Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

У березні 2016 року кредитна спілка «Буковинський Альянс» (далі - КС «Буковинський Альянс») звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № 3397 від 06 березня 2013 року відповідач отримав кредит в розмірі 11 500 гривень, взявши на себе зобов'язання у визначені договором строки повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Зокрема, умовами укладеного між кредитною спілкою та позичальником договором визначено, що погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, [PERSON] зобов'язаний надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інших витрат згідно кредитного договору. Крім того, згідно п. 3.1 кредитного договору, плата за користування кредитом (відсотки) нараховуються спілкою за кожен календарний день на фактичний залишок заборгованості позичальника за кредитом за базовою ставкою 42% річних, або у випадку, прострочення по платежах. Відповідно до п. 3.4 кредитного договору визначено, що якщо фактична сплата відсотків за період здійснюється пізніше, аніж це передбачено п. 3.3, то відсотки нараховуються за підвищеною ставкою. З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № 3397 між КС «Буковинський Альянс» та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки, за умовами якого поручитель несе солідарний обов'язок відповідати за зобов'язаннями боржника. Оскільки відповідач [PERSON] не виконував умови вищезазначеного кредитного договору, у нього утворилась перед заборгованість, у зв'язку із чим кредитна спілка звернулася з відповідним позовом до суду. Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 22 жовтня 2015 року позов задоволено та стягнуто в солідарному порядку з відповідачів на користь КС «Буковинський Альянс» заборгованість за кредитним договором № 3397 від 06 березня 2013 року в розмірі 23 283 гривень 09 копійок, а також судовий збір - 243 гривні 60 копійок, та витрати за подачу оголошення в пресі в розмірі 420 гривень. Разом з тим, вказуючи на те, що відповідач взятих на себе за кредитним договором зобов'язань не виконує, а також не виконав й рішення суду та суму боргу не сплатив, станом на 31 березня 2016 року утворилась заборгованість перед банком в сумі 15 011 гривень 46 копійок, яка складається у тому числі: з інфляційного відшкодування згідно індексу інфляції - 751 гривень 25 копійок, непогашених підвищених відсотків - 4858 гривень 44 копійки, пені - 7101 гривня 77 копійок, штрафу 2300 гривень, а тому враховуючи те, що судове рішення про стягнення заборгованості не розриває кредитний договір та не зупиняє його дію й відповідно не припиняє існуючих між сторонами правовідносини, просив позов задовольнити та стягнути солідарно з відповідачів на користь кредитної спілки заборгованість за кредитним договором № 3397 від 06 березня 2013 року в сумі 15011 гривень 46 копійок, а також понесені судові витрати в сумі 1378 грн. Представник КС «Буковинський Альянс» в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у відсутності представника банку, а також зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином за останньою відомою адресою місця проживання. Так, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. За таких обставин, суд ураховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 224 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказах. При цьому, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно вимог ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як убачається з матеріалів справи, 6 березня 2013 року між КС «Буковинський Альянс» та [PERSON] укладено кредитний договір № 3397, за умовами якого відповідач [PERSON] отримав кредит в розмірі 11500 гривень на строк до 05 вересня 2014 року та зобов'язався повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором (а.с 9). При цьому, умовами договору визначено, що погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, [PERSON] повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, а також інші витрати згідно кредитного договору. Зокрема, п. 3.1 кредитного договору визначено, що плата за користування кредитом нараховується спілкою за кожен календарний день на фактичний залишок заборгованості позичальника за кредитом за базовою ставкою 42 % річних або у випадках, передбачених п. 3.4.3 кредитного договору за підвищеною ставкою 72 %. Разом з тим, не зважаючи на те, що КС «Буковинський Альянс» свої зобов'язання перед позичальником виконала в повному обсязі та надала відповідачу кредитні кошти, позичальник взяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку із чим кредитна спілка звернулася до суду із відповідним позовом про стягнення суми боргу. Так, заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 22 жовтня 2015 року у справі за позовом КС «Буковинський Альянс» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, позов задоволено та стягнуто солідарно з відповідачів на користь КС «Буковинський Альянс» заборгованість за кредитним договором № 3397 від 06 березня 2013 року в розмірі 23 283 гривень 09 копійок, судовий збір - 243 гривні 60 копійок, та витрати за подачу оголошення в пресі в розмірі 420 гривень (а.с. 13-14). Проте, як убачається з матеріалів справи, відповідачі рішення суду не виконали й відповідно стягнуту судом суму боргу не сплатили, що підтверджується наданим кредитною спілкою розрахунком суми заборгованості (а.с. 17), який відповідачами у визначеному законом порядку не спростовано. При цьому, як убачається із вказаного розрахунку, станом на 31 березня 2016 року за позивальником рахується заборгованість за період з 17 серпня 2015 року по 31 березня 2016 року в розмірі 15011 гривень 46 копійок, яка складається: з інфляційного відшкодування згідно індексу інфляції - 751 гривень 25 копійок, непогашених підвищених відсотків - 4858 гривень 44 копійки, пені - 7101 гривні 77 копійок, штрафу 2300 гривень. Так, відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. При цьому, згідно вимог ч. 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 ЦК України)). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України). Крім того, відповідно до вимог частини 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору Також слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, що відноситься до параграфа 1 глави 71 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. При цьому, ч. 2 ст. 625 ЦК України визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: сума позики з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (ст. 625 ЦК України) та проценти за позикою (ст. 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Аналогічні правові висновки міститься і в постановах Верховного Суду України № 6- 369цс 15 від 2 вересня 2015 року та № 6-1206 цс15 від 23 вересня 2015 року, які відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Зокрема, відповідно до правового висновку сформованого Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року справі № 6-1206цс15, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Як вже було встановлено судом та убачається із наданого кредитною спілкою розрахунку, відповідача не виконав умов кредитного договору та рішення суду, що призвело до того, що станом на 31 березня 2016 року за позивальником рахується заборгованість за період з 17 серпня 2015 року по 31 березня 2016 року в розмірі 15011 гривень 46 копійок, яка складається: з інфляційного відшкодування згідно індексу інфляції - 751 гривень 25 копійок, непогашених підвищених відсотків - 4858 гривень 44 копійки, пені - 7101 гривні 77 копійок, штрафу - 2300 гривень й відповідно наявність рішення суду від 22 жовтня 2015 року, враховуючи вищевказані положення закону, про стягнення боргу не зупиняє дію укладеного між сторонами договору. Таким чином, враховуючи те, що відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, вимоги позивача в частині стягнення інфляційного відшкодування, непогашених підвищених відсотків та штрафу є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, відповідно до вимог ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Таким чином, сплата пені є правовим наслідком порушення зобов'язання, що в розумінні ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, тобто встановлює певні юридичні наслідки у вигляді обов'язку сплатити певну суму, яка залежить не тільки від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, а й від часу такого невиконання. Зокрема, як убачається зі змісту п. 6.1 кредитного договору, при простроченні кінцевої дати сплати кредиту та відсотків, визначених п. 2.3 цього договору, позичальник сплачує за кожен день прострочення пеню за ставкою 84 % річних від суми простроченого платежу. Таким чином, враховуючи вищевказане, а також те, що право позивача на отримання пені визначено умовами договору (п. 6.1 та п. 7.1), а також виникає з положень ст. 550 ЦК України, вимоги кредитної спілки в частині стягнення з відповідача пені за період з 17 серпня 2015 року по 31 березня 2016 року також є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Крім того, як убачається з матеріалів справи, з метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, між кредитною спілкою та [PERSON], а також відповідачем [PERSON] укладено договір поруки за № 3397. Згідно даних договорів відповідач [PERSON], зобов'язалась відповідати солідарно по зобов'язаннях відповідача [PERSON], які виникають з умов кредитного договору № 3397 від 06 березня 2013 року, в повному обсязі цих зобов'язань (а.с. 11). Так, згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником, порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. При цьому, статтею 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. За таких обставин, суд враховуючи вищевказане, а також те, що відповідачі не виконали взятих на себе зобов'язань за кредитним договором та договором поруки й відповідно у добровільному порядку не сплатили суму заборгованості за кредитним договором, а наявність рішення суду не зупиняє дію договорів, приходить до висновку, що вимоги кредитної спілки в частині солідарного стягнення заборгованості в розмірі 15 011 грн. 46 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Також слід зазначити, що згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, так як позивач документально підтвердив понесені ним судові витрати, тому підлягають стягненню з відповідачів в рівній частці з кожного, судовий збір по зверненню до суду в розмірі 1378,00 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved