Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

У вересні 2014 року позивач [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернувся в Дарницький районний суд м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач 1, дружина батька позивача), [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач 2, дочка дружини батька позивача), [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач 3, син дружини батька позивача), в якому просив суд визнати недійсними: -договір дарування від 09.06.2008, засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Борозенець Ю.Г., зареєстрований в реєстрі за № 2136, укладений між дарувальником [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , померлий, батько позивача) та обдарованою [PERSON] , щодо земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 3220882201:01:004:0023, розташованої за адресою: Київська область, Бориспільський район, село Глибоке; -договір дарування від 09.06.2008, засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Борозенець Ю.Г., зареєстрований в реєстрі за № 2140, укладений між дарувальником [PERSON] та обдарованою [PERSON] , щодо земельної ділянки площею 0,0630 га, кадастровий номер 3220882201:01:004:0024, розташованої заадресою: Київська область, Бориспільський район, село Глибоке; -заповіт від 13.04.2011, складений [PERSON] на користь [PERSON] , засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Борозенець Ю.Г. та зареєстрований у спадковому реєстрі за № 912. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після смерті [PERSON] , який був батьком позивача, відкрилась спадщина, у зв`язку з чим останній звернувся до нотаріальної контори для її прийняття, проте дізнався, що батько за час життя склав заповіт від 13.04.2011, яким заповів все належне йому майно відповідачу [PERSON] - сину дружини батька. Також померлий 09.06.2008 оформив договори дарування двох земельних ділянок, де обдарованим є відповідач [PERSON] - дочка дружини батька позивача. Позивач вважає, що на час складання заповіту та договорів дарування, батько не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними через тяжку хворобу, тривалий прийом ліків, які значно вплинули на його психічний стан. Такі правочини, а саме заповіт та договори дарування позивач вважає незаконними, оскільки вони були укладені в той час коли його батько [PERSON] не міг розуміти значення своїх дій внаслідок тяжкої хвороби та на підставі рішення суду він був визнаний обмежено дієздатним. Позивач зазначає, що в силу психічної неспроможності його батько вчинив дію направлену на позбавлення позивача спадщини, чим скористались відповідачі, що і змусило позивача звернутися до суду з даним позовом. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17.09.2015 під головуванням судді Сирбул О.Ф. позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу БорозенецьЮ.Г. про визнання недійсним заповіту та договорів дарування двох земельних ділянок було залишено без задоволення (т.1 а.с.184-189). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16.12.2015 рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17.09.2015 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу БорозенецьЮ.Г., про визнання недійсним заповіту та договорів дарування двох земельних ділянок залишено без змін (т.1 а.с. 243-247). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.07.2016 касаційну скаргу [PERSON] було задоволено частково, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17.09.2015 та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16.12.2015 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Скасовуючи судові рішення суд касаційної інстанції зазначив про порушення ч. 4 ст.10 ЦПК (в ред. що діяла на час розгляду справи), а саме, що суд першої інстанції не навів мотивів відмови у задоволенні клопотання позивача про призначення посмертної комплексної судової медичної психолого-психіатричної експертизи, а апеляційний суд на порушення судом першої інстанції вимог закону уваги не звернув (т.2 а.с.28-32). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.08.2016 року, справу передано для розгляду судді [PERSON] . Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12.09.2016 за клопотанням представника позивача у справі призначено посмертну комплексну судову медичну психолого -психіатричну експертизу (т. 2 а.с. 54-55). У зв`язку з ненаданням сторонами додаткових матеріалів за клопотанням експертів, матеріали цивільної справи 31.03.2017 були повернуті до суду без виконання судово-психіатричної експертизи. 15.05.2017 суддею Вовк Є.І. заявлено самовідвід та справу 09.06.2017 передано для розгляду судді Леонтюк Л.К. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.10.2017 задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи, призначено експертизу на вирішення якої поставлені наступні питання: - чи хворів [PERSON] , [INFO] , будь-яким психічним захворювання. Якщо так, то вказати причину його розвитку, ступінь тяжкості і характер перебігу в період з квітня 2002 року по 2013 року?; - у якому психічному стані знаходився [PERSON] , [INFO] . 13 квітня 2011 року в момент підписання заповіту?; - чи міг вплинути психічний стан [PERSON] у момент підписання 09 червня 2008 року договорів дарування двох земельних ділянок та складання 13 квітня 2011 року в момент складання заповіту, на правильність сприйняття ним фактів, що мають значення для укладення цих правочинів?; - чи міг [PERSON] під час підписання 09 червня 2008 року договорів дарування двох земельних ділянок та складання 13 квітня 2011 року заповіту в силу свого психічного стану, віку і розумових здібностей правильно розуміти та повною мірою усвідомлювати значення своїх дій, передбачати їх наслідки та керувати ними, правильно розуміти та усвідомлювати значення своїх дій, їх наслідки та керувати ними? Проведення експертизи було доручено експертам Київського міського центру судово-психіатричної експертизи. Справа направлена для проведення експертизи до експертної установи 20.11.2017. У період з грудня 2017 по серпень 2018 судом на виконання клопотання експерта витребовувалася медична документація померлого [PERSON] та 04.09.2018 цивільну справу було направлено до Київського міського центру судово-психіатричної експертизи для проведення експертизи згідно ухвали суду від 27.10.2017. 26.10.2018 матеріали цивільної справи були повернуті до Дарницького районного суду м. Києва для розгляду клопотання про надання додаткових матеріалів. 30.10.2018 у зв`язку із закінченням терміну повноважень судді Леонтюк Л.К., справу передано для розгляду судді Заставенко М.О., яка ухвалою від 20.12.2018 прийняла справу до свого провадження та поновила провадження, призначивши підготовче засідання на 06.02.2019 (т. 3 а.с. 119-120). Протокольною ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.05.2019 частково задоволено клопотання про виклик свідків, викликані для допиту свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 06.06.2019 позивач [PERSON] звернувся в суд із клопотанням про призначення у справі посмертної судово-психіатричної експертизи. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06.06.2019 на вирішення експертів, окрім питань, які були зазначені в ухвалі суду від 27.10.2017, було поставлено додаткове питання щодо того, в якому психічному стані знаходився [PERSON] , [INFO] , 09 червня 2008 року в момент підписання договорів дарування двох земельних ділянок, експертизу проводити по матеріалам цивільних справ: 753/14565/16 (753/17179/14), 2-о - 2/11, та по медичній карті амбулаторного хворого за 2013 Дарницького району, медичній картці стаціонарного хворого № 26080, історії хвороби №4270. 23.08.2019 до суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 352 від 24.06.2019 та матеріали цивільної справи. Ухвалою суду від 30.08.2019 поновлено провадження у справі та продовжено підготовче засідання. Протокольною ухвалою суду від 09.12.2019 задоволено клопотання відповідачів про допит свідків, закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав, пояснив що його батько [PERSON] з 2002 року, після перенесених гострих порушень мозкового кровообігу, втратив можливість пересуватися, не розмовляв, не міг самостійно себе забезпечувати, страждав на стійкий психічний розлад, був інвалідом 1-ї групи. Саме тому вважає, що його батько не міг 09.06.2008 оформити договори дарування належних йому двох земельних ділянок, а 13.04.2011 заповіт, за день до визнання його судом обмежено дієздатним. Представник позивача позовні вимоги підтримав з викладених в позові підстав та просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] щодо задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що відповідачі за час життя покійного доглядали за ним, надавали йому допомогу, чого в свою чергу позивач не робив, батька не відвідував. За таких обставин батьком позивача було прийнято рішення скласти заповіт на [PERSON] , а договори дарування на [PERSON] . Спадкодавець ніколи на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебував, хворів, приймав багато ліків, проте це не впливало на його мозкову діяльність, зокрема під час складання договорів дарування, а в подальшому і заповіту, померлий усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Кічужинець Л.М. підтримала свого довірителя, просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Борозенець Ю.Г. в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, проте її неявка не є перешкодою для розгляду справи. В письмових поясненнях нотаріуса, що містяться в матеріалах справи зазначено, що нею 09.06.2008 було посвідчено договір дарування земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 3220882201:01:004:0023, розташованої за адресою: Київська область, Бориспільський район, село Глибоке, наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, за реєстровим № 2136 та договір дарування земельної ділянки площею 0,0630 га, кадастровий номер 3220882201:01:964:0024, розташованої за адресою: Київська область, Бориспільський район, село Глибоке, наданої для ведення особистого селянського господарства, за реєстровим № 2140. Дарувальником за обома договорами є [PERSON] , обдаровуваною є [PERSON] . Відповідно до законодавства при посвідченні цих договорів нею було встановлено особи, які звернулися за вчиненням нотаріальних дій, перевірено обсяг їх цивільної дієздатності та в процесі спілкування встановлено намір сторін вчинити договори дарування земельних ділянок. Сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності [PERSON] в нотаріуса не виникло. 13.04.2011 за реєстровим № 912 нотаріусом був посвідчений заповіт від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] . З проханням вчинити нотаріальну дію, а саме посвідчити заповіт від імені [PERSON] , поза приміщенням - нотаріальною конторою, звернулась дружина [PERSON] - [PERSON] . Своє прохання вона обґрунтувала тим, що внаслідок порушення мозкового кровообігу [PERSON] частково паралізований і він погано розмовляє, не може самостійно пересуватися, дома знаходиться в інвалідному візку, руки трусяться, сам не може підписати документи. Відповідно до законодавства про нотаріат нотаріусом було дотримано вимоги закону, зокрема згідно ст. 41 Закону України «Про нотаріат» коли громадянин не може з`явитися у приміщення, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, нотаріальна дія може бути вчинена поза вказаним приміщенням. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Під час розгляду справи судом встановлено, що з 15.11.2002 по день смерті [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження (т. 1 а. с. 127). 09.06.2008 [PERSON] уклав договір дарування земельної ділянки площею 0,2500 га, розташованої за адресою: село Глибоке, Бориспільського району Київської області, кадастровий номер 3220882201:01:004:0023, яким подарував вказану земельну ділянку [PERSON] . Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Борозенець Ю.Г. та зареєстровано в реєстрі за № 2136 (т. 1 а. ст. 42). Також 09.06.2008 [PERSON] уклав договір дарування земельної ділянки площею 0,0630 га, розташованої за адресою: село Глибоке, Бориспільського району Київської області, кадастровий номер 3220882201:01:004:0024, яким подарував вказану земельну ділянку [PERSON] . Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Борозенець Ю.Г. та зареєстровано в реєстрі за № 2140 (т. 1 а. с. 43). 13.04.2011 [PERSON] склав заповіт, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу (далі - КМНО) Борозенець Ю.Г., та зареєстрований у реєстрі за № 912, відповідно до якого все своє майно, що належало [PERSON] на день смерті він заповів [PERSON] (т. 1 а.с. 131). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 19 том 1). Позивач [PERSON] є сином померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (т. 1 а. с. 109 зворотня сторона). Після смерті [PERSON] позивач 13.06.2013 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рудницької О.М. із заявою про прийняття спадщини, де йому стало відомо, що13.04.2011 його батьком був складений заповіт на користь [PERSON] (т. 1 а. с. 107). Звертаючись до суду із позовом, позивач просить суд визнати недійсними договори дарування та заповіт, оскільки покійний [PERSON] на час укладання даних договорів та заповіту не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними внаслідок його психічної хвороби. Дії відповідачів позивач вважає шахрайськими, оскільки в період вчинення вказаних правочинів його батько [PERSON] виявляв ознаки психічного розладу, не міг в повній мірі розуміти значення своїх дій, не міг розмовляти, внаслідок органічного ураження головного мозку, що було підтверджено актом амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 234 від 04.03.2010 та встановлено рішенням суду від 14.04.2011 (т. 1 а. с. 10-12). 22.05.2009 року [PERSON] звернувся до суду із заявою в якій просив визнати батька - [PERSON] недієздатним та призначити йому опікуна. Рішенням Дарницького районного суду м. Києві від 14.04.2011 заява задоволена частково, [PERSON] був визнаний обмежено дієздатним та позивача [PERSON] було призначено його піклувальником. Рішення суду сторонами не оскаржувалось. Вказаним рішення встановлено, що згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серія №КА-1 №029692 від 23.02.2006 [PERSON] встановлено першу групу інвалідності безстроково, захворювання пов`язане з проходженням військової служби. Ухвалою суду від 10.12.2009 по справі № 2о-2/11 про визнання [PERSON] недієздатним, була призначена судово-психіатрична експертиза. Згідно з актом амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 234 від 04.03.2010, [PERSON] на теперішній час виявляє ознаки психічного розладу: органічного ураження головного мозку судинного ґенезу ( гостре порушення мозкового кровообігу -квітень, жовтень 2002 року) з помірно вираженим психоорганічним синдромом, моторною афазією, епілептиформним синдромом (МКБ-10: F-07.9), який суттєво впливає на його здатність розуміти значення своїх дій і керувати ними в теперішній час. Відповідно до ст. 36 ЦК України підекспертний може бути признаний «обмежено дієздатним», потребує встановлення над ним піклування. Вирішення питання про те, з якого часу [PERSON] страждає на психічний розлад та в якій мірі втрачена здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на теперішні час не може бути вирішено за відсутності достатнього об`єму об`єктивних відомостей в матеріалах цивільної справи. Для відповіді на дане питання необхідно надати додаткові відомості та перелічена необхідна медична документація (т. 4 а. с. 116 - 119). На підставі додатково наданих витребуваних судом медичних документів [PERSON] комісією експертів складений акт додаткової амбулаторної судово-психіатричної експертизи №1299 від 09.12.2010 за висновками якого [PERSON] з квітня 2002 р. і по теперішній час виявляє ознаки психічного розладу: органічного ураження головного мозку судинного ґенезу ( ОНМК -квітень, жовтень 2002 року) з помірно вираженим психоорганічним синдромом, моторною афазією, епілептиформним синдромом (згідно МКБ-10: F-07.9), який суттєво впливає на його здатність розуміти значення своїх дій і керувати ними в теперішній час. В період часу з 28.10.2002 по початок грудня 2002 [PERSON] страждав тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності у вигляді Гострого періода повторного ОНМК (28.10.2002 р.) з синдромом порушеної свідомості по типу оглушення на тлі органічного ураження головного мозку судинного генезу і за своїм психічним станом в указаний період часу не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (т. 4 а. с. 119 - 125). Також у рішенні зазначено, що [PERSON] , який був доставлений в судове засідання 14.04.2011 за клопотанням його представника та [PERSON] , в судовому засіданні не зміг дати які небудь пояснення чи відповісти на запитання суду в наслідок перенесеної хвороби (матеріали цивільної справи 2о-2/11, а. с. 121 - 126, 130). Даючи оцінку доводам позову про недійсність правочинів, суд керується загальними положеннями цивільного законодавства та нормами, які встановлюють умови чинності правочинів і підстави визнання правочину недійсним. Так, у ч. 1 ст. 12 ЦК України закріплено принцип диспозитивності, за яким суб`єкти цивільного права здійснюють свої цивільні права вільно, на власний розсуд. За змістом цього принципу учасники цивільних відносин самостійно приймають рішення щодо встановлення договірних відносин та їх умов, щодо обрання того чи іншого способу захисту порушених цивільних прав та охоронюваних законом інтересів тощо. Частина 5 цієї норми встановлює презумпцію добросовісності та розумності особи при реалізації нею цивільних справ, оспорювання якої здійснюється у судовому порядку. За приписом частини першої ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до положень частин першої-третьої та п`ятої ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Ст. 225 цього Кодексу передбачено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно п. 16 ППВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 № 9, правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд, відповідно до статті 145 ЦПК, зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК, суд відповідно до вимог ЦПК України за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Відповідно до ч.1 ст.717, ч.1,4 ст.722 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунку. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі ст. 1244 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вимоги щодо порядку посвідчення заповіту встановлені ст. ст. 1251-1252 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 352 від 24.06.2019 [PERSON] , хворів органічним ураженням головного мозку судинного генезу. Причина розвитку даного захворювання - судинна патологія головного мозку. Характер перебігу та ступінь психічних розладів [PERSON] у різні періоди були різними. Протягом 2002-2004рр. захворювання [PERSON] носило ундулюючий (хвилеподібний) характер, з періодами погіршення (квітень- травень 2002р. та кінець жовтня-початок грудня 2002р.), при яких поглиблювалися емоційно-вольові та когнітивні порушення, описувалися афатичні розлади та епісиндром, та періодами поліпшення (червень-середина жовтня 2002р., 2003-2004р.), при яких зменшувалися емоційно-вольові та когнітивні порушення, регресували афатичні розлади, описувалися церебрастенічний та цефалгічний синдроми. На період червня 2008р. емоційно- вольові та когнітивні порушення [PERSON] не носили вираженого характеру та не позбавляли його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У подальшому в [PERSON] спостерігалася негативна динаміка з поступовим формуванням психоорганічного синдрому. На період огляду амбулаторною СПЕ 04.03.2010р. наявні у [PERSON] органічні психічні розлади істотно впливали на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Після погіршення стану у вересні -напочатку жовтня 2010р., у підекспертного спостерігалося подальше посиленнямемоційно-вольових та когнітивних порушеньг збільшився ступінь афатичних порушень, додатково описувалися мнестичні порушення, які носили стійкий характер. На період квітня 2011р. та в подальшому, до квітня 2013р., ступінь емоційно-вольових та когнітивних порушень, обумовлених прогресуванням психоорганічного синдрому, був такий, що позбавляв [PERSON] здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У період часу, до якого відноситься укладання заповіту 13.04.2011 р. [PERSON] виявляв ознаки органічного ураження головного мозку судинного генезу з психоорганічним синдромом, епісиндромом(згідно з МКХ-10, шифр F 07.9), за своїм психічним станом не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Даний висновок складений експертами на детальному аналізі наявних медичних документів [PERSON] та інших матеріалів справи, кваліфікація експертів не викликає сумніву, переконливих доказів, що ставили б під сумнів вказаний висновок суду не надано, а тому саме його суд кладе в основу постановленого рішення. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, враховуючи вище встановлене, суд вважає, що доводи сторони позивача щодо недійсності заповіту знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, тому оцінюючи належність, допустимість доказів окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме визнанню недійсним заповіту [PERSON] , засвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Борозенець Ю.Г. та зареєстрованого у спадковому реєстрі 13.04.2011 за № 912, оскільки висновком судово-психіатричного експерта встановлено, що [PERSON] у період часу, до якого відноситься укладання заповіту за своїм психічним станом не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Суд не приймає до уваги твердження відповідачів про те, що відсутні докази абсолютної неспроможності [PERSON] в момент вчинення оспорюваного правочину, розуміти ним значення своїх дій та керувати ними, оскільки вони спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами. Щодо позовних вимог про визнання недійсними договорів дарування від 09.06.2008. У висновку судово-психіатричного експерта № 352 від 24.06.2019 комісія експертів встановила, що у період часу, до якого відноситься підписання договорів дарування двох земельних ділянок 09.06.2008, [PERSON] , [INFO] , виявляв ознаки органічного ураження головного мозку судинного ґенезу з емоційно-вольовими та когнітивними порушеннями, епісиндромом (згідно з МКХ-10, шифр F 06.8), за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними (т. 4 а. с. 140 - 158). Таким чином, з матеріалів медичної документації вбачається та встановлено проведеною експертизою, що стан здоров`я померлого [PERSON] на момент укладення договорів дарування обмежував, але не позбавляв його можливості розуміти значення своїх дій або керувати ними, тоді як підставою для визнання правочину недійсним по ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Жодних фактів та даних, які б свідчили про наявність у [PERSON] психічного розладу чи неадекватної поведінки в період укладення договорі дарування, позивач не навів, не встановлено їх і під час розгляду справи. Зважаючи на встановлені в ході розгляду справи судом обставини справи, оцінюючи всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що доводи позивача щодо визнання недійсним договорів дарування земельних ділянок не знайшли свого підтвердження, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити за його безпідставністю та недоведеністю. Посилання позивача на акти судово-психіатричних експертиз отриманих при розгляді справи № 2о-2/11 про визнання недієздатним, яким [PERSON] було визнано обмежено дієздатним, судом не приймаються до уваги при вирішенні спору щодо визнання недійсними договорів дарування від 09.06.2008, оскільки укладання спірних правочинів відбулося більше як за три роки до того, як [PERSON] було визнано обмежено дієздатним, та вказані акти не свідчать про те, що [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними на час укладення оспорюваних договорів дарування. Посилання відповідачів на ту обставину, що наступного дня після посвідчення заповіту [PERSON] був визнаний лише обмежено дієздатним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14.04.2011 судом до уваги не приймається при вирішенні позову в частині визнання недійсним заповіту від 13.04.2011, оскільки відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 352 від 24.06.2019, проведеної з урахуванням медичної документації про стан здоров`я [PERSON] за період, що не охоплений дослідженнями від 04.03.2010 та 09.12.2010, після погіршення стану у вересні - напочатку жовтня 2010р., у підекспертного спостерігалося подальше посилення емоційно-вольових та когнітивних порушеньг збільшився ступінь афатичних порушень, додатково описувалися мнестичні порушення, які носили стійкий характер. На період квітня 2011р. та в подальшому, до квітня 2013р., ступінь емоційно-вольових та когнітивних порушень, обумовлених прогресуванням психоорганічного синдрому, був такий, що позбавляв [PERSON] здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Огляд [PERSON] проводився лише 04.03.2010, експертизи проведені за 11 та 4 місяці до підписання заповіту, а рішення суду прийнято 14.04.2011. Пояснення допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] , який являється представником органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, про те, що він відвідував померлого [PERSON] в складі комісії, і той був постійно у лежачому стані, не реагував на відвідувачів, суд не приймає до уваги, оскільки це відбувалося вже після визнання [PERSON] обмежено дієздатним, та встановлення над ним піклування, тобто не стосується періоду вчинення оспорюваних правочинів. Позовні вимоги щодо визнання недійсним заповіту та договорів дарування заявлені позивачем до відповідача [PERSON] , суд вважає безпідставними, оскільки вони не була строною вказаних угод, та позивачем не доведно порушення нею його прав. Судові витрати розподілити між сторонами у відповідності до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial