Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з названим позовом, посилаючись на те, що 02 листопада 2012 року між ТОВ АЙ - ПІ та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу нежитлових будівель по вулиці Леніна, 141 в м.Миронівка Київської області. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу [PERSON] 09 листопада 2012 року між ними був укладений договір про внесення змін до вказаного договору купівлі - продажу нежитлових будівель, згідно з яким пункт 1 договору купівлі - продажу від 02 листопада 2012 року викладено в іншій редакції. Відповідно до п.12.9 Статуту ТОВ АЙ - ПІ, затв.загальними зборами учасників від 23 листопада 2007 року та зареєстрованого 28 листопада 2007 року за № 13411050009000170, директор товариства має право без довіреності укладати договори на суму, що не перевищує 100 тис.грн. Відповідно до пункту 3 цей договір вчинено за 199 200 грн., тобто правочин було вчинено особою, яка не мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, оскільки директор ТОВ АЙ - ПІ не мав права укладати від імені даного товариства договір купівлі-продажу нежитлових будівель, оскільки не мав відповідної довіреності. Вказана обставина є підставою для визнання договору купівлі - продажу нежитлових будівель від 02 листопада 2012 року та договору про внесення змін до договору купівлі - продажу нежитлових будівель від 09 листопада 2012 року недійсним. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Так, [PERSON] пояснив, що у товариства, директором якого він є, виникло скрутне фінансове становище, була заборгованість за податками. Відповідач [PERSON] запропонував свою допомогу, хотів купити приміщення по вулиці Леніна, 141 в м.Миронівка. Для цього весь пакет документів, необхідних для укладення договору, готував [PERSON] При цьому він обіцяв погасити всі борги товариства та хотів увійти в число його засновників. Після укладення договорів відповідач борги не погасив, а став продавати приміщення. Коли виявилась ця афера з боку відповідача, засновники йому сказали, що він не мав права підписувати договори на суму більше 100 тис.грн. На момент укладення договорів він знав, що існують обмеження, що стосуються укладення ним договорів на суму більше 100 тис.грн., проте договір уклав і це його помилка. Згодом дізнався, що протокол зборів, яким надавався йому дозвіл на укладення договорів підроблений, гроші за договором він не отримував. Разом з тим, касові ордери [PERSON] виписував, у нотаріуса підтвердив, що гроші за договорами отримав. Відповідач [PERSON] пояснив, що з приватної розмови з [PERSON] йому стало відомо про продаж бази по вулиці Леніна, 141 в м.Миронівка. Він уклав договір за яким купив цю базу, кошти за договором виплатив попередньо до підписання договору біля 200 тис.грн. Нотаріусу він надав документи, необхідні зі сторони покупця, а [PERSON] надавав документи, необхідні зі сторони продавця. Список документів їм був наданий нотаріусом. До нотаріуса вони їздили вдвох, у нотаріуса договори читали та вивчали до його підписання. На підтвердження отримання грошей за договором [PERSON] виписував йому касові ордери. У подальшому приміщення бази він продав [PERSON] Просить у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача - [PERSON] позов не визнав та просить у його задоволенні відмовити, оскільки [PERSON] є добросовісним набувачем за відплатним договором, виконав всі його умови. Представник третьої особи [PERSON] - [PERSON] позов не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях. Вказала, що [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу нежитлових будівель від 04 вересня 2015 року, укладеного з [PERSON], є власником нежитлових приміщень по вулиці Леніна, 141 в м.Миронівка Київської області. Власник має право витребувати майно за відплатним договором від набувача лише у випадках зазначених у ст.388 ЦК України. Оскільки такі підстави не існують, просить у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи [PERSON] також просить у задоволенні позову відмовити. Третя особа - приватний нотаріус [PERSON] у судове засідання не зявилася за станом здоровя, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, проте надала до суду письмові заперечення проти позову з приводу питань, які випливають зі змісту позовної заяви. Зазначила, що позов не визнає, оскільки відповідність змісту посвідчених договорів дійсним намірам сторін, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної умови правочину до вчинення нотаріальних дій нею встановлювались. Після перевірки нею наявності всіх необхідних документів, назву яких вона зачитувала вголос, сторони підтверджували їх достовірність та встановлення дійсних намірів. Коли покупець пішов сплачувати рахунки, вона спілкувалась із продавцем і ще раз переконалась у його намірі щодо продажу. Сторонам також було запропоновано прочитати вголос особисто проект договору, потім вона зачитала додатково вголос всі істотні його умови, переконалась, що кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки. Сторони ствердили, що їм усе зрозуміло і що текст договору відповідає їх дійсним намірам. Також нотаріус вказала, що документи, необхідні для посвідчення договору, надавались обома сторонами. Протокол №14 позачергових загальних зборів учасників ТОВ АЙ - ПІ не визнаний судом фіктивним, на ньому є всі атрибути, необхідні для дійсності протоколу. При посвідченні договорів нею було дотримано всіх норм цивільного законодавства та законодавства про нотаріат. Крім того, вважає ТОВ Ай - ПІ неналежним позивачем, оскільки не існує його засновника (учасника). Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними визначено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із частиною 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У частині 2 статті 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільного права може бути зокрема, визнання правочину недійсним. У відповідності з положеннями статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Судом установлено, що 02 листопада 2012 року директор ТОВ АЙ - ПІ [PERSON], який діяв на підставі статуту, зареєстрованого 28 листопада 2007 року, та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу нежитлових будівель, за умовами якого ТОВ АЙ - ПІ передало у власність (продало), а [PERSON] прийняв у власність (купив) комплекс, нежитлові будівлі, що розташовані за адресою: Київська область, Миронівський район, місто Миронівка, вулиця Леніна, будинок №141 (а.с.4). Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно КП КОР Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації №35519488 від 17 вересня 2012 року вказаний комплекс будівель складають: нежитлова будівля (трансформаторна підстанція) площею 22,20кв.м; нежитлова будівля (акумуляторна) площею 224,5 кв.м; нежитлова будівля (гаражі) площею 402,30 кв.м; нежитлова будівля (прохідна) площею 13,10 кв.м; огорожа. Договір купівлі - продажу нежитлових приміщень посвідчено приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 5350. Вказані нежитлові будівлі належали продавцеві ТОВ АЙ - ПІ на підставі рішення господарського суду Київської області від 05 червня 2006 року та розташовані на земельній ділянці площею 1,0904 га, кадастровий номер земельної ділянки 3222910100:01:104:0015. У п.п.3, 4 договору зазначено, що договір вчинено за 199249, 00грн., гроші в сумі 199249,00грн. покупець вніс в касу продавця до підписання цього договору. Сторони договору стверджували, що ними досягнуто всіх істотних умов договору, його суть зрозуміла, правочин вчиняється за відсутності впливу тяжкої обставини та обставин, що спонукають його вчинити на вкрай невигідних умовах та він не є фіктивним, удаваним. 09 листопада 2012 року між зазначеними сторонами було укладено договір про внесення змін до договору купівлі - продажу нежитлових будівель від 02 листопада 2012 року, де у пункті 1 цього договору зазначено будівлі, які входять до комплексу: вимощення та естакада, при цьому сума та інші умови договору залишились незмінними (а.с.6). Представник позивача просить визнати договори купівлі продажу нежитлових будівель від 02 листопада та 09 листопада 2012 року недійсними з тих підстав, що відчуження цих будівель відбулося особою, яка не мала право його відчужувати, а тому правочин вчинений особою, яка не мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, є недійсним. Згідно ст.92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обовязків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Установчими документами товариства є затверджений учасниками статут або засновницький договір між учасниками, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до Статуту товариства з обмеженою відповідальністю АЙ - ПІ, затвердженого Загальними зборами учасників 23 листопада 2007 року та зареєстрованого 28 листопада 2007 року, Вищим органом товариства є Загальні збори його учасників, виконавчим органом товариства є Дирекція товариства, яку очолює директор товариства. Згідно протоколу №12 від 24 жовтня 2008 року, рішенням позачергових загальних зборів учасників ТОВ АЙ - ПІ директором ТОВ АЙ - ПІ було обрано [PERSON] (а.с.7). Пунктом 12.9 Статуту ТОВ АЙ - ПІ передбачено, що директор товариства без довіреності укладає договори на суму, що не перевищує 100 000грн. У звязку з цим, при укладенні оспорюваних договорів купівлі-продажу нежитлових будівель сторонами договору на вимогу нотаріуса було надано пакет необхідних документів, у тому числі протокол №14 від 25 вересня 2012 року позачергових загальних зборів учасників ТОВ АЙ - ПІ, на яких вирішувалось питання щодо відчуження всього нерухомого майна, що належить ТОВ АЙ - ПІ на праві приватної власності та розташоване по вулиці Леніна, 141 в м.Миронівка. Рішенням зазначених зборів було вирішено здійснити відчуження всього нерухомого майна товариства по вулиці Леніна, 141 в м.Миронівка та уповноважити директора ТОВ АЙ - ПІ [PERSON] підписати договір купівлі-продажу (а.с.93). Представники позивача [PERSON] та [PERSON] вважають вказаний протокол підробленим, оскільки таких зборів не було і свідок [PERSON] - [PERSON] підтвердила, що підпис у протоколі не її, оскільки на дату проведення зборів вона змінила прізвище на Мартинюк - [PERSON], а у протоколі її прізвище вказане Мартинюк. Згідно статті 98 ЦК України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства. Частиною 5 цієї статті передбачено, що будь-яке рішення загальних зборів товариства, що порушує інтереси його учасників або інших осіб, може бути оскаржене до суду. Представниками позивача в установленому законом порядку вказане рішення зборів товариства не оскаржене, у своїх позовних вимогах вони не заявляють вимогу про визнання його недійсним (фіктивним) та скасування. Питання його підроблення не було предметом експертного дослідження у даній цивільній справі та у кримінальному провадженні, про яке заявляли представники позивача. Представником відповідача у судове засідання надана копія постанови від 30 січня 2016 року про закриття кримінального провадження за фактом шахрайства з боку [PERSON] при укладенні договору купівлі - продажу від 02 листопада 2012 року. З вказаної постанови вбачається, що [PERSON] звернувся із заявою про шахрайські дії з боку відповідача [PERSON]А, які полягають у невиплаті останнім коштів за договором купівлі - продажу від 02 листопада 2012 року в сумі близько 200 000 грн. Про підробку будь - яких документів при укладенні договору купівлі - продажу у заяві не йшлося і це питання не було предметом досудового розслідування. Згідно постанови від 30 січня 2016 року кримінальне провадження № 42015110220000001 від 10 липня 2015 року за фактом шахрайства закрито за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України. На дату ухвалення рішення у даній цивільній справі зазначена постанова не оскаржена та не скасована. Вирок суду, а також інші процесуальні документи кримінального провадження, з яких би вбачалось встановлення факту підробки документу, суду надано не було. Відповідно до\~ статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Посилання представника позивача [PERSON] на те, що протокол №14 позачергових загальних зборів учасників ТОВ АЙ - ПІ є неналежним доказом у справі, суд не бере до уваги, оскільки він у розумінні статті 58 ЦПК України є належним доказом, який за необхідністю, підлягає оскарженню чи оспорюванню в установленому законом порядку. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може грунтуватись на припущеннях. При цьому усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у частині 2 статті 57 ЦПК України доказами, у числі яких є і висновок експерта. Суд також критично розцінює показання свідка [PERSON] - [PERSON] з приводу того, що у 2012 році позачергові загальні збори учасників ТОВ АЙ - ПІ не проводились, оскільки вона не памятає рік, коли вона звільнилась з роботи у ТОВ АЙ - ПІ, рік свого одруження та зміни прізвища. Показання свідка про те, що у протоколі у графі секретар загальних зборів підпис не її, також не можуть бути підставою для визнання договорів купівлі - продажу недійсними з вищевикладених підстав. Від виклику та допиту у судовому засіданні свідка [PERSON] представники позивача відмовились, у звязку з тим, що свідок знаходиться за межами України. Оскільки належних доказів на підтвердження підробки документа- протоколу №14 позачергових загальних зборів учасників ТОВ АЙ - ПІ, рішенням яких директору товариства [PERSON] надавався дозвіл на укладення договорів купівлі-продажу нежитлових будівель суду надано не було, суд не знаходить підстав для визнання цих договорів недійсними. На підставі ст.ст. 16, 92, 98, 202, 203, 204, 215, 626, 627 ЦК України,

Outcome: dismissed