Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернувсь до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що з 1977 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та мають доньку [PERSON] За час спільного проживання ними була приватизована квартира [ADDRESS]. Сімейне життя з [PERSON] не склалось, та шлюбні відносини були припинені, всі документи залишились в [PERSON] Згодом на його вимоги проживати в квартирі відповідачка та [PERSON] повідомили, що він не має жодних прав на квартиру. Для зясування даного питання він звернувся, на всяк випадок, до обласного нотаріального архіву для надання копії договору дарування 1/3 частини квартири. На його здивування, йому було надіслано копію договору дарування від 17 квітня 2001 року. Тому лише в грудні 2014 року він дізнався про існування оспорюваного правочину. Даний договір він не підписував, тому відсутнє його волевиявлення і правочин має бути визнаний судом недійсним. Крім того, зазначив, що 17 квітня 2001 року він не міг фактично підписувати договір, оскільки перебував у відрядженні до смт Тарутіно Одеської області на будівництві. Тому просив суд визнати недійсним договір дарування від 17 квітня 2001 року, укладеного між ним та [PERSON], 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, що дана квартира була приватизована на трьох осіб. У подальшому він виїхав з квартири, не проживав в ній, витрати по її утриманню не ніс. Останні роки між ним та відповідачкою стали неприязні відносини, на час укладення оспорюваного правочину він їм вірив. З 2000 року по осінь 2001 року перебував в тривалому відрядженні в смт Тарутіно. Там перебував весь час, лише пару раз приїздив на свята. Тому договір у нотаріуса в Києво-Святошинському районі він не міг підписувати. Вказав, що відповідачка має ще нерухомість, а він є людиною похилого віку, іншого житла не має, і фактично залишився на вулиці. Просив задоволити позов в повному обсязі. У судовому засіданні відповідачка проти позову заперечувала. Суду пояснила, що останні роки в неї з батьком погіршились відносини, але на час укладення договору були гарні. Це була батькова ініціатива подарувати частину квартири. Укладений договір відповідає вимогам закону, при його посвідченні [PERSON] особисто його підписав. Крім того, вказала, що позивач пропусти в строки звернення до суду щодо оспорювання правочину. Просила відмовити в задоволенні позову як через необґрунтованість, так і через пропуск строку позовної давності. Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 17 квітня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] укладеного договір дарування 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу [PERSON] З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №34687408 від 10 березня 2015 року вбачається, що право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного судочинства, а також інтересам держави та суспільства, його моральним засадам. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У п. 8 постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. На підтвердження своїх позовних вимог за ухвалою суду було призначено експертизу. Згідно висновку експерта ГУ МВС України в Київській області НДЕКЦ №3-03/893 від 20 серпня 2015 року: підпис від імені [PERSON] у договорі дарування 1/3 частини квартири, що укладений між [PERSON] та [PERSON] 17 квітня 2001 року, виконаний ймовірно [PERSON]. Вирішити питання у категоричній формі не представляється можливим через значний розрив у часі між виконання підписів у документа, що надані на експертизу у якості порівняльного матеріалу, а також відсутність достатньої кількості вільних зразків підписів [PERSON] за 199-2001 роки. Даний висновок суд до уваги бере, оскільки він проведений на підставі наданого суду оригіналу оспорюваного договору, вільних зразків почерку та наданих позивачем зразків підписів, при проведення експертизи були дотримані процесуальні норми. Посилання, що до відділу справа надійшла не упакованою, суд оцінює критично. Так, у висновку вказано, що цивільна справа до канцелярії установи надійшла поштою, а до відділу не упаковані, але відповідають опису, вказаному в супровідному листі до ухвали суду. Щодо неповноти та неясності висновку, слід вказати, що судом відповідно до ст.. 10 ЦПК України розяснено обовязки сторін щодо доведення своїх вимог та подачі документів, необхідних для проведення експертизи. На підставі наданих сторонами документів, в тому числі і відповідачка надала примірник оспорюваного договору, проведена експертиза. Нових документів для проведення експертизи позивачем подано не було. З листа ПАТ «Укргазбуд» №20 від 27 січня 2015 року вбачається, що з 15 лютого 2001 року [PERSON] був відряджений як машиність автокрану 6 розряду до смт Тарутіно Одеської області на будівництво; з 15 жовтня 2001 року приступив до роботи в БМУ №21 АТФ «Укргазбуд» після повернення з відрядження; з 05 грудня 2005 року був звільнений. Покази свідків [PERSON] та [PERSON] суд оцінює критично, оскільки вони повідомили суду субєктивні думки, а не обєктивні дані, які мають важливе значення для справи. За ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Інших доказів на підтвердження своїх доводів позивачем суду не надано. Посилання позивача, що навіть з наглядного сприйняття підписи різняться, суд до уваги не бере, оскільки дані мають встановлюватись експертами. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed