Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

У вересні 2015р. позивач КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» звернувся до Оболонського районного суду м. Києва суду з позовом (а.с. 2-4 т. 1) до відповідачки [PERSON] , в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за спожиті комунальні послуги за період з 22 жовтня 2010р. по 27 червня 2014р. (включно) у розмірі 217 691,68 грн., яка складається: 183 680,40 грн. - основний борг, 24 619,68 грн. - інфляційні втрати, 9 391,39 грн. - три відсотки річних, а також понесені судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є постачальником житлово-комунальних послуг, споживачем яких є відповідач, як користувач нежитлового приміщення, розташованого по [ADDRESS] та користується житлово-комунальними послугами, які надає позивач. Відповідач свій обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг не здійснює, в результаті чого за ним рахується заборгованість по сплаті житлово-комунальних послуг за період з 22 жовтня 2010р. по 27 червня 2014р. Оскільки відповідач у добровільному порядку борг не погашає, позивач вимушений був звернутися до суду за його примусовим стягненням, а також просив суд стягнути інфляційні втрати та 3,0 % річних. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015р. відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. 18 січня 2016р. стороною відповідача було подано до суду заперечення на позов та заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 84-89 т. 1), в якій сторона відповідача заперечувала проти позову, посилаючись на те, що в нежитловому приміщенні, яке належить відповідачу встановлений лічильник теплової енергії, а тому саме показники такого засобу обліку підлягають врахуванню під час визначення обсягу спожитих комунальних послуг з опалення та гарячого водопостачання, проте вказані обставини не взяті позивачем до уваги. Також сторона відповідача зазначає, що стороною позивача пропущені строки позовної давності, а також, що позов є необґрунтованим та не надано позивачем належним доказів на підтвердження тверджень викладених у позовній заяві. 16 листопада 2016р. стороною відповідача було подано до суду пояснення (а.с. 244-245 т. 1). 30 січня 2017р. стороною позивача було подано до суду пояснення (а.с. 3-6 т. 2). 30 січня 2017р. позивачем було уточнено позовні вимоги (а.с. 8 т. 2) згідно яких просив суд: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за спожиті комунальні послуги за період з 22 жовтня 2010р. по 27 червня 2014р. (включно) у розмірі 208 887,67 грн., яка складається: 183 680,40 грн. - основний борг, 20 199,29 грн. - інфляційні втрати, 5 007,98 грн. - три відсотки річних, а також понесені судові витрати. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 08 лютого 2017р. справу було передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва (а.с. 73-74 т. 2). 16 травня 2018. стороною відповідача подано заяву про стягнення судових витрат (а.с. 130 т. 2). 12 червня 2018р. стороною позивача подано відзив на експертизу надану відповідачем (а.с. 149-151 т. 2). 12 червня 2018р. стороною позивача подано заперечення на заяву відповідача про стягнення судових витрат (а.с. 164 т. 2). 07 травня 2019р. стороною відповідача подано Акт звірки взаєморозрахунків (а.с. 2 т. 3). В судове засідання сторони не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином, представник позивача клопотав про розгляд справи без його участі позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, представник відповідача клопотав про розгляд справи без його участі проти позову заперечував в повному обсязі з підстав зазначених в запереченнях та просив відмовити в його задоволенні. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача з урахуванням уточнень позовних вимог, просив суд стягнути суму заборгованості за спожиті комунальні послуги за період з 22 жовтня 2010р. по 27 червня 2014р. (включно) у розмірі 208 887,67 грн., яка складається: 183 680,40 грн. - основний борг, 20 199,29 грн. - інфляційні втрати, 5 007,98 грн. - три відсотки річних. [PERSON] на праві власності належать нежитлове приміщення, розташоване по [ADDRESS] на підставі договору дарування від 24 грудня 2002р. Стороною відповідача зазначалося, що в належних відповідачці приміщеннях з 2005р. встановлений та опломбований засіб обліку теплової енергії «Unimag» заводський №02/022938, що регулярно проходив повірку, на підтвердження чого стороною надано відповідні докази. Позивач заперечував проти вказаних доводів відповідачки зазначивши, що прилад обліку теплової енергії, про який зазначає сторона відповідача, у встановленому порядку не прийнятий на облік, що підтверджується Актом складеним представниками ПАТ «Київенерго» та КП «ЦОС Шевченківського району» про порушення споживачем правил користування тепловою енергією та/або умов договору №01-11/263П від 13 листопада 2012р., про порушення умов договору №320-333 від 13 листопада 2003р., є доказом обґрунтованості нарахувань [PERSON] плати за послуги гарячого водопостачання. Також сторона позивача стверджує, що відповідачка не зверталася до позивача з приводу встановлення, перевірки, взяття на облік приладу (лічильника) з обліку теплової енергії. Однак, суд критично ставиться до вказаних доводів позивача, оскільки стороною відповідача було надано до суду заяви, які надсилалися позивачу, стосовно повідомлення про встановлення та опломбування засобу обліку гарячої, в яких також пропонувалось позивачу, з метою усунення будь-яких непорозумінь, надати доступ для перевірки цілісності та опломбування вказаного засобу та зняття показів, приведення показників рахунків до дійсних обсягів спожитих послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму коштів), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Таким чином, наявність взаємовідносин між позивачем та відповідачкою, а отже, і виникнення цивільних прав і обов`язків, підтверджується діями сторін: позивач здійснює надання житлово-комунальних послуг до помешкання відповідачки, а остання отримує та користується даними послугами та відповідно зобов`язана здійснювати оплату наданих житлово-комунальних послуг. На підставі ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України плата за користування житлом /квартирна плата/ обчислюється виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги /водопостачання, газ, та інші послуги/ береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих в квартирі осіб. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 р. «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватизованого житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку (п. 10 правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. №630. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Положеннями ст. ст. 10-13 ЦПК України, роз`яснення наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. З урахуванням вищевикладеного, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України та беручи до уваги Акт звірки взаєморозрахунків між сторонами, суд вважає, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 13048,16 грн.; три відсотка річних у розмірі 1 441,0 грн.; інфляційну складову боргу 2463,11 грн. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Обставини щодо переривання терміну спливу строку позовної давності, на які посилався в судовому засіданні представник позивача, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, у зв`язку з чим, підстав для їх застосування відсутні. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1827,0? грн. Вимоги відповідачки про стягнення з позивача судових витрат не підлягають задоволенню з урахування положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial