Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного агентства водних ресурсів України, Клевенського управління водного господарства про визнання незаконними наказів про звільнення, відновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який обґрунтовує тим, що з січня 1993 року він працював на посаді начальника Клевенського міжрайонного управління водного господарства, 5 травня 2018 року Державним агентством водних ресурсів з ним укладено контракт №57 про призначення його на посаду начальника Клевенського міжрайонного управління водного господарства, а наказом Голови Державного агентства водних ресурсів України від 11 січня 2019 року №10-ос його звільнено з цієї посади і дію контракту припинено у зв?язку з невиконанням його умов, а саме п/п.2 п.6 щодо дотримання та забезпечення дотримання працівниками організації вимог Закону України «Про запобігання корупції». Посилаючись на незаконність свого звільнення, здійсненого, як він вважає, з порушенням вимог трудового законодавства та положень контракту, позивач, з урахуванням уточнень, просить суд визнати незаконними та скасувати наказ Державного агентства водних ресурсів України від 11 січня 2019 року № 10-ос, наказ в.о. начальника Клевенського управління водного господарства від 11 січня № 1-ос, поновити його на посаді начальника Клевенського управління водного господарства, стягнути з Клевенського управління водного господарства середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 січня 2019 року до дня поновлення на роботі. У відзиві на позов відповідач Державне агентство водних ресурсів, позовні вимоги не визнає і свої заперечення обґрунтовує тим, що позивачу листом Держагентства від 27 грудня 2018 року №8039/7/11-18 запропоновано терміново вжити заходи по врегулюванню конфлікту інтересів, про що повідомити до 28 грудня 2018 року, на що позивач повідомив, що його дружина [PERSON] , з займаної посади не звільнена та працює під безпосереднім керівництвом головного інженера, тобто особи, підпорядкованої безпосередньо [PERSON] . Таким чином, позивачем не дотримано вимог Закону України «Про запобігання корупції», оскільки, на думку відповідача, положення ст.27 цього Закону на [PERSON] не поширюються. У зв?язку з тим, що станом на 11 січня 2019 року конфлікт інтересів позивачем не усунуто, наказом Держагентства №10-ос в цей же день його звільнено з посади начальника Клевенського міжрайонного управління водного господарства у зв?язку з невиконанням п/п.2 п.6 Контракту, згідно з п.8 ст.36 КЗпП України. Відповідач зазначає, що порушення [PERSON] вимог Закону України «Про запобігання корупції» підтверджується постановою Путивльського районного суду Сумської області від 29 жовтня 2018 року у справі №584/14449/18, залишеною без змін постановою Сумського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року. Крім того, відповідач зазначає, що [PERSON] прийнятий на роботу як керівник бюджетної організації бюджетної форми власності, у зв?язку з чим до спірних правовідносин слід застосовувати постанову Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року №203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності», постанову Кабінету Міністрів України від 2 серпня 1995 року №597 «Про типову форму контракту з керівником підприємства, що є у державній власності» та наказ Держводагентства від 16 травня 2011 року №53 «Про затвердження порядку укладення, переукладання та розірвання контракту з керівниками водогосподарських організацій, що належать до сфери управління Державного агентства водних ресурсів України» (зі змінами) (т.1 а.с.64-69). Від відповідача - Клевенського міжрайонного управління водного господарства, відзиву на позов не надійшло. Заслухавши пояснення позивача та його представника, які позов підтримали, представника відповідача Державного агентства водних ресурсів України, який позов не визнав, представника третьої особи Регіонального офісу водних ресурсів у Сумській області, яка проти позову заперечувала, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Як вбачається\~з матеріалів\~справи, 5 травня 2018 року Державним агентством водних ресурсів України укладено контракт №57 з [PERSON] про призначення його на посаду начальника Клевенського міжрайонного управління водного господарства. Строк дії контракту до 3 травня 2019 року (т.1 а.с.14-16). Відповідно до п/п.2 п.6 зазначеного контракту на [PERSON] , як на керівника, покладено обов?язок дотримуватись самому та забезпечувати дотримання підлеглими працівниками працівниками вимог Закону України «Про запобігання корупції». За змістом п/п.1 п.22 зазначеного контракту у разі невиконання начальником Клевенського міжрайонного управління водного господарства звільнений без поважних причин обов?язків, покладених на нього цим контрактом, він може бути звільнений, а контракт - розірваний до закінчення строку його дії (п.8 ст.36 КЗпП України). Постановою Путивльського районного суду Сумської області від 29 жовтня 2018 року, яка набрала законної сили 18 лютого 2019 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП, а саме: перебуваючи на посаді начальника Клевенського міжрайонного управління водного господарства, будучи відповідно до п/п. «а» п.2 ч.1 Закону України «Про запобігання корупції» особою, на яку поширюється дія цього Закону, - посадовою особою юридичної особи публічного права, всупереч п.п.1-4 ч.1 ст.28 Закону, не повідомив наступного робочого дня з моменту, коли дізнався про наявність у нього реального конфлікту інтересів, безпосереднього керівника при підписанні ним у період з жовтня 2016 року по липень 2018 року наказів про преміювання своєї дружини [PERSON] , а також вчинив дії та прийняв рішення в умовах реального конфлікту інтересів. (т.1 а.с.80-85). Наказом Голови Державного агентства водних ресурсів України від 11 січня 2019 року №10-ос [PERSON] звільнено з посади начальника Клевенського міжрайонного управління водного господарства 11 січня 2019 року за невиконання умов укладеного контракту, а саме п/п.2 п.6 щодо дотримання та забезпечення дотримання працівниками організації вимог Закону України «Про запобігання корупції», згідно з п.8 ст.36 КЗпП України, п/п.1 п.22 укладеного контракту, та припинено дію контракту від 5 травня 2018 року №57, укладеного відповідно до наказу Голови Державного агентства водних ресурсів України від 26 квітня 2018 року №71-ос (т.1 а.с.13) Відповідно до цього наказу наказом в.о.начальника Клевенського міжрайонного управління водного господарства від 11 січня 2019 року №1-ос [PERSON] звільнено з посади начальника Клевенського міжрайонного управління водного господарства 11 січня 2019 року (т.1 а.с.77). 8 лютого 2019 року [PERSON] звернувся з аналогічним позовом до Сумського окружного адміністративного суду, вважаючи, що його звільнено з публічної служби. Ухвалою адміністративного суду від 26 березня 2019 року провадження у справі закрито у зв?язку з тим, що справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв?язку з чим позивач просить поновити йому строк на звернення до суду (т.1 а.с.39,40) Згідно зі ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки (ст.234 КЗпП України). Заява позивача про поновлення йому строку звернення до суду за вирішенням трудового спору підлягає задоволенню, оскільки після закриття 26 березня 2019 року провадження у справі за його адміністративним позовом до Державного агентства водних ресурсів про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати у зв?язку з тим, що розгляд справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства, уже наступного дня, тобто 27 березня 2019 року, [PERSON] звернувся до Путивльського районного суду Сумської області. На переконання суду, така причина пропуску позивачем строку, визначеного ст.233 КЗпП України, є поважною. Натомість клопотання представника відповідача Держводагентства, про застосування позовної давності задоволенню не підлягає, з огляду на таке. Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ. Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. \~Відповідно до ч.2 ст.264 ЦК України\~перебіг позовної давності переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Отже перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або її повернув, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами (аналогічний висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду складі Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі №916/521/18). Посилання представника відповідача на викладений вище висновок Верховного Суду є безпідставними, оскільки позивач звернувся до адміністративного суду, вважаючи, що його звільнено з публічної служби. Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 26 березня 2019 року закрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Державного агентства водних ресурсів про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати. Отже, [PERSON] звернувся до адміністративного суду з порушенням вимог суб?єктної юрисдикції. Як підсудність визначена саме територіальна юрисдикція (параграф 3. Територіальна юрисдикція (підсудність) ЦПК України) і її порушення має інші процесуальні наслідки. Крім того, питання поновлення строку звернення до суду врегульовано КЗпП України. Відповідно до Положення про Державне агентство водних ресурсів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №393, Держводагентство є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства і гідротехнічної меліорації земель, управління, використання та відтворення поверхневих водних ресурсів. Підпунктом 17 пункту 11 Положення про Державне агентство водних ресурсів визначено, що Голова Агентства утворює, ліквідовує, реорганізовує підприємства, установи та організації, в установленому порядку призначає на посаду та звільняє з посади їх керівників, здійснює у межах повноважень, передбачених законом, інші функції з управління об`єктами державної власності, що належать до сфери його управління. Згідно з ч.3 ст.21 КЗпП України, контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Згідно з п.8 ч.1\~ст.36 КЗпП України\~підстави, передбачені контрактом, є самостійною підставою припинення трудового договору, а його розірвання з підстав передбачених контрактом, які не містять ознак дисциплінарного порушення, не є дисциплінарним стягненням, а тому положення\~статті 149 КЗпП України\~на спірні правовідносини не поширюється. На контрактну форму трудового договору не поширюється положення\~ст.9 КЗпП України\~про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними. Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок,\~КЗпП\~надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами\~Кодексу законів про працю України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору. Як убачається з листування начальника Клевенського міжрайонного управління водного господарства, голови Державного агентства водних ресурсів України, начальник Регіонального офісу водних ресурсів у Сумській області, позивача було зобов?язано терміново вжити заходів щодо врегулювання конфлікту інтересів, який полягав у тому, що його дружина [PERSON] працює у його підпорядкуванні. [PERSON] звільнена із Клевенського міжрайонного управління водного господарства не була, натомість, позивачем було визначено особу, яка, на його думку, може приймати рішення відносно його дружини [PERSON] , головного інженера Клевенського міжрайонного управління водного господарства (т.1 а.с.70-75). Таким чином, доводи представника відповідача Держводагенства, про те, що станом на 11 січня 2019 року [PERSON] не було врегульовано зазначений конфлікт інтересів, є обґрунтованими з огляду на те, що, замість звільнення своєї дружини, [PERSON] визначив головного інженера Клевенського міжрайонного управління водного господарства, що перебував у його прямому підпорядкування, як особу, що має приймати рішення щодо [PERSON] Вказані обставини підтверджуються відповідними судовими рішеннями та іншими доказами, наявними в матеріалах справи. Є також обґрунтованими і доводи представника відповідача Держводагенства, про те, що [PERSON] прийнятий на роботу як керівник бюджетної організації бюджетної форми власності, у зв?язку з чим до спірних правовідносин слід застосовувати постанову Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року №203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності», постанову Кабінету Міністрів України від 2 серпня 1995 року №597 «Про типову форму контракту з керівником підприємства, що є у державній власності» та наказ Держводагентства від 16 травня 2011 року №53 «Про затвердження порядку укладення, переукладання та розірвання контракту з керівниками водогосподарських організацій, що належать до сфери управління Державного агентства водних ресурсів України» (зі змінами). Посилання представника позивача на те, що не конкретизовано, за яке саме порушення п/п.2 п.6 щодо дотримання та забезпечення дотримання працівниками організації вимог Закону України «Про запобігання корупції», є непереконливими, оскільки, формулювання причини звільнення у наказі відповідає вимогам Розділу IV Порядку укладення, переукладання та розірвання контракту з керівниками водогосподарських організацій, що належать до сфери управління Державного агентства водних ресурсів України. Керівник підприємства є посадовою особою і одночасно найманим працівником, в ході розгляду справи встановлено, що підставою звільнення стало недотримання самим [PERSON] вимог зазначеного Закону. Доводи представника позивача про те, що на час звільнення позивача з займаної посади постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності не набрала законної сили, у зв?язку з чим звільнення є безпідставним, необґрунтовані, оскільки обставини, зазначені у судових рішеннях про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП, існували на момент підписання наказу про звільнення позивача з роботи незалежно від набрання цими рішеннями законної сили. Що стосується доводів позивача щодо отримання згоди райдержадміністрації на його звільнення, то, дійсно, згідно з п.4.4. Порядку укладання, переукладання та розірвання контракту з керівниками водогосподарських організацій, що належать до сфери управління Державного агентства водних ресурсів України, затвердженого наказом Державного агентства водних ресурсів України від 16 травня 2011 року №53, відповідно до ст.36 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» звільнення керівника водогосподарської організації погоджується з керівником відповідної місцевої державної адміністрації. Проте, згідно з абзацом другим цього ж пункту у разі недодержання місцевою державною адміністрацією терміну погодження (протягом 5 днів) звільнення керівника проводиться без такого погодження (т.1 а.с.27, 28, 30-31, 142-145). Як убачається з матеріалів справи, листом Путивльської районної державної адміністрації від 11 січня 2019 року №01-20/123 погоджено звільнення [PERSON] з посади начальника Клевенського\~міжрайонного управління\~водного господарства\~направлено Держагентству\~Путивльською райдержадміністрацією (т.1 а.с.151). Як пояснив представник Держагентства в судовому засіданні, зазначений лист надійшов електронною поштою 11 січня 2019 року і зміст цього листа було відомо вже в день його надходження, а вхідний №89/0/06-19 присвоєно лише 16 січня 2019 року у зв?язку з великим обсягом вхідної кореспонденції. Доводи представника позивача щодо того, що наказ від 11 січня 2019 року №1-ос підписано [PERSON] як в.о.начальника Клевенського міжрайонного управління водного господарства, хоча такі повноваження на нього покладені наказом Голови Державного агентства водних ресурсів України від 11 січня 2019 року №10-ос лише з 12 січня 2019 року, не є підставою для задоволенню позову, оскільки право укладення контракту і прийняття на роботу та право звільнення з роботи начальника Клевенського міжрайонного управління водного господарства належить виключно Державному агентству водних ресурсів України. Слід зазначити, що у день звільнення начальника інша особа не може виконувати його обов?язки, в той час, як підписати наказ про звільнення може лише особа, наділена правом підпису, тобто правом виконувати обов?язки начальника. Як пояснив представник відповідача - Державного агентства водних ресурсів України, за таких же умов раніше були звільнені і начальники інших управлінь водного господарства, це є сталою практикою. Вказана обставина, на переконання суду, не свідчить про порушення прав позивача, оскільки відомостей про те, що з ним своєчасно не проведено остаточний розрахунок чи не видано трудову книжку у день звільнення, у матеріалах справи немає. Посилання позивача на те, що в наказі про його звільнення з посади зазначено про припинення дії контракту від 5 травня 2018 року №57, в той час як підстави припинення контракту визначені п.21 контракту, які, на думку позивача, не настали, є необґрунтованими. Пункт 21 контракту містить п/п.5 «з інших підстав, передбачених чинним законодавством України». Розірвання контракту є одним із видів його припинення. Що стосується доводів позивача щодо того, що йому не запропонували надати пояснення, то заперечення відповідача з цього приводу про те, що на спірні відносини ст.149 КЗпП України не поширюється, є слушними, як і з приводу того, що запрошення позивача на засідання комісії з контролю за виконанням умов контрактів керівниками водогосподарських організацій та ознайомлення з протоколом її засідання не передбачено Порядком укладання, переукладання та розірвання контракту з керівниками водогосподарських організацій, що належать до сфери управління Державного агентства водних ресурсів України. Клопотання про витребування зазначеного протоколу від відповідача у якості доказу ні позивач, ні його представник не заявляли. Не надано суду доказів і на підтвердження обов?язкової присутності позивача на засіданні зазначеної комісії. Надані позивачем у якості доказів копії документів щодо заохочень та результатів його трудової діяльності до звільнення не є належними доказами, оскільки він був звільнений не в порядку застосування дисциплінарного стягнення. Та обставина, що позивач з 1993 року працював на посаді начальника Клевенського міжрайонного управління водного господарства, а його дружина [PERSON] , з 2004 року - у його підпорядкуванні на посаді головного економіста, не свідчить про надуманість підстав його звільнення та упередженість з боку роботодавця, оскільки йому надавалась вказівка врегулювати зазначений конфлікт інтересів відповідно до вимог Закону України «Про запобігання корупції», проте у встановлений строку він цю вказівку не виконав. Дослідивши обставини справи в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на те, що [PERSON] , дійсно, припустився невиконання п/п.2 п.6 укладеного контракту, що знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи, і при його звільненні з посади роботодавцем дотримано вимог КЗпП України.

Outcome: dismissed