Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

У вересні 2018 року позивач звернулася з позовом до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» з вимогою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивований тим, що 06 червня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою В.А. вчинено виконавчий напис № 5085, відповідно до якого з неї на користь відповідача належить стягнути заборгованість у розмірі 28259,97 грн. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. 01 серпня 2018 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яку направлено по місцю роботи позивача до ПАТ «Миронівський завод по виготовленню круп і комбікормів». Вказана у постанові приватного виконавця сума заборгованості 28259,97 грн. виникла на підставі кредитного договору №GP-5241795 від 15 жовтня 2013 року, укладеного між нею та АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником усіх прав і обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк». Згідно вказаного кредитного договору вона отримала кредитні кошти в сумі 45760,00 грн. із зобов'язанням повернення таких коштів та відсотків за їх користування. 27 лютого 2016 року з метою дострокового погашення кредиту вона звернулася до відділення банку, де їй було повідомлено, що сума до повного дострокового погашення кредиту становить 25683,32 грн. Того ж дня зазначену суму було внесено в рахунок погашення кредитної заборгованості. У 2017 році на її адресу почали надходити листи із вимогами сплатити грошові кошти по кредитному договору №GP-5241795 від 15 жовтня 2013 року. 30 червня 2017 року вона звернулася до відділення банку із письмовою заявою щодо з'ясування обставин виникнення у заборгованості. На вказане звернення було надано відповідь, з якої вбачається, що станом на 29 лютого 2016 року сума для дострокового погашення складала 26046,63 грн., тому банк не мав можливості здійснити дострокове погашення кредиту. Різниця між сплаченою позивачем 27 лютого 2016 року сумою кредиту для дострокового його погашення та наявною за інформацією відповідача сумою заборгованості становить 134,83 грн. У той же час із оскаржуваного виконавчого напису та постанови приватного виконавця вбачається, що стягнення заборгованості проводиться за період із 24 травня 2017 року по 24 травня 2018 року, сума заборгованості складає 28259,97 грн. Вважає, що нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис, оскільки заборгованість не є безспірною, вимогу про погашення заборгованості від кредитора не отримувала, виконавчий напис вчинено на підставі документів, з яких вбачалось пропущення 3-річного строку позовної давності щодо певної кількості платежів. Просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 5085, вчинений 06 червня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою В.А., згідно якого з [PERSON] належить стягнути на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» грошові кошти в загальній сумі 28259,97 грн. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 27 вересня 2018 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду у загальному позовному провадженні. Вказаним судовим рішенням у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни витребувано належним чином засвідчені копії всіх документів, на підставі яких вчинено оскаржуваний виконавчий напис № 5085 від 06 червня 2018 року. Відзив на позов відповідач не подав. Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, представник позивача надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі. Від третьої особи на стороні відповідача, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С., надійшла заява про розгляд справи без її участі, надано засвідчені копії документів, що витребувані судом. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не відомі, 17 жовтня 2018 року нею до суду було надіслано копії матеріалів виконавчого провадження. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків. 15 жовтня 2013 року між позивачем та АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником усіх прав і обов'язків якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», було укладено кредитний договір №GP-5241795, згідно якого відповідач отримала кредитні кошти в сумі 45760,00 грн. із зобов'язанням повернення таких коштів та відсотків за їх користування. Договір укладено шляхом підписання позивачем письмової пропозиції укласти договір (оферти) та подальшого прийняття такої пропозиції відповідачем (акцепту). Згідно зазначеної письмової пропозиції платіжні періоди зазначено із 10 жовтня 2013 року по 15 жовтня 2018 року. В подальшому, 27 лютого 2016 року, позивач з метою дострокового погашення кредиту звернулася до відділення банку, де сплатила на рахунок відповідача 25683,32 грн. Інформації щодо наявності у позивача простроченої заборгованості за період з 15 жовтня 2013 року по 27 лютого 2016 року суду не надано. У 2017 році на адресу позивача почали надходити листи із вимогами сплатити грошові кошти по кредитному договору №GP-5241795 від 15 жовтня 2013 року. 30 червня 2017 року позивач звернулася до відділення банку із письмовою заявою щодо з'ясування обставин виникнення у неї заборгованості. На її звернення їй надіслано письмову відповідь від 21 липня 2017 року за № КОН-33/60556, за змістом якої нею не була забезпечена необхідна сума для здійснення повного закриття кредиту згідно з умовами Договору. Станом на 29 лютого 2016 року сума для дострокового погашення складала 26046,63 грн. На вказану дату сума на поточному рахунку [NUMBER] складала 25696,86 грн. та на рахунку [NUMBER] - 214,94 грн., загальна сума складала 25911,80 грн., тому банк не мав можливості здійснити дострокове погашення кредиту. Грошові кошти, перераховані на рахунок банку, були спрямовані на погашення заборгованості за договором. Таким чином з матеріалів справи та пояснень позивача, викладених у позовній заяві, вбачається, що станом на 27 лютого 2016 року сума заборгованості за кредитом мала становити - 363,31 грн. (26046,63-25683,32). 06 червня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою В.А. вчинено виконавчий напис №5085, відповідно до якого з позивача на користь відповідача належить стягнути заборгованість у розмірі 28259,97 грн. Стягнення заборгованості проводиться за період із 24 травня 2017 року по 24 травня 2018 року, сума заборгованості складає 28259,97 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 9586,58 грн.; прострочена заборгованість за комісією - 12629,76 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 199,17 грн.; строкова заборгованість за сумою кредиту - 4783,97 грн.; строкова заборгованість за комісією - 1052, 48 грн.; строкова заборгованість за процентами - 8,01 грн. За правилами статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість . Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до правил вказаної статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року . Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Правилами п.п. 1.1.,1.2. п. 1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно п.п. 3.1. п. 3 глави 16 Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п.п. 3.3 п. 3 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. За п.п. 3.5. п. 3 при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Представник відповідача не надав суду доказів того, що відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису були подані всі необхідні документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяною Леонідівною 01 серпня 2018 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у сумі 28259,97 грн. Постанову направлено по місцю роботи позивача до ПАТ «Миронівський завод по виготовленню круп і комбікормів». Зібрані по справі та досліджені в судовому засіданні докази свідчать про обґрунтованість вимог позивача та наявність підстав для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Суд відхиляє аргументи представника позивача, які викладені в позовній заяві, щодо вчинення оскаржуваного виконавчого напису поза межами строків, визначених ст. 88 Закону України «Про нотаріат», з таких мотивів. Постановою судової палати у цивільних та господарських справах ВСУ від 03 червня 2015 року у справі №6-31цс15 визначено таку правову позицію: «Уразі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу». За змістом виконавчого напису стягнення заборгованості проведено за період з 24 травня 2017 року по 24 травня 2018 року. До дати вчинення виконавчого напису до 06 червня 2018 року трирічний строк позовної давності не сплив. Поряд з цим, з наданих нотаріусу документів не вбачається, за який період нараховані кошти, про стягнення яких мало місце звернення із заявою про вчинення виконавчого напису. Період з 24 травня 2017 року по 24 травня 2018 року вказано лише у змісті поданої нотаріусу заяви. Суд зазначає, що нотаріусом не встановлено, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Суд також вважає обґрунтованими посилання представника позивача, які викладені в позовній заяві, на факт вчинення оскаржуваного виконавчого напису без переконання щодо безспірності наявності боргу перед кредитором. Тлумачення статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» свідчить, що документами, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі вчинених нотаріусами виконавчих написів є: б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов'язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв'язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Судом встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» не надало нотаріусу оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв'язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання, а також документи на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Згідно ст. 88 вказаного Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Такий висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, постанові від 23 січня 2018 року у справі № 310/9293/15. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Судом встановлено, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник не мав безспірної заборгованості перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, відповідачем не доведено, позивач надала докази щодо наявності невирішеного по суті спору щодо наявності заборгованості та її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Згідно статтей 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі досліджених доказів суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню ґрунтуються на законі, підтверджені матеріалами справи і підлягають задоволенню. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 704,80 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного, ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5,

Outcome: approved