Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа Дзержинський ВДВС Криворізького МУЮ про звільнення майна з-під арешту, яке перебуває в іпотеці. Свої вимоги мотивує тим, що 20 серпня 2008 року [PERSON] (Відповідач) уклав з ВАТ «Сведбанк» кредитний договір № 0307/0808/71-199 (надалі - Кредитний договір). За умовами договору Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, а Позичальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. В забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитними договорами укладено Іпотечний договір від 20.08.2008 (надалі - Іпотечний договір) . За умовами договору Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов'язань за Договором кредиту № 0307/0808/71-199 від 20.08.2008 року наступне нерухоме майно: квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] Обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору відступлено ТОВ «ФК»Вектор Плюс» та зареєстровано у Державному реєстрі іпотек. 28.11.2012 року ВАТ «Сведбанк» відступило Позивачу відповідно до Договору факторингу № 15 свої права вимоги за зобов'язаннями