Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2016 року було роз'єднано у самостійні провадження поєднані в одному провадженні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. Справа перебувала в провадженні судді Шклярука Д.С. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.03.2017 року справа розподілена судді Слюсар Л.П. В обґрунтування своїх вимог позивач у позовній заяві посилалася на те, що 09 липня 2005 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що зроблений актовий запис за №401. [INFO] у подружжя народилася донька - [PERSON]. Сімейне життя між сторонами не склалось через різні погляди на життя, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між подружжям шлюбних відносин. З липня місяця 2015 року сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних відносин, а з червня 2016 року взагалі припинили проживати разом. За час перебування у шлюбі, сторонами по справі було придбано однокімнатну квартиру [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 12.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Бондаренко Р.О., зареєстрованого в реєстрі за №310 та зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, дана квартира була придбана за 99 750,00 грн. Окрім цього, сторонами було придбано наступне майно: кондиціонер, кухонні меблі, диван, дитяче ліжко, комп'ютер, телевізор, холодильник, шафа, пральна машинка «Samsung». У зв'язку з чим, позивач просить, з урахуванням того, що з нею проживає малолітня донька, визнати за нею право власності на майно, яке було набуте під час перебування у шлюбі з відповідачем, на ? частину квартири [ADDRESS], що розташована за адресою: [ADDRESS] загальною площею 39,0 кв.м., житловою площею 18,3 кв.м. та виділити їй в натурі пральну машинку «Samsung», вартістю 2900,00 грн., дитяче ліжко вартістю 800,00 грн. Відповідач позовні вимоги не визнав 21.06.2017 року звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, яка ухвалою суду від 21 червня 2017 року була прийнята судом та об'єднана в одне провадження з первісним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначив, що квартира за адресою: [ADDRESS] не може бути визнана спільною сумісною власністю подружжя, виходячи з того, що дана квартира була придбана виключно за його кошти, які були отримані за кошти отримані від продажу спадкового майна, яке залишилось йому після смерті його матері [PERSON], померлої [INFO] та після смерті батька [PERSON], померлого [INFO], а не за спільні кошти з [PERSON] Всі витрати на комунальні послуги за квартиру та речі для [PERSON], на побутову техніку, на харчування витрачав виключно [PERSON], так як [PERSON] ніде не працювала. Він також мав незначні доходи від своєї роботи, тому придбати дану квартиру за кошти сімейного бюджету не міг. У зв'язку з чим, просив визнати за ним право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] та витребувати від позивачки оригінали документів на квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача за основним позовом позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити в повному обсязі. Вказав, що зустрічні позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Так твердження [PERSON] стосовно того, що в момент придбання спірної квартири, яка була придбана виключно ним - придбана за особисті його кошти є безпідставним, так в тексті договору купівлі-продажу від 12.10.2013 року відомості про це не зазначені. А відповідно до п.7 Договору купівлі-продажу квартири, - сторони підтверджують, що дружина покупця згодна з укладанням цього договору, про що нотаріусом 12.10.2013 року посвідчена відповідна заява [PERSON], тобто, на той час спірна квартира була придбана не лише в інтересах [PERSON], а всієї сім'ї, на той час подружжя. Також, [PERSON] не доведено, належними та допустимими доказами те, що він отримав майно у спадок після смерті матері [PERSON] та після смерті батька [PERSON], та згодом його продав. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення основного позову, в задоволенні якого просили відмовити, та задовольнити зустрічний позов в повному обсязі. Вказали, що кошти на придбання спірної квартири були отримані від продажу двох квартир, які він прийняв у спадок після своїх батьків, а саме за ці кошти була придбана квартира за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з цим, право спільної сумісної власності на таке майно в [PERSON], не виникло і ця квартира є приватною власністю виключно [PERSON]. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], брат відповідача, суду показав, що після смерті батьків, він та його брат вирішили продати дві квартири, та, гроші які отримають від продажу - поділити. Після продажу квартири у [ADDRESS], він отримав 6 250 доларів США, а [PERSON] - 18 750 доларів США. Після продажу квартири на [ADDRESS] - не пам'ятає. У подружжя не було квартири, тому [PERSON] вирішив купити квартиру у [ADDRESS]. З проданих квартир [PERSON] перевіз телевізор «Samsung», холодильник, комп'ютер, шафу, диван. Свідок [PERSON], мати позивача [PERSON], в судовому засіданні суду показала, що сторони перебували у шлюбі з 2005 року. У 2012 році у сторін народилася дочка [PERSON]. Батьки [PERSON] померли в 2011, 2012 роках, а в 2013 році подружжя купили квартиру. Квартира була придбана з боргами. [PERSON] речей з квартири не вивозила. Не пам'ятає за яку суму було придбано квартиру у 2013 році. Свідок [PERSON], дружина брата відповідача, в судовому засіданні суду показала, що знає [PERSON] приблизно 10 років. Подружжя проживало в квартирі батьків. Коли батьки померли, брати отримали спадщину та згодом продали квартири в 2013 році. Гроші від продажу квартир були отримані в валюті долар США та гривні. На гроші від продажу спадкової квартири [PERSON] купив квартиру [ADDRESS]. [PERSON] займалась домашнім господарством та виховувала дитину. Речі для домашнього господарства були куплені в кредит. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, доходить висновку, що позовна заява за основним позовом задоволенню не підлягає, а зустрічна підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 липня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб, про що зроблений актовий запис за №401. Після одруження [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с.4). Від даного шлюбу у [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилася спільна донька - [PERSON], про що 21 серпня 2012 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області складено відповідний актовий запис за №871 (а.