Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

У березні 2021 року представник позивача [PERSON] - адвокат Кадук В.В. звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , мотивуючи свої вимоги тим, що позивач є головним наймачем зазначеної квартири. Відповідач зареєстрований у вказаній квартирі, але починаючи з березня 2018 року не проживає у ній, особистих речей у квартирі не має, за комунальні послуги, що нараховуються за кількістю зареєстрованих у квартирі осіб, не сплачує. Всі витрати позивачу доводиться нести самостійно, що суттєво впливає на її матеріальне становище та перешкоджає отримати субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. Ухвалою від 19.04.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено судове засідання по справі на 17.05.2021 для розгляду справи по суті. Ухвалою від 17.05.2021 розгляд справи було відкладено на 14.06.2021 у зв`язку з відсутністю у суду відомостей щодо місця проживання відповідача. Відповідач надіслав суду відзив на позов, в якому заявлені позовні вимоги визнав у повному обсязі, повідомив, що дійсно в березня 2018 року по теперішній час у квартирі за адресою: [ADDRESS] він не проживає і наміру в подальшому там проживати не має (вх.№9117 від 07.05.2021). Крім того, до суду від відповідача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність та в якій він, у доповнення до відзиву на позов, вказав, що його власних речей у квартирі немає, перешкод у користуванні квартирою йому ніхто не чинить, наміру в подальшому проживати в ній не має, оскільки фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (вх.№11011 від 01.06.2021). Представник позивача подала суду заяву про приєднання документів, а саме: ордеру на житлове приміщення №87 від 15.01.1988, який виданий [PERSON] (вх.№11870 від 14.06.2021). У судове засідання позивач та представник позивача не з`явились. Представник позивача подала заяву вх. № 11871 від 14.06.2021, в якій просила справу розглянути без її участі та участі позивача. Частиною 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 8 ст. 279 ЦПК України визначено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти, що мають значення для справи і відповідні їм правовідносини. Позивач - [PERSON] є основним квартиронаймачем квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією ордеру на жиле приміщення №87, виданого виконавчим комітетом Тернівської районної ради народних депутатів м. Кривого Рогу 15.01.1988 та підтверджується довідкою №74 від 11.03.2021, виданою Криворізькою об`єднаною міською довідково-інформаційною службою (копії, а.с.11, 58). Крім позивача, у вказаній квартирі зареєстрований її син [PERSON] , що зазначено у вищевказаній довідці. Відповідач [PERSON] , за вказаною адресою не проживає починаючи з березня 2018 року, тобто понад шість місяців, про що свідчить акт від 12 березня 2021 року (копія, а.с.23). Відповідач не сплачує комунальні послуги, які нараховуються позивачу за утримання квартири, що суттєво впливає на матеріальний стан останньої (інформація про сплату комунальних послуг, а.с.11-22). Відповідно до ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно з ч.1, 2 ст.71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст.72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року зазначав, що поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було в законному порядку встановлене, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зв`язків із конкретним місцем. Утрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання в право на житло. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі статті 71ЖК УРСР, предметом доказування є причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Відповідач визнавши позов, фактично погодився із своєю відсутністю з березня 2018 року у вказаній квартирі, де він зареєстрований, без поважних причин понад встановлені житловим законодавством строки, тобто більше шести місяців, та відсутністю будь-яких перешкод від позивача у здійсненні ним права користування цією квартирою. Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Позивачем надано суду достатньо належних доказів, які свідчать про наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, так як він без поважних причин понад шість місяців у ньому не проживає, за відсутності між позивачем і відповідачем домовленості про це і відсутністю причин, передбачених законом, які вважаються поважними; з заявою про збереження за ним жилої площі до наймодавця не звертався. За таких обставин, суд приходить до висновку про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, наслідком чого є задоволення позовних вимог. Крім того, на підставі імперативних приписів частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати за сплачений судовий збір. Водночас, зважаючи на визнання відповідачем даного позову, суд застосовує частину першу статті 142 ЦПК України, за якою у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма закріплена частиною третьою статті 7 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, ст. ст. 12, 13, 77-80, 89, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, ЦПК України, суд

Outcome: approved