Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-17 00:00:00

У березні 2020 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що [PERSON] 06.08.2015 року близько 21.30 годині в м.Бериславі Херсонської області, керуючи автомобілем ВАЗ 2103, здійснював рух вулицею 1-го Травня зі сторони вулиці Смеричинського у напрямку Бериславської центральної районної лікарні. Під час руху вказаною вулицею, в районі будинку № 155, у порушення вимог п. п. 2.3.6, 10.1, 19.3 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки яка склалась, під час погіршення видимості в напрямку руху, викликаного світлом фар зустрічних транспортних засобів, своєчасно не зменшив швидкість та не зупинився, не змінюючи смуги руху, внаслідок чого, допустив зіткнення з велосипедом під керуванням [PERSON] , який рухався в попутному напрямку ближче до правого краю проїзної частини за ходом руху автомобіля. Внаслідок даної дорожньо-транспортної події велосипедисту [PERSON] заподіяно тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя. На підставі ухвали Херсонського апеляційного суду від 16.07.2019 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого за ч.2 ст. 286 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року [PERSON] звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Внаслідок протиправних дій [PERSON] , які знаходяться у прямому причинному зв`язку з наслідками у вигляді тяжких тілесних ушкоджень, [PERSON] поніс витрати на лікування у розмірі 23\~071,23 грн., що підтверджується копіями квитанцій на придбання ліків, та витрати на оплату доглядальниць у розмірі 43\~500 грн., що підтверджується розписками цих осіб. Крім того, внаслідок ДТП [PERSON] спричинена моральна шкода, яка полягає у тому, що після отриманих ним тяжких тілесних ушкоджень, які призвели до інвалідності другої групи, негативно вплинули на душевний та фізичний стан, відбулися вимушені зміни в його повсякденному житті, позивач втратив можливість самостійно себе обслуговувати, загальний стан погіршився настільки, що йому постійно необхідна стороння допомога, втратив можливість працювати. Моральну шкоду позивач оцінює у 200 000 грн. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь 66\~571, 23 грн. в рахунок матеріальної шкоди та 200 000 грн. моральної шкоди, спричиненої внаслідок злочину. Ухвалою суду від 08.04.2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду 07.05.2020 року, за заявою відповідача розгляд даної справи було призначено в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 04.05.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 66\~571, 23 грн. відмовити у зв`язку із необґрунтованістю; позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної (немайнової) шкоди задовольнити частково, а саме в розмірі 10 000 грн., що відповідатиме принципам розумності, співмірності та справедливості. [PERSON] зазначив, що позовна заява не містить відомостей про наявність у позивача оригіналів письмових доказів, на які він посилається. Крім того, після ДТП усі витрати, які пов`язані з відновленням втраченого здоров`я потерпілого, були здійснені відповідачем, про що повідомлялось під час апеляційного розгляду кримінального провадження, де за клопотанням його захисника, було досліджено в якості доказу касові квитанції на придбання медичних препаратів на загальну суму 25\~834, 72 гривень та витрати особі, яка здійснювала догляд за [PERSON] , на суму 2 500 гривень. Оригінали вказаних документів знаходяться у відповідача, оскільки ці витрати здійснювались виключно ним. Копії документів, які долучені позивачем до позовної заяви викликають сумнів, оскільки значна частина з них взагалі не може бути ідентифікована: відсутні відомості про дату придбання, ким здійснено купівлю, які саме медичні препарати було придбано, в якій кількості, чи потрібно взагалі були ці медичні препарати за призначенням та чи належать вони до призначеного лікування. Значна частина копій касових чеків, що надані в якості додатку до позовної заяви в обґрунтування матеріальної шкоди, придбані поза період лікування, який з наданого виписного епікризу № 13592, становив з 10.08.2015 року по 24.09.2015 року. Також позивач просить стягнути матеріальні збитки, що пов`язані з витратами на лікування та доглядом за ним під час знаходження у хворобливому стані, але в копіях касових чеків містяться чеки за придбання автобусних білетів сполученням «Херсон-Берислав» без будь-якого обґрунтування. Долучені до позовної заяви копії касових чеків та розписок не є документами, що підтверджують здійснення розрахунку, оскільки копії рукописних касових чеків та копії розписок не є розрахунковими документами, а тому не підтверджують факту перерахування позивачем коштів. Оцінений позивачем розмір грошового відшкодування моральної шкоди є необґрунтованим, так як характер та обсяг страждань не доведені належними і допустимими засобами доказування, розмір грошового відшкодування завищений і не відповідає глибині завданих страждань і переживань, пов`язаних із отриманням тілесних ушкоджень та лікуванням, посилання позивача про те, що він потребував догляду та піклування є безпідставними, оскільки особисто відповідачем були понесені витрати спрямовані на відновлення його здоров`я та здійснення піклування. 15.06.2020 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив представника позивача адвоката Шиліної Т.О., у якій зазначено, що розмір моральної шкоди є обґрунтованим, оскільки неправомірними діями відповідача позивачу було завдано сильного болю внаслідок ушкодження здоров`я, в результаті чого позивач став інвалідом другої групи безстроково, тобто стан здоров`я [PERSON] , який він мав до дорожньо-транспортної пригоди не може бути відновлений. Крім того, внаслідок отриманої травми позивач протягом усього життя змушений лікуватися та нести матеріальні витрати на лікування, обмежений у можливості вести звичайний спосіб життя та потребує сторонньої допомоги при догляді. Судове засідання від 21.05.2020 року було відкладено за клопотаннями сторін у справі. У судових засіданнях від 17.06.2020 року, 02.07.2020 року, 15.07.2020 року, 14.09.2020 року, 28.09.2020 року, 13.10.2020 року, 11.11.2020 року, 24.11.2020 року та 07.12.2020 року було оголошено перерву з різних причин. В судовому\~засіданні представник\~позивача на\~позовних вимогах\~наполягала,\~просила стягнути\~з [PERSON] на користь [PERSON] 66\~571, 23 грн. в рахунок матеріальної шкоди та 200 000 грн. моральної шкоди. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що після ДТП, що сталося з вини [PERSON] , він тривалий період часу знаходився у лікарні у м.Херсоні, потім у лікарні у м.Бериславі, а потім лікувався вдома. Поки [PERSON] перебував у лікарні у м.Херсоні, [PERSON] надавав йому допомогу у придбанні ліків та оплатив декілька днів послуги доглядальниці, після чого привіз його до дому та перестав надавати допомогу. Крім того, догляд до виписки з лікарні у м.Херсоні за позивачем здійснювала його жінка, яка була у лікарні вдень, та родичка [PERSON] , яка знаходилась у лікарні вночі. Після того, як [PERSON] повернувся до дому, жінка найняла доглядальницю [PERSON] , яка робила йому масаж та ін`єкції. Остання більше року його доглядала, приходила кожного дня. До ДТП позивач працював охоронцем у медичному училищі та не мав проблем із здоров`ям, а після ДТП через черепно-мозкову травму його визнали інвалідом другої групи, працювати не може. Крім того, стан його здоров`я значно погіршився, постійні головні болі, часто підвищується температура. [PERSON] постійно змушений приймати медичні препарати. В його голові є тромб, який переміщується, внаслідок чого настають зміни у самопочутті, яке може погіршитися так, що він ледь розмовляє, або покращитися ненадовго. Є необхідність у операції на лівому оку. [PERSON] потребує постійної сторонньої допомоги, яку на даний час йому надають дружина та син. Двічі на рік він лягає у лікарню, так як перебуває на обліку у невролога. Просить стягнути з відповідача спричинену йому матеріальну та моральну шкоду, оскільки при розгляді кримінального провадження дане питання вирішено не було. Відповідач в останнє судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином в порядку ч.6 ст.128 ЦПК України, про що свідчать розписка, яка містяться у матеріалах справи (а.с. 143). Причини неявки суду не повідомив. В порядку п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, суд вважав за можливе продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Під час судового розгляду відповідач просив суд у задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди відмовити, позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної (немайнової) шкоди задовольнити частково, а саме в розмірі 10 000 гривень, з підстав, зазначених у відзиві. Також пояснив, що оплачував лікування [PERSON] з часу ДТП - 06.08.2015 року до 04.05.2016 року, коли востаннє приїжджав до останнього до дому. Усі необхідні витрати робив за власний кошт, придбавав ліки або повертав гроші на їх придбання, оплачував медичні дослідження. Крім того, [PERSON] оплатив послуги доглядальниці [PERSON] за п`ять днів. У травні 2016 року він пропонував [PERSON] поїхати на реабілітацію, проте його дружина повідомила, що їм потрібні гроші. При розгляді кримінального провадження у потерпілого вимагали показати чеки на лікування, той їх не мав. На даний час ним надано квитанції на оплату препаратів, призначення яких не підтверджується. Син [PERSON] вимагав від [PERSON] відшкодувати їм шкоду у розмірі 300\~000 грн., останній відмовився. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи та матеріали кримінального провадження № 647/82/19, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. За правилами ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Нормою частини 1 ст. 1195 ЦК України встановлено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Специфіка шкоди, яка завдана здоров`ю, полягає також і в тому, що вона не може бути відшкодована в натурі та оцінена в грошовому еквіваленті. Саме тому об`єктом відшкодування буде не зазначена шкода, а лише майнові втрати, що зазнала фізична особа, внаслідок завдання цієї шкоди. До таких втрат законодавець відносить: а) заробіток (дохід), втрачений потерпілим внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності; б) додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Однак цей перелік є орієнтовним і у випадку, коли потерпілий має ще й інші втрати, які пов`язані з відповідним ушкодженням здоров`я, то він має право вимагати і їх відшкодування. Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного суду України № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно із п. 19 вказаної постанови, якщо в потерпілого у зв`язку з ушкодженням здоров`я є потреба у додаткових витратах на медичну та соціальну допомогу, що підтверджується із зазначенням їх тривалості висновком МСЕК, вони компенсуються Фондом відповідно до ч. 4 ст. 34 Закону N 1105-XIV. Додаткові витрати потерпілих, на яких дія цього Закону не поширюється (потреба в них та їх тривалість мають підтверджуватися висновком судово-медичної експертизи), підлягають стягненню з особи, відповідальної за шкоду, на підставі ст. 455 ЦК (ст. 1195 ЦК України). При вирішенні таких вимог судам належить виходити з того, що: б) розмір витрат на необхідний догляд за потерпілим установлюється залежно від характеру цього догляду (який при ушкодженні здоров`я у зв`язку з виконанням трудових обов`язків визначається МСЕК, а в інших випадках - судово-медичною експертизою) і не може бути меншим (на місяць) від: мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, - на спеціальний медичний догляд (масаж, уколи тощо); її половини - на постійний сторонній догляд; чверті - на побутове обслуговування (прибирання, прання білизни тощо). Для інвалідів I групи висновок МСЕК чи судово-медичної експертизи про потребу в звичайному сторонньому догляді або в побутовому обслуговуванні не вимагається. Якщо потерпілий потребує допомоги кількох видів, йому відшкодовуються витрати на кожен із них незалежно від того, ким вона здійснюється; в) розмір витрат на ліки, лікування, протезування (крім протезів із дорогоцінних металів), предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість. За медичним висновком потерпілому, який став інвалідом, періодично, але не рідше одного разу на три роки, а інвалідам I групи - щорічно надається безоплатно путівка для санаторно-курортного лікування; у разі самостійного придбання путівки її вартість компенсується Фондом у розмірі, встановленому його правлінням. Потерпілому, який став інвалідом, компенсуються також витрати на проїзд до місця лікування й назад. Якщо він працює і використав щорічну відпустку до одержання путівки в санаторно-курортний заклад, йому надається додаткова відпустка для лікування (включаючи час проїзду) зі збереженням на цей період середньомісячного заробітку, який він мав до ушкодження здоров`я, або заробітку, який склався перед відпусткою, за його вибором. З вироку Херсонського апеляційного суду від 16.07.2019 року вбачається, що вироком Бериславського районного суду Херсонської області від 21.03.2019 року [PERSON] визнано винним та засуджено за те, що він 06.08.2015 року близько 21-30 год. в м.Берислав Херсонської області, керуючи на підставі технічного паспорту, автомобілем ВАЗ 2103, здійснював рух вулицею 1 Травня зі сторони вулиці Смеричинського у напрямку Бериславської центральної районної лікарні. Під час руху вказаною вулицею, в районі будинку № 155, у порушення вимог п. п. 2.3.6, 10.1, 19.3 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки яка склалась, під час погіршення видимості в напрямку руху, викликаного світлом фар зустрічних транспортних засобів, своєчасно не зменшив швидкість та не зупинився, не змінюючи смуги руху, внаслідок чого, допустив зіткнення з велосипедом під керуванням [PERSON] , який рухався в попутному напрямку ближче до правого краю проїзної частини за ходом руху автомобіля. Внаслідок даної дорожньо-транспортної події велосипедисту [PERSON] заподіяно тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя. Вирок Бериславського районного суду Херсонської області в частині призначення покарання [PERSON] скасовано та ухвалено новий вирок. Призначено [PERSON] за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року [PERSON] звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Додаткове покарання у виді позбавлення [PERSON] права керувати транспортними засобами на строк 2 роки підлягає реальному виконанню (а.с.5-7). В порядку ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Із висновку експерта № 131 від 02.12.2015 року (міститься у матеріалах кримінального провадження а.п.44-46) вбачається, що [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження у виді відкритої черепно-мозкової травми - забію головного мозку важкого степеню, перелом мищелка потиличної кістки справа без зміщення, перелому кісток носа зі зміщенням, тіла нижньої щелепи без зміщення, забійних ран голови, крововиливів у м`які тканин голови, закритої травми грудної клітки, забою легень, двобічного гемогідропневмоторакса, множинних саден голови, тулуба, кінцівок, котрі моги утворитися у результаті наїзда легкового автомобіля із наступним відкиданням та тертям об дорожнє покриття, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Відповідно до епікризу №13592 вбачається, що [PERSON] був госпіталізований 10.08.2015 року до Херсонської обласної клінічної лікарні у нейрохірургічне відділення 24.09.2015 року виписаний з діагнозом поєднана травма ВЧМТ. Забій головного мозку важкого степеню. Субарахноїдальний та внутрішньо шлунковий крововилив. Перелом мищелка потиличної кістки справа без зміщення. Перелом кісток носа зі зміщенням, тіла нижньої щелепи без зміщення. Забійні рани голови, сторонні тіла, забої м`яких тканин голови. Закрита травма грудної клітки. Забої легень. Помірний двобічний гемогідропневмоторакс. Забій ділянки правого плечового суглоба. Множинні садна м`яких тканин голови, тулуба, кінцівок (а.с.8-9). Згідно із довідкою Бериславського педагогічного коледжу ім. В.Ф.Беньковського №107 від 21.10.2019 року, [PERSON] , 1949 року народження, дійсно працював в Бериславському педагогічному коледжі на посаді сторожа з 25.11.2002 року по 19.12.2015 року. З 06.08.2015 року по 25.11.2015 року не знаходився на роботі у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю (а.с.15). За довідкою Бериславського педагогічного коледжу ім. В.Ф.Беньковського №48 від 23.12.2016 року, [PERSON] , 1951 року народження, перебувала у відпустці без збереження заробітної плати у період з 01.09.2015 року по 14.09.2015 року (наказ № 218/1-к від 31.08.2015 року) та у щорічній відпустці з 15.09.2015 року по 28.09.2015 року (наказ № 230-к від 07.09.2015 року) (а.с.82). Відповідно до копії довідки до акта огляду МСЕК від 25.11.2015 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] є інвалідом другої групи, інвалідність встановлена безтерміново (а.с.10) та відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда №682 від 25.11.2015 року інвалідність [PERSON] настала саме внаслідок травм, отриманих в результаті дорожньо-транспортної пригоди, останній потребує стаціонарного лікування у невропатолога, терапевта двічі на рік, санітарно-курортного лікування із захворюваннями нервової системи, медичне спостереження у невропатолога двічі на рік, фізичної реабілітації (а.с.11-12). Згідно із випискою КУ «Бериславська центральна районна лікарня» від 31.03.2016 року [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні з 22.03.2016 року по 31.03.2016 року після тяжкої ЧМТ, субарахноїдального крововиливу, вестибуло-атактический синдрому (а.с.13). З розписки [PERSON] від 06.10.2019 року вбачається, що вона була доглядальницею в Херсонській обласній лікарні в нейрохірургічному відділення, де доглядала в період з 14.08.2015 року по 24.09.2015 року за [PERSON] , [INFO] , за що отримувала оплату 250 грн. за кожен день (а.с.16). Відповідно до розписки від 06.11.2019 року, [PERSON] доглядала за хворим [PERSON] з 25.09.2015 року по 01.06.2016 року з 08-00 год. до 17-00 год. за місцем проживання в [ADDRESS] . В її обов`язки входило годування, переодягання та масаж хворого. Оплата складала 4\~000 грн. щомісячно (а.с.14). З витягу\~№ 45\~від 20.05.2020\~року з амбулаторної картки [PERSON] вбачається, що 06.08.2015 року близько 21-30 год. [PERSON] постраждав у ДТП, до 10.08.2015 року перебував на лікуванні у Бериславській ЦРЛ, потім був переведений у відділення нейрохірургії Херсонської обласної клінічної лікарні, де лікувався до 24.09.2015 року із діагнозом: поєднана травма ВЧМТ. Забій головного мозку важкого степеню. Субарахноїдальний та внутрішньо шлунковий крововилив. Перелом мищелка потиличної кістки справа без зміщення. Перелом кісток носа зі зміщенням, тіла нижньої щелепи без зміщення. Забійні рани голови, сторонні тіла, забої м`яких тканин голови. Закрита травма грудної клітки. Забої легень. Помірний двобічний гемогідропневмоторакс. Забій ділянки правого плечового суглоба. Множинні садна м`яких тканин голови, тулуба, кінцівок. Гострий абсцес нижньої долі правої легені. Фази зворотнього розвитку. Двобічний парез відвідного нерва. Східна косоокість обох очей. Після виписки з ХОКЛ продовжив амбулаторне лікування у невролога Бериславської ЦРЛ до 06.11.2015 року. З 07.11.2015 року по 18.11.2015 року лікувався у неврологічному відділенні Бериславської ЦРЛ. 25.11.2015 року МСЕК визнає інвалідом другої групи. 11.03.2016 року, 13.12.2016 року, 23.01.2017 року, 03.10.2017 року, 06.03.2019 року, 07.03.2019 року, 26.09.2019 року, 27.01.2020 року, 31.01.2020 року огляд невролога та сімейного лікаря із призначенням ліків, необхідних для відновлення здоров`я після ЧМП (а.с.78-81). На підтвердження здійснених витрат на придбання ліків для [PERSON] позивачем надано копії фіскальних чеків на загальну суму 23\~071, 23 грн. (а.с.17-43, 112-114). Разом із тим, у ході судового розгляду, у зв`язку із запереченнями відповідача про наявність таких витрат через надання копій відповідних чеків, представник позивача надала суду оригінали наявних у позивача чеків про придбання призначених йому ліків та просила суд дослідити в судовому засіданні та враховувати при ухваленні судового рішення тільки ті чеки, що були подані у оригіналах (а.с.29, 33-43, 112-114 та ). В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила що 06.08.2015 року з вини [PERSON] сталося ДТП, внаслідок якого її чоловік [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження. [PERSON] його збив та залишив на дорозі. Чужі люди знайшли чоловіка та відвезли до Бериславської ЦРЛ, потім його відвезли до лікарні у м.Херсоні, потім він повернувся до лікарні у м.Бериславі на стаціонарне лікування, а згодом на амбулаторне, проте кожні десять днів син возив його у лікарню для призначення ліків. На лікарняному [PERSON] перебував близько чотирьох місяців, після чого його визнали інвалідом другої групи, оскільки була черепно-мозкова травма, перебита щелепа, перенісся, очі дивляться у різні боки. [PERSON] був у важкому стані через удар по легеням, одне з яких давало підвищену температуру тіла. У лікарні у м.Херсоні він перебував півтора місяці, [PERSON] взяла відпустку та доглядала за ним вдень. За період з 06.08.2015 року до 24.09.2015 року [PERSON] оплачував всі витрати на лікування: ліки, обстеження, послуги доглядальниці за п`ять днів. Останній приїжджав у лікарню через день. З 24.08.2015 року [PERSON] найняла [PERSON] , яка залишалася із чоловіком вночі. До ДТП [PERSON] міг читати без окулярів, після ДТП взагалі не може читати. Після виписки з лікарні у м.Херсоні, [PERSON] перевіз [PERSON] до дому та зник. Чоловіка необхідно було годувати, оскільки той не міг сам їсти, потребував стороннього догляду. Вони найняли [PERSON] , яка з 25.09.2015 року по 01.06.2016 року доглядала за [PERSON] , робила йому масаж, оскільки після ДТП через удар головою об асфальт у останнього поганий кровообіг у ногах, підвищується тиск. Чоловік кожного дня приймає ліки від тиску та для кровообігу. 04.05.2016 року [PERSON] приїжджав та пропонував направити [PERSON] не реабілітацію, проте не приїхав та не забрав їх, сказав не має грошей. Тоді він віддав [PERSON] 1\~000 грн. за придбані ліки. Коли відбувався апеляційний розгляд кримінального провадження, адвокат Олексюка О.В. казав, що останній оплатить моральну шкоду у розмірі 150\~000 грн., проте нічого не сплатив. Двічі на рік [PERSON] лягає у лікарню на реабілітацію у стаціонар, що потребує витрат. До теперішнього часу чоловік страждає на головні болі, підвищений тиск, поганий зір, тиху мову. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила що працює медичною сестрою ФОП [PERSON] , іноді робила уколи [PERSON] . Після ДТП, внаслідок котрого постраждав чоловік останньої, вона попросила [PERSON] доглядати за [PERSON] . З жовтня 2015 року по травень-червень 2016 року [PERSON] кожного дня приходила та доглядала за ним: робила уколи, розтирання, масаж, вчасно давала ліки, ставила крапельниці, годувала. Спочатку [PERSON] не міг сам їсти, був лежачий, страждав на сильні головні болі. Коли йому стало краще, [PERSON] припинила приходити. Її роботу оплачувала [PERSON] із розрахунку 100 грн. на день. [PERSON] у 2019 році написала розписку, де зазначила, що отримувала 4\~000 грн. на місяць, оскільки можливо були якісь доплати. У них була усна домовленість із [PERSON] , тому розписку писала пізніше, ніж отримувала гроші. 4000 грн. на місяць це приблизна сума. Точну домовленість на обсяг робіт вона не пам`ятає, масаж робила не кожного дня, оплату отримувала раз на тиждень, на два тижня чи раз на місяць. За основним місцем роботи [PERSON] працює половину робочого дня, до обіду або після обіду, в залежності від цього приходила до [PERSON] 05.06.2016 року [PERSON] у [PERSON] вона не бачила. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що її чоловік є племінником [PERSON] . Вони тривалий час не спілкувалися. У серпні 2015 року зателефонувала [PERSON] та попросила доглянути за її чоловіком, який потрапив у ДТП. Після того, як [PERSON] поклали у лікарню у м.Херсоні, [PERSON] приїжджала до нього та привозила їжу. Поки [PERSON] не взяла відпустку (перші два тижні), із її чоловіком постійно була [PERSON] , потім вони мінялися. [PERSON] приходила зранку та була із [PERSON] до 13-00 години, потім уходила, щоб приготувати їжу, а увечері поверталася. За [PERSON] декілька днів доглядала ще одна жінка, яку найняв [PERSON] , проте вона погано доглядала, тому [PERSON] просив її піти. [PERSON] давала [PERSON] 250 грн. в день на проїзд та продукти харчування, решту [PERSON] могла залишити собі. Також вона придбавала памперси, пелюшки, ліки, чеки не зберігала. Коли [PERSON] повернувся до дому, [PERSON] дала їй 1\~000 грн. за послуги. Коли [PERSON] попросила, [PERSON] написала розписку про те, що доглядала за її чоловіком. Судом також було досліджено докази понесених [PERSON] витрат на лікування потерпілого [PERSON] за період з 06.08.2015 року по 24.09.2015 року, надані відповідачем, які ідентичні тим, що містяться у матеріалах кримінального провадження № 647/82/19, а саме: Розписка від 04.05.2016 року про те, що [PERSON] отримала від [PERSON] 1\~000 грн. (а.с.95). Розписка від 11.08.2015 року про те, що [PERSON] отримала від [PERSON] 500 грн. за роботу по догляду за хворим [PERSON] (а.с.96). З розписки від 11.08.2015 року вбачається, що [PERSON] отримала від [PERSON] 1000 грн. на придбання ліків для [PERSON] (а.с.97). Відповідно до копій чеків за період з 06.08.2015 року по 24.09.2015 року, [PERSON] витратив на придбання ліків та продуктів харчування для потерпілого 25\~834,72 грн. (а.с.98-106). Отже, на підставі досліджених в ході судового розгляду доказів встановлено, що позивач з часу спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень внаслідок ДТП, що сталося 06.08.2015 року з вини [PERSON] , вперше скористався своїм правом на звернення до суду із вимогами про відшкодування матеріальної шкоди, а саме витрат на придбання ліків та на оплату доглядальниць. Вина відповідача у порушенні Правил дорожнього руху, внаслідок чого сталося ДТП, що потягло спричинення [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень, втрати ним працездатності та отримання інвалідності, втрати права на працю та на отримання достатнього заробітку, настанням інших негативних наслідків підтверджується вироком суду та іншими письмовими доказами, дослідженими судом. Заперечуючи проти позову, що викладено у відзиві на позовну заяву, відповідач вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами необхідність стягнення із [PERSON] витрат на придбання ліків та витрат на доглядальниць. Із зазначеними доводами суд частково погоджується з наступних підстав: Так, в ході судового розгляду встановлено, що у період з 06.08.2015 року по 24.09.2015 року, тобто з дня отримання [PERSON] тілесних ушкоджень до дня виписки з Херсонської обласної клінічної лікарні, усі витрати на придбання ліків та проведення необхідних обстежень ніс відповідач, яким також було оплачено послуги доглядальниці [PERSON] , що підтверджується розпискою останньої від 11.08.2015 року. Зазначене підтверджується наданими відповідачем чеками на придбання ліків та продуктів харчування, а також поясненнями позивача та свідка [PERSON] , даними в судовому засіданні. Разом із тим, [PERSON] просить суд стягнути із відповідача витрати на придбання ліків, що не охоплюється зазначеним періодом, та були понесені потерпілим після 24.09.2015 року. Судом встановлено, що у період з 25.09.2015 року по лютий 2020 року [PERSON] , було витрачено грошові кошти на придбання ліків на загальну суму 5\~479,65 грн., що підтверджується фіскальними чеками від 30.03.2016 року на суму 4,60 грн. (а.с.33), 17.03.2019 року на суму 196,35 грн., 20.03.2019 року на суму 26,35 грн. (а.с.34), 13.03.2019 року на суму 112,64 грн., 10.03.2019 року на суму 274,88 грн., 20.03.2019 року на суму 58,89 грн. (а.с.37), 17.03.2019 року на суму 176,99 грн., 286,18 грн. та 116,25 (а.с.38), 16.03.2019 року на суму 195,17 грн. та 11,80 грн., 14.03.2019 року на суму 199,47 грн. (а.с.41), 13.03.2019 року на суму 201,44 грн. (а.с.42), 23.03.2016 року на суму 173,65 грн. (а.с.43), 06.02.2020 року на суму 1185,90 грн. 05.02.2020 року на суму 217,50 грн., 31.01.2020 року на суму 53,40 грн. (а.с.112), 02.02.2020 року на суму 597,50 грн., 31.01.2020 року на суму 131,60 грн. (а.с.113), 31.01.2020 року на суму 249,90 грн. (а.с.114), 10.10.2015 року на суму 32, 13 грн., 07.11.2015 року на суму 462,62 грн. (а.с.144), 14.11.2015 року на суму 385,59 грн., 17.11.2015 року на суму 140,65 грн., 16.11.2015 року на суму 155,97 грн. (а.с.145). Придбання ліків\~по даним\~чекам обґрунтовано\~призначеннями лікарів,\~зазначеними у\~витягу з\~історії хвороби\~№ 1741\~від 31.03.2016\~року (а.с.13)\~та у\~витягу №\~45\~від 20.05.2020\~року з амбулаторної картки (а.с.78-80), у зв`язку з отриманою після ДТП черепно-мозковою травмою, та підлягає стягненню із відповідача. Придбання ліків за іншими фіскальними чеками, наданими стороною позивача та дослідженими судом у оригіналах, а саме від 26.10.20219 року (а.с.29), 25.02.2017 року, 26.02.2017 року, 29.07.2017 року (а.с.33), 16.09.2017 року, 02.09.2017 року, 02.02.2018 року, 11.02.2017 року, 15.02.2019 року, 29.09.2019 року, 12.02.2017 року (а.с.34), 27.11.2017 року (а.с.35), 23.02.2017 року, 02.02.2018 року, 24.07.2017 року, 30.06.2019 року, 24.03.2019 року, 30.01.2017 року, 10.10.2017 року, 21.07.2019 року, 15.07.2017 року (а.с.36), 13.04.2019 року, 22.12.2017 року, 25.09.2019 року, 21.03.2017 року, 12.06.2019 року (а.с.37), 19.02.2019 року, 26.02.2019 року, 10.02.2017 року (а.с.38), 23.10.2019 року (а.с.39), 20.02.2019 року (а.с.40), 18.02.2019 року, 30.01.2017 року, 08.01.2019 року (а.с.41), 31.12.2015 року, 18.02.2019 року, 20.05.2018 року, 17.01.2018 року (а.с.42), 22.03.2016 року (а.с.43), 24.01.2020 року (а.с.112), 21.01.2020 року, 29.01.2020 року (а.с.113), 30.01.2020 року, 28.01.2020 року, 22.01.2020 року ( а.с.114), 06.12.2015 року, 03.08.2016 року, 29.11.2015 року, 02.06.2016 року, 29.03.2016 року, 25.06.2016 року, 01.01.2017 року12.06.2016 року ( а.с.144), 15.11.2015 року, 19.12.2015 року, 23.09.2015 року, 15.10.2015 року, 13.06.2016 року, 22.03.2016 року, 21.10.2015 року (а.с.145) не підтверджено відповідними призначеннями лікарів, у зв`язку з отриманими потерпілим тілесними ушкодженнями. Частина з придбаних ліків була призначена сімейним лікарем, у зв`язку із захворюванням [PERSON] на бронхіт, що не є наслідком ДТП. За встановлених обставин, дані чеки не беруться до уваги суду при визначенні матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок злочину, що підлягає стягненню з [PERSON] . Необхідність проїзду [PERSON] 30.03.2016 року до м.Херсона та назад до м.Берислава, витрати на що склали 21,76 грн. та 22.04 грн., відповідно до фіскальних чеків (а.с.144, 145), не підтверджено належними доказами, оскільки у наданих суду медичних документів така обумовленість (необхідність проїзду) відсутня, у зв`язку з чим ці витрати не підлягають стягненню із відповідача. Вимогу про стягнення із [PERSON] витрат на доглядальниць суд також вважає необґрунтованою та такою, що не підлягає стягненню з відповідача з огляду на наступне: Так, позивач просить суд стягнути з [PERSON] витрати, понесені на догляд за ним [PERSON] у період з 14.08.2015 року по 24.09.2015 року у лікарні у м.Херсоні у розмірі 10\~500 грн., а також витрати, понесені на догляд за ним [PERSON] після виписки з лікарні у період з 25.09.2015 року по 01.06.2016 року у розмірі 33\~000 грн. Разом із тим, в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України, позивачем та його представником не доведено належними та допустимими доказами потребу [PERSON] у послугах доглядальниць та необхідну тривалість надання цих послуг. При вирішенні даного питання судом враховується, що розписки [PERSON] та [PERSON] написали 06.10.2019 року та 06.11.2019 року відповідно, тобто через чотири роки після ДТП. При цьому, ці розписки не містять даних про отримання вказаними особами грошових коштів у зазначених позивачем розмірах. Крім того, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що дружина потерпілого [PERSON] давала їй гроші не за послуги доглядальниці, як зазначено у її розписці, а на придбання продуктів харчування та приготування їжі для [PERSON] , а потім і для його дружини, що не охоплюється витратами, визначеними ч.1 ст.1195 ЦК України. Слід також зазначити, що у період знаходження [PERSON] у лікарні м.Херсона до 24.09.2015 року, усі витрати по його лікуванню та інші витрати (доглядальниця [PERSON] , придбання продуктів) ніс [PERSON] , що було визнано позивачем в судовому засіданні та підтверджується поясненнями [PERSON] , а тому пред`явлення вимоги по їх відшкодуванню за спливом п`яти років викликає обгрунтований сумнів. Щодо витрат на догляд з боку [PERSON] , то на підставі досліджених доказів неможливо встановити, чи дійсно [PERSON] потребував догляду останньої такий значний період часу (більше восьми місяців). \~ \~ \~ \~ \~ \~Крім того,\~відповідно до\~положень Закону\~України «Про\~соціальні послуги»\~(станом\~на час\~виниклих правовідносин)\~(ст.7)\~та Переліку\~соціальних послуг,\~умови та\~порядок їх\~надання структурними\~підрозділами територіального\~центру соціального\~обслуговування (надання\~соціальних послуг),\~затвердженого постановою\~Кабінету Міністрів\~України \~від 29\~грудня 2009\~року N\~1417\~(п.3), соціальні послуги, в тому числі соціально побутові послуги (соціально-побутовий патронаж) здійснюються Територіальними центрами соціального обслуговування, у тому числі людям із інвалідністю, на платній чи безоплатній основі, на підставі відповідного звернення та подання визначених даними актами документів, за результатами розгляду яких територіальний центр протягом строку, визначеного у державних стандартах соціальних послуг, визначає індивідуальні потреби отримувача соціальної послуги, встановлює групу рухової активності, визначає зміст соціальних послуг, уточнює обсяг, складає індивідуальний план, приймає рішення про необхідність надання соціальних послуг, про що видається відповідний наказ, та укладає з отримувачем соціальної послуги договір про надання таких послуг. У індивідуальній програмі реабілітації інваліда №682 від 25.11.2015 року зазначено призначення [PERSON] соціально-побутовий патронаж «по потребі», проте доказів звернення останнього до Територіального центру соціального обслуговування та укладення відповідного договору про надання соціально-побутових послуг із [PERSON] суду надано не було. Крім зазначеного, з пояснень [PERSON] , даних в судовому засіданні вбачається, що вона офіційно працевлаштована та працює за графіком або у першій половині дня, або у другій, тому доглядала за [PERSON] в залежності від цього, що протирічить змісту її розписки від 06.11.2019 року, в якій зазначено про надання догляду останньому з 08-00 години по 17-00 годину. Також, свідок зазначила, що отримувала плату за свої послуги у розмірі 100 грн. за день та не змогла пояснити, чому тоді у розписці зазначила, що оплата її послуг коштувала 4\~000 грн. на місяць. В ході судового розгляду судом було роз`яснено право сторони позивача заявити клопотання про призначення судово-медичної експертизи для визначення, чи потребував [PERSON] стороннього догляду та у який період. Таким правом позивач та його представник не скористалися. Усі зазначені обставини та виявлені протиріччя дають суду підстави для висновку про необґрунтованість вимог у цій частині. За встановлених обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність наданих доказів, суд вважає, що позов в частині стягнення матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню, із [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню спричинена останньому внаслідок злочину матеріальна шкода у розмірі 5\~479,65 грн., яка складається із витрат на придбання ліків. Що стосується позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, судом встановлено наступне. Відповідно до\~ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно із ст. 1167 ЦК України,\~моральна шкода,\~завдана фізичній\~або юридичній\~особі неправомірними\~рішеннями,\~діями чи\~бездіяльністю,\~відшкодовується особою,\~яка її\~завдала,\~за наявності\~її вини,\~крім випадків,\~встановлених частиною\~другою цієї\~статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України). Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Моральна шкода може полягати як у фізичному болю та стражданнях, так і у душевних переживаннях, які фізична особа зазнала внаслідок протиправної поведінки відносно неї. Відповідно до вимоги чинного законодавства України особа, якій завдано збитків, має також право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Судом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталося 06.08.2015 року з вини [PERSON] , позивач отримав тяжкі тілесні ушкодження у виді відкритої черепно-мозкової травми - забію головного мозку важкого степеню, перелом мищелка потиличної кістки справа без зміщення, перелому кісток носа зі зміщенням, тіла нижньої щелепи без зміщення, забійних ран голови, крововиливів у м`які тканин голови, закритої травми грудної клітки, забою легень, двобічного гемогідропневмоторакса, множинних саден голови, тулуба, кінцівок, внаслідок чого [PERSON] тривалий період часу перебував на стаціонарному, а згодом на амбулаторному лікуванні, комісією МСЕК був визнаний інвалідом другої групи та втратив можливість працювати. До теперішнього часу позивач страждає від наслідків ДТП, що проявляється у підвищеному тиску та головних болях, необхідності у регулярному медичному спостереженні лікаря невролога та стаціонарному лікуванні у неврологічному відділені двічі на рік, а також потребує санітарно-курортного лікування. Отже, у зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою позивач зазнав моральної шкоди, яка полягала у фізичному болю, необхідності тривалого стаціонарного та амбулаторного лікування, хірургічного втручання, та відповідно вимушеного пристосування до негативних умов існування. На відновлення звичного життєвого ритму позивач докладав та до теперішнього часу докладає значних фізичних та психологічних зусиль. При визначенні розміру відшкодування спричиненої [PERSON] моральної шкоди, завданої внаслідок злочину, суд виходить із вимог розумності, виваженості та справедливості, враховує обставини справи, характер, глибину, тривалість та обсяг заподіяних позивачу фізичних та моральних страждань, характер немайнових втрат, істотність вимушених змін у його житті, ступінь вини відповідача, а також те, що з часу скоєння ДТП пройшло понад п`ять років, проте позивач досі відновлюється та змушений звертатися до суду за захистом своїх прав, та вважає достатньою компенсацією заподіяної останньому моральної шкоди 100 000 грн. За встановлених обставин, на підставі наявних у справі доказів, яким суд дав належну оцінку відповідно до норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої злочином, підлягає частковому задоволенню. Крім того, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1\~054,80 грн.

Outcome: partial