Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив провести поділ спільного майна подружжя, визнавши за ним право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS], залишивши за відповідачкою право власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS]; стягнути з відповідачки на його користь компенсацію за переотриману частку у майні в розмірі 103500 грн. Позовні вимоги мотивував тим, що з 23 квітня 1993 року він перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. 08 лютого 2007 року між відповідачкою та ВАТ «Акціонерний комерційний банк «Престиж», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» був укладений кредитний договір на суму 13000 дол. США, зі строком погашення 07 лютого 2017 року, кредит було взято для придбання трикімнатної квартири [ADDRESS]. На забезпечення виконання кредитних зобов»язань 08 лютого 2007 року між банківською установою та відповідачкою був укладений договір іпотеки, предметом іпотеки були майнові права на цю трикімнатну квартиру, будівництво якої ще не було завершене. 03 липня 2007 року між відповідачкою та цією ж банківською установою був укладений кредитний договір, а отримані гроші були використані на придбання двокімнатної квартири [ADDRESS]. За кредитним договором від 03 липня 2007 року існує заборгованість. Згідно повідомлення ПП «Міська агенція нерухомості» від 10 серпня 2015 року, орієнтовна ринкова вартість 2-кімнатної квартири загальною площею 36,4 кв.м., розташованої на І поверсі будинку № 48 по пр-ту Перемоги в м. Чернігові складає 322 000 грн., а 3-кімнатної квартири загальною площею 67 кв.м., розташованої на І поверсі будинку № 35 по вул. О.Кошового в м. Чернігові 529 000 грн, тобто компенсація за переотриману частку в майні складає 103500 грн. Між ним та відповідачкою не досягнуто згоди щодо поділу спільного майна. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 січня 2016 року позовні вимоги задоволено частково: визнано спільною сумісною власністю подружжя сторін квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS]; визнано за позивачем право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та 1/2 частину квартири [ADDRESS]; визнано за відповідачкою право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та 1/2 частину квартири [ADDRESS]. В апеляційній скарзі [PERSON] просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що оскаржуване рішення є незаконним. Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що відповідачкою не був поданий зустрічний позов про поділ боргових зобов»язань подружжя. Особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує на те, що він звернувся до суду з позовом про реальний поділ спільного сумісного майна, квартири не є неподільним майном, а тому висновок суду не є обґрунтованим. Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що позовні вимоги про визнання спірних квартир спільною сумісною власністю подружжя не заявлялися, оскільки спору з цього приводу не існувало. Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що згідно з довідкою ПП «Міська агенція нерухомості», яку надав він, вартість двох квартир складає 851 000 грн., згідно з довідкою ТОВ «Бюро послуг з нерухомості», яку надала відповідачка, вартість двох квартир складає 1 168 000 грн., але заперечень з приводу наданої ним довідки не було. Особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує на те, що з довідки приватного нотаріуса від 09 грудня 2015 року вбачається, що він, позивач, 26 червня 2007 року продав подаровану йому однокімнатну квартиру [ADDRESS] за 97 414 грн. (19290 дол. США), а 02 липня 2007 року ними була придбана спірна двокімнатна квартира; відповідачка в судовому засіданні визнала, що кошти від продажу цієї однокімнатної квартири були спрямовані на погашення кредиту, який був взятий на придбання ними трикімнатної квартири 08 лютого 2007 року, а тому сума 97 414 грн. (19290 дол. США) має бути врахована при визначенні суми по борговим зобов»язанням подружжя. Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що суд безпідставно зменшив витрати на правову допомогу. В апеляційній скарзі [PERSON] просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. Особа, яка подала апеляційну скаргу посилається на те, що матеріалами справи підтверджується, що за кредитним договором від 02 липня 2007 року існує заборгованість в сумі 745.85 дол. США, за кредитним договором від 05 вересня 2007 року 188940.34 грн., існує заборгованість і за кредитним договором від 13 травня 2008 року; всі ці кредитні кошти використані на придбання спірних квартир та проведення в них ремонту, тобто в інтересах сім»ї, але суд не провів поділ боргових зобов»язань подружжя. Особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує на те, що третьою особою [PERSON], як поручителем, вносились кошти на поповнення свого поточного рахунку в ПАТ «Фідобанк», які спрямовувалися на погашення кредиту за квартиру [ADDRESS]. Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що в матеріалах справи є квитанція № 35 від 22 квітня 2010 року про поповнення її поточного рахунку на суму 20 000 дол. США за кредитним договором від 02 липня 2007 року, за яким були отримані кредитні кошти на придбання квартири [ADDRESS]. Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що гроші в сумі 20 000 дол. США були отримані нею від батька [PERSON] , який їх отримав від продажу 22 квітня 2010 року спільної з дружиною та сином квартири [ADDRESS] за 353 678 грн., тобто сплата по кредиту від 02 липня 2007 року проводилась не за рахунок спільних коштів подружжя. Особа, яка подала апеляційну скаргу вказує на те, що після отримання нею від [PERSON] коштів в сумі 20 000 дол. США, вона не стала власником цих коштів, а тому ці кошти не є спільною сумісною власністю подружжя. Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що погашення заборгованості за кредитним договором від 05 вересня 2007 року проводилось нею за особисті кошти, але цим обставинам суд не дав належної правової оцінки. Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на те, що суд не провів реальний поділ майна, не запропонував проведення будівельної експертизи для визначення дійсної вартості нерухомого майна. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали даної справи та матеріали цивільної справи 2/2506/272/11, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірні квартири придбані в період шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя; відсутні докази на підтвердження права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS]; сторонами не надано доказів щодо дійсної ринкової вартості спірних квартир, що унеможливлює визначення розміру грошової компенсації, а тому слід визнати за кожною із сторін право власності на 1/2 частину кожної квартири; відповідачка не зверталась з позовом про поділ боргових зобов»язань подружжя. Проте, з таким висновком частково не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 квітня 1993 року. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 лютого 2016 року, яке набрало законної сили 10 березня 2016 року, шлюб між сторонами розірвано. В ході апеляційного розгляду справи [PERSON] пояснив, що він перестав проживати з відповідачкою з травня 2015 року, але продовжував надавати останній кошти для погашення заборгованості по кредитам, а з вересня 2015 року їх шлюбні відносини припинилися. В ході апеляційного розгляду справи представник [PERSON] [PERSON]С пояснив, що шлюбні відносини між його довірителькою , зі слів останньої, та позивачем припинилися з березні 2014 року. Враховуючи, що при як при зверненні до суду з позовом про розірвання шлюбу, так і в ході розгляду даної справи [PERSON] зазначав про припинення спільного проживання з травня 2015 року, апеляційний суд приходить до висновку, що сторони припинили спільне ведення господарства з травня 2015 року. В ході апеляційного розгляду справи [PERSON] не надано доказів на підтвердження того, що він мав з відповідачкою з травня 2016 року до вересня 2016 року спільний бюджет, зокрема проводили погашення кредитної заборгованості за рахунок спільних коштів. Твердження [PERSON] про те, що шлюбні відносини були припинені ще з березні 2014 року не заслуговують на увагу, оскільки в ході розгляду справи про розірвання шлюбу, остання зазначала про припинення шлюбних відносин ще в 2010 році. Вказані обставини свідчать про намагання відповідачки збільшити суму, яку вона, начебто, сплатила після припинення спільного ведення господарства за рахунок особистих коштів на виконання кредитнних зобов»язань. Під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі було придбано квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS]. Право власності на вказані квартири зареєстроване за відповідачкою. 08 лютого 2007 року між ВАТ «Акціонерний комерційний банк « Престиж», правонаступником якого є ПАТ « Фідобанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір на суму 13 000 дол. США, строком по 07 лютого 2017 року, цільове призначення викуп майнових прав на трикімнатну квартиру за адресою : [ADDRESS]. В забезпечення виконання кредитних зобов»язань за вказаним договором 08 лютого 2007 року між ВАТ «Акціонерний комерційний банк « Престиж», правонаступником якого є ПАТ « Фідобанк», та [PERSON] був укладений договір іпотеки, згідно з яким предметом іпотеки були майнові права на трикімнатну квартиру , робочий № 140, розташовану на першому поверсі, у будинку № 35 по вул. О Кошового в м. Чернігові. Згідно з довідкою, наданою ПАТ «Фідобанк», станом на 16 березня 2016 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 08 лютого 2007 року відсутня. В ході розгляду справи сторони не оспорювали, що погашення заборгованості за кредитним договором від 08 лютого 2007 року проведене за рахунок спільних коштів подружжя. 02 липня 2007 року між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір на суму 27600 дол. США, строком до 02 липня 2027 року, цільове призначення - на придбання квартири [ADDRESS]. В забезпечення виконання кредитних зобовязань за вказаним договором 05 травня 2010 року між ПАТ « Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», [PERSON] та [PERSON] був укладений договір поруки. Згідно з довідкою, наданою ПАТ «Фідобанк», станом на 10 серпня 2016 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 02 липня 2007 року відсутня. За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] є спільним сумісним майном подружжя, яке підлягає поділу. 05 вересня 2007 року між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір на суму 39000 дол. США, строком до 04 вересня 2017 року, цільове призначення на поточні потреби. Згідно з розрахунком, наданим ПАТ «Фідобанк», станом на 01 листопада 2016 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 05 вересня 2007 року становить 178 637.19 грн. 13 травня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір на суму 5 000 дол. США, строком по 13 травня 2010 року, цільове призначення споживчі цілі. В забезпечення виконання кредитних зобовязань за вказаним договором 13 травня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений договір поруки. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 22 лютого 2011 року, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь банківської установи заборгованість за кредитним договором від 13 травня 2008 року в сумі 4808.69 дол. США. Постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції від 18 березня 2016 року відкрите виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/2506/272/11, виданого 09 червня 2011року Деснянським районним судом м. Чернігова, за вищевказаним судовим рішенням. Згідно з листами Центрального відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції № 1608/4 від 01 листопада 2016 року та № 1608/4 від 09 листопада 2016 року зазначене виконавче провадження закінчене у зв»язку з фактичним виконанням рішення; стягнення за виконавчим листом проведене з доходу [PERSON]; відсутні дані щодо стягнення за виконавчим листом за рахунок [PERSON] Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 1514/16-24 від 29 серпня 2016 року ринкова вартість квартири [ADDRESS] становить - 477 312 грн., а ринкова вартість квартири [ADDRESS] 719 880 грн. При поділі майна, що є об»єктом спільної сумісної власності подружжя, апеляційний суд вважає, що позивачу слід виділити та визнати за ним в цілому право власності на квартиру [ADDRESS], припинивши право власності [PERSON] на це нерухоме майно; відповідачці слід виділити та визнати за нею в цілому право власності на квартиру [ADDRESS]. При визначенні розміру грошової компенсації за переотриману частку у майні апеляційний суд враховує наступні обставини. Позивачу в цілому на підставі договору дарування від 18 березня 1997 року належала на праві власності квартира № 26 по вул Мстиславська, 175 в м. Чернігові. Вказана квартира була відчужена позивачем 26 червня 2007 року за ціною 97 414.5 грн. ( т. 1 а.с. 153, 154). Отримані від продажу квартири грошові кошти були витрачені на погашення заборгованості за кредитним договором від 08 лютого 2007 року, що не оспорювалось в ході розгляду справи. 22 квітня 2010 року [PERSON], [PERSON] була відчужена квартира [ADDRESS] за 353 678 грн. ( т. 1 а.с.81). 22 квітня 2010 року відповідачкою, яка є донькою [PERSON], був поповнений свій поточний рахунок на суму 20 000 дол. США, або 158 520 грн. ( т. 2 а.с.101). Твердження відповідачки, що суму 20 000 дол. США вона отримала від батька від продажу останнім квартири, тобто ці грошові кошти є її особистими, заслуговують на увагу, оскільки підтверджені письмовими доказами по справі. В ході апеляційного розгляду справи [PERSON] такі твердження відповідачки не спростував та не надав доказів того, що грошові кошти в сумі 20 000 дол. США, які були 22 квітня 2010 року зараховані на поточний рахунок відповідачки, були спільним сумісним майном подружжя. З виписки по рахунку за період з 22 квітня 2010 року по 23 квітня 2010 року ( т. 2 а.с. 102) вбачається, що відповідачкою за рахунок грошових коштів в сумі 20 000 дол. США або 158 520 грн. здійснена оплата заборгованості за кредитним договором від 02 липня 2007 року в сумі 87 306.24 грн. та за кредитним договором від 05 вересня 2007 року в сумі 71 213.76 грн. За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що при придбанні квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] були використані особисті кошти [PERSON] в сумі 97 414.5 грн. та особисті кошти [PERSON] в сумі 87 306.24 грн. Загальна вартість двох квартир становить 1 197 192 грн. ( 719 880 грн. + 477 312 грн.) Загальна сума особистих коштів кожного з подружжя становить 184 720.74 грн. ( 97 414.5 грн. + 87 306.24 грн.). Вартість спільного сумісного майна подружжя без урахування особистих коштів кожного з подружжя становить 1 012 471.26 грн. ( 1 197 192 грн. -184 720.74 грн.), тобто частка кожного із подружжя 506 235.63 грн. ( 1 012 471.26 грн/2). При цьому позивачу слід виділити майна на суму 603 650.13 грн. ( 506 235.63 грн. + 97 414.5 грн.), а відповідачці на суму 593 541.87 грн. ( 506 235.63 грн. + 87 306.24 грн.). Сума компенсації за переотриману частку у майні, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON], становить 126 338.13 грн. ( 603 650.13 грн. 477 312 грн.). Доводи апеляційної скарги [PERSON] про те, що її батьком [PERSON], як поручителем, вносились кошти на поповнення свого поточного рахунку в ПАТ «Фідобанк», які спрямовувалися на погашення кредиту за квартиру [ADDRESS]., апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки [PERSON] , як поручитель за кредитним договором від 02 липня 2007 року, здійснював погашення заборгованості за кредитним договором і за приписами ст.. 556 ЦК України до останнього у разі виконання зобов»язання переходять усі права кредитора. Ні приписами законодавства, ні умовами укладеного договору поруки не передбачене виникнення у поручителя права власності на відповідні частку у нерухомому майні. [PERSON] не позбавлений можливості звернутися до суду з відповідним позовом. В ході апеляційного розгляду справи представник [PERSON] [PERSON] пояснив, що кредитні кошти, отримані [PERSON] у ПАТ «[PERSON] Аваль» та в ПАТ КБ «ПриватБанк» ( гривневий кредит) використані не на потреби сім»ї , а для підприємницької діяльності; кредитні кошти , отримані [PERSON] по кредитним договорам від 08 лютого 2007 року, 02 липня 2007 року, 05 вересня 2007 року та 13 травня 2008 року використані для придбання двох квартир, проведення в них ремонту та інші потреби сім»ї. Крім того, представник [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що заборгованість по кредитному договору від 05 вересня 2007 року сплачується за рахунок особистих коштів його довірительки, а підтвердженням цього є те, що у платіжних документах зазначене прізвище лише його довірительки. Доводи апеляційної скарги [PERSON] про те, що погашення заборгованості за кредитним договором від 05 вересня 2007 року проводилось нею за особисті кошти, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки такі доводи будь-якими доказами по справі не підтверджені. Посилання представник [PERSON] [PERSON] на те, що заборгованість по кредитному договору від 05 вересня 2007 року сплачується за рахунок особистих коштів його довірительки, а підтвердженням цього є те, що у платіжних документах зазначене прізвище лише його довірительки, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки за кредитним договором [PERSON] є позичальником, а тому і фінансові документи оформлялися на ім.»я [PERSON] В ході апеляційного розгляду справи [PERSON] пояснив, що кошти за кредитними договорами від 08 лютого 2007 року, 02 липня 2007 року та 13 травня 2008 року були використані на потреби сім»ї; йому невідомо куди були використані кошти за кредитним договором від 05 вересня 2007 року. Посилання [PERSON] на те, що грошові кошти за кредитним договором від 05 вересня 2007 року використані не на потреби сім»ї, апеляційний суд вважає безпідставними, виходячи з наступного. Як вбачається з кредитного договору від 05 вересня 2007 року, укладеного між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» та [PERSON], забезпеченням цього договору є трикімнатна квартира №140 за адресою : м. Чернігів вул. О.Кошового 35 ( т. 1 а. с. 116). 05 вересня 2007 року в нотаріальному порядку була посвідчена заява [PERSON] про згоду останнього на укладання договору іпотеки квартири №140 за адресою : м. Чернігів вул. О.Кошового 35. При цьому у заяві зазначається, що такий правочин відповідає інтересам сім»ї ( т. 1 а. с. 188). З урахуванням приписів ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов»язаннями, що виникли в інтересах сі»ї. Посилання [PERSON] на те, що [PERSON] не був пред»явлений позов про поділ боргових зобов»язань , апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки про необхідність врахування боргових зобов»язань при поділі майна подружжя наголошувала відповідачка у своїх запереченнях на позовну заяву ( т. 1 а.с. 67). Праву спільної сумісної власності на майно кореспондується боргове зобов»язання повернення кредитних коштів ( постанова Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року справа №6-486цс16). При поділі боргових зобов»язань сторін, апеляційний суд враховує, що сторони припинили спільне ведення господарства з травня 2015 року; кредитні кошти , отримані [PERSON] по кредитним договорам від 08 лютого 2007 року, 02 липня 2007 року, 05 вересня 2007 року та 13 травня 2008 року використані в інтересах сім»ї. Згідно з довідкою ПАТ «Фідобанк» № 81 від 14 листопада 2016 року станом на 29 квітня 2015 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 05 вересня 2007 року становила 195 064.39 грн.; станом на 29 квітня 2015 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 02 липня 2007 року становила 873.31 дол. США ( або 19 441.98 грн.); [PERSON], як поручителем, за період з 01 травня 2015 року сплачено за кредитним договором від 02 липня 2015 року 118.64 дол. США ( або 2 728.27 грн.). В ході розгляду справи не оспорювалось, що заборгованість за кредитним договором від 08 лютого 2007 року погашена за рахунок спільних коштів подружжя. Заборгованість за кредитним договором від 13 травня 2008 року погашена [PERSON], як поручителем, і за приписами ст.. 556 ЦК України до останнього у разі виконання зобов»язання переходять усі права кредитора, тобто останній не позбавлений можливості звернутися до суду з відповідним позовом. Станом на 01 травня 2015 року ( припинення спільного ведення господарства сторонами) заборгованість за кредитним договором від 05 вересня 2007 року становила 195 064.39 грн., тобто з позивача на користь відповідачки в рахунок поділу боргових зобов»язань подружжя слід стягнути 97 532.2 грн. ( 195 064.39 грн. /2). Крім того, 22 квітня 2010 року [PERSON], [PERSON] була відчужена квартира [ADDRESS] за 353 678 грн. ( т. 1 а.с.81). 22 квітня 2010 року відповідачкою, яка є донькою [PERSON], був поповнений свій поточний рахунок на суму 20 000 дол. США, або 158 520 грн. ( т. 2 а.с.101). Твердження відповідачки, що суму 20 000 дол. США вона отримала від батька від продажу останнім квартири, тобто ці грошові кошти є її особистими, заслуговують на увагу, оскільки підтверджені письмовими доказами по справі. В ході апеляційного розгляду справи [PERSON] такі твердження відповідачки не спростував та не надав доказів того, що грошові кошти в сумі 20 000 дол. США, які були 22 квітня 2010 року зараховані на поточний рахунок відповідачки, були спільним сумісним майном подружжя. З виписки по рахунку за період з 22 квітня 2010 року по 23 квітня 2010 року ( т. 2 а.с. 102) вбачається, що відповідачкою за рахунок грошових коштів в сумі 20 000 дол. США або 158 520 грн. здійснена оплата заборгованості за кредитним договором від 05 вересня 2007 року в сумі 71 213.76 грн., тобто не за рахунок спільних коштів подружжя. З таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що з позивача на користь відповідачки в рахунок поділу боргових зобов»язань подружжя слід стягнути 35606.88 грн. ( 71 213.76 грн. /2). Станом на 01 травня 2015 року ( припинення спільного ведення господарства сторонами) заборгованість за кредитним договором від 02 липня 2007 року становила 19 441.98 грн. [PERSON], як поручителем, за період з 01 травня 2015 року сплачено за кредитним договором від 02 липня 2015 року 2 728.27 грн. і за приписами ст.. 556 ЦК України до останнього у разі виконання зобов»язання переходять усі права кредитора, тобто останній не позбавлений можливості звернутися до суду з відповідним позовом. З таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що з позивача на користь відповідачки в рахунок поділу боргових зобов»язань подружжя слід стягнути 8 356.86 грн. ( 19 441.98 грн. - 2 728.27 грн. =16 713.71 грн. 16713.71 грн. /2). Всього з позивача на користь відповідачки в рахунок поділу боргових зобов»язань подружжя слід стягнути 141 495.94 грн. ( 97 532.2 грн. + 35 606.88 грн. + 8 356.86 грн.) За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що остаточно з позивача на користь відповідачки слід стягнути компенсацію у розмірі 15 157.81 ( боргові зобов»язання в сумі 141 495.94 грн. - компенсація за переотриману частку у майні в сумі 126 338.13 грн.). Враховуючи, що апеляційні скарги як [PERSON], так і [PERSON] підлягають задоволенню частково, апеляційний суд приходить до висновку, що сторонам не підлягають відшкодуванню витрати, понесені ними по сплаті судового збору при поданні апеляційних скарг ( т. 1 а.с. 245, 258). При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір в сумі 4 255 грн.; позивачем понесені витрати на правову допомогу під час розгляду справи судом першої інстанції в сумі 4 400 грн., під час розгляду справи судом апеляційної інстанції 4 500 грн.; позивачем сплатив судовий збір в сумі 275 грн. 60 коп. при поданні заяви про забезпечення позову ( т. 1 а.с.1, 17, 192, т.2 а.с. 22 ). Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, апеляційний суд приходить до висновку, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути у відшкодування зазначених судових витрат 6 715.3 грн. ( 4255 грн. + 4400 грн. +4500 грн. +275.6 грн.= 13430.6 грн. 13430.6 грн./2).

Outcome: partial