Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи такі вимоги тим, що від шлюбу з відповідачем сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу проживає разом з позивачем і відповідач має вільний доступ до спілкування з дитиною, проте з серпня 2014 року постійно звертається з безпідставними заявами до різних державних органів про нібито порушення його прав як батька на спілкування з дитиною, а в грудні заявив про відібрання у неї дитини для постійного проживання із батьком, після чого дійти згоди з питання місця проживання дитини не вдалося, тому позивач просила суд визначити місце проживання сина [PERSON], [INFO] з нею - [PERSON] В судовому засіданні позивач підтримала позов в повному обсязі, наполягаючи на його задоволенні з наведених у позовній заяві підстав та в подальшому клопотала про розгляд справи у її відсутності. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, заперечуючи тим, що він не оспорює обставин проживання малолітнього сина з матір'ю - позивачем у справі, і вважає це доцільним інтересам дитини, проте заперечує проти визначення місця проживання сина в судовому порядку, зважаючи на те, що спорту про таке право немає і відсутні докази відібрання ним дитини з постійного місця проживання матері, натомість позивач постійно порушує його права як батька на спілкування з сином, чинить у цьому перешкоди. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради [PERSON], позов підтримала, пояснивши, що при дослідженні усіх обставин органом опіки та піклування прийнято рішення про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з матір'ю, оскільки це з урахуванням віку дитини, можливості забезпечити утримання, харчування, лікування, належні умови проживання буде відповідати інтересам малолітньої дитини сторін. В подальшому представник клопотала про розгляд справи у її відсутності. Суд, вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, перевіривши доводи позивача в межах заявлених вимог, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. У преамбулі Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, закріплений принцип права дітей на особливе піклування і допомогу, та визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною 1 ст. 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Судом встановлено, що [PERSON]В, та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 вересня 2012 року по 05 травня 2015 року, що підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2015 року, яке набрало законної сили 05 травня 2015 року, у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с.27-28). Сторони є батьками народженої у цьому шлюбі дитини [PERSON], [INFO], про що Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції вчинено актовий запис № 48 та видано свідоцтво про народження серії І-КИ №475211 (а.с.6). Позивач зареєстрована та проживає разом з малолітньою дитиною в квартирі [ADDRESS], що належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16 травня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО [PERSON] (а.с.8-11). Відповідач зареєстрований та проживає окремо від позивача з дитиною в квартирі [ADDRESS], що підтверджується відміткою про місце реєстрації у паспорті (а.с.5) та узгоджується з відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області від 24 квітня 2015 року (а.с.23). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2015 року у справі про розірвання шлюбу між сторонами встановлено, що сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть з 03 вересня 2013 року, а відтак, ці обставини відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України доказуванню у даній справі не підлягають. Також сторонами у судовому засіданні визнані обставини того, що дитина [PERSON] проживає разом з матір'ю (позивачем у справі), що також узгоджується з даними акту обстеження умов проживання, складеним 23 грудня 2014 року Управлінням-службою у справах дітей Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради (а.с.14). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2015 року позов [PERSON] до [PERSON], третя особа - Управлінням-службою у справах дітей Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів у її вихованні - задоволено частково; визначено спосіб участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні його сина [PERSON], [INFO], у вигляді систематичних побачень з сином, а саме: кожного понеділка з 11 год. до 14 год. без присутності матері, кожної середи з 14 год. до 18 год. без присутності матері, кожної суботи з 1 год. до 19 год. без присутності матері; даний порядок встановлено до моменту коли [PERSON] піде до дитячого садочка; зобов'язано матір у разі зміни місця проживання повідомляти батька дитини про нове місце проживання дитини; дозволено [PERSON] спільно з матір'ю дитини вирішувати всі суттєві і нагальні питання щодо виховання дитини, в тому числі відвідувати дитячий садок, школу, виїжджати із сином на відпочинок, на море, турбази, разом відвідувати різноманітні культурні заходи. (а.с.59-60). Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2015 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2015 року змінено; визначено спосіб участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні його сина [PERSON], [INFO] у вигляді систематичних побачень: кожної середи з 9 год. до 12-30 год. без присутності матері та третіх осіб; кожної суботи з 10 год. до 19 год. без присутності матері та третіх осіб; в решті рішення залишено без змін (а.с.75-77). Наведеними вище рішеннями встановлені обставини того, що після народження дитини та окремого проживання сторін з вересня 2013 року дитина проживає з матір'ю та сторони не дійшли згоди з приводу участі у вихованні і спілкуванні з дитиною батька. Між тим, органом опіки та піклування Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради від 26 червня 2015 року надано висновок, підписаний головою ради, про доцільність визначення місця проживання [PERSON], [INFO], з матірю [PERSON], [INFO] (а.с.39-40). За змістом ч.ч.1-3 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і полягає у тому, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, ч.3, ч.4 ст. 60 ЦПК України обовязок доказування покладається на сторони і кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір та таке доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, за розгляду справи позивачем не надано будь-яких належних допустимих, достатніх доказів відповідно до свого процесуального обов'язку за ст.ст. 10, 60 ЦПК України на підтвердження невизнання відповідачем обставин постійного місця проживання малолітнього сина [PERSON] з матір'ю за її місцем проживання, зокрема, відібрання дитини, зміну місця проживання без згоди позивача малолітнього сина або спроб вчинення таких дій, а сам по собі спір з приводу способу участі у спілкуванні та вихованні дитини батька не є підставою для визначення місця проживання дитини в судовому порядку, як і не свідчить про наявність спору про місце проживання дитини. Представлені суду письмові пояснення [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд до уваги не приймає як належні та допустимі докази у справі, оскільки такі особи не попереджалися судом про відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України як свідки, судом не допитувалися і в якості свідків позивачем не заявлялися, та крім того, їх письмові пояснення зводяться до того, що вони бачили як мати належним чином здійснює догляд за дитиною і батько приходить до сина, а не про обставини зміни місця проживання дитини батьком і незгоду останнього щодо проживання дитини з матір?ю. Розв'язуючи позовні вимоги, суд зважає на те, що за ч.1 ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Разом з тим, в судовому засіданні судом встановлено і визнано сторонами, що будь-яких спроб змінити місце проживання дитини, як і реальної загрози такого відповідачем не вчинювалось та останнім визнається доцільність проживання дитини з матір'ю в силу віку, перебування дитини на грудному годуванні, у звязку з чим суд приходить до висновку про відсутність спору про місце проживання дитини, а лише щодо участі у спілкуванні і вихованні дитини, що вирішений в іншій справі, а відтак, за відсутності спору про право відсутні і підстави для задоволення позову. При цьому, суд не приймає до уваги висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дитини з матір'ю, оскільки будь-яких обставин ст.ст. 160, 161 СК України, які б свідчили про загрозу зміни місця проживання дитини і наявність з цього приводу спору у висновку не наведено, як і не наведено мотивів з яких орган опіки дійшов такого висновку. Оцінивши зібрані у справі докази на належність, допустимість достовірність, кожний окремо та в сукупності і логічному взаємозвязку у відповідності з вимогами ст. 212 ЦПК України, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні, у звязку з чим у позові належить відмовити.

Outcome: dismissed