 03 жовтня 1997 року між ним та відповідачами був укладений договір №7428 купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого він придбав квартиру [ADDRESS], яка належала відповідачам на підставі «Свідоцтва про право власності на житло» від 01.10.1997 року, за р.№580, зареєстрованого в ММБТІ 02.10.1997 року, за реєстр.№19331. В рахунок укладеного договору він передав відповідачам відповідну грошову суму, а вони фактично передали йому у власність нерухомість, а саме квартиру [ADDRESS]. Посилаючись на те, що при укладенні угоди сторони досягли згоди з усіх її суттєвих умов та виконали умови договору, але на теперішній час відповідачі ухиляються від нотаріального посвідчення укладеного договору, позивач просив визнати договір купівлі-продажу дійсним. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися судом повторно через оголошення у газеті «Ріднє Прибужжя». Третя особа у судове не з'явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася судом належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 03 жовтня 1997 року між позивачем та відповідачами був укладений договір №7428 купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого позивач придбав у власність квартиру [ADDRESS], яка належала відповідачам на підставі «Свідоцтва про право власності на житло» від 01.10.1997 року, за р.№580, зареєстрованого в ММБТІ 02.10.1997 року, за реєстр.№19331. Договір №7428 купівлі-продажу нерухомого майна був зареєстрований на Південній товарній біржі в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за р.№7428 від 03 жовтня 1997 року, зареєстрованого в ММ БТІ 06 жовтня 1997 року за №19331. У відповідності до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Враховуюче вище викладене,на підставі ст. ст. 224, 228, ч.2 ст. 57, ст.220, 328, 655 ЦК України, суд вважає позов підлягаючим задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сім'я розпалася. Сторони перестали підтримувати подружні відносини та з липня 2013 року проживають окремо. Оскільки, подружні відносини неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просив шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов. Відповідачка позов визнала та пояснила, що подальший шлюб із позивачем є неможливим. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 01 вересня 2010 року. Шлюб перший, від шлюбу мають одну малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. В даний час сторони не проживають разом, не бажають збереження сім'ї та наполягають на розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. На підставі ст.ст. 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сім'я розпалася. Сторони перестали підтримувати подружні відносини та з листопада 2013 року проживають окремо. Оскільки, подружні відносини неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просив шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов. Відповідачка позов визнала та пояснила, що подальший шлюб із позивачем є неможливим. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07 вересня 2012 року. Шлюб перший, від шлюбу мають одну малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. В даний час сторони не проживають разом, не бажають збереження сім'ї та наполягають на розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. На підставі ст.ст. 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини посилаючись на те, що [INFO] помер його батько [PERSON], останнім місцем проживання якого було в [ADDRESS]. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 5,92 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Любимівської селищної ради Каховського району, яка належала померлому на підставі державного акту. Позивач звернувся до нотаріальної контори щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, однак йому було відмовлено, оскільки ним пропущений строк для подачі заяви про прийняття спадщини. Іншим спадкоємцем є його сестра, відповідачка по справі. Спадкова справа не заводилася. Просив суд визначити йому строк для подання до Каховської районної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті його батька [PERSON], померлого [INFO]. В судове засідання сторони надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, представник позивача на позові наполягає, відповідачка з позовом згодна. Відповідно до ст. 197 ч. 2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши добуті в судовому засіданні докази, вважає необхідним позов задовольнити. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його смерть (а.с. 3). Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 5,92 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Любимівської селищної ради Каховського району Херсонської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку (а.с. 6). Позивач пропустив строк для прийняття спадщини, тому що вважав, що фактично прийняв спадщину, оскільки зберігає правовстановлюючий документ на земельну ділянку у себе. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно п. 3 ст. 1272 ЦК України спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про призначення спадщини. Таким чином, вивчивши матеріали справи, суд вважає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними, а позов таким, що підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, вказавши, що 23.04.1993 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського району м.Запоріжжя, про що в книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис №429. Від вказаного шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя не склалося через різні погляди на життя. Шлюбні стосунки з відповідачкою фактично припинені з грудня 2012 року. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглядати справу без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання повторно не з'явилась, з не відомих суду причин, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Суд, за згодою позивача, вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст. 224 ЦПК України за відсутністю відповідачки. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що 23.04.1993 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського району м.Запоріжжя, про що в книзі реєстрації зроблено відповідний актовий запис №429, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія І-ЖС № 288172. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Подружнє життя у сторін не склалося через різні погляди на життя. У зв'язку з цим шлюбні стосунки між ними припинені, спільне господарство не ведуть. Оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та відповідачки, суд приходить до висновку про те, що збереження сім'ї неможливе і тому шлюб між сторонами підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

У вересні 2014 року, позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що з 2008 року він перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають одну неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Протягом трьох років шлюбні відносини не підтримують, підставою розпаду сім`ї стало те, що погляди на життя стали взаємно протилежними, постійні суперечки та сварки призвели до втрати почуттів любові та поваги один до одного. Вважає збереження шлюбу не можливим. У судове засідання сторони надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач - позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, відповідач - позов визнає. Проаналізувавши обставини справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. До такого висновку суд приходить на підставі наступного. Матеріалами справи встановлено та підтверджено, 14 листопада 2008 року був укладений шлюб між сторонами, який зареєстровано Жовтневим відділом РАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 966. Від подружнього життя сторони мають одну неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Дані обставини стверджуються свідоцтвами про народження та про шлюб (а.с. 6-7). Як вбачається з матеріалів справи, протягом трьох років сторони не підтримують подружні відносини, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Підставою розпаду сім`ї стало те, що погляди на життя стали взаємно протилежними, постійні суперечки та сварки призвели до втрати почуттів любові та поваги один до одного. Позивач вважає збереження шлюбу не можливим. Враховуючи обставину, що сторони довгий час подружні стосунки не підтримували і підтримувати їх у подальшому позивач намірів не має, а відносини між ними фактично стали недружелюбними, суд приходить до висновку про те, що спільне життя суперечить їхнім інтересам, зберегти сім`ю немає можливості, тому шлюб за вимогою позивача розриває.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого з відповідачем 28.12.1996. У обґрунтування позовних вимог посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалось через різні характери та відсутність взаєморозуміння. Примирення та подальше спільне життя з ним не можливе. Від шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з відповідачем. Майновий спір відсутній. У судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач надав до суду письмову заяву в якій просив розгляд справи здійснити за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач заяву про розгляд справи за своєї відсутності та письмових заперечень проти позову до суду не надала. У відповідності до статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 28.12.1996 між сторонами Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис № 883, що підтверджується повторним свідоцтвом про одруження серії [NUMBER]. Із змісту позову видно, що спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на подружнє життя, відсутність взаєморозуміння, внаслідок чого шлюбні стосунки фактично припинено і намірів їх поновлювати позивач не має. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Відповідно до статей 21, 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За положеннями частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З'ясувавши фактичні взаємини між подружжям, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, а також те, що їх примирення неможливе, взявши до уваги встановлені судом обставини життя подружжя та відсутність підстав, які перешкоджали розірванню шлюбу в судовому порядку, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами підлягає розірванню. На підставі статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 243,60 судового збору, сплаченого при зверненні до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

у вересні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача в порядку регресу витрат, понесених в зв'язку зі сплатою страхового відшкодування, в сумі 11 834,56 грн. та судових витрат у справі. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 24 лютого 2011 року на вул. Ж. Дюрюгіної в м. Сімферополь з вини водія автомобіля [NUMBER] [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, що підтверджується постановою Київського районного суду м.Сімферополя від 24 березня 2011 року. Транспортний засіб одного з учасників ДТП, а саме: автомобіль [NUMBER], на момент дорожньо-транспортної пригоди був застрахований, в той час як автомобіль відповідача не являвся таким. 16 вересня 2011 року,

Outcome: approved