Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини в [ADDRESS] . Позов обгрунтований тим, що сторони є рідними сестрою та братом, матір`ю яких є [PERSON] , псля смерті якої відкрилась спадщина на 1 / 2 частку буд. [ADDRESS] . Позивач з 2006 року постійно проживає у даному будинку. Позивач має зареєстроване місце проживання в [ADDRESS] , у зв`язку з чим доказування факту прийняття спадщини внаслідок спільного проживання можливе лише в судовому порядку. Відповідач є співвласником вказаного будинку, останній утримує при собі всі правовстановлюючі документи на будинок. Договори на отримання комунальних послуг оформлені із відповідачем. Позивач постійно лікується у стоматолога в м.Ніжині, також у середині 2017 року остання лікувала перелом руки в м.Ніжині. Питання поділу будинку між сторонами за участі матері було вирішено ще з 1996 року, коли позивач не взяла участі у приватизації даного будинку, з розрахунку спадкування частини будинку після матері та проживання в ньому. В 2007 році позивач пішла від свого чоловіка і переїхала до матері. Про незгоду з такою домовленістю відповідач не заявляв, поки не минули 6 місяців з дня смерті матері. Позивач віддавала матері за час спільного проживання всю заробітну плату, спільно робили ремонт, купували побутову техніку. Позивач доглядала хвору матір. Позивач працювала у м.Києві 2 дні через 2 дні. Відповідач у дворі вказаного будинку ставить автомобіль, останній проживає в іншому місці, у будинку відсутні його речі. Просить позов задовольнити. Провадження по справі відкрито 22 березня 2019 року із її розглядом в порядку загального позовного провадження та призначенням підготовчого засідання на 29 травня 2019 року, про що заперечення сторін з 22 березня 22019 року відсутні. Згідно відзиву від 09 квітня 2019 року відповідач [PERSON] позов не визнає з посиланням на те, що позивач проживає в [ADDRESS] , дана квартира приватизована позивачем та її сином. Позивач приїздила до матері і іноді ночувала у буд. [ADDRESS] , іноді доглядала матір. Позивач не здійснювала будь-яких платежів, ремонтих робіт. Даний будинок приватизований ним та матір`ю в 1998 році. Позивач є юридично обізнаною особою, так як в 2013 році визнала втратившим право на житло свого чоловіка, про порядок прийняття спадщини їй достовірно відомо. Ухвалою суду від 09 серпня 2019 року за результатами підготовчого засідання справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача адвокат Прокопець С.М. позов підтримав, пояснивши, що постійне місце проживання відповідача в [ADDRESS] . Позивач постійно проживала разом із матір`ю у буд. [ADDRESS] останні 12 років, але пропустила строк. Відповідач оформив будинок на себе і вигнав позивача. Позивач не знала законодавство, вважала, що прийняла спадщину. Об`єкт спадкування- 1 / 2 частка буд. [ADDRESS] . Дана позиція підтримана в судовому засіданні позивачем [PERSON] , яка також пояснила, що переїхала жити до матері у 2007 році. Сплачувала комунальні платежі разом із матір`ю, був спільний бюджет із матір`ю, спільне господарство, здійснювала ремонт та облаштування буд. [ADDRESS] . Відповідач оформив спадщину матері без її повідомлення. Протягом 6 місяців не подавала заяву про прийняття спадщини, оскільки мати в присутності відповідача вказувала, що половина будинку належить їй. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що позивач не могла доглядати матір через пошкоджену руку. В судовому порядку позивач доводила, що постійно проживає у м.Києві. Його сім`я проживає у кв . [ADDRESS]. У буд.[ADDRESS] є його речі, у гараж він ставить свій автомобіль. На час смерті матері позивач ночувала у будинку. Оформив спадщину після матері. Позивач приїздила до матері у гості. Позивач безпідставно в`їхала до будинку, у неї був ключ, залишила у ньому свої речі і мала намір замінити замки, про що він написав заяву до поліції. Позивач не утримувала будинок. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що позивач проживала із своєю матір`ю у буд. [ADDRESS] близько 12 років, інші особи не проживали. Відповідач проживає в іншому місці по вул.Шевченка . Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що на час смерті [PERSON] у 2017 році з нею проживала її дочка-позивач [PERSON] , остання проживала в буд. [ADDRESS] останні 11-12 років. Відповідач [PERSON] з матір`ю не проживав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що на час смерті [PERSON] у 2017 році з нею проживала її дочка-позивач [PERSON] , остання проживала в буд. [ADDRESS] останні 11-12 років. Відповідач [PERSON] з матір`ю не проживав. Працювала разом із позивачем у м.Києві, разом ходили на електропотяг. Позивач здійснювала догляд за матір`ю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що на час смерті [PERSON] у 2017 році з нею проживала її дочка-позивач [PERSON] , остання проживала в буд. [ADDRESS] останні 12 років. Відповідач [PERSON] проживав окремо по вул.Шевченка, у гаражі буд.[ADDRESS] ставив тільки свій автомобіль. Позивач проживала в даному будинку і рік після смерті матері. Позивач з матір`ю вели спільне господарство, мали дачу в с.Хвилівка. Зранку позивач йшла на електропотяг до Києва. Позивач здійснювала догляд за матір`ю і здійснила її поховання. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що позивач постійно проживала разом із матір`ю [PERSON] в [ADDRESS] з 2005-2006 років. Відповідач жив по [ADDRESS], останній ставив свій автомобіль в гараж [ADDRESS] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що на час смерті [PERSON] у 2017 році з нею проживала її дочка-позивач [PERSON] , остання проживала в буд. [ADDRESS] останні 12 років. Відповідач [PERSON] проживав окремо по вул.Шевченка, у гаражі буд.[ADDRESS] ставив тільки свій автомобіль. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що налаштовував інтернет за місцем проживання відповідача в [ADDRESS], також налаштовував інтернет у буд.[ADDRESS] , де був присутній [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що поряд з ним у м.Києві проживає тільки син позивача [PERSON] , у 2017 році мати останнього у кв. [ADDRESS] не проживала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що позивач у 2017 році у кв. [ADDRESS] не проживала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що ніколи не бачила позивача у буд. [ADDRESS] , на час хвороби [PERSON] у 2017 році у будинку були відповідач, його син та дружина. У 2017 році відповідач проживав разом із матір`ю на 95%. У даному будинку св`яткували день народження сина відповідача, у ньому позивача не було. Свідок [PERSON] в судовому заісданні показала, що на день смерті [PERSON] у 2017 році з нею проживала позивач, останні вели спільне господарство. Відповідач жив в іншому місці. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що на час смерті [PERSON] у 2017 році з нею проживала її дочка-позивач [PERSON] , остання проживала в буд. [ADDRESS] з 2008 року. Відповідач [PERSON] проживав разом із своє сім`єю окремо по вул.Шевченка, у гаражі буд.[ADDRESS] ставив тільки свій автомобіль. Позивач із даного будинку їздила на роботу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що відповідач останні 30 років разом із своєю сім`єю проживає у кв. [ADDRESS] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що під час неодноразового здійснення ним ремонту електроприборів у буд. [ADDRESS] він ніколи позивача не бачив, під час св`яткування за участі сім`ї відповідача позивача також там не було. Позивач приходила провідувати матір 3 рази на місяць. Мати сторін у 2017 році проживала сама, в цей час біля неї була сім`я відповідача, у 2017 році позивача у будинку він не бачив. Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків. Спірні правовідносини сторін виникли з приводу встановлення факту постійного проживання позивача [PERSON] , [INFO] , зареєстроване місце проживання з 1984 року в [ADDRESS] , разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття її спадщини [INFO] в [ADDRESS] . В судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] є дітьми [PERSON] , яка померла [INFO] в м.Ніжині Чернігівської області, і спадкоємцями за законом першої черги відповідно до частини першої статті 1261 ЦК України, якою встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до копії довідки Виконавчого комітету Ніжинської міської ради №1956 від 25 липня 2019 року [PERSON] , яка померла [INFO] , була зареєстрована у [ADDRESS] , з нею був зареєстрований відповідач-син [PERSON] , що підтверджується також і копією довідки Ніжинської НГРЕВС від 23 грудня 2009 року і копіями сторінок будинкової книги на вказаний будинок. Реєстрація відповідача у спірному будинку підтверджується також копією довідки Виконавчого комітету Ніжинської міської ради №1272 від 05 травня 2018 року. Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 20 січня 1998 року буд. [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] 1 / 2 частка, [PERSON] - 1 / 2 частка, вказані відомості зареєстровані у Ніжинському МБТІ. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 лютого 2019 року спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її син [PERSON] , спадщина- 1 / 2 частка в праві власності на житловий буд. [ADDRESS] . Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Згідно з частинами першою-третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого. Предметом доказування у даній справі є передбачений частиною третьою статті 1268 ЦК України факт постійного проживання із спадкодавцями на час відкриття спадщини. Відповідно до частин першої, шостої статті 29 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце перебування-це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Місце проживання-це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Встановлення зазначених обставин є необхідним для вирішення питання щодо можливості застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України. За змістом норм статей 1268-1269 ЦК України факт прийняття спадщини тісно пов`язується з постійним проживанням разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, проте окремо встановити факт прийняття спадщини без встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини чинним законодавством не передбачено. Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Довідка, яка подана суду позивачем, від 04 березня 2019 року про лікування [PERSON] , не містить відомостей про лікувальний заклад. Відповідно до довідки поліклінічного відділення ЦРЛ Ніжинської РДА Чернігівської області від 04 березня 2019 року позивач [PERSON] проходила лікування в даній установі з 05 лютого 2014 року по 04 березня 2019 року, адреса проживання позивача- [ADDRESS] . Факт неприязних відносин між сторонами підтверджується копією довідки Ніжинського ВП від 23 травня 2019 року, у якій зазначені обставини щодо «…вигнання…» [PERSON] [PERSON] із [ADDRESS] , також зазначено, що відповідач разом із сім`єю проживає більше 20 років у кв . [ADDRESS] . У копії заяви від 03 квітня 2019 року на адресу Ніжинського ВП [PERSON] просить вжити заходів до [PERSON] , «…яка безпідставно проживає в моєму будинку…», адреса проживання [PERSON] зазначена у [ADDRESS] . Вказані документи подані суду позивачем [PERSON] .. Також в судовому засіданні у встановленому порядку допитано свідків, як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідача, показання яких є протилежними. Судом враховані подані сторонами докази, зі сторони позивача-вказані вище чотири документи та показання свідків, зі сторони відповідача-показання свідків, але за відсутності інших належних та допустимих доказів, зокрема письмових доказів, які б у сукупності були достатніми на підтвердження обставин щодо постійного проживання позивача разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, переконливий висновок про доведеність позовних вимог в судовому засіданні не встановлений, суду не надані належні та допустимі докази щодо саме постійного проживання позивача у будинку на час відкриття спадщини. Позивачем в судовому засіданні не заперечуються обставини щодо не подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини у встановлений строк, останньою також не доведено у встановленому порядку про існування домовленостей із відповідачем за участі [PERSON] щодо буд. [ADDRESS] працевлаштування у м.Києві, постійних поїздок на роботу із м.Ніжина до м.Києва і назад. За таких обставин позивач не надала суду достатніх доказів на підтвердження того, що на час відкриття спадщини вона постійно проживала разом з померлою [PERSON] в буд. [ADDRESS] , що є підставою для відмови у задоволенні позову. При вирішенні справи судом враховується також наступне. Відзив поданий відповідачем 09 квітня 2019 року, а копії письмових документів, зокрема, копія заочного рішення від 21 листопада 2013 року, яка не посвідчена у встановленому порядку і не має відмітки про набрання законної сили,-надані суду згідно заяви відповідача від 07 серпня 2019 року. Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Заява про поновлення процесуального строку розглядається судом без повідомлення учасників справи (статті 126, 127 ЦПК України). При цьому необхідно ураховувати, що безпідставне поновлення процесуального строку є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність. Відповідач згідно статті 83 ЦПК України повинен подати суду докази разом з поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Частиною першою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, з огляду на вищезазначені положення цивільного процесуального законодавства, письмові документи, зокрема, копія заочного рішення від 21 листопада 2013 року, не можуть братись судом до уваги як належні докази по справі, оскільки відповідачем не зазначено об`єктивних причин неможливості їх подання разом із відзивом.

Outcome: dismissed