Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

у вересні 2015 року позивачка звернулась до суду з даним позовом до відповідача, в якому просить стягнути на свою користь борг у розмірі 48113 гривень та судові витрати. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 11 листопада 2010 року [PERSON] взяла в неї у борг грошові кошти у розмірі 23600 гривень та 1135 доларів США, (що в національній валюті України становило 27013 гривень), про що власноруч написала розписку. Відповідачка зобов'язалась повернути борг 11 липня 2011 року, однак у встановлений строк повернула лише 2500 гривень. Решта суми боргу 48113 гривень до теперішнього часу не повернула. Під час розгляду справи позивачка підтримала свій позов, просила його задовольнити. Також, [PERSON] пояснила суду, що на її неодноразові звернення до відповідачки з приводу добровільного повернення боргу, [PERSON] не реагує, кошти не повертає, ухиляється від свого зобов'язання. Просила стягнути з відповідачки на свою користь борг у розмірі 48113 гривень, без трьох процентів річних та інфляційних збитків за несвоєчасне виконання зобов'язання, а також стягнути судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 487 гривень 20 гривень. Під час розгляду справи, відповідачка [PERSON], її представник [PERSON] позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні. Заперечуючи проти позову [PERSON] пояснила суду, що гроші в борг у [PERSON] брала, однак повернула їх у повному обсязі. Надану нею розсписку від 11 листопада 2010 року про боргові зобов'язання перед позивачкою написала під фізичним та психологічним тиском [PERSON], яка погрожувала як їй, так і її родичам. Відповідачка, її представник, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи, у дане судове засідання не з'явилися, не повідоміли суд про поважні причини неявки. Заслухавши пояснення позивачки, відповідачки та її представника, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статею 61 ЦПК України встановлено, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з копії розписки (а.с.8), 11 листопада 2010 року [PERSON] взяла в борг у [PERSON] грошові кошти: 23600 гривень та 1135 доларів США (на день подачи позову до суду 1 долар США дорівнював 23.8000 гривень, що становить 27013 гривень), про що відповідачка написала розписку та зобовязалась повернути борг 11 липня 2011 року. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що позивачка передала відповідачці у борг грошові кошти, які [PERSON] зобов'язалась повернути у строк, встановлений у розписці. Відповідачка добровільно повернула частку боргу у розмірі 2500 гривень, решта суми 48113 гривень до цього часу не повернула, ухиляється від свого зобов'язання. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивачки борг у розмірі 48113 (сорок вісім тисяч сто тринадцять) гривень. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивачки слід стягнути документально підтверджені судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 487 гривень 20 копійок (а.с.1-3). Твердження [PERSON] в частині того, що взяті у [PERSON] гроші в борг вона повернула позивачці у повному обсязі, а надану розписку від 11 листопада 2010 року була написана нею під фізичним та психологічним тиском позивачки, яка вимагала в неї гроші, суд вважає необгрунтованими та не підтвердженими належними доказами. Посиланя [PERSON] на те, що на початку 2014 року вона подала до відділу поліції заяву про вимагання [PERSON] в неї 11 листопада 2010 року грошей, не є належним доказом відсутності боргових зобов'язань перед [PERSON] за розпискою від 11 листопада 2010 року.

Outcome: approved