Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить: - встановити факт, що померла 09 березня 1997 року в м. Суми Сумської області [PERSON] є матірю померлого 13 лютого 2002 року в селі Рясне Краснопільського району Сумської області [PERSON]; - встановити факт належності [PERSON], яка померла 09 березня 1997 року в м. Суми Сумської області, правовстановлюючого документу Сертифіката серія СМ № 0211351, виданого на підставі розпорядження голови Краснопільської районної державної адміністрації № 45 від 29 січня 1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку /пай/ 20 березня 1997 року за номером 351 на право на земельну частку /пай/ у землі, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу імені Леніна Краснопільського району Сумської області розміром 4.97 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на імя [PERSON]. - визнати за нею право на земельну частку /пай/ у землі, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу імені Леніна Краснопільського району Сумської області розміром 4.97 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, належне її бабусі [PERSON] згідно Сертифіката на право на земельну частку /пай/ серія СМ №0211351 на підставі розпорядження голови Краснопільської райдержадміністрації від 29 січня 1997 року за № 45 та зареєстрованого 20 березня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку /пай/ за номером 351 в порядку спадкування за заповітом після померлого 13 лютого 2002 року батька [PERSON], який фактично прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав після померлої 09 березня 1997 року [PERSON]. Вимоги обґрунтовані тим, що позивач є спадкоємцем за заповітом, спадщину прийняла відповідно до статті 549 ЦК 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, і на частину спадкового майна у вигляді земельних ділянок площею 4.53 та 3.93 га відповідно, грошового збереження отримала Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку /пай/ у землі, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського акціонерно-пайового товариства закритого типу імені Леніна Краснопільського району Сумської області розміром 4.97 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, належне її бабусі [PERSON] згідно Сертифіката на право на земельну частку /пай/ серія СМ №0211351, спадщину після смерті якої фактично прийняв [PERSON], але юридично неоформив, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на майно, який був втрачений власником за життя, та невідповідністю поданих документів заявленим вимогам, і постановою нотаріуса йому відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Наявні розбіжності в написанні прізвища спадкодавця та спадкоємця «ТІМОФЄЄВ», «ТЕМОФІЇВ», «ТИМОФЕЄВА», «ТИМОФЄЄВА». Вважала, що встановити зазначені факти в інший спосіб, ніж за рішенням суду, є не можливим, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину у встановленому законом порядку, що відкрилась після смерті [PERSON], немає. Відділ держгеокадастру у свою чергу відмовив у видачі дублікату правовстановлюючого документу. На переконання позивача її право на спадщину порушено і підлягає судовому захисту. Сторони та третя особа в судове засідання не прибули, на адресу суду направили заяви, кожен окремо, про розгляд справи у їх відсутність, Представник позивача за довіреністю [PERSON] /довіреність від 20.09.2016, реєстр № 667, ас. 7/ позов підтримує з наведених у ньому підстав, відповідач та третя особа не заперечують проти задоволення позову /ас. 66-70/. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб відповідно до вимог статей\~158,\~169, 197 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/. Дослідивши письмові докази, суд приходить на наступних висновків. У відповідності з п. 1 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судовим розглядом за матеріалами справи встановлено, що право на земельну частку ( пай) у землі, яка перебуває у колективній власності сільськогосподарського акціонерно пайового товариства закритого типу імені Леніна Краснопільського району Сумської області розміром 4.97 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі належить громадянці України [PERSON] відповідно до Сертифіката на право на земельну частку /пай/ серія СМ № 0211351 від 20.03.1997 на підставі розпорядження голови Краснопільської районної державної адміністрації від 29.01.1997 за № 45 та зареєстрованого 20.03.1997 у Книзі реєстрації сертифікатів за номером 351, який власником за життя встрачений, про що зроблено оголошення в Краснопільській районній газеті «Перемога» № 78 від 28 вересня 2016 року /копії ас. 22,25-29,ас.24/. 09 березня 1997 року в м. Суми померла [PERSON], місце державної реєстрації Ковпаківський районний у місті Суми відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис за №434 від 12 березня1997 року /копія повторного Свідоцтва про смерть серія І-БП №266799 від 07 липня 2016 р., ас.11/, після смерті якої відкрилась спадщина на її майно. На час відкриття спадщини 09 березня 1997 року [PERSON] самотньо проживала за реєстрацією в селі Рясне по вул. Набережній, буд. 8 Краснопільського району Сумської області /ас.12/. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 02 січня 1994 року секретарем виконавчого комітету Ряснянської сільської ради Краснопільського району Сумської області, що зареєстровано в реєстрі за № 1, за яким усе своє майно заповідала сину [PERSON] /копія ас.16/; останній прийняв спадщину відповідно до статті 549 ЦК 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном /ас. 15/; за даними Інформаційних довідок зі спадкового реєстру від 13.10.2016, спадкова справа після померлої не заводилася та не видавалася /ас.39-42/. 13 лютого 2002 року в селі Рясне Краснопільського району Сумської області помер [PERSON], місце державної реєстрації виконавчий комітет Ряснянської сільської ради Краснопільського району Сумської області, запис № 5 від 14.02.2002 /копія Свідоцтва про смерть серія 1-БП№ 136133 від 12 лютого 2002 р., ас. 13/, після смерті якого відкрилась спадщина на його майно, до якої входить право на земельну частку ( пай) у землі, яка перебуває у колективній власності сільськогосподарського акціонерно пайового товариства закритого типу імені Леніна Краснопільського району Сумської області розміром 4.97 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, спадщину прийняла відповідно до статті 549 ЦК 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, в результаті чого заведена спадкова справа за № 391/2002, реєстровий номер 2690 та 225, і на частину спадкового майна у вигляді земельних ділянок площею 4.53 та 3.93 га відповідно, розташованих на території Ряснянської сільської ради Краснопільського району Сумської області, житлового будинку у с. Рясне отримала Свідоцтва про право на спадщину за заповітом /копія спадкової справи ас. 57-64/. 27 вересня 2016 року позивачу [PERSON] в.о. завідувача Краснопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку ( пай) у землі, яка перебуває у колективній власності сільськогосподарського акціонерно пайового товариства закритого типу імені Леніна Краснопільського району Сумської області розміром 4.97 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі після смерті 13 лютого 2002 року [PERSON], який фактично прийняв, але юридично не оформив спадщини після померлої 09 березня 1997 року [PERSON], у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа та невідповідності поданих документів заявленим вимогам /ас.21/. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із набуттям права на спадкове майно. До правовідносин, що виникли необхідно застосувати норми ЦК УРСР від 18.07.1963 року, так як спадщина після померлого [PERSON] відкрилась до 01.01.2004 року. Згідно статті 549 ЦК України (в ред. 1963 року) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач згідно з правилами статей 534, 549 ЦК Української РСР 1963 року, який діяв на час відкриття спадщини, є спадкоємцем після померлого 13 лютого 2002 року [PERSON] на все майно за заповітом, фактично вступив в управління спадковим майном, тобто прийняв спадщину, водночас, оформити спадщину на право на земельну частку ( пай) у землі, яка перебуває у колективній власності сільськогосподарського акціонерно пайового товариства закритого типу імені Леніна Краснопільського району Сумської області розміром 4.97 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі не може через відсутність у нього правовстановлюючого документу, та розбіжності в написанні прізвища спадкодавця і спадкоємця «ТІМОФЄЄВ», «ТЕМОФІЇВ», «ТИМОФЕЄВА», «ТИМОФЄЄВА». Згідно ст. 256 ЦПК України справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, розглядаються судовим порядком, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, а також при неможливості одержання заінтересованими особами відповідних документів, чи при неможливості відновлення загублених або знищених документів, що посвідчують ці факти. Відповідно до п.7 ППВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Відповідно до статті 259 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до [PERSON] запису про народження №36 складеного 6 грудня 1934 року [PERSON] народився 2 грудня 1934 року, відомості про батьків: загальне прізвище Темофійови, батько [PERSON]..., мати [PERSON], місце проживання с. Рясне /ас. 20/ Паспортом /копія ас. 8/, свідоцтвом про народження /копія ас. 19/, Заповітом від 02.01.1994 /копія ас. 16/ позивач ствердив, що її прізвище на російській мові пишеться «ТИМОФЕЕВА», прізвище, ім'я та по-батькові її батька на російській мові пишеться «ТИМОФЕЕВ АНАТОЛИЙ ТИМОФЕЕВИЧ», прізвище, ім'я та по-батькові її бабці «ТИМОФЕЕВА НАТАЛИЯ МОИСЕЕВНА». Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає встановленим та доведеними факт родинних відносин між фізичними особами, померлою 09 березня 1997 року [PERSON] та померлим 13 лютого 2002 року [PERSON] матері та сина, факт належності померлій 09 березня 1997 року [PERSON] Сертифіката на право на земельну частку /пай/ серія СМ №0211351 на імя [PERSON]. Факти, про встановлення яких просить позивач, мають для неї юридичне значення, обумовлене необхідністю оформлення спадщини, і законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статтіс 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру (п. 4.20 Порядку), але позивач не має можливості надати правовстановлюючий документ на спірне майно, оскільки Сертифікат на право на земельну частку /пай/ за життя спадкодавцем втрачений. Згідно статті 549 ЦК України (в ред. 1963 року) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути обєктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документами, що підтверджують право особи-спадкоємця на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) державною адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні і розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); а також рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до статті 392 ЦК України лише власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як вбачається з матеріалів справи, позивач зверталася до відділу Держгеокадастру у Краснопільському районі Сумської області з заявою про видачу дублікату Сертифікату на земельну частку /пай/ серія СМ № 0211351 на імя [PERSON] взамін втраченого, але їй в цьому було відмовлено по причині смерті власника та відсутності факту встановлення спадкоємця /ас. 23/. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що втрата Сертифікату на право на земельну частку (пай) та неможливість отримання його дублікату спадкодавцем, який би підтверджував факт права на спірну земельну частку/пай/, унеможливило отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. У теперішній час право позивача на спадщину за заповітом ніким не оспорене і спадщина не визнана відумерлою, належним відповідачем по даній справі є Ряснянська сільська рада Краснопільського району Сумської області, на території якої знаходиться вказане спадкове майно. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину у встановленому порядку, не має. Відповідно до частини третьої статті 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, визнані сторонами обставини суд вважає доведеними та такими, що не підлягають доказуванню на підставі \~частини першої статті 61 ЦПК України, тому визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Підстав для неприйняття визнання відповідачем позову суд не вбачає. Заперечень проти позову і доказів відносно належності майна іншим особам в суд не надійшло, інших спадкоємців, які б вступили у спадщину, немає, спадщина не визнана відумерлою. Право, яке належало [PERSON] на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок його смерті. Дане право не відноситься до прав, які не входять до складу спадщини, це право в порядку спадкування перейшло до позивача [PERSON], котра є спадкоємцем за заповітом, прийняла спадщину в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на вказану земельну частку /пай/ в нотаріальній конторі не може у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа, тому її право підлягає захисту, іншим шляхом вирішити спір не можливо. Таким чином, позов є обґрунтованим і підставним до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved