Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

у вересні 2013 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача 7000,00 грн. страхового відшкодування та судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що внаслідок ДТП, яке сталося 07.03.2012 р. з вини водія [PERSON], належний позивачу на праві власності автомобіль Шевроле Лачетті, д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована відповідачем, в зв'язку з чим у встановленому законом порядку він звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування, проте, станом на день звернення до суду, страхове відшкодування позивачу не виплачено. В ході розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування в розмірі 7867,81 грн., що було визначене за результатами оцінки матеріального збитку, проведеного за заявою відповідача, та судові витрати в розмірі 229,40 грн. Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15.11.2013 р. позов задоволено та стягнуто з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 7867 грн. 86 коп., та суму судового збору в розмірі 229 грн. 40 коп. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.03.2014 р. задоволено заяву відповідача про скасування вказаного вище заочного рішення, заочне рішення суду скасовано, справу призначено до судового розгляду в загальному порядку В заяві про скасування заочного рішення відповідачем ставиться питання про зменшення суми страхового відшкодування на суму франшизи та суму податку на додану вартість. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав, наведених у ньому, проти зменшення суми страхового відшкодування на розмір франшизи та податук на додану вартість не заперечував. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце проведення судового засідання, в судове засідання не з'явився, причини неявки в судове засідання суду не відомі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, що, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов'язаний, зокрема, у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 3 ст. 991 ЦК України рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. Згідно пункту 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його або прийняте одне з рішень, зазначених у цьому пункті та протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. 11.04.2012 р. позивач в порядку ст.. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» подав до відповідача заяву про страхове відшкодування (а.с. 6), рішення по якій станом на день звернення до суду, відповідачем не прийнято. Відсутність у позивача даних про прийняте відповідачем рішення щодо розміру страхового відшкодування та строків його виплати чи відмову у виплаті страхового відшкодування, свідчить про правомірність заявлених позовних вимог щодо стягнення страхового відшкодування по заяві позивача про настання страхового випадку в примусовому порядку. Оскільки, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія [PERSON], винного у вчиненні ДТП, що сталося 07.03.2012 р., згідно страхового полісу № АА 4027996 від 14.04.2011 р. була застрахована відповідачем за договором обов'язкового страхування, сума відшкодування підлягає стягненню на користь позивача з даної страхової компанії. При визначенні розміру заподіяної позивачу матеріальної шкоди суд виходить з наступного. 20.03.2012 р. суб'єктом оціночної діяльності СПД-фізичною особою [PERSON] на підставі договору (заяви), укладеного 19.03.2012 з дирекцією ПрАТ «Український страховий дім» проведено оцінку автомобіля Шевроле Лачетті, д.н.з. [NUMBER], за результатами якої складено звіт № 37, яким визначено матеріальний збиток в сумі 7867,86 грн., завданий позивачу в результаті пошкодження його автомобіля при ДТП (а.с. 28-33) Разом з тим, з вищевказаного звіту про оцінку автомобіля позивача вбачається, що розмір матеріального збитку, завданого Позивачу внаслідок ДТП, включає в себе ПДВ в розмірі 1003,81 грн. Статтею 9 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Згідно ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Статтею 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно п. 36.2. ст.. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Таким чином, збитки у вигляді ПДВ виникають виключно при ремонті автомобіля у платника зазначеного податку. При ремонті транспортного засобу у особи, що не є платником ПДВ збиток у вигляді ПДВ не виникає і тому не може автоматично включатися до складу витрат, пов'язаних із відновлювальним ремонтом. Так як Позивачем не було надано документів, які б підтверджували надання послуг з ремонту його автомобіля і відповідно сплати ними ПДВ, тому сума страхового відшкодування підлягає зменшенню на суму податку на додану вартість. Крім того, згідно п. 12.1. ст.. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Пунктом 2 страхового полісу № АА 4027996 від 14.04.2011 р. встановлена франшиза в розмірі 510,00 грн. Таким чином, сума страхового відшкодування, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 6354,05 грн. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає частковому задоволенню. Згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача обов'язок відшкодувати позивачеві понесені судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial