Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про витребування у [PERSON] квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та зобов»язання відповідача передати йому цю квартиру, посилаючись на те, що рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 6 серпня 2013 року було визнано недійсним: проведений Чернігівською філією Товариства з обмеженою відповідальністю « Юнор» аукціон з реалізації квартири [ADDRESS], що належала [PERSON], переможцем якого визнано [PERSON]; свідоцтво про право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], видане 15 липня 2011 року приватним нотаріусом Чернігівського міського ноторіального округу [PERSON] Проте повернути спірну квартиру позивач не має змоги, оскільки квартира [PERSON] була продана [PERSON], а 17 лютого 2016 року подарована [PERSON] Вважаючи свої права, як власника квартири, порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 червня 2016 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння, зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково. Витребувано на користь [PERSON] з чужого незаконного володіння [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 3444,20 гривень та 964,60 гривень на користь держави судового збору. В іншій частині позову відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 червня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано, що попередніми судовими рішеннями [PERSON] було відмовлено в задоволенні його позовних вимог про визнання договору купівлі продажу квартири, витребування майна з чужого незаконного володіння, ухвалені між тими ж сторонами які є сторонами у спорі, що розглядається судом та невірно застосовано п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009 року « Про судове рішення у цивільній справі». Крім того, апелянт вважає, що норми ст.387 та ст. 388 ЦК України захищають права власника на повернення майна з чужого незаконного володіння, яким не є позивач [PERSON], оскільки на момент укладення договору дарування між [PERSON] та [PERSON], власником квартири [ADDRESS] була [PERSON] Право власності останньої було підтверджено численними судовими рішеннями, які набрали законної сили. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 15.06.1993 р., посвідченого державним нотаріусом Першої Чернігівської державної нотаріальної контори, реєстровий № 5-5225 (а.с.4-5). Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 06 серпня 2013 року було визнано недійсним проведений Чернігівською філією Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнор» (протокол № 261026 від 10 червня 2011 року) аукціон з реалізації [ADDRESS], що належала [PERSON], переможцем якого визнано [PERSON], визнано незаконним свідоцтво про право власності [PERSON] на [ADDRESS], видане 15 липня 2011 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] (реєстраційний № 4635), що зареєстроване у електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 05 квітня 2012 року за реєстраційним № 11077234 (№ запису 16882 у книзі 213). Цим рішенням встановлено, що недотримання ТОВ «Юнор» і Центральним ВДВС Чернігівського міського управління юстиції згаданих вище правових норм при проведенні оспорюваного аукціону порушило права позивача, гарантовані йому ч.ч. 2, 3 ст. 321 ЦК України, а в силу ч. 1 ст. 215 ЦК України оспорюваний [PERSON] аукціон є недійсним як такий, що проведений з порушенням ч. 5 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» та п. 4.8 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна (а.с. 6-9). 2 липня 2013 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу продав квартиру придбану ним на аукціоні [PERSON] ( а.с.144-147) Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 липня 2014 року, яке залишене ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 01.10.2014 року без змін у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання правочину недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності на квартиру, усунення перешкод в користуванні квартирою та виселення у задоволенні позову відмовлено. Цим рішенням встановлено, що 02.07.2013 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір купівлі-продажу спірної квартири, що був укладений між [PERSON] та [PERSON] та відповідно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване рішення приватного нотаріуса [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 3573858 від 02.07.2013 про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень (державну реєстрацію права власності) на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] від 02.07.2013 № 3576025. Прийняте рішення мотивоване тим, що [PERSON] станом на момент укладення даного правочину (договору купівлі-продажу квартири [PERSON].) був законним власником та добросовісним її набувачем з прилюдних торгів спірної квартири [ADDRESS], оскільки за законом правомірність права власності презюмується.( а.с.177-183) Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30.04.2015 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 10.06.2015 року рішення залишене без змін.( а.с.169-176) Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 грудня 2015 року, яка набрала законної сили, у справі позовом [PERSON] до [PERSON] про витребування майна та визнання права власності, провадження закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 15 липня 2014 року, яке залишене ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 01.10.2014 року без змін у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання правочину недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності на квартиру, усунення перешкод в користуванні квартирою та виселення у задоволенні позову відмовлено. Цим рішенням встановлено, що 02.07.2013 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір купівлі-продажу спірної квартири, що був укладений між [PERSON] та [PERSON] та відповідно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване рішення приватного нотаріуса [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 3573858 від 02.07.2013 про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] та рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень (державну реєстрацію права власності) на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] від 02.07.2013 № 3576025. Прийняте рішення мотивоване тим, що [PERSON] станом на момент укладення даного правочину (договору купівлі-продажу квартири [PERSON].) був законним власником та добросовісним її набувачем з прилюдних торгів спірної квартири [ADDRESS], оскільки за законом правомірність права власності презюмується. 1 грудня 2015 року [PERSON] подарувала належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] [PERSON]І.( а.с.128-129) Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з роз»яснень даних в п. 7 постанови Пленуму ВСУ України № 14 від 18.12.2009 року«Про судове рішення у цивільній справі» та п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» та дійшов до висновку про те, що коло осіб які приймають участь у даній справі не є тотожним у справах, які були розглянуті судами, а отже обставини підлягають встановленню на загальних підставах. Оскільки рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 6 серпня 2013 року визнано аукціон з продажу квартири [ADDRESS] недійсними, з підстав недійсності правочинів, правочин з відчуження спірної квартири на прилюдних торгах, відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України є недійсним з моменту його вчинення - 10.06.2011 року, отже підлягають захисту права позивача, як власника спірної квартири, яка вибула з його власності поза його волею, в результаті правочину, який визнаний недійним внаслідок того, що судом було встановлено порушення порядку реалізації цього майна з прилюдних торгів, а отже це є підставою витребування проданого майна від добросовісного набувача [PERSON], який став власником такого майна на підставі безоплатного договору. Позовні вимоги щодо зобов'язання відповідача передати квартиру позивачу не підлягають задоволенню, оскільки квартира є нерухомим майном, та з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, належним способом захисту порушених прав позивача є саме витребування майна. Апеляційний суд не може погодитись з даним висновком суду з наступних підстав. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі іншим шляхом. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність в діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння. Вказаний у ч.1 ст. 388 ЦК України перелік підстав , коли власник має право на витребування майна від добросовісного набувача є вичерпним і не поширюється на витребування майна від добросовісного набувача, якщо воно було продане в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Вказане виключення закріплене в ч.2 ст.388 ЦК України. По справі встановлено, що реалізація спірної квартири відбулась в примусовому порядку у зв»язку з невиконанням позивачем в добровільному порядку рішення суду про стягнення боргу. В п.30 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 « Про судову практику в справах про захист права власності на інших речових прав» роз»яснено, що після визнання публічних торгів недійсними майно, підлягає повторному продажу з піблічних торгів, відповідно до порядку, встановленого для виконання судового рішення, оскільки задаволення позову про визнання торгів недійсними не скасовує судового рішення, для виконання якого такі торги були проведені. Виходячи з вище зазначеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що норми ч. 1 ст. 388 ЦК України на які посилається позивач в позові, як на підставу для задоволення позовних вимог не підлягають застосуванню, оскільки майно , а саме квартира була продана в порядку встановленому для виконання судових рішень, а отже для правильного вирішення спору необхідно застосувати норми ч. 2 ст.388 ЦК України. За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволено , то судові витрати підлягають розподілу з урахуванням вимог ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved