Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

У березні 2017 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON], третя особа - Орган опіки та піклування Індустріальної районної у м. Дніпрі ради, про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що від фактичних шлюбних відносин у сторін народилась дочка [PERSON], [INFO]. Дитина народилась на території Туреччини, однак зареєстрована громадянином України. Незабаром після народження дочки позивач разом з дитиною повернулась до України. З того часу відповідач не бачив дитину, не цікавився її існуванням та не брав участь у вихованні. При цьому відповідач жодного разу не перетинав кордон України. 30 серпня 2014 року позивач вийшла заміж за [PERSON] [INFO] у подружжя народився син - [PERSON]. Чоловік позивача займається вихованням дитини [PERSON], піклується про неї, а після позбавлення батьківських прав відповідача планує удочерити дочку позивача. При цьому відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не піклується про здоров'я дитини, її фізичний і моральний розвиток. За весь час відповідач так і не виявив бажання спілкуватися із дитиною. З цих підстав просила позбавити відповідача батьківських прав та стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі ? від усіх видів його доходів. В судове засідання позивачка не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та у випадку неявки відповідача в судове засідання просить ухвалити заочне рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином шляхом направлення доручення про вручення судових або позасудових документів на території Туреччини, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність, відзив не подавав, у зв'язку із чим, суд, враховуючи заяву позивачки, відповідно до ст.ст. 280 - 289 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Представник служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, причини неявки суду не повідомив. Через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, а також затверджений висновок виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно дитини [PERSON], [INFO]. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії №774, виданого 07 вересня 2012 року Головним управлінням у справах населення і громадянства. В офіційному шлюбі батьки дитини не перебували. Дитина [PERSON], [INFO], народилась у Туреччині, однак зареєстрована громадянином України, що підтверджується довідкою №61310/36-536-2825 про реєстрацію особи громадянином України, виданою 10 жовтня 2012 року Посольством України в Турецькій республіці. Як вбачається з акту, затвердженого 06 березня 2017 року головою правління ОСББ «Тверська, 15», з 2014 року позивач разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 164 Сімейного Кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється він виконання своїх батьківських обов'язків. В Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 р. зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. З 2012 року [PERSON] разом з дитиною не проживає, участі у її вихованні не бере. З того часу відповідач не бачив дитину, не цікавився її існуванням та жодного разу не перетинав кордон України. Як вбачається з матеріалів доручення, відповідач не проживає за адресою реєстрації у Туреччині, місце його перебування наразі невідомо. Судом не встановлено, що відповідачу перешкоджали якісь обставини належним чином виконувати свої батьківські обов'язки. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, у п. 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості Згідно висновку органу опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради № 18/5-123 від 13 березня 2018 року визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно дитини [PERSON], [INFO]. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] неналежним чином ставиться до виконання своїх батьківських обов'язків, проживає окремо від дочки, не займається її вихованням, не надає коштів на її утримання, не цікавиться її життям, здоров'ям. За таких обставин, позов [PERSON] у частині позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до частини другої статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів. Враховуючи вимоги ст. ст. 182, 183 Сімейного кодексу України, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 06 березня 2017 року до повноліття дитини. Таким чином, позов [PERSON]. необхідно задовольнити в повному обсязі. Згідно зі статтею 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені при зверненні до суду з вимогою про позбавлення батьківських прав витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. Крім того, оскільки в силу п.3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів, суд також присуджує стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved