Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Спільного українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Светлолюкс» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсаційної втрати частини заробітної плати у звязку із затримкою термінів її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, посилаючись на те, що з 05 вересня 2006 року по 17 листопада 2014 року вона працювала у Спільному українсько-російському товаристві з обмеженою відповідальністю «Светлолюкс». Відповідач не виплатив їй заробітну плату за період березня по серпень 2014 року. Зважаючи на викладене, позивач просила суд задовольнити позовні вимоги. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про день і час розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надійшло Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про можливість розглянути справі без представника відповідача з ухваленням по справі заочного рішення. Суд, вислухавши пояснення позивача та, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Позивач з 05 вересня 2006 року по 17 листопада 2014 року працювала у Спільному українсько-російському товаристві з обмеженою відповідальністю «Светлолюкс» на посаді головного бухгалтера. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 11 березня 2015 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до Спільного українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Светлолюкс» про розірвання трудового договору, зобовязання вчинити дії позовні вимоги задоволено, розірвано трудовий договір, укладений між Спільним українсько-російським товариством з обмеженою відповідальністю «Светлолюкс» та [PERSON] з 17 листопада 2014 року на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, зобовязано відповідача видати наказ про звільнення [PERSON] Згідно наказу по Спільному українсько-російському товаристві з обмеженою відповідальністю «Светлолюкс» № 4 від 27 березня 2015 року [PERSON] звільнена з посади головного бухгалтера з 17 листопада 2014 року на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. У відповідності до ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що розрахунок в день звільнення позивача відповідач по справі не зробив. Як вбачається з довідок Банку по особовому рахунку позивача станом на 18 листопада 2015 року відповідач не перерахував позивачу заборгованість по виплаті заробітної плати. Відповідно до довідки Спільного українсько-російського товариства з обмеженою відповідальністю «Светлолюкс» заробітна плата [PERSON] згідно штатного розкладу в 2014 році складала 1500 грн. 00 коп. на місяць. Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заробітної платиза період з березня по серпень 2014 року підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 7900 грн. 20 коп. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 117 цього ж Кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Враховуючи те, що відповідач не виплатив позивачу в день її звільнення заробітну плату, тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку за період за період з 29 квітня 2015 року по 23 вересня 2015 року в сумі 6366 грн. 12 коп. ( (середньоденна заробітна плата * на кількість робочих днів). Крім того, зважаючи, що відповідача в день звільнення не виплатив позивачу всіх сум, що належать їй, з відповідача на користь позивача на підставі положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрат частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплат» підлягає стягненню 4574 грн. 83 коп ( нарахована сума, але не виплачена позивача, * індекс інфляції в період невиплати), розрахованих станом на вересень 2015 року. Отже, з відповідача підлягає стягнення на користь позивача 18841 грн. 15 коп. (7900 грн. 20 коп. (заборгованість з виплати заробітної плати) + 4574 грн. 83 коп. ( компенсація за несвоєчасно виплачену заробітну плату) + 6366 грн. 12 коп. ( середній заробіток за час затримки розрахунку). Судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved