Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач), треті особи : Орган опіки та піклування Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації (далі - третя особа 1), [PERSON] (далі - третя особа 2) про стягнення аліментів, встановлення місця проживання дитини. Свої позовні вимоги, які були уточнені в ході розгляду справи, позивач обґрунтовує тим, що 25.07.1998р. між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який рішенням суду від 18.11.2013 року розірвано. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідач участі в утриманні, вихованні та навчанні сина не приймає. [PERSON] є дитиною-інвалідом у зв'язку з глухотою 4 ступеню. Відповідач інших дітей не має, виплат за виконавчими документами не здійснює. Тому позивач вважає, що враховуючи стан здоров'я сина, відповідач повинен і має можливість сплачувати аліменти в розмірі 2000,00 грн. Також позивачем були понесені додаткові витрати на ремонт та придбання запчастин до слухового імплантат дитини, в розмірі 5040,00 грн. та придбання ліків для сина в розмірі 932,77 грн., а також у березні - квітні 2014 року позивач купувала синові ліки на суму 184,22 грн. та 21.05.2014 року кабель та капсулу до слухового імплантат дитини. На думку позивача відповідач має сплатити їй половину додатково понесених витрат, а саме 3493,40 грн. Згоди щодо місця проживання сина з відповідачем досягнути неможливо. [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] разом із своїм батьком - відповідачем у справі та бабусею - третя особа 2 у даній справі, та бажає проживати з матір'ю за цією адресою. Для проживання [PERSON] за даною адресою створені належні умови, тому просила визначити місце проживання дитини разом з позивачем за адресою : [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково. Представник відповідача суду пояснив, що відповідач офіційно працює та отримує заробітну плату в розмірі 1452,00 грн. та згоден сплачувати аліменти на дитину в розмірі 550,00 грн. Також просив врахувати, що відповідач проживає разом зі своє матір'ю - 3-тя особа 2 у даній справі, яка перебуває на його утриманні і він регулярно купує продукти та ліки для неї. Щодо вимог про стягнення додатково понесених витрат не погоджується, оскільки, у період листопад 2013 року - лютий 2014 року позивач та відповідач ще перебували у шлюбі, тобто кошти витрачались із сімейного бюджету, а надані чеки не підтверджують необхідності купувати ліки саме для дитини. Також пояснив, що відповідач не заперечує, щоб місце проживання дитини були визначено разом із матір'ю, проте, не згодний з тим, щоб місце проживання було визначено за адресою : [ADDRESS], оскільки, це буде порушувати права відповідача та третьої особи 2, не відповідає їх інтересам та нормам чинного законодавства. Вважає, що у разі визначення судом місця проживання дитини разом із матір'ю, таким місцем проживання має бути адреса : [ADDRESS], яка є власністю позивача. Представник третьої особи 1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Третя особа 2 в судовому засіданні проти задоволення вимог позову заперечувала. Допитані в якості свідків [PERSON], [PERSON] суду підтвердили, що відповідач не займається дитиною, речі чи подарунки не купує, аліменти не платить, спілкується дуже рідко. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи із наступного. Так, в судовому засіданні було встановлено, що 25.07.1998 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18.11.2013 було розірвано. Від зазначеного шлюбу народилася дитина [PERSON], [INFO], який відповідно до медичного висновку є дитиною-інвалідом, глухота IV ступеню. За період серпень 2013 року - травень 2014 року позивачем були понесені додаткові витрати на лікування дитини в розмірі 6986,99 грн. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 01.02.2006 року позивачу на праві приватної власності належить кімната [ADDRESS], в якій вона зареєстрована. Квартира [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 02.03.2006 року на праві приватної власності належить відповідачу, третій особі 2 та дитині [PERSON], які в ній зареєстровані, а також в цій квартирі проживає позивач без реєстрації разом з дитиною, що підтверджується довідкою ТОВ «Київжитлосвіт» від 07.08.2013 року. Відповідач працює водієм автотранспортних засобів на підприємстві ПрАТ «АТП «Атлант «філія «Транс-Капітал» та отримує заробітну плату в розмірі 1452,00 грн. на місяць, що підтверджується довідкою про доходи від 04.04.2014 року. Згідно до висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 28.05.2014 року, підтримує позовну заяву, вважає, що місце проживання дитини [PERSON] повинно бути з матір'ю [PERSON] за адресою : [ADDRESS]. Судом також досліджено Акти обстеження умов проживання від 25.04.2014 року квартири [ADDRESS], в якому зазначено про хороші умови проживання дитини та від 29.04.2014 року кімнати [ADDRESS], в якому зазначено, що ніяких умов для проживання хворої дитини не створено. У відповідності з ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною 2 цієї статті передбачено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, а саме: обов'язків щодо виховання та розвитку дитини, про що йдеться у ст. 150 СК України. Згідно із ст. 161 СК України якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними вирішується судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання свої батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначену норму, суд повинен вирішити з ким із батьків фактично буде проживати дитина, а не за якою адресою буде проживати той із батьків, з ким буде визначено місце проживання дитини. При розв'язанні цього спору суду належить визначити, кому з батьків надати перевагу, хто стане безпосереднім вихователем дитини. При цьому інший з батьків не втрачає своїх прав та обов'язків. Він стає носієм права на спілкування з дитиною та права брати участь у її вихованні. Оцінюючи у сукупності надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що необхідно визначити місце проживання [PERSON], [INFO], разом із матір'ю [PERSON], оскільки, саме вона займається його вихованням, доглядом, забезпечує його розвиток, а відповідач належної уваги дитині не приділяє. Як встановлено при розгляді справи, позивач з дитиною проживають в квартирі [ADDRESS], де відповідно до акту обстеження створені хороші умови для дитини. Але суду не було надано доказів, що відповідач або третя особа - 2 перешкоджають дитині та позивачу проживати за вказаною адресою. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ч. 1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Законом України «Про державний бюджет України на 2014 рік» установлено прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років в розмірі 1286 грн. Позовну заяву було подано до суду 06.03.2014 року. Отже, даючи юридичну оцінку поясненням сторін по справі, зібраним та дослідженим матеріалам справи, з урахуванням розміру заробітної плати відповідача, наявності інших обставин, що мають суттєве значення, а саме : стан здоров'я дитини та необхідність у додаткових витратах на його лікування, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 800,00 грн. починаючи з дня подачі позовної заяви 06.03.2014 року до повноліття дитини. Той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (ст.. 185 СК України). Суд не приймає до уваги заперечення відповідача щодо того, що у період листопад 2013 року - лютий 2014 року позивач та відповідач ще перебували у шлюбі, тобто кошти витрачались із сімейного бюджету, оскільки, як вбачається з рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 18.11.2013 року про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем, [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з [PERSON] тривалий час не підтримують сімейно-шлюбних відносин, припинили вести спільне господарство. Позивачем підтверджена медичними документами необхідність у додаткових витратах на дитину, половина суми якої підлягає стягненню з відповідача, а саме в розмірі суми, підтвердженої квитанціями: 5040,00+932,77+91,82+92,40+830,00=6986,99:2=3493,40 грн. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім в сумі 243,60 грн.

Outcome: partial