Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

У вересні 2015 року позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду із даним позовом до відповідача [PERSON] в обґрунтування якого вказав наступне. 08.04.2008 року між АКІБ УкрСиббанк та [PERSON] був укладений кредитний договір № 11330430000, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 10100,00 дол. США з розрахунку 13,90% річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором [PERSON] (іпотекодавець) на підставі договору іпотеки № Б/н від 08.04.2008 року передав банку (іпотекодержателю) в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 52,0 кв.м, жилою площею 30,40 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], та яка належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі продажу від 12.10.2002 року. 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк», яке є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», і ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно якого останній набув права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, та замінив ПАТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобовязаннях і набув право вимагати від боржників повного та належного виконання ними своїх обов'язків у відповідних договорах. Відповідач [PERSON] свої зобовязання за кредитним договором не виконував належним чином, через що виникла заборгованість, яка станом на 28.07.2015 року становить 478 997,87 грн., із яких: заборгованість за кредитом 209 831,68 грн. ; заборгованість за відсотками 269 166,19 грн. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS], шляхом визнання права власності на квартиру за ПАТ Дельта Банк. Представник позивача надав заяву, в якій просить слухати справу без його участі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, судом про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить наявне у справі зворотнє повідомлення, доказів про поважність причин неявки до суду не надав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи із такого. Як вбачається з матеріалів справи 08.04.2008 року між АКІБ УкрСиббанк та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11330430000, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 10 100,00 доларів США (еквівалент 51 005 грн.), зі сплатою 13,90% річних за користування кредитними коштами. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором [PERSON] (іпотекодавець) на підставі договору іпотеки № Б/н від 08.04.2008 року передав банку (іпотекодержателю) у іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 52,0 кв.м, жилою площею 30,40 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить відповідачу на праві власності, на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] від 12.10.2002 року за реєстровим № 3516, та зареєстрованого в КП Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації 24.10.2002 року в реєстровій книзі 82, номер запису 9812 та ЕРПВНМ за р. № 15748014. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк», яке є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», і ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі- продажу прав вимоги, згідно якого останній набув права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, та замінює ПАТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобовязаннях і набуває право вимагати від боржників повного та належного виконання ними своїх обов'язків у відповідних договорах. За положеннями статей 512-514, 516 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання. До нового кредитора переходять у повному обсязі права первісного кредитора у зобов'язанні. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника. Відповідач станом на 28.07.2015 року порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість. Положеннями договору передбачено, що у випадку порушення позичальником строків сплати передбачених договором платежів більше ніж на один місяць має право вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту в повному обсязі та сплати процентів за його користування, а також плати за ведення кредитної справи. При несвоєчасній сплаті позичальником платежів в строки, перед бачені договором, кредитор має право вимоги від позичальника оплати боргового зобовязання в примусовому порядку згідно чинного законодавства України. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, і станом на 28.07.2015 р. він має заборгованість на загальну суму 478 997,87 грн., із яких: - заборгованість за кредитом 209 831,68 грн.; - заборгованість за відсотками 269 166,19 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч.1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 611 ЦК України за порушення зобовязання наступають правові наслідки, передбачені ст.ст. 624, 625 ЦК України, тобто при порушенні зобовязань боржник повинен сплатити кредитору борг, відсотки, пеню та штрафи у розмірах, передбачених умовами договору. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зі свого боку Банк виконав всі взяті на себе зобов'язання, а відповідач навпаки, порушив його умови в частині своєчасної сплати кредитних платежів. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задоволити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (ч.1). Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду (ч.3). Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України, ч.3 ст. 33, ст.36, ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. Відповідно до роз'яснень п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» з урахуванням положень статей 33, 36, ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 11 грудня 2013 року при розгляді справи № 6-124цс 13, предметом якої був спір про звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктами 4.2.1., 4.3. іпотечного договору передбачено спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття банком права власності на майно у випадку невиконання зобов'язань і при цьому договір іпотеки не містить застережень, що такий спосіб здійснюється у позасудовому порядку, а тому суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту своїх прав відповідає вимогам закону та умовам іпотечного договору. Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що заявлені банком вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню. Крім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним покласти на відповідача судові витрати у розмірі 4 789,99 грн.

Outcome: approved