Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

У березні 2015 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживача, стягнення депозитних коштів та відшкодування моральної шкоди. Позивач зазначив, що 01.12.2014 року між ним та відповідачем було укладено договір-заяву № 300937/74977/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на суму 15000 доларів США строком на 3 місяці в іноземній валюті. Відповідно до п. 1. Договору строк дії вкладу встановлений по 01 березня 2015 року. Згідно п. 2 Договору Банк нараховує та виплачує проценти за ставкою 12,5 % річних. Однак, сума вкладу, а також нараховані проценти по закінченню строку дії договору позивачу повернуті не були. Враховуючи викладене, в зв'язку з невиконанням відповідачем умов договору строкового банківського вкладу, позивач просить стягнути з відповідача депозитні кошти в сумі 15000 дол. США, нараховані відсотки за період з 01.03.2015 рік по 17.03.2015 рік в сумі 255 дол. США, відсотки за користування банком коштами за період з 01.03.2015 року по 17.03.2015 р. (17 діб) в сумі 87,30 дол. США, моральну шкоду в сумі 10000 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 квітня 2015 року за письмовою заявою позивача позовні вимоги в частині стягнення з відповідача нарахованих відсотків за період з 01.03.2015 рік по 17.03.2015 рік в сумі 255 дол. США та відшкодування моральної шкоди в сумі 10000 грн. залишено без розгляду. В судове засідання позивач не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив задовольнити позовні вимоги, з врахуванням уточнень, та провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував позивач. Врахувавши заяву позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов, підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01 грудня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено Договір - заяву № 300937/74/977/3-14 про строковий банківський вклад (депозит) «Нові гроші» на 3 місяці в іноземній валюті. Сума вкладу згідно п. 1 Договору складає 15000 дол. США. Відповідно до п. 1 Договору строк дії вкладу встановлений з 01.12.2014 року по 01.03.2015 рік. Згідно п. 2 Договору Банк нараховує та виплачує проценти за ставкою 12,5 % річних. По закінченню строку дії Договору, тобто 13 березня 2015 року, позивач звернувся до відповідача із вимогою повернути суму вкладу, а також нараховані проценти. Проте, Банком відповіді на таке звернення надано не було, а грошові кошти не повернуті. Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини)». Відповідно до Постанови правління НБУ від 3.12.2003 № 516 «Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами» фінустанова сплачує суму вкладу й нараховані за ним проценти у національній грошовій одиниці, якщо кошти вносились у ній. Якщо ж депозит був валютним - повертати слід ту саму валюту, інше можливе, якщо це передбачено договором та є відповідне прохання самого вкладника. Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Так, у ст. 1 Протоколу № 1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України. Згідно ст. 317 ЦК України змістом права власності є права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Як зазначено у ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Грошові кошти згідно договору депозиту належать позивачеві на праві приватної власності. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як вбачається з ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. За ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Право Національного банку України, використовуючи адміністративний метод банківського регулювання, встановлювати заборону та обмеження щодо вчинення банківськими установами певних дій (операцій) закріплено у Законі України «Про банки та банківську діяльність». Так, згідно ч. 1 ст. 66 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» передбачено, що державне регулювання діяльності банків здійснюється Національним банком України шляхом встановлення вимог та обмежень щодо діяльності банків. Разом з тим, як вже зазначалося, положення ЦК України передбачають обов'язок банку повернути вклад на першу вимогу вкладника. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, стягнення коштів у валюті не суперечить нормам Цивільного кодексу України, оскільки у даному конкретному випадку валюта не є засобом платежу. Таким чином, суд приходить до висновку про правомірність вимоги позивача щодо повернення суми вкладу у розмірі 15000 дол. США, (1 долар за офіційним курсом НБУ станом на 28.04.2015 рік становить 22,89 грн.), що еквівалентно 343 350 грн. Відповідно до п. 2 Договору розмір процентної ставки складає 12,5 % річних. Отже, з відповідача підлягають стягненню проценти за користування вкладом, що складає: (15 000 дол. США)?12,50 % (річна депозитна ставка): 100 % : 365 діб ? 17 діб (строк користування банком коштами позивача з 01.03.2015р. по 17.03.2015 р.) в сумі 87,30 дол. (1 долар за офіційним курсом НБУ станом на 28.04.2015 рік становить 22,89 грн.), що еквівалентно 1998,30 грн. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача становить (343.350 + 1998.30) ?1 % : 100 = 3453,48 грн.

Outcome: approved