Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON]звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], яким просив визначити постійне місце проживання дитини - [PERSON], [INFO], разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що сторони з 2010 року перебувають у шлюбі, в якому [INFO] народився син [PERSON]. Шлюб виявився невдалим, подружжя з січня 2016 року проживає окремо. [PERSON] разом із дитиною виїхала до Сумської області, та перешкоджає спілкуванню позивача з дитиною як при особистій зустрічі, так і засобами телефонного чи електронного зв'язку, при цьому не має власного доходу та житла, веде аморальний спосіб життя, чим порушує права дитини. За Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровськ від 06.06.2016, залишеною в силі за ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.09.2016, справу було передано за підсудністю на розгляд Краснопільського районного суду Сумської області. З жовтня 2016 року у порядку автоматизованого розподілу справа передана на розгляд судді Косар А.І. У червні 2016 року [PERSON] звернулася до Краснопільського районного суду Сумської області з позовом до [PERSON], який уточнила у ході судового розгляду справи /не підтримала позовні вимоги в частині стягнення аліментів на дитину/, про розірвання шлюбу, в якому вони перебувають з 20 листопада 2010 року, посилаючись на фактичне припинення шлюбних відноси з січня минулого року, та подальше окреме проживання. Шлюб існує формально, підстави для примирення відсутні. Від шлюбу мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем. З жовтня 2016 року у порядку автоматизованого розподілу справа передана на розгляд судді Косар А.І. За ухвалою суду від 20 жовтня 2016 року позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу об'єднаний в одне провадження з позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання місця проживання дитини, як такі, що виникають з одних правовідносин, взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним. За ухвалою суду від 27 жовтня 2016 року Охтирську міську раду як орган опіки та піклування залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. У судових засіданнях Позивач-відповідач [PERSON] позовні вимоги підтримав з наведених у позові підстав,та наполягав на їх задоволенні. Звернув увагу суду на ті обставини, що на даний час дитина виховується у сім'ї двох жінок, що негативно впливає на його світогляд, син позбавлений можливості спілкуватися з батьком, бабусею та дідусем. Мати дитини мало уваги приділяє вихованню сина, водить у дитсадок на неповний день і він там не вживає їжу, не забезпечує належним медичним обстеженням, не має власного житла та постійного доходу, за місцем мешкання вчиняє вечірки. Щодо позовних вимог про розірвання шлюбу, то [PERSON] намагався вжити заходів для примирення, але безрезультатно, тому не заперечив проти розірвання шлюбу. Запевнив [PERSON], що він має постійний заробіток і надалі буде добровільно сплачувати аліменти на сина. Відповідач-позивач [PERSON] заперечила проти задоволення первісного позову та підтримала позовні вимоги про розірвання шлюбу. Суду пояснила, що дуже любить сина, і не уявляє свого життя без нього, проживає у м. Охтирка, винаймає житло, де створені належні умови для проживання. Вона стежить за станом здоров'я сина, останній ходить у дитсадок, де відвідує заняття та басейн, але не залишається на денний сон за браком ліжок. Не заперечувала факт того, що разом з нею винаймає житло і проживає у другій кімнаті жінка [PERSON] з малолітнім сином. Щодо розірвання шлюбу, то надала пояснення, що сімейне життя подружжя не склалося, з січня минулого року проживають окремо. Вона не довіряє чоловіку, він її ображає, шлюб з [PERSON] не відповідає її інтересам. Просила відновити дошлюбне прізвище « [PERSON]». Третя особа - Охтирська міська рада як орган опіки та піклування - явку представника в судове засідання не забезпечила, згідно поданої заяви просить справу розглянути у відсутність представника, підтримує раніше надісланий на адресу суду Висновок органу опіка та піклування про відсутність підстав для розлучення матері зі своєю дитиною /копія ас.126/. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено і таке підтверджується матеріалами справи, що сторони 20 листопада 2010 року зареєстрували шлюб, місце реєстрації Жовтневий відділ реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис за № 979; в сім'ї [INFO] народився син [PERSON], місце народження місто Дніпропетровськ /копії ас.4-5/. За даними Ряснянської сільської ради Краснопільського району Сумської області від 30.05.2016, копії паспорта на ім'я [PERSON], відповідач [PERSON] зареєстрована разом з сином [PERSON] у с. Рясне Краснопільського району Сумської області з 04.05.2016 /копії ас. 24-25/, фактично проживає у м. Охтирка /копія договору оренди житла ас. 128-129/. Позивач [PERSON] зареєстрований за проживанням за адресою: [ADDRESS]. Правовідносини що склалися між сторонами у справі, виникли із сімейних правовідносин. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного Кодексу України /далі СК України/ шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу, частина перша якої передбачає право подачі позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Отже, суд знаходить, що сімейне життя сторін не склалось внаслідок відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на шлюб та сім'ю, знайшло свого підтвердження формальність шлюбних відносин, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення; з часу знаходження позовної заяви в суді примирення не відбулося, доводи позивача відповідачем не спростовані, тому позов є обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі. Підстав для надання строку на примирення суд не вбачає. Спір про майно відсутній. Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили. Відповідно до статті 113 СК України при державній реєстрації розірвання шлюбу суд відновлює [PERSON] дошлюбне прізвище « [PERSON]». Копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Щодо позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, суд прийшов до таких висновків. Встановлено, що з січня 2016 року сторони однією сім'єю не проживають, спільне господарство не ведуть. Встановлено, що з січня 2016 року малолітній [PERSON] постійно проживає разом з матір'ю [PERSON], останнє місце проживання: [ADDRESS], що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 8.12.2016 /ас. 120/. Позивач [PERSON] працює майстром Дніпропетровської виробничої дільниці служби ліній з 4 вересня 2006 року з ненормованим робочим днем, зарекомендував себе з позитивної сторони, заробітна плата за липень-вересень 2016 року склала 23201 грн. 80 коп., що підтверджується характеристикою та довідкою про доходи /ас. 49,108,131/. За місцем проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] створені належні умови для виховання та проживання дитини, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 6.04.2016 /ас. 55/. Відповідач [PERSON] працює в ТОВ «АТБ - маркет» продавцем-консультантом у підрозділі маг. Продукти 515 з 25 листопада 2016 року, зарекомендувала себе з позитивної сторони, добросовісна, алкогольними напоями не зловживає, дисциплінарних стягнень не має; загальна сума доходу з 25.11.2016 по 31.12.2016 становить 3802,05 грн., що підтверджується характеристикою та довідкою про доходи /ас.146-147/. За інформацією відділу освіти Охтирської міської ради Сумської області від 9.12.2016 № 369, [PERSON] 30 вересня 2016 року написана заяву про зарахування її сина [PERSON], [INFO], до 1 класу Охтирської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №5 імені Р.К. Рапія з 01.09.2017 /ас.130/. За інформацією дошкільного навчального закладу «Сонечко» від 9.12.2016 № 106, [PERSON], 2011 року народження, відвідує дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) «Сонечко» з 25 жовтня 2016 року в режимі короткотривалого перебування, його фізичний і психічний розвиток проходить у відповідності до вікових особливостей старшого дошкільника. [PERSON] приходить до дошкільного закладу одягнений по сезону, охайний; приводить та забирає його мама або хрещена; зі сторони мами та хрещеної агресії до дитини не помічено. Хлопчик їх зустрічає з радістю /ас. 127/. Як убачається із наявного у матеріалах справи акту обстеження житлово-побутових умов від 08.12.2016 неповнолітній [PERSON] проживає у одній кімнаті орендованої двокімнатної квартири на першому поверсі дев'ятиповерхового будинку, у квартирі наявні всі зручності, у дитини є особисте спальне місце, шафа для одягу, багато іграшок, наявні холодильник, пральна машина, телевізор, ноутбук, одяг у достатній кількості відповідно до сезону. Члени комісії служби у справах дітей Охтирської міської ради, які обстежували умови проживання малолітнього [PERSON], вважають, що дитина повинна проживати разом з матір'ю. За інформацією медичної документації дитина [PERSON], [INFO], здоровий, фізично розвинений середньо, не має потреби у відвідуванні логопедичної групи в дитячому садку /копії ас.148-152/. Статтею 19 Сімейного кодексу України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно висновку органу опіки і піклування Охтирської міської ради №01-13/4428 від 12 грудня 2016 року, відсутні підстави для розлучення дитини з матір'ю /ас.119/. Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України /далі СК України/ визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України). Згідно ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26.04.2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя і праці. Тобто законодавством України визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетними та принциповими визначаються є інтереси дитини, які повинні бути непорушними незалежно від стосунків батьків між собою. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно положень ст. 9 вказаної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 даної Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, малолітня дитини не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов'язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Суд розглядає справу у відповідності до вимог статті 11 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами у відповідності до вимог статтей 60, 137 ЦПК України. Відповідно до частини третьої статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Під час спільного проживання сторін по справі, як мати, так і батько, піклувались про свого малолітнього сина, придбаваючи речі та продукти харчування, здійснювали оплату послуг та турбувались про здоров'я дитини, а також виконували всі інші батьківські обов'язки. Разом з тим, після того, як подружжя стало проживати окремо, малолітня дитина постійно проживає з матір'ю, яка повністю здійснює опіку над дитиною, доглядає сина, утримує його, піклується його здоров'ям, навчанням. В Декларації прав дитини зазначено, що дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Принцип 6-й Декларації прав дитини встановлює, що дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків і, у всякому випадку, в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Конвенція про права дитини, також, визнає, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Частиною 1 статті 7 Конвенції встановлено, що дитина з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Як було встановлено при розгляді справи, дитина проживає в належних умовах, отримує належне медичне обслуговування, навчається у дошкільному закладі, не позбавлений можливості бачитися з батьком, і відповідач [PERSON] надає згоду на побачення батька з сином, що свідчить про належне ставлення матері до дитини та своїх батьківських обов'язків. Таким чином, в повній мірі з'ясувавши всі обставини справи, суд вважає позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини разом з ним не обґрунтованим, оскільки жодних доказів своїх переваг перед матір'ю дитини при визначенні місця проживання дитини разом з ним, суду не надав. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому статтею 88 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір»», що діяв на час подачі позовівдо суду, та стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] документально підтверджені судові витрати у розмірі 551 грн. 20 коп. за подання позовної заяви про розірвання шлюбу; залишає за позивачем [PERSON] судові витрати понесені ним за подання позовної заяви про визнання місця проживання дитини.

Outcome: approved