Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 04.11.2011р. до 09.08.2013р. вона перебувала у шлюбу з відповідачем. Від шлюбу народився син [PERSON] , [INFO] . Фактичні сімейні відносини та ведення спільного господарства з відповідачем у них припинилось з 11.11.2011р. , через тиждень після укладення шлюбу. У зв`язку з відмовою відповідача добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання сина в судовому порядку було стягнуто аліменти на утримання дитини. 09.08.2013р. шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу і до теперішнього часу відповідач проживає на території АРК Крим, присуджених судом аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] не сплачує і бажання спілкуватися з дитиною не виявляє. Станом на 28.02.2019р. заборгованість по аліментах складає 60 485,60 грн. Відповідач намагався в судовому порядку оспорити батьківство щодо спільного сина [PERSON] , однак йому було відмовлено судом з посиланням на висновки відповідних судових медико-генетичних експертиз. Навіть після цього він не виявляє бажання піклуватися та утримувати свою дитину. Позивач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справі повідомлена належним чином, просила розглядати справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином , причини неявки не відомі. Представник Органу опіки та піклування Запорізької міської ради по Вознесенівському району в судове засідання не з`явився про місце, час та дату розгляду справи повідомлений належним чином, просили розглядати справу без їх участі. Ухвалою Київського апеляційного суду від 28.03.2019р. вказану позовну заяву визначено Святошинському районному суду м.Києва. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від10.04.2019року провадження у справі відкрито та призначено підготовче засідання . 11.06.2019р. ухвалою Святошинського районного суду м.Києва залучено Орган опіки та піклування Остриківської сільської об`єднаної територіальної громади у якості третьої особи у вказаній справі. 02.10.2019р. ухвалою Святошинського районного суду м.Києва залучено Орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Вознесенівському району. 08.09.2020р. ухвалою Святошинського районного суду м. Києва підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є батько [PERSON] та матір [PERSON] /а.с.11/. 25.09.2012р. рішенням Токмацького районного суду Запорізької області з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина в розмірі ј частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.07.2012р. до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення видано виконавчий лист/а.с.16/ Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 29.07.2013 року розірвано шлюб між сторонами /а.с.15/. Станом на 28.02.2019р. заборгованість по аліментах складає 60 485,60 грн./а.с.20-21/. Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 22.01.2013р. у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про оспорювання батьківства та виключення з актового запису про народження дитини відомості про батька - відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 20.11.2013р. вказане рішення суду залишено без змін/а.с.13-14/. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання/перебування особи від 16.08.2018р. [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 16.08.2018р. за адресою: [ADDRESS] /а.с.24/. Як вбачається із висновку Остриківської сільської ради Токмацького району Запорізької обалсті від 01.10.2019р. в будинку за вищевказаною адресою зареєстровані та проживають рідні гр. [PERSON] , з дати реєстрації місця проживання 16.08.2018р. по теперішній час на території сільської ради гр. [PERSON] та її син: [PERSON] фактично не проживають, згідно довідки Виконавчого органу Остриківської сільської ради від 03.09.2019р. № 1686. Питання щодо задоволення/незадоволення позовних вимог залишили на розсуду суду. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до частини п`ятої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Також у своїй практиці, зокрема у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Тобто, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Як вбачається з листа Запорізької міської ради районної адміністрації по Вознесенівському району від 01-10/1406 від 14.05.2020р. питання доцільності або недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , 1987 року народження по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] , розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району 07.05.2020р., однак орган опіки вважає неможливою підготовку висновку про доцільність або недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Відповідач проживає на окупованій території України, що об`єктивно ускладнює спілкування та участь у вихованні сина. З наданих позивачем доказів не вбачається наявність підстав передбачених ст. 164 СК України, а тому застосування до відповідача такого виняткового заходу як позбавлення батьківських суд вважає недоцільним, оскільки винної поведінки відповідача відносно дитини доведено не було. Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed