Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

У вересні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, посилаючись на те, щовона та відповідач мають сина [PERSON], [INFO]. У зв'язку з необхідністю санаторно-курортного лікування дитини, позивачка уклала із туристичною агенцією договір на туристичне обслуговування та придбала путівку до Єгипту (Шарм-ель-Шейх) з 28.12.2017 року по 14.01.2018 року. Позивач направляла на адресу відповідача листи з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, однак він не відповідає. Просила суд: надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітньому [PERSON], [INFO], до Єгипту у період з 28 грудня 2017 року по 14 січня 2018 року у супроводі матері [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON]. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заяву та наполягали на її задоволенні з підстав, наведених в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся згідно правил ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Оголошення в газеті «Вісті Придніпров'я» від 24 жовтня 2017 року за №82 (1881). Зі згоди позивача та її представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Служби у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради в судове засідання не з'явився. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином про що свідчить відмітка про отримання. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно до копії свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого 21 серпня 2009 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №960, батьками [PERSON], [INFO], є: [PERSON] та [PERSON]. Сторони не проживають разом. Дитина проживає разом із позивачем. Між сторонами не досягнуто згоди стосовно участі батька у вихованні сина. Відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно до положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання своїх обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ст. 6 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., ратифікованої 27.02.1991 р., держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до п. 2-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: 3) за рішенням суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно із п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Син позивача та відповідача хворіє простудними захворюваннями, потребує оздоровлення у морській кліматичній зоні, у зв'язку із чим позивачка придбала путівку до Єгипту ( Шарм-ель-Шейх) з 28 грудня 2017 року по 14 січня 2018 року ( а.с. 12-15). Батько дитини з матір'ю дитини та сином не спілкується. Як встановлено в судовому засіданні, раніше позивач вже зверталася до суду з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини на оздоровлення до Туреччини без згоди батька та рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2017 року по справі 202/2359/17 позовні вимоги [PERSON] були задоволені. Таким чином, враховуючи інтереси дитини, необхідність отримати належний рівень оздоровлення та відпочинку для дитини, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість вимоги позивачки. Відповідно до ст.88 ЦПК України із відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені судові витрати по справі в розмірі 640 грн.

Outcome: approved