Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

У вересні 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів. Зазначала, що після припинення шлюбних відносин з відповідачем на її утриманні перебуває донька [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від обовязку утримувати дитину, позивачка просила стягнути з нього аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку щомісячно та на своє утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку у розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку. Сторони в судове засідання не прибули, надіслали до суду письмові заяви, в яких просили справу розглянути у їх відсутність. Позивач позовні вимоги підтримала, проти чого відповідач у своїй заяві не заперечив. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини, вони зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України). Способи виконання обовязку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.02.2015 року, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Домовленості про утримання спільної дитини сторони не досягли, вона проживає спільно з позивачкою, окремо від відповідача. У відповідності до ст. 84 СК України позивачка має право на утримання від відповідача, батька [PERSON], до досягнення нею віку трьох років незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, оскільки вона виховує спільну з відповідачем дитину, а тому, незважаючи на її дохід, чоловік має їй компенсувати втрату можливостей повноцінно себе реалізовувати у кар'єрному зростанні, громадському та світському житті. Позивачка не працює, знаходиться на обліку в Новоград-Волинському міському управлінні праці та соціального захисту та отримує допомогу при народженні дитини в розмірі 860 грн. Відповідач є здоровою молодою особою 30 років; має постійне місце роботи та сталий заробіток: працює на посаді продавця-консультанта у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Автодистриб`юшн [PERSON]» в м. Києві (згідно довідки Товариства від 01.09.2016 року), де йому нараховано сукупний дохід за шість місяців 2016 року в сумі 30\~521,85 грн., що в середньому складає не менше 5 100 грн. на місяць; інших дітей або непрацездатних батьків на утриманні не має;будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїй дитині та дружині, на момент розгляду справи не існує, відтак він спроможний сплачувати аліменти. Обовязок по утриманню неповнолітньої доньки сторін не може бути покладений виключно на її матір. Враховуючи те, що відповідач визнав позовні вимоги та погодився з вказаним в позові розміром аліментів; а також наявність певних обмежень позивачки для самореалізації в період виховання малолітньої дитини та її потребу у фінансовій допомозі з боку відповідача, який є людиною працездатного віку та зобовязаний брати участь у забезпеченні благополуччя дружини протягом перших років після народження дитини; з урахуванням визначеного Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розміру прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (ст. 7 Закону: 1 313 грн. для дітей віком до 6 років з 01.12.2016 року) суд приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові. Це відповідатиме як інтересам дитини та її матері, так і матеріальному становищу та стану здоровя платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved