Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-19 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому з урахуванням уточнень просила визнати за нею у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року право власності на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 137,0 кв.м, житловою площею 61,6 кв.м з надвірними будівлями сараєм літ. «Б», вбиральнею літ. «В» та спорудами № 1-2 за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування вимог зазначається, що [INFO] року померла [PERSON] При житті остання розпорядилася належним їй майном, склавши 28 червня 1995 року заповідальне розпорядження на користь позивача. До складу спадщини померлої [PERSON] входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]. У визначеному законодавством порядку позивач як спадкоємець за заповітом звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Разом з тим, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачу відмовлено з огляду на відсутністю документа, що посвідчує право власності спадкодавця на житловий будинок. З підстав визнання права власності у порядку спадкування за заповітом, позивач змушена звернутися до суду. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася. 20 квітня 2018 року представник позивача [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій також вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач Великодимерська селищна рада Броварського району Київської області у судове засідання свого представника не направила. 20 квітня 2018 року від уповноваженого представника [PERSON] надійшов лист про розгляд даної справи у її відсутність. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим виконкомом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, актовий запис № 146. Зі спадкової справи № 479/2011 до майна померлої [INFO] року [PERSON], початої 08 липня 2011 року вбачається, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2011 року [PERSON] визначено додатковий строк у два місяці для прийняття спадщини померлої [PERSON] 08 липня 2011 року [PERSON] звернулася до Броварської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Будь-хто інший із спадкоємців наміру прийняти спадщину [PERSON] не заявив. Судом встановлено, що при житті [PERSON] розпорядилася належним їй майном, склавши 28 червня 1995 року заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, зареєстрований у реєстрі № 126, згідно із яким все своє майно заповіла позивачу [PERSON] 23 лютого 2018 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що складається із права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Кіровське», Великодимерська селищна рада Броварського району Київської області розміром 2,80 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (місцевості). Згідно із положеннями пункту 24 Постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при розгляді справ про спадкування слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Листом від 21 листопада 2017 року Броварська районна державна нотаріальна контора відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] у зв'язку із відсутністю документа, що посвідчує право власності спадкодавця на житловий будинок. Відповідно до довідки Великодимерської селищної ради Броварського району № 23 від 19 березня 2018 року [PERSON], яка померла [INFO] року, до дня смерті значилася головою домоволодіння за адресою: [ADDRESS] погосподарська книга № 30, особовий рахунок № 2828. Земельна ділянка площею 0,40 га виділена, передана у приватну власність згідно із рішенням виконкому № 24 від 18 травня 1974 року та наказу по Великодимерському радгоспу № 290 від 27 серпня 1975 року. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду справ про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців. За змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Із копії технічного паспорту на житловий будинок видно, що за адресою: [ADDRESS] знаходяться: житловий будинок, (позначений на плані літ. «А-1»), загальною площею 137,0 кв.м, житловою площею 61,6 кв.м, 1980 року побудови, з надвірними будівлями сараєм літ. «Б», вбиральнею літ. «В», спорудами № 1-2. Згідно із статтею 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Правилами статті 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Відповідно до вимог статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У силу частин першої та другої статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню.

Outcome: approved