с.5). Як вбачається з копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER], виданого 18 листопада 1976 року, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.33). Батьки [PERSON] померли у 2012 року, батько [PERSON] [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 22 травня 2012 року Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області та мати [PERSON] [INFO], що підтверджується копією повторною свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 05 червня 2012 року Відділом державної реєстрації смерті Дніпровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.34-35). Згідно з Свідоцтвом про право власності на житло серії [NUMBER] від 04.07.2000 року, виданого Дніпропетровським державним підприємством по перевезенню вантажів та пасажирів Придніпровської залізниці, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира загальною площею 27,80 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 30.11.2017 року, [PERSON], відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 29.04.2013 року, належить спадкове майно після смерті [PERSON], яке складається з квартири, яка розташована за адресою [ADDRESS] (а.с.130). Так, як вбачається з копії договору купівлі-продажу квартири від 15 травня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованому в реєстрі за №338, [PERSON] та [PERSON] продали [PERSON] квартиру [ADDRESS], загальною площею: 46,0 кв.м., вартість якої склала 277 000 грн. 00 коп. Нерухоме майно належить продавцям на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпропетровським державним підприємством по перевезенню вантажів та пасажирів придніпровської залізниці, серія б/н, від 29.02.2000 року на підставі розпорядження (наказу) від 29.02.2000 року за №6967, зареєстрованого МБТІ міста Дніпропетровська та записано у реєстрову книгу за №304п-94-189 та на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою від 29.04.2013 року по реєстру №2-2247. 22.03.2013 року [PERSON] отримав від [PERSON] завдаток в сумі 4075,00 грн., а [PERSON] отримав від [PERSON] завдаток в сумі 12225,00 грн., залишок складає: у [PERSON] - 134 425,00 грн., у [PERSON] - 126 275,00 грн. (а.с.142-143). Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, номер довідки [NUMBER] квартира [ADDRESS] відповідно до договору дарування від 12.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко Р. О. належить на праві власності [PERSON]. Відповідно до додаткового Договору №1 до Договору від 26 липня 2013 [PERSON] та [PERSON] домовились про те, що з загальної суми квартири, яка складає еквівалент 25000 дол. США, [PERSON] отримує 18750 доларів США, а [PERSON] 6250 доларів США. Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 12.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко Р.О., - [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] придбав за 99 750 грн. 00 коп. в 14-поверхневому житловому будинку квартиру [ADDRESS], загальною площею 39,0 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.6-7). Також, з копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що [PERSON] є власником 1 частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], та належить останньому на праві приватної власності (а.с.8-9). За Сімейним кодексом України встановлена та діє презумпція спільності майна подружжя (ст.60 цього Кодексу), суть якої полягає у тому, що якщо майно було набуте за час шлюбу, то передбачається ( презумується), що воно є спільним. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження спільною сумісною власністю ( ст.63 СК України). Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Однак сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-612цс15, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного, для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю, суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя, а не кошти, які належали їй/йому особисто. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги за зустрічним позовом позивач та його представник вказували на той факт, що необхідна сума грошей для придбання спірної квартири була отримана [PERSON] від продажу спадкового майна, оскільки матеріальний стан молодої сім'ї не надавав можливості придбати квартиру, що підтвердили в судовому засіданні, допитані як свідки брат [PERSON] та його дружина [PERSON] та підтверджено письмовими доказами, що дає підстави зробити висновок, що гроші, які були отримані [PERSON] за продаж спадкових квартир, були витрачені на придбання спірної квартири. Тобто відповідачем спростовано презумпцію спільного майна подружжя. Згідно з відомостями Трудової книжки, [PERSON] в період з жовтня 2008 року по серпень 2015 року працювала на посаді вафельщика ПАТ «Дніпропетровський комбінат харчових концентратів». Суд критично відноситься до твердження представника позивача за основним позовом про те, що спірна квартира була придбана сім'єю [PERSON] за кошти подружжя, оскільки жодних належних та допустимих доказів суду надано не було, сім'я [PERSON] не мала грошей для придбання квартири, а лише після продажу [PERSON] спадкового майна і була придбана спірна квартира. Отже, спірна квартира хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти [PERSON] і це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є його особистою приватною власністю. Виходячи із вищевикладеного та оцінюючи докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача за зустрічним позовом знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, законні і підлягають задоволенню та не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача за основним позовом в частині визнання права власності на ? частину спірної квартири. Щодо заявлених позовних вимог [PERSON] за основним позовом про виділення їй в натурі пральної машини «Samsung» та дитячого ліжка, то як зазначив відповідач, дані речі як і інші про які не зазначає позивачка були придбані в шлюбі, на кредитні кошти, які він наразі сплачує і були викрадені з квартири та знаходяться в [PERSON] Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Виходячи із вищевикладеного, аналізуючи обставини в їх сукупності, оскільки позивачем за основним позовом не надано достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог в частині виділення майна в натурі, тому суд не вбачає законних підстав для їх задоволення у зв'язку з недоведеністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] підлягають стягненню на користь [PERSON] судові витрати по справі в розмірі 997 грн.50 коп. ( 1% від вартості спірної квартири 99 750 грн.).

Outcome: approved