Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

У вересні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, підписаним та поданим його представником - адвокатом [PERSON], до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні житлом шляхом визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинком, розташованим за адресою: Миколаївська область Новоодеський район, м. Нова Одеса, вул. Маслозаводська, 10, власником якого є позивач. На обґрунтування позову, вказував, що відповідач є його онуком, має зареєстроване місце проживання за вказаною адресою, проте з 2014 року, тобто більше одного року в цьому будинку не проживає та ним не користується, вибув на проживання в іншу місцевість, у звязку із чим він, як власник будинку, в повній мірі не має права розпорядження своїм майном, чому перешкоджає факт реєстрації відповідача у ньому, який без будь-яких поважних причин, за власним бажанням не проживає у житловому будинку. В судовому засіданні 27.02.2019 року представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення, проти ухвалення \~заочного рішення\~не заперечував. В подальшому подав до суду заяву про продовження розгляду справи у його відсутність. \~ \~ \~ \~У судове засідання, призначене на 27.02.2019 р., як і в попередні призначені судові засідання, відповідач не зявився, про дату, час та місце слухання справи судом повідомлявся належним чином, у відповідності до вимог ч.ч. 5, 6, п.2 ч.7, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав. У відповідності з вимогами ст.ст. 223, 280 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність відповідача, в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, у відповідності до ст. 128 ЦПК України, за останнім відомим місцем реєстрації місця проживання (ч.9 ст. 28 ЦПК), двічі викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про поважність причин неявки в судове засідання суд не повідомив, представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи. Вислухавши представника позивача, свідків, вивчивши доводи позовної заяви, матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником будинку за адресою: Миколаївська область Новоодеський район, м. Нова Одеса, вул. Маслозаводська, 10, що підтверджується типовим договором купівлі-продажу житлового будинку садибного типу з надвірними спорудами від 09.01.1988 року, посвідченого нотаріусом Новоодеської державної нотаріальної контори за реєстраційним номером 27, та зареєстрованого Вознесенським БТІ в реєстраційній книзі за №522 від 30.01.1989р. Відповідач [PERSON], як онук позивача, з 30.10.2014 року зареєстрований за адресою: [INFO], що підтверджується копією з будинкової книги. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у спірному житловому будинку не проживає понад один рік за відсутності будь-яких поважних для цього причин, участі в утриманні житла не приймає. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що відповідач [PERSON] є онуком позивача [PERSON], в будинку №10 по вул. Маслозаводська в м. Нова Одеса не проживає багато років, ніколи його не бачили, до будинку не приїжджав, вселитися не намагався. Відповідно до\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним. За приписами ст. ст.\~12\~,81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до вимог\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна. Частиною 1\~ст.\~321 ЦК України\~визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них, що встановлено\~ст. 379 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383\~ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до частини четвертої\~статті 156\~ЖК України \~до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій\~статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Положеннями ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. \~ \~ \~ \~ \~Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі\~\~цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16. Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ч.1\~ст. 29 ЦК України). Згідно із\~ Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~ місце фактичного проживання особи не залежить від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке житлове приміщення, в якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. За змістом ч. 2\~ст. 405 ЦК України, визнання члена сім'ї власника житла таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням, можливе внаслідок відсутності цієї особи в цьому приміщені понад один рік без поважних причин, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Обґрунтовуючи підставність позову [PERSON] зазначає, що факт реєстрації відповідача в належному йому житловому будинку порушує його право власності на житло, оскільки позбавляє можливості в повній мірі використовувати об'єкт права власності. За таких обставин, суд вважає, що право власності позивача на спірний житловий будинок підлягає захисту, у спосіб, передбачений ст. ст.383,\~391 ЦК України\~- усунення перешкод у користуванні належним йому на праві власності житловим будинком, що розташований за адресою: Миколаївська область, Новоодеський район, м.\~Нова Одеса,\~вул.\~Маслозаводська,\~10 шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом. Відповідно до\~ст. 141\~ЦПК України,\~ з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved