Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

У березні 2019 р. публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі також - ПАТ «Дельта Банк, позивач) звернулося до Печерського районного суду м. Києва з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської Олени Володимирівни(далі також - приватний нотаріус Верповська О. В., відповідач) про визнання права іпотекодержателя за договором іпотеки від 17.03.2008 № 79954, скасування рішення від 06.06.2016, індексний номер 29935875, про припинення іпотеки, скасування рішення від 06.06.2016, індексний номер 29935079, про припинення обтяження на нерухоме майно. Позов обґрунтований такими обставинами. На підставі кредитного договору від 17.03.2008 № 11315609000 АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», надав [PERSON] (далі за текстом - [PERSON] ) кредит в сумі 157 861,20 доларів США. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено договір іпотеки від 17.03.2008 № 79954, згідно з яким [PERSON] передала в іпотеку банку нерухоме майно - трикімнатну квартиру загальною площею 70,20 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] . (далі також - предмет іпотеки). 08.12.2011 ПАТ «Укрсиббанк» уклав ПАТ «Дельта Банк» договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитом, що виданий [PERSON] . 06.06.2016приватний нотаріус Верповська О. В. прийняла рішення за індексними номерами 29935875, 29935079 про припинення обтяжень на предмет іпотеки на підставі повідомлення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. від 22.04.2016 № 7780 про погашення [PERSON] боргу за кредитом. Позивач зазначає, що насправді заборгованість за кредитом погашена не була, а повідомлення від 22.04.2016 № 7780 Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» Кадировим В. В. не підписувалось та банком до нотаріуса чи інших осіб не направлялось. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 20.03.2019 позовну заяву направлено для розгляду за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва. Ухвалою від 12.07.2020 відкрито провадження за цим позовом та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження в підготовче засідання на 10.12.2019. 25.11.2019 від приватного нотаріуса Верповської О. В. надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, які мотивовані тим, що про погашення заборгованості позичальника перед кредитором свідчив виданий позивачем відповідний лист, який відповідно до пункту 5.1. Розділу 5 Глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України є достатнім доказом відсутності заборгованості, внаслідок чого у нотаріуса не було підстав відмовляти у припиненні іпотеки та обтяження. 10.12.2019 у зв`язку з нез`явленням сторін суд відклав підготовче засідання на 06.04.2020. 06.04.2020 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з підстав карантину, яке суд задовольнив та відклав підготовче засідання на 17.09.2020. 08.04.2020 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з підстав карантину. В підготовче засідання 08.04.2020 учасники справи не з`явилися, суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 18.01.2021. 18.01.2021 у зв`язку з неявкою сторін суд відклав розгляд справи на 19.04.2021. В судове засідання 19.04.2021 сторони не з`явилися без повідомлення причин неявки, проте ураховуючи, що справа тривалий час перебуває в провадженні суду, а надані сторонами докази є достатніми для прийняття обґрунтованого рішення, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності її учасників. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 17.03.2008 між АКІБ «Укрсиббанк» (банком) та [PERSON] (позичальником) було укладено кредитний договір № 11315609000 (далі за текстом - кредитний договір), на підставі якого [PERSON] видано кредит в сумі 157 861,20 дол. США на строк до 17.03.2038 зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 11,90% річних. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором 17.03.2008 між його сторонами укладено нотаріально засвідчений договір іпотеки № 79954 (далі за текстом - договір іпотеки), відповідно до умов якого позичальник передала банку в іпотеку нерухоме майно - трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Відомості про іпотеку та про обтяження предмета іпотеки були зареєстровані у Державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 19.03.229, номер запису про іпотеку: 10669064; номер запису про обтяження: 10669090. 08.12.2011 між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за укладеними з [PERSON] кредитним договором. На підставі цього договору до Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було внесено відомості про ПАТ «Дельта Банк» як іпотекодержателя та обтяжувача. 06.06.2016 приватним нотаріусом Верповською О. В. як державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію припинення іпотекищодо квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (індексний номер рішення: 29935875) та про припинення її обтяження (індексний номер рішення: 29935079). Підставою для проведення оспорюваних реєстраційних дій послугувало адресоване приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу повідомлення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» Кадирова В. В. від 22.04.2016, вих. № 7780, про те, що іпотечний договір з [PERSON] припинено внаслідок повного виконання зобов`язань за кредитним договором № 11315609000 від 17.03.2008, у зв`язку з чим банк просить зняти заборону на відчуження предмета іпотеки. Як стверджує позивач, заборгованість [PERSON] за кредитним договором не погашена, а повідомлення, на підставі якого були проведені оспорювані реєстраційні дії, Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» Кадировим В. В. не підписувалось і не видавалось. На підтвердження вказаних обставин позивачем надано розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором, відповідно до якого станом на 26.02.2019 розмір заборгованості становить 10 803 987,13 грн. У статтях 15, 16 Цивільного кодексу України закріплене право кожного на захист свого цивільного (особистого немайнового або майнового) права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України). За приписами частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним з основних принципів цивільного судочинства є принцип диспозитивності, який полягає у тому, що зацікавлена особа вільно розпоряджається своїми матеріальними та процесуальними правами, а відтак позивач на власний розсуд визначає особу, до якої пред`являє вимоги. За змістом норм цивільного процесуального закону позивачем є особа, яка звернулася до суду у встановленому законом порядку та стверджує про порушення, невизнання або оспорювання своїх прав, свобод чи інтересів іншими учасниками цивільних відносин, а відповідач - це особа, яка має нести установлену договором або законом відповідальність. Отже належний суб`єктний склад учасників спору є тоді, коли у сторін спору існує зв`язок із предметом позову, тобто щодо предмету позову у сторін виникають суб`єктивні права. Від належного суб`єктного складу сторін залежить питання про задоволення позовних вимог з підстав їх законності. У разі ж, якщо буде встановлено, що відповідач є неналежним, у нього не виникає суб`єктивних прав щодо предмету позову, то підстави для задоволення позовних вимог відсутні незалежно від їх відповідності вимогам закону. Предметом цього позову є скасування рішень про реєстрацію припинення іпотеки та обтяження нерухомого майна, які прийняті приватним нотаріусом як державним реєстратором в межах повноважень, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на час вчинення оспорюваних реєстраційних дій, далі - Закон № 1952-VI), який регулює правовідносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до статті 1 Закону № 1952-VI його дія поширюється на державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав. Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Абзац четвертий частини п`ятої статті 3 Закону № 1952-IV визначає, що державна реєстрація прав проводиться будь-яким державним реєстратором за заявами у сфері державної реєстрації прав. Наведене означає, що державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви, поданої зацікавленою особою. Згідно положень статті 4 Закону № 1952-VI державній реєстрації прав підлягають, зокрема, іпотека та заборона відчуження нерухомого майна. Частиною першою статті 10 Закону № 1952-VI встановлено, що державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) державний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону. У відповідності до частини третьої цієї норми державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі; 4) під час проведення державної реєстрації прав на земельні ділянки використовує відомості Державного земельного кадастру шляхом безпосереднього доступу до нього у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до нього записи про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації прав; 7) виготовляє електронні копії документів та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); 8) формує документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; 9) формує та веде реєстраційні справи у паперовій формі. 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. За приписами частини першої статті 18 Закону № 1952-VI державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації; 6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником; 8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Частина друга цієї норми передбачає, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Процедура проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедура взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначена Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015. Слід зазначити, що на час вчинення оспорюваних реєстраційних дій вищевказаний Порядок не визначав перелік документів, необхідних для державної реєстрації припинення обтяження нерухомого майна іпотекою у зв`язку з виконанням умов основного правочину. Водночас порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат». Відповідно до статті 1 цього Закону нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). На нотаріусів, які працюють у державних нотаріальних конторах або займаються приватною нотаріальною діяльністю, законом може бути покладено вчинення інших дій, відмінних від нотаріальних, з метою надання їм юридичної вірогідності. Перелік нотаріальних дій, що вчиняють нотаріуси, визначає стаття 34 цього Закону, згідно з якою нотаріуси, зокрема, накладають заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), що підлягає державній реєстрації. Станом на 2016 р. у Законі України «Про нотаріат» була відсутня чітка вказівка на те, що до повноважень нотаріусів належить зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна, яке підлягає державній реєстрації, проте пунктом 5.1. Розділу 5 Глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованого Міністерством юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595, передбачено, що нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення кредитора про погашення позики. Аналіз змісту наведених законодавчих норм та положень підзаконних актів в їх сукупності дає підстави для висновку, що сторонами у цивільно-правовому спорі щодо реєстрації майна, майнових прав та обтяження такого права єз одного боку особа, яка оспорює реєстраційну дію, а з іншого - особа, на користь якої вчинено оспорювану реєстраційну дію. Правова позиція з даного питання викладена у постановах Верховного Суду від 04.09.2018 по справі № 823/2042/16, від 01.04.2020 по справі № 520/13067/17 та від 17.02.2021 по справі № 320/9049/18. У спірних правовідносинах безпосередній зв`язок з предметом позову існує у позивача та у [PERSON] , на користь якої були вчинені оспорювані реєстраційні дії, а відтак вимоги позивача до приватного нотаріуса Верповської О. В. заявлені до неналежного відповідача, що є підставою для відмови у задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed