Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визначення порядку користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що їй належить право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS]. З відповідачами, які також є співвласниками квартири, склалася конфліктна ситуація, і виникли непорозуміння щодо користування спільним житлом. Позивач просила визначити порядок користування квартирою за варіантом № 3, який запропонований у висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 2-16 від 18 березня 2016 року, а саме: -у користування їй на 1/3 частку квартири визначити житлову кімнату 8 площею 16,4 кв.м., -у користування співвласникам [PERSON] та [PERSON], які разом мають право власності на 2/3 частки квартири, визначити житлову кімнату 2 площею 10,9 кв.м. з лоджією площею 3,1 кв.м., житлову кімнату 3 площею 9,7 кв.м., кладову 4 площею 1,3 кв.м., житлову кімнату 7 площею 7,8 кв.м., -у спільному користуванні всіх співвласників залишити коридор 1 площею 12,1 кв.м., вбиральню 5 площею 1,3 кв.м., ванну 6 площею 2,9 кв.м., кухню 9 площею 8,9 кв.м. Відповідачі позов визнали частково, пояснили, що не заперечують права позивача на користування спільною квартирою і не чинять їй перешкод у вселенні та проживанні в спірній квартирі. Водночас, відповідачі заперечували проти надання у користування [PERSON] житлової кімнати площею 16,4 кв.м. Вважали, що такий порядок користування квартирою порушить законні права малолітніх дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідачі пропонували надати позивачу у користування будь-яку з інших трьох житлових кімнат квартири. Представник третьої особи - виконавчого комітету Кременчуцької міської ради як органу опіки та піклування - Телятник Н.І. просила суд слухати справу без її участі та покладалася на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, встановив такі фактичні обставини справи: [PERSON] є власником 1/3 частки квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом (а.с. 6). [PERSON] (рідна сестра позивача) та [PERSON] (племінниця позивача) - кожна мають право на 1/3 частку спірної квартири на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № 64 від 2 вересня 1996 року, виданого УЖКГ виконкому Кременчуцької міської ради, та заочного рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 01 листопада 2011 року? яке набрало законної сили 4 червня 2012 року (а.с. 10-12). Квартира має загальну площу 74,4 кв.м., житлову площу - 44,8 кв.м. та складається з наступних приміщень: кімнати 2 площею 10,9 кв.м., кімнати 3 площею 9,7 кв.м., кімнати 7 площею 7,8 кв.м., кімнати 8 площею 16,4 кв.м., а також підсобних приміщень - коридору 1 площею 12,1 кв.м., лоджії площею 3,1 кв.м., кладової 4 площею 1,3 кв.м., вбиральні 5 площею 1,3 кв.м., ванної кімнати 6 площею 2,9 кв.м., кухні 9 площею 8,9 кв.м.(а.с. 8,9). Згідно довідки № 636, виданої ТОВ «Житлорембудсервіс» (а.с.13), у квартирі постійно зареєстровані [PERSON], [PERSON] та малолітні [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO]. Відповідачі стверджують, що в квартирі також постійно проживають чоловіки відповідачів - [PERSON] та [PERSON] Згідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження №2-16 від 18 березня 2016 року (а.с. 14-20) можливі три варіанти встановлення порядку користування приміщеннями спірної квартири. Третій варіант визначення порядку користування квартирою, коли співвласнику [PERSON] на належну їй 1/3 частку квартири виділяється приміщень площею 24,8 кв.м., а [PERSON] та [PERSON] на 2/3 частки квартири виділяється приміщень площею 49,6 кв.м., відповідає ідеальним часткам співвласників. Вирішуючи спір, суд виходить із положень статті 358 ЦК України про те, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов'язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Така правова позиция, висловлена Верховним Судом України у Постанові від 17 лютого 2016 року (справа № 6-1500цс 15). Досліджуючи варіанти можливого порядку користування квартирою, суд зауважує на наступне: всі чотири жилих кімнати квартири є ізольованими; натомість, виділення позивачу кімнати 7 площею 7,8 кв.м. або кімнати 3 площею 9,7 кв.м. або кімнати 2 площею 10,9 кв.м. невиправдано зменьшить житлову площу, на яку має право претендувати позивач (44,8 кв.м. :3 = 14,8 кв.м). До того ж, виділення кімнати 2 площею 10,9 кв.м. з лоджією площею 3,1 кв.м. неможливо, оскільки кімната 3 має вікно на лоджію. Суд погоджується з тим, що запропонований позивачем варіант порядку користування квартирою найбільшою мірою відповідає розміру ідеальних часток співвласників у праві власності на спільне майно. Малолітні діти, які проживають у спірній квартирі і права власності на яку вони не мають, після встановлення порядку користування збережуть своє право користуватися квартирою. Отже, задоволення позовних вимог не потягне за собою порушення законних прав та інтересів неповнолітніх осіб. На підставі викладеного, відповідно до статей 215-218 ЦПК України, -

Outcome: approved