Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

У вересні 2017 року фізична особа-підприємець [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про стягнення заборгованості з компенсації витрат в розмірі 7 250 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. Протягом 2016-2017 років позивач та відповідач мали спільні бізнесові інтереси в сфері поставки меблів. Після припинення функціонування складу за адресою: [ADDRESS] позивач змушений був організувати вивезення та зберігання на складі перевізника 22 стільців відповідача. У подальшому в липні 2017 року між сторонами відбувся розподіл та припинення ведення спільного бізнесу. Відповідач покинула інший офіс позивача, що за адресою: [ADDRESS] та залишила в ньому зразки меблів: 5 стільців та 100 каталогів, які позивач також змушений був вивезти та передати на зберігання, оскільки вони заважали в офісі. З урахуванням останньої заяви про збільшення позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача витрати, які він поніс на вивезення та зберігання на складі покинутого відповідачем товару, що за період з липня 2017 року по вересень 2018 року становить 23 500 грн. Відповідач, заперечуючи проти позову вказувала, що не мала з відповідачем жодних бізнесових інтересів, а в цей час займалася розробкою та запуском інтернет-магазину. Вважає, що позивачем не подано доказів на підтвердження його позовних вимог. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судових справи між суддями справу розподілено на суддю Даниленко В. В. Ухвалою від 17.10.2017 суд відкрив провадження у справі (а. с. 20). 16.04.2018 від позивача [PERSON] надійшла заява про збільшення позовних вимог (а. с. 38-54). 09.07.2018 від позивача [PERSON] надійшла заява про збільшення позовних вимог (а. с. 71-80). 24.10.2018 від позивача [PERSON] надійшла заява про збільшення позовних вимог (а. с. 97-106). У судовому засіданні від 07.08.2019 розгляд справи відкладено за заявою позивача [PERSON] на 19.11.2019 (а. с. 115-16). 31.10.2019 від відповідача [PERSON] надійшло заперечення на позовну заяву (а. с. 137-154). У судовому засіданні від 19.11.2019 розгляд справи був відкладений на 17.02.2020 у зв`язку із неявкою відповідача (а. с. 120). У судовому засіданні від 17.02.2020 розгляд справи був відкладений на 14.04.2020 для повторного виклику сторін (а. с. 125). 14.04.2020 розгляд справи був відкладений у зв`язку із введенням карантинних заходів, спрямованих на запобігання поширення «COVID-19» (а. с. 129). 25.06.2020 від представника позивача [PERSON] - [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без участі позивача (а. с. 131). Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.09.2020 справу передано в провадження судді Цимбал І. К. Ухвалою суду від 17.09.2020 справу прийнято до провадження судді Цимбал І. К. в порядку спрощеного провадження з викликом сторін на 24.11.2020 на 14:30 год (а. с. 135). Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2020 справу передано в провадження судді Трусової Т.О. Справу прийнято до провадження судді Трусової Т.О. в порядку спрощеного провадження з викликом сторін на 18.05.2021 на 16:45 год Позивач у судове засіданні не прибув, будучи повідомленим належним чином. Попередньо, 25.06.2020, від його представника надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідач повідомлялася про розгляд справи у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання, проте судова повістка повернулася суду із зазначенням про відсутність адресата за вказаною адресою. Закріплений статтею 13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом, встановленим частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до статті 76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до частини 1 та другої статті 77 ЦПК України Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Згідно з частиною 1 та 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження позовних вимог позивачем надано суду договір-заявку № 171 від 21.06.2017 про надання йому ПП «ЛІТЛ ЛОРРІ» послуг з перевезення меблів (стільців) по маршруту: м. Київ, вул. Алма-Атинська, 35-А - м. Київ. вул. Пуховська, 2. Вартість перевезення становила 1 500 грн, додаткове зберігання вантажу - 1 000 грн на місяць (а. с. 4). Надання послуг підтверджено актом виконання послуг з перевезення № 171 від 26.06.2017 (а. с. 5), та актами прийому-передачі послуг зі збереження вантажу за червень 2017 року (а. с. 6), липень 2017 року (а. с. 7), серпень 2017 року (а. с. 8), вересень 2017 (а. с. 39), грудень 2017 року (а. с. 40), листопад 2017 року (а. с. 41), грудень 2017 року (а. с. 42), січень 2018 року (а. с. 43), лютий 2018 року (а. с. 44), березень 2018 року (а. с. 45), квітень 2018 року (а. с. 72), травень 2018 року (а. с. 73), червень 2018 року (а. с. 74), липень 2018 року (а. с. 101), серпень 2018 року (а. с. 102), вересень 2018 року (а. с. 103). Відповідно до договору-заявки № 214 про надання транспортно-експедиційних послуг від 29.07.2017 ПП «ЛІТЛ ЛОРРІ» надав позивачеві послуги з перевезення меблів (стільців) та каталогів по маршруту: м. Київ, вул. Хрещатик, 25 - м. Київ. вул. Пуховська, 2. Вартість перевезення становила 2 500 грн, додаткове зберігання вантажу - 250 грн на місяць (а. с. 9). Надання послуг підтверджено актом виконання послуг з перевезення № 214 від 03.08.2017 (а. с. 10), та актами прийому-передачі послуг зі збереження вантажу за вересень 2017 року (а. с. 46), жовтень 2017 року (а. с. 47), листопад 2017 року (а. с. 48), грудень 2017 року (а. с. 43), січень 2018 року (а. с. 50), лютий 2018 року (а. с. 51), березень 2018 року (а. с. 52), квітень 2018 року (а. с. 75), травень 2018 року (а. с. 76), червень 2018 року (а. с. 77), липень 2018 року (а. с. 98), серпень 2018 року (а. с. 99), вересень 2018 року (а. с. 100). Надані суду докази підтверджують лише отримання позивачем послуг з перевезення меблів: (стільців) та каталогів та їх подальшого зберігання. Доказів, які б підтверджували, що саме ці стільці та каталоги були власністю відповідачки, і що позивач через неутриманням відповідачкою свого майна та залишення його без догляду змушений був понести додаткові витрати з метою його збереження - суду не надано. Зважаючи на викладене вище, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача компенсації витрат та відмовляє у позові у зв`язку з необґрунтованістю і недоведеністю позовних вимог. За правилом, встановленим статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові - на позивача. З огляду на результат розгляду справи підстави для відшкодування понесених позивачем судових витрат відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed