Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення сум за договором позики (далі Договір) в сумі 234\~964,42 грн., з якої 130\~000 грн. сума позики, 104\~964,42 грн. інфляційні збитки. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 05.04.2013 р. вона із [PERSON] уклала договір позики, згідно з яким передала йому грошові кошті у сумі 130\~000 грн., а останній зобовязався повернути кошті у три етапи в строк до: 05.10.2013 року 30\~000 (тридцять тисяч гривень) та 2\~300 грн. суми відсотків за використання кошті щомісячно; 05.11.2013 року 50\~000 (пятдесят тисяч гривень) та 1\~770 гривень суми відсотків за використання коштів щомісячно; 05.12.2013 року 50 000 (пятдесят тисяч гривень) та 885 гривень суми відсотків за використання коштів щомісячно. Протягом строку дії договору, відповідачем здійснювалась сплата відсотків за користування грошовими коштами, що підтверджується витягом з руху коштів картки ПАТ КБ «ПриватБанк» на імя [PERSON] чоловіка позивача, однак основну суму боргу у строки, встановлені п.2.2 Договору не повернуто. Станом на день подачі позову заборгованість складає основну суму боргу у розмірі 130\~000, 00 грн. та інфляційні збитки. У процесі розгляду, позивач, пояснивши, що частину суми позики в сумі 88\~000 грн. відповідач, все ж таки, повернув, остаточно уточнивши розмір позовних вимог, представник позивача просила суд стягнути з відповідача 127\~283,50 грн., з яких: 42\~000 грн. залишок суми позики, 78\~324,76 грн. інфляційні збитки, 6\~958,69 грн. - три відсотки річних (а.с.36-39, 48-52, 63-64). Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, подав письмові заперечення, суду пояснив, що відповідач за вказаним договором позики грошові кошти не отримував, про що свідчить відсутність розписки про отримання грошей, в той час, як п.п.2.2, 4.1 вказаного договору містять умову щодо складання такої відповідної розписки у підтвердження передачі грошей. Відповідач дійсно перераховував гроші на картку [PERSON] але не за цим договором позики (а.с.17-18). Заслухавши представника позивача та її представника, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Так, у підтвердження договору позики позивачем суду було надано оригінал договору позики грошей від 05.04.2013 р., згідно п.п.1.1, 1.3 якого позикодавець позивач передає у власність позичальнику відповідачу гроші в сумі 130\~000 грн. в строк до 05.12.2013 р., позика надається під 21,23 % річних. Згідно п. 2.2 договору позики позичальник зобовязується повернути отриману суму у три етапи, в строк до: -05.10.3013 р. 30\~000 грн., сума відсотків 2\~300 грн.; -05.11.2013 р. 50\~000 грн., сума відсотків - 1\~770 грн.,; -05.12.2013 р. 50\~000 грн., сума відсотків 885 грн. Кожен етап повернення грошових сум підтверджується розпискою від позикодавця про отримання частини позики із зазначенням сума та дати повернення. Відповідно до п.4.1 Договору останній набирає чинність з часу передачі позичальнику суми, зазначеній у п. 1.1 дійсного договору, тобто 130\~000 грн., у спосіб, зазначений у п.2.2 цього ж договору, та діє до часу виконання сторонами усіх зобовязань, передбачених вказаним Договором (а.с.8). Однак, позивачем розписку про передачу грошових коштів, як це передбачено абз. 2 п.2.2 Договору, суду надано не було. Як не було і надано документів (розписок) у підтвердження повернення відповідачем частини суми позики та відсотків за Договором позики. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ч.ч. 3, 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 212, ч.4 ст. 60 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, враховуючи вищевикладене, та, оцінюючи зазначені докази, суд прийшов до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed