Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-27 00:00:00

у березні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати припиненими Угоду № 342685 від 28.03.2011 року про надання послуг з придбання автомобіля та Договір застави автомобіля марки КІА, моделі Ceed, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] від 21.03.2014 року, укладені з ТОВ «Авто Просто». В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначала, що відповідно до ст. ст. 691, 694 ЦК України та терміну «поточна ціна автомобіля», що міститься у розділі І додатку № 2 до угоди № 342685 від 28.03.2011 року, пунктів 2.1-2.3, 2.6 цього Додатку, ст. 5 самої Угоди вона мала відшкодувати відповідачеві 100% сплаченої відповідачем АТ «Українська автомобільна корпорація» вартості (ціни) автомобіля, тобто саме 205 000,00 грн. Позивач вважає, що вимога відповідача, про сплату нею після 21.03.2014 року (передачі автомобіля) складових повних внесків та інших передбачених угодою платежів у розмірах обчисленнях із суми ціни автомобіля, що перевищує 205000,00 грн., є незаконною та суперечить вимогам ст. 903 ЦК України, оскільки перевищує встановлену угодою сторін плату за отримані позивачкою послуги. Вказує, що відповідно до п. 1.2 Угоди, учаснику, який сплатив повну вартість автомобіля та виконав усі зобов`язання щодо сплати внесків в оплату послуг та страхових платежів, буде надано право на отримання автомобіля в найближчому асигнаційному актів, який буде проводитись у місяці, наступному за місяцем, в якому учасник повність виконав усі зобов`язання за угодою. Тому зазначає, що у зв`язку виконанням цієї вимоги їй було запропоновано автомобіль КІА, моделі Ceed, за ціною 205 000,00 грн., який і був їй переданий у власність, хоча за угодою вона повинна була отримати від відповідача автомобіль КІА Carens вартістю 184 000,00 грн. Посилається на те, що починаючи з лютого 2011 року нею було сплачено 324 224,46 грн., та вважає, що розмір складових внесків, які вона повинна чи мала сплачувати після передачі автомобіля 21.03.2014 року, повинен обчислюватись виходячи з ціни автомобіля в сумі 205 000,00 грн.,тому у зв`язку з фактичним виконанням зобов`язань за Угодою та додатків до неї та відмовою ТОВ «Авто Просто» у добровільному порядку припинити Угоду № 342685 від 28.03.2011 року про надання послуг з придбання автомобіля та Договір застави автомобіля марки КІА, моделі Ceed, 2013 року, реєстраційний номер [NUMBER] від 21.03.2014 року, вона вимушена звернутись до суду, щоб захистити свої права. Ухвалою від 15.03.219 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач у встановлені строки подав відзив на позовну заяву, в якому проти заявленого позову повністю заперечив за його безпідставністю та недоведеністю, просив у його задоволені відмовити в повному обсязі. Вказав про те, що позивач добровільно і свідомо погодилась на отримання послуги придбання автомобіля учасниками через систему придбання автомобілів у групах АвтоТак. Вона погодилась і отримала у 2014 році автомобіль і за умовами угоди має сплачувати щомісячні платежі до виконання свої зобов`язань, угоди є чинними і підлягають безумовному виконанню. Те, що виробник припинив випуск отриманої позивачем моделі автомобіля КІА Carens, не може вплинути на зобов`язання позивача, оскільки розмір щомісячного платежу розраховується, виходячи з вартості автомобілів які випускаються та яку виробник щомісяця повідомляє відповідачеві, а оскільки наявні інфляційні процеси, то вартість зростає, але це не суперечить умовам укладених між сторонами угод. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. За змістом ст. 9 Закону України від 01.06.2000 року № 1775-ІІІ «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» та ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність із надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Законом України від 02.06.2011 року № 3462-VІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» (набрав чинності 08.01.2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено пунктом 11-1, відповідно до якого фінансовими послугами вважаються послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Згідно з п. п. 3, 4 розділу VІІІ «Прикінцеві положення» цього Закону фінансові установи зобов`язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність з вимогами цього Закону (тобто до 08 січня 2013 року), а спеціально уповноважений орган виконавчої влади у сфері регулювання ринків фінансових послуг зобов`язаний у шестимісячний строк з дня опублікування цього Закону розробити та затвердити ліцензійні умови здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг як уповноважений державний орган, 09.10.2012 року затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження № 1676 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах». Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах, і передбачили, що діяльність таких груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та (або) послуг. Згідно з п. 1.2 розділу І Ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об`єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи. Ліцензіатом є фінансова установа, яка одержала ліцензію на провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Згідно з п. 1.5 Ліцензійних умов фінансова установа може провадити діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах тільки після отримання ліцензії Нацкомфінпослуг відповідно до цих Ліцензійних умов. Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Авто Просто» отримало Ліцензію на право господарської діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах на підставі рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 25.12.2012 року № 2887. 28.03.2011 року між ТОВ «Авто Просто» та [PERSON] укладено угоду № 342685 (з додатками 1-3) з метою придбання автомобіля марки КІА Carens вартістю 184 000,00 грн. (а.с. 8-15). Додатком № 1 передбачено, що розмір вступного внеску становить 3% + ПДВ 6 624,00 грн., щомісячний цілий чистий внесок 0,8333%, щомісячний внесок в оплату послуг 0,38% + ПДВ, щомісячний внесок в оплату страхового платежу 0,065%, плата за право на отримання автомобіля 3% + ПДВ. Судом встановлено, що загальна сума грошових зобов`язань [PERSON] за укладеною угодою на день підписання додатку № 3 від 27.02.2014 року становила 317 981,67 грн., з яких у день підписання додатку покупцем було сплачено 144 529,53 грн., а сума заборгованості склала 173 452,14 грн., яка може бути змінена у разі зміни поточної ціни автомобіля (а.с. 15). Як вбачається з матеріалів справи, зв`язку з тим, що припинено виробництво та імпортування автомобілів марки КІА Carens, сторони дійшли згоди про отримання [PERSON] за оспорюваною угодою іншого транспортного засобу, на підтвердження чого був укладений договір від 18.03.2014 року, за умовами якого АТ «Українська автомобільна Корпорація» зобов`язується передати у власність [PERSON] автомобіль КІА Ceed, 2013 року випуску, вартістю 205 000,00 грн. (разом з ПДВ) після отримання оплати 100% загальної його вартості, а ТОВ «Авто Просто» оплатити АТ «Українська автомобільна Корпорація» його вартість в цій сумі. Для забезпечення вимог ТОВ «Авто Просто» щодо виконання зобов`язань за угодою від 28.03.2011 року між [PERSON] та ТОВ «Авто Просто» 21.03.2014 року було укладено договір застави (з наступними змінами) автомобіля КІА Ceed, 2013 року випуску, вартістю 205 000,00 грн. (а.с. 22). Зазначені обставини відповідачем не спростовувались і не заперечувались. Судом встановлено, що на виконання умов оспорюваної угоди, [PERSON] , починаючи з лютого 2011 року, було сплачено грошові кошти в сумі 324 224,46 грн. (а.с. 23-53). Зазначені обставини відповідачем не спростовані і не заперечувались в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України. Зважаючи викладене, суд надходить до висновку про те, що метою укладеної сторонами угоди № 342685 від 28.03.2011 для [PERSON] є придбання (купівля) автомобіля, а для ТОВ «Авто Просто» - надання покупцеві за плату послуг, спрямованих на придбання цього транспортного засобу. З матеріалів справи вбачається, що вказаної мети сторонами було досягнуто: позивач у 2014 року отримав автомобіль марки КІА, моделі Ceed, 2013 року випуску, вартістю 205 000,00 грн., а відповідач отримував від покупця оплату наданих останньому послуг. Крім того, [PERSON] належно виконувала покладені на неї оспорюваною угодою обов`язки, зокрема, сплачувала внески, виходячи з поточної ціни автомобіля, яку щомісячно визначав відповідач. Положеннями ч. 1 ст. 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за оплату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Аналізуючи вказану норму та беручи до уваги умови додатку № 2 до оспорюваної угоди, [PERSON] була зобов`язана оплачувати послуги ТОВ «Авто Просто» шляхом щомісячної сплати останньому внеску (в укладеній сторонами угоді іменується «повний внесок»), що використовується для оплати вартості автомобіля (об`єкту договору), послуг ТОВ «Авто Просто», та для сплати страхових платежів за договорами страхування автомобіля [PERSON] та страхових платежів за договором страхування життя [PERSON] Водночас, відповідачем не надано суду договору страхування життя [PERSON] і не надано договору страхування належного їй автомобіля та документально не підтверджено перерахування страховим компаніям відповідних страхових платежів із коштів, які щомісячно сплачувались позивачем. У матеріалах справи також відсутні документальні докази графіку внесків. Відповідачем не надано доказів з даного приводу. Збільшення розміру щомісячних платежів за оспорюваною угодою, які мали бути сплачені до дати передачі позивачеві придбаного у АТ «Українська автомобільна Корпорація» автомобіля 21.03.2014 року, відбувалося внаслідок зростання поточної ціни автомобіля, який повинен був переданий позивачеві за угодою. Після 21.03.2014 року розмір складових повних внесків та інших передбачених угодою платежів збільшувався внаслідок обчислення їх відповідачем з ціни переданої позивачеві марки автомобіля, встановленої виробником (імпортером, дистрибютором) в останній робочий день кожного наступного після вказаної дати місяця. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, а саме: додатку № 2 до угоди № 342685 від 28.03.2011 року, розмір складових повних внесків та інших передбачених угодою платежів, які позивач мав сплачувати після 21.03.2014 року, повинен обчислюватися, виходячи з ціни автомобіля саме в сумі 205 000,00 грн. Відтак, суд надходить до висновку, що вимоги відповідача про сплату позивачем після 21.03.2014 року складових повних внесків та інших передбачених угодою платежів у розмірах, обчислених із суми ціни автомобіля, яка перевищує 205 000,00 грн., тягне за собою перевищення встановленої угодою плати за отримані позивачем послуги (неправомірну вигоду), що суперечить ч. 1 ст. 903 ЦК України. Виходячи з наведеного вище, суд вважає, що ТОВ «Авто Просто» безпідставно нараховувало [PERSON] після 21.03.2014 року розмір складових повних внесків та інших передбачених угодою платежів, виходячи з вартості автомобіля, що перевищує 205 000,00 грн. Отже, виходячи із сукупності обставин справи та наявних у справі доказів, суд надходить до висновку про припинення зобов`язань позивача перед ТОВ «Авто Просто» у зв`язку з їх повним виконанням. При вирішенні цієї справи суд вважає за необхідне врахувати, що відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Відтак, суд погоджується, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав не суперечить загальним засадам цивільного судочинства та не порушує пропорційність між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника, в аспекті дії положень ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку про те, що на правовідносини між сторонами поширюються приписи ст. 903 ЦК України, вимоги [PERSON] підлягають задоволенню шляхом визнання припиненими Угоди № 342685 від 28.03.2011 року про надання послуг з придбання автомобіля та Договору застави автомобіля марки КІА, моделі Ceed, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] від 21.03.2014 року. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved