Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

У березні 2018 року позивач, звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просила змінити розмір аліментів, присуджених за рішенням суду, та стягувати з останнього на її користь аліменти на утримання їх спільної неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], в твердій грошові сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до її повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що сума стягуваних аліментів в розмірі 250 грн. є недостатньою для утримання та забезпечення усіх матеріально-необхідних потреб дівчинки. Крім того зазначає, що в даний момент її матеріальний стан погіршився, оскільки у 2009 році вона вдруге офіційно зареєструвала шлюб з іншим чоловіком - [PERSON], від якого вони мають ще двох неповнолітніх дітей 2009 та [INFO], які також перебувають на їх спільному утриманні та потребують матеріального забезпечення. В той же час у відповідача матеріальний стан покращився, оскільки він працевлаштувався у м. Києві і хоч неофіційно, але постійно отримує стабільні доходи, а тому має змогу сплачувати аліменти на забезпечення їх спільної неповнолітньої доньки [PERSON] в більшому розмірі встановленому чинним законодавством на сьогоднішній день. Сторони в судове засідання не прибули. В письмових заявах до суду просили справу розглянути без їхньої участі, позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, проти чого відповідач не заперечив, погодився сплачувати аліменти на їх спільну доньку у вказаному розмірі. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Судом встановлено, що 18.03.2008 року шлюб між сторонами розірвано, проте від нього вони мають спільну неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO].(а.с.6,7). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обов'язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Розірвання шлюбу між батьками чи проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, вони зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України), а у разі якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання, і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення ними 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу (ст. 199 СК України). Способи виконання обов'язку утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дочку, сина визначені ст.ст. 181, 200 СК України, за змістом яких, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Відповідно до рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 08.09.2009 року (далі - Рішення) та виконавчого листа № 2-1314/09 від 10.09.2009 року (далі - Виконавчий лист) з відповідача - [PERSON] на користь позивача - [PERSON] стягуються аліменти на утримання їх спільної неповнолітньої доньки [PERSON], в твердій грошовій сумі в розмірі 250 грн. щомісячно, починаючи з 08.07.2009 року до її повноліття - [INFO](а.с. 4,5) Відповідно до матеріалів справи, а саме копії свідоцтва про шлюб та свідоцтв про народження, судом встановлено, що позивач з 13.01.2009 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого вона має ще двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. (а.с. 11,12,13). Відповідно до довідки про доходи наданої ФОП [PERSON] з'ясовано, що [PERSON] працює продавцем продовольчих товарів в магазині «Маршал», де її заробітна плата за лютий місяць 2018 року становить 3 723 грн., на рівні мінімальної.(а.с. 14) Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, з часу видачі Виконавчого листа матеріальний стан сторін змінився. У відповідача покращився матеріальний стан, зі змісту позовної заяви встановлено, що він періодично отримує високий та стабільний матеріальний дохід за місцем своєї роботи у м. Київ, інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних батьків на своєму утриманні немає, у встановленому законом порядку не подав будь-які заперечення та не висловив власної думки, щодо розміру встановлених позивачем аліментів, якій, вважаючи на те, що на її утриманні перебуває ще двоє неповнолітніх дітей, а рівень заробітної плати встановлений на рівні мінімального, катастрофічно не вистачає, для забезпечення доньки усім матеріально необхідним, суми у 250 грн., оскільки дівчинка вже доросла, на момент винесення рішення досягла повних 14 років та має більші потреби ніж у віці коли їй присуджувались аліменти в меншому розмірі. Зазначені обставини є підставою для зміни розміру аліментів. Враховуючи наявність потреби позивачки у фінансовій допомозі з боку відповідача, який є здоровою молодою особою 36 років працездатного віку, з урахуванням визначеного Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (з 01.01.2018 року становить 1 860 грн. - для дітей віком від 6 до 18 років), розмір мінімальної заробітної плати (з 01.01.2018 року становить 3 723 грн.), розмір середньої заробітної плати по Житомирський області (яка згідно з офіційними даними Мінфіну України та Державного комітету статистики у Житомирській області за січень-квітень 2018 року становить 6 684 грн.) - суд приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків від прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку, а саме не менше 930 грн. щомісячно, що відповідатиме як інтересам дівчинки, так і матеріальному становищу та стану здоров'я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості, надасть змогу забезпечити першочергові життєві її потреби. Закон рівною мірою покладає обов'язок щодо утримання неповнолітньої доньки на обох батьків, що разом із присудженою сумою аліментів, забезпечить належне її утримання.

Outcome: approved