Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

у березні 2016 року позивач звернулася до суду із вказаним вище позовом та просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Позов позивачем мотивований тим, що від шлюбу, який 27.05.2015 року рішенням Октябрського районного суду м.Полтава розірвано, сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Після припинення шлюбних відносин особисті стосунки з відповідачем погіршилися, той систематично вчиняє по відношенню до неї хуліганські дії, погрожує фізичною розправою, залякує дитину, психічно впливає на неї та виражається нецензурною лайкою у її присутності. Внаслідок таких протиправних дій вона була змушена неодноразово звертатися до правоохоронних органів. Дитина відчуває страх у спілкуванні з батьком, боїться його, внаслідок чого вона зверталася за допомогою до психолога. Окрім цього, [PERSON] не займається вихованням дитини, не забезпечує її матеріально, аліменти не сплачує. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] з'явилися, позов підтримали з підстав, викладених у ньому. Відповідач [PERSON] та його представники [PERSON] та [PERSON] заперечили проти задоволення позову, зазначивши, що підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] немає, так як останній належним чином здійснює свої батьківські обов'язки по відношенню до малолітньої дитини, яку любить та хоче брати участь у вихованні та спілкуванні з нею. Позивач систематично чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, відмовляється отримувати продукти харчування та подарунки для доньки. Між батьками наявні неприязнені відносини, пов'язані із неможливістю відповідача вільно спілкуватися із дитиною та непорозуміння у поділі майна, яке придбавалося у шлюбі. [PERSON] ніколи не чинив протиправних дій відносно своєї дитини. Представник органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Шевченківської районної у м.Полтава раді Дяченко В.В. при прийнятті рішення покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників. третьої особи, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази прийшов до наступного висновку: [PERSON] народилася [INFO] року у м.Полтава, що підтверджено Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 24.11.2008 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського МУЮ . Батьками записано: [PERSON] - батько, [PERSON] - мати. (а.с.36). Рішенням Октябрського районного суду м.Полтава від 27.05.2015 року шлюб, зареєстрований 01.09.2007 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. (а.с.31). Рішенням Октябрського районного суду м.Полтава від 07.09.2015 року стягнуто із [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] у розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 27.05.2015 року до досягнення дитиною повноліття. (а.с.33). На а.с. 9 наявна характеристика відносно учениці 1-Г класу Полтавської гімназії №17 [PERSON], відповідно до якої дитина відповідає віковим нормам, має високий словниковий запас, на уроках активна, проявляє інтерес до навчальних завдань. На даний момент вихованням дитини займається мати. Вона приділяє належну увагу не лише навчанню та вихованню дівчинки, але й створенню комфортних умов для її розвитку. З батьком емоційний контакт ускладнений. Він сприймається дитиною як загроза для спокійної атмосфери в її сім'ї. Вона намагається уникати страху тривоги та образ, що з ним пов'язані. Хоча потреба у контактах з батьком відмічається, він є значимою для неї людиною. Рекомендовано батькам створити сприятливі, спокійні та комфортні умови для розвитку дитини, співпраця з психологом по корекції страхів, тривожності, формуванню впевненості у власних силах. Із довідки - розрахунку, виданої відділом державної виконавчої служби слідує, що згідно виконавчого листа № 554/6948/15-ц від 12.11.2015 року, виданого Октябрським районним судом м.Полтава про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, станом на 01.03.2016 року нарахована заборгованість у розмірі 8449,50 грн. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] показали, що з часу припинення шлюбних відносин між позивачем та відповідачем мають місце неприязні стосунки. Між ними часто виникають сварки, які відбуваються у присутності дитини і відповідач дозволяє в розмові з донькою вживати нецензурні слова. Окрім цього, [PERSON] неодноразово з'являвся за місцем навчання дитини, місцем роботи позивача, де ображав останню, принижував її, вдавався у громадських місцях до з'ясування стосунків як із бувшою дружиною. Натомість свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] показали суду, що [PERSON] любить свою доньку, прагне займатися її вихованням та спілкуватися з нею. Непорозуміння з колишнього дружиною [PERSON] стають причиною сварок між ними, свідком яких стає і дитина. По відношенню до останньої відповідач ніколи не проявляв жорстокого поводження, намагається допомагати їй матеріально, прагне спілкуватися з нею, брати участь у її вихованні. Натомість позивач чинить перешкоди у спілкування дитини з батьком, продукти харчування та подарунки для дитини не приймає, налаштовує доньку проти батька. Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. П.2,3 ст.164 СК України зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною. У судовому засіданні встановлено, що сторони являються батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO] року. В даний час дитина проживає з матір'ю [PERSON] З часу припинення сімейних відносин між сторонами мають місце неприязні стосунки, внаслідок чого між ними виникають систематично сварки, відсутня згода щодо поділу майна та участі відповідача у спілкуванні і вихованні дитини, що підтверджено їхніми показаннями, показаннями свідків та матеріалами справи. Національною поліцією України ГУНП в Полтавській області від 11 .03.2016 року повідомлено, що протягом періоду з 2013 - 2016 років до Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області зверталася [PERSON], а саме: -09.02.2015 року надійшло повідомлення від лікаря травмпункту про те, що за допомогою звернулася [PERSON], яка отримала тілесні ушкодження від чоловіка; -23.03.2015 року колишній чоловік [PERSON] вчинив сварку; -27.04.2015 року [PERSON] по вул. Коваля, 3 в кабінеті № 404 у приміщенні інституту економіки та торгівлі вчинив сварку. -06.05.2015 року про те, що по вул. Соборний Майдан,2 в м.Полтава поблизу ресторану «Лілея» її чоловік [PERSON] вчинив сварку; -13.05.2015 року про те, що 08.05.2015 року у приміщенні гімназії № 17 відбулася сварка із [PERSON] (а.с.12). Проаналізувавши дані звернення позивача суд встановив, що в них містяться скарги на дії відповідача, з яким вчинялися сварки на вище вказаному ґрунті. За даними зверненнями компетентними органами проводилися перевірки, бесіди виховного характеру із [PERSON]. Окрім цього, у відділенні поліції № 2 перебувало кримінальне провадження № 1201670030000221 від 20.02.2016 року. В ході розслідування під час допиту [PERSON] відмовилася від проходження судово - медичної експертизи, повідомивши слідству, що тілесних ушкоджень її колишній чоловік [PERSON] їй не наносив. 22.03.2016 року дане кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. (а.с.164). Суд звертає увагу, що в матеріалах справи наявні два суперечливих між собою висновки органів опіки та піклування, зокрема висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Подільської районної у м.Полтава ради про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] від 12.07.2016 року та висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтава ради від 24.01.2017 року - [PERSON] тривалий час не виконує батьківські обов'язки по відношенню до дитини [PERSON] постійно створює конфліктні ситуації, які негативно впливають на психічний стан дитини, а тому є підстави для позбавлення його батьківських прав. Частиною 6 ст.19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Ч. 1-3 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Проаналізувавши докази у справі, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Шевченківської районної у м.Полтава ради від 24.01.2017 року та вважає його недостатньо обґрунтованим. Так, при постановленні даного висновку не було відібрано пояснення від [PERSON], не досліджено об'єктивно обставин справи в частині відносин між батьками, які мають місце в даний час. Стаття 10 Закону України «Про судову експертизу» визначає, що судовими експертами можуть бути особи, які мають необхідні знання для надання висновку з досліджуваних питань. Атестовані відповідно до цього Закону судові експерти включаються до державного Реєстру атестованих судових експертів, ведення якого покладається на Міністерство юстиції України. (ст.9 Закону України «Про судову експертизу»). Згідно ст. 53 ЦПК України експертом є особа, якій доручено провести дослідження матеріальних об'єктів, явищ і процесів, що містять інформацію про обставини справи, і дати висновок з питань, які виникають під час розгляду справи і стосуються сфери її спеціальних знань. Як експерт може залучатися особа, яка відповідає вимогам, встановленим Законом України «Про судову експертизу» і внесена до Державного реєстру атестованих судових експертів. За клопотанням представника позивача у справі згідно ухвали від 27.07.2016 року було призначено судову - психологічну експертизу, проведення якої доручено психологу [PERSON] Стаття 59 ЦПК України визначає, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] закінчила психолого - педагогічний університет імені В.Г. Короленка та їй присвоєно кваліфікацію практичного психолога. Натомість остання не є атестованим експертом у галузі та не має права на проведення експертних досліджень у галузі психології. Таким чином, наявний на а.с.106 - 112 висновок проведеного комплексного психологічного аналізу спеціалістом - психологом [PERSON] суд не приймає до уваги, оскільки він є недопустимим доказом у справі. Даний доказ отриманий з порушенням порядку, встановленого законом, так як особа, яка надавала такий висновок не є експертом та не володіє спеціальними знаннями для вирішення питань, які ставилися судом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Аналізуючи докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позивач не довела у судовому засіданні факту ухилення від виконання батьківських прав відносно своєї неповнолітньої доньки відповідачем [PERSON], а також те, що останній жорстоко поводився з дитиною. Так, батьки не можуть бути позбавлені батьківських прав на підставах, не передбачених ст.164 СК України. Згідно п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факту спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вона не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Так, на а.с. 9 наявна характеристика з Полтавської гімназії № 17, відповідно до якої рекомендовано батькам створити сприятливі, спокійні та комфортні умови для розвитку дитини, співпраця з психологом по корекції страхів, тривожності, формуванню впевненості у власних силах. Судом приходить до висновку, що у ставленні до дитини батько намагається спілкуватися з нею, не відмовляється від надання тій матеріальної допомоги, виявляє інтерес до її внутрішнього світу, однак систематичні непорозуміння з матір'ю перешкоджають реалізації цих намірів в повному обсязі. Із матеріалів справи не вбачається, що поведінка батька носить небезпеку для життя та здоров'я дитина та він може якимось чином нашкодити їй, а тому об'єктивних даних про те, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими правами суду не надано. Сам факт несплати аліментів на утримання дитини за період часу із травня 2015 року по 01.03.2016 року не може бути єдиною підставою для позбавлення батьківських прав відповідача та переконливо свідчити про ухилення останнім від виконання ним батьківських обов'язків. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та до задоволення не підлягає. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то судові витрати стягненню із відповідача на користь позивача не підлягають.

Outcome: dismissed