Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

У березні 2015 року до Радехівського районного суду Львівської області звернулася із позовом [PERSON] про визнання права власності на 1/4 частки будинковолодіння та права користування земельною ділянкою під житловим будинком. В обґрунтування позову вказувала, що [INFO] року помер [PERSON]. До складу спадкового майна увійшла 1/4 частки житлового будинку по [ADDRESS] та право користування земельною ділянкою під житловим будинком за вказаною адресою. Після смерті спадкодавця спадщину прийняв шляхом вступу у фактичне володіння спадковим майном його син [PERSON], який помер [INFO] року, що вбачається із свідоцтва про смерть [NUMBER]. На час смерті [PERSON], останній перебував у шлюбі із [PERSON] (позивачкою у справі), що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER]. Відповідно, [PERSON] є спадкоємцем першої черги, яка прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном. До складу спадкового майна увійшла 1/4 частки житлового будинку по [ADDRESS] та право користування земельною ділянкою під житловим будинком за вказаною адресою. Ухвалою Радехівського районного суду за клопотанням представника позивача [PERSON] було залучено до участі у справі треті особи, зокрема [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], КП ЛОР «Червоноградське МБТІ», оскільки дана справа може вплинути на їх права та обов'язки (т.1 а.с.56). Під час розгляду справи представником позивача збільшувалися позовні вимоги та неодноразово такі уточнювалися щодо адреси знаходження спадкового майна. Так, із клопотання про збільшення позовних вимог від 27.01.2016 року вбачається, що сторона позивача просила встановити юридичний факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON], який помер [INFO] року та визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS] (т.1 а.с.152). У подальшому, в ході розгляду справи, 12.05.2016 року уточнивши позовні вимоги, що узгоджується із вимогами ст.ст.27,31 ЦПК України, представник позивача просив встановити юридичний факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON], який помер [INFO] року; визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер [INFO] року; визнати за [PERSON] право постійного користування земельною ділянкою для будівництва і обслуговування житлового будинку у розмірі 1/4, що розташована по [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер [INFO] року (т.2 а.с.26). Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав частково та просив позов задовільнити, проте визнати право власності на спадкове майна, однак, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача пояснив, що згідно рішення Виконавчого комітету Радехівської районної ради від 25 січня 2005 року №20 [ADDRESS] було перейменовано на [ADDRESS] (т.1 а.с.190-191). Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] не заперечила вимоги в частині встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності за позивачкою на 1/4 будинковолодіння [ADDRESS]. Щодо решти позовних вимог та їх уточнень, такі стороною заперечені. Треті особи та представник КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» у судові засідання не з'явилися, однак були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи. Заслухавши пояснення представника позивача та заперечення представника відповідача і третьої особи, покази свідків, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до положень ст.ст.11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Так, судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що вбачається із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (т.1 а.с.6). До складу спадкового майна увійшла 1/4 частки житлового будинку [ADDRESS] та право користування земельною ділянкою під житловим будинком за вказаною адресою, що вбачається із реєстраційного свідоцтва від 24.06.1974 року (т.1 а.с.5). У відповідності до вимог ст.184 ЦПК України допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що його батьком є [PERSON], який помер [INFO] року. На момент смерті разом із ним проживав [PERSON], який після смерті батька продовжував здійснювати догляд за будинковолодінням, яке належало спадкодавцю на праві власності. Крім цього, дані обставини визнаються стороною відповідача та не оспорюються третіми особами. Відповідно до вимог статей 548 та 549 ЦК УРСР (був чинним на момент виникнення правовідносин) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців із дня її відкриття вчинив одну з дій, передбачених цією статтею: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Тобто, фактичне прийняття протягом зазначеного строку частини спадкового майна свідчить про прийняття спадщини в цілому. Таким чином, приймаючи до уваги вищенаведене і рекомендації, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», а також те, що [PERSON] опікувався спадковим майном, суд вважає, що є достатньо підстав для задоволення позову в частині визнання факту, що такий прийняв спадщину після смерті [PERSON]. Окрім цього, згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Норми п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. За змістом статті 524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ч.1 ст.529 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Судом встановлено, що час смерті [PERSON] (т.1 а.с.8), останній перебував у шлюбі із [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] (т.1 а.с.7). Відповідно, [PERSON] є спадкоємцем першої черги, яка прийняла спадщину після смерті її чоловіка [PERSON] шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном. До складу спадкового майна увійшла 1/4 частки житлового будинку по [ADDRESS] та право користування земельною ділянкою під житловим будинком за вказаною адресою. Та обставина, що спадкодавець не оформив спадщину та не здійснив реєстрації права власності, жодним чином не впливає прийняття спадщини позивачем, оскільки Верховний Суд України у своїй постанові від 13 червня 2012 року у справі №6-54цс12 зазначив, що право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Згідно ч.ч.1,2 ст.549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Посилання представника відповідача, що слід визнати право власності та користування на спадкове майно за адресою: [ADDRESS] Львівської області, оскільки згідно рішення виконавчого комітету Радехівської районної ради від 25 січня 2005 року №20 [ADDRESS] було перейменовано на [ADDRESS] не заслуговують на увагу з врахуванням наступного. Із реєстраційного свідоцтва від 24.06.1974 року та матеріалів інвентаризаційної справи вбачається, що спадкове майно знаходиться по [ADDRESS]. Із рішення виконавчого комітету Радехівської районної ради від 25 січня 2005 року №20 не вбачається, на яку вулицю було перейменовано [ADDRESS] (т.1 а.с.190-191). Крім цього у матеріалах справи наявні дві довідки від КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» із зазначенням інших адрес місцезнаходження спадкового майна. Тому суд приймає до уваги саме реєстраційне свідоцтво від 24.06.1974 року, яке засвідчує право власності на спадкове майно та адресу його знаходження. За змістом статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved