Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

У вересні 2014 року до Василівського районного суду Запорізької області звернувся ДНЗ «Василівський професійний ліцей» із позовом до [PERSON] У первісній позовній заяві, що згодом була уточнена, зазначено, що з 01 березня 2000 року по 01 березня 2014 року [PERSON] перебував на посаді директора ДНЗ «Василівський професійний ліцей». В ході проведення перевірки виявлено ряд порушень вимог законодавства в сфері фінансово господарської діяльності з вини колишнього директора [PERSON], а саме, [PERSON]В нараховувалася та виплачувалася премія за результатами роботи за місяць без врахування фактично відпрацьованого часу. Дане порушення призвело до безпідставно нарахованої та виплаченої премії в сумі 2535.80 грн., фактично отримана сума на руки з урахуванням утримань складає 2052.47 грн. При розрахунку щорічних відпусток та розрахунку компенсації за 7 календарних днів відпустки у грудні 2011 року, у липні та грудні 2012 року, у липні 2013 року та при виплаті компенсації при звільнені у березні 2014 року до розрахунку включалися суми одноразових премій, що призвело до нарахування та виплати заробітної плати за час відпустки у завищеному розмірі на загальну суму 20839.47 грн., та як наслідок зайво нараховано та сплачено єдиний соціальний внесок на загальну суму 7564.73 грн., з якої за липень-грудень 2011 року за КЕКВ 1111 на 6\~921.64 грн., за КЕКВ 1120 на 2\~512.56 грн., за 2012 рік за КЕКВ 1111 на 10\~891 грн., за КЕКВ 1120 на 3\~953.43 грн., за 2013 рік за КЕКВ 2111 на 1\~246.52 грн., за КЕКВ 2120 на 452.49 грн., за січень-березень 2014 року КЕКВ 2111 на 1\~780.31 грн., за КЕКВ 2120 на 646.25 грн., фактично отримана [PERSON] сума на руки з урахуванням утримань складає 16\~867.47 грн. Ліцеєм недоотримана суму надходжень за проживання в гуртожитку сторонніх осіб, які тимчасово мешкають в гуртожитку у загальній сумі 4 930 грн., в тому числі за 2012 рік - 4 615 гри., за 2013 рік - 315 грн. Директором ліцею в межах строку позовної давності не забезпечено використання права вимоги від мешканців гуртожитку [PERSON]С, [PERSON], [PERSON], [PERSON] виконання їх обов'язку, щодо проведення оплати за отримані комунальні послуги та послуги за проживання, як це визначено умовами договору, що призвело до пропущення строку стягнення дебіторської заборгованості з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та як наслідок, до втрати доходу на суму 11\~784.53 гривень. В ході ревізії порушення частково усунуто в сумі 1427.10 грн., а всього втрачено дохід 10\~357.43 грн. Загалом ДНЗ «Василівський професійний ліцей» колишнім директором [PERSON] завдано збитків на суму 38 662 грн. 70 коп. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] безпідставно нараховану та виплачену премію в сумі 2052.47 грн., а також нараховану і виплачену заробітну плату за час відпустки у завищеному розмірі на загальну суму 16867.47 грн., а всього - 18 919 гривень 94 коп. Стягнути з [PERSON] збитки, нанесені Установі внаслідок заниження вартості проживання в гуртожитку сторонніх осіб, в сумі 4 930 грн., а також збитки, нанесені Ліцею, внаслідок пропущення строку стягнення дебіторської заборгованості з [PERSON], [PERSON], [PERSON] в сумі 10\~357.43 грн., а всього - 15 287 грн. 43коп. Крім того, стягнути з [PERSON] на користь ДНЗ «Василівський професійний ліцей» понесені витрати зі сплати судового збору. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та просить суд задовольнити позовні вимоги за підставами, що викладені у письмовій формі. Крім того, суду пояснила, що ДНЗ «Василівський професійний ліцей» звернувся із позовом до [PERSON] за результатами ревізії, що проведена в ліцеї фінансовою інспекцією, внаслідок якої було виявлено численні порушення. Нинішнє керівництво вирішило стягнути шкоду з колишнього директора установи [PERSON] Представник третьої особи [PERSON] вважає позов обґрунтованим та суду пояснила, що вона працює заступником начальника Василівської міжрайонної державної фінансової інспекції, працівниками якої у травні-липні 2014 року проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності ДНЗ «Василівський професійний ліцей» за період з 01 серпня 2011 року по 30 квітня 2014 року. За результатами ревізії складено акт, в якому зафіксовані численні порушення, допущені посадовими особами установи, внаслідок яких заподіяно збитки бюджету. Відповідач [PERSON] проти позову заперечує та суду пояснив, що він дійсно тривалий час очолював ДНЗ «Василівський професійний ліцей». Після закінчення контракту звільнений. У травні-липні минулого року проведено ревізію. Однак він не мав можливості надати пояснення щодо тих питань, які вирішувалися в ході ревізії. Лише по закінченні ревізії працівники фінансової інспекції запропонували йому надати пояснення, коли фактично ревізія була проведена та підготовлено акт. Він вважає позовні вимоги необґрунтованими, постільки не виписував собі премії. Директори ліцеїв отримували премії на підставі наказів Управління освіти і науки Запорізької облдержадміністрації на підставі нарахувань, що проводили працівники бухгалтерії. Грошові суми за час відпустки також нараховували працівники бухгалтерії. Він вважає вказані нарахування правильними та законними. Оплата за гуртожиток стягувалася на підставі затвердженої калькуляції. Велася також робота по стягненню заборгованості з наймачів гуртожитку. Тому просить суд відмовити у задоволенні позову. Свідок [PERSON] суду показала, що вона працює головним бухгалтером ДНЗ «Василівський професійний ліцей» з липня 2005 року. Вважає, що належним чином виконувала свої посадові обовязки. Зокрема вона розробляла калькуляцію за проживання у гуртожитку, яку затверджував директор [PERSON] Арифметичних помилок при нарахуванні премій директору та заробітної плати за час відпустки, не було. Вислухавши пояснення представників позивача та третьої особи, відповідача, свідка, вивчивши письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав: Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 статті 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичний осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч.1 ст.60 ЦПК України). Судом встановлено, що у період часу з 01 березня 2000 року по 01 березня 2014 року на підставі контракту відповідач [PERSON] перебував на посаді директора ДНЗ «Василівський професійний ліцей». Після звільнення [PERSON], у термін з 05 травня 2014 рок по 18 липня 2014 року Василівською міжрайонною фінансовою інспекцією проведена планова ревізія фінансово-господарської діяльності ДНЗ «Василівський професійний ліцей» за період з 01 серпня 2011 року по 30 квітня 2014 року. За результатами ревізії складено [PERSON] від 25 липня 2014 року. В [PERSON] зафіксовані порушення, допущені посадовими особами ДНЗ «Василівський професійний ліцей». За результатами ревізії, на підставі [PERSON], позивач ДНЗ «Василівський професійний ліцей» звернувся до суду із позовом про відшкодування збитків та шкоди, яка спричинена посадовими особами ДНЗ «Василівський професійний ліцей» за рахунок стягнення коштів з колишнього директора [PERSON] Однак вказані позовні вимоги є незаконним та необґрунтованими. Посилання позивача на ст.1166 ЦК України суд визнає необґрунтованим, постільки зазначена правова норма визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Зміст глави 82 ЦК України, в якій міститься ст.1166, присвячений зобов`язанням, що виникають не з договорів, а із завдання шкоди. Відповідач [PERSON] працював в ДНЗ «Василівський професійний ліцей» на підставі трудового договору контракту від 01 березня 2009 року. Відсутні відомості про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення. Підстави, умови та порядок покладення на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації, визначений трудовим законодавством. Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29 грудня 1992 року з наступними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Як визначено абз.2 п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29 грудня 1992 року з наступними змінами, під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Згідно зі ст.130 КЗпП не одержані або списані в доход держави прибутки з підстав, пов'язаних з неналежним виконанням працівником трудових обов'язків (так само як і інші неодержані прибутки) не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню. Випадки обмеженої матеріальної відповідальності визначені статтею 133 КЗпП України, повної матеріальної відповідності - статтею 134 КЗпП України. Зокрема, відповідно до п.2) ч.1 ст.133 КЗпП України, у редакції чинній на час контракту між сторонами, у відповідності з законодавством, обмежену матеріальну відповідальність несуть керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів на підприємствах, в установах, організаціях та їх заступники у розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але не більше свого середньомісячного заробітку, якщо шкоду підприємству, установі, організації заподіяно зайвими грошовими виплатами працівникам, неправильною постановкою обліку і зберігання матеріальних, грошових чи культурних цінностей, невжиттям заходів за запобіганням простоям. Відповідно до абз.2 п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29 грудня 1992 року з наступними змінами, до зайвих грошових виплат відносяться, зокрема, суми стягнення штрафів, заробітної плати, виплачені звільненому працівникові у зв'язку з затримкою з вини службової особи видачі трудової книжки, розрахунку, неправильним формулюванням причин звільнення, тощо. Підстави для покладення на [PERSON] повної або обмеженої матеріальної відповідальності відсутні. Між сторонами не був укладений письмовий договір про взяття на себе відповідачем повної матеріальної відповідності за незабезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Позивачем не надано суду доказів, що таке майно та інші цінності були передані [PERSON] Згідно трудового договору контракту від 01 березня 2009 року (а.с.16-22), також не передбачена повна матеріальна відповідальність Відповідача. ДНЗ «Василівський професійний ліцей» не надав обґрунтування, що є підстава повної матеріальної відповідальності [PERSON] Позивачем не надано докази, що мали місце зайві грошові виплати працівникам з вини директора ДНЗ «Василівський професійний ліцей» [PERSON] Позивач посилається у позовній заяві на [PERSON] планової ревізії фінансово-господарської діяльності ДНЗ «Василівський професійний ліцей» за період з 01 серпня 2011 року по 30 квітня 2014 року. Однак в [PERSON] зазначено про зайві, на думку ревізорів Василівської міжрайонної державної фінансової інспекції, нараховану та виплачену [PERSON] премію в сумі 2052.47 грн., а також нараховану і виплачену заробітну плату [PERSON] за час відпустки у завищеному розмірі на загальну суму 16867.47 грн. Разом з тим, як виявлено в результаті ревізії та зазначено у вказаному [PERSON], нарахування премії [PERSON] у завищеному розмірі допущено з вини бухгалтера [PERSON] (а.с.7); порушення щодо зайвого нарахування заробітної плати за час відпусток [PERSON] допущено з вини бухгалтерів [PERSON] та [PERSON], якими проведено нарахування оплати праці за час щорічних відпусток (а.с.10). Вина [PERSON] у вказаних виплатах позивачем не доведена. Зазначені Позивачем збитки, нанесені ДНЗ «Василівський професійний ліцей» внаслідок заниження вартості проживання в гуртожитку сторонніх осіб, в сумі 4 930 грн., а також збитки, нанесені Ліцею, внаслідок пропущення строку стягнення дебіторської заборгованості з [PERSON], [PERSON], [PERSON] в сумі 10\~357.43 грн., а всього - 15 287 грн. 43коп., не є прямою дійсною шкодою, відповідальність за яку можуть нести працівники згідно ст.130 КЗпП України. Фактично ДНЗ «Василівський професійний ліцей» просить суд стягнути з колишнього директора [PERSON] не отриманий прибуток установи, що не передбачено вказаними вище нормами КЗпП України. Суд відмовляє у задоволенні позову у повному обсязі та не стягує з Відповідача понесені Позивачем судові витрати.

Outcome: dismissed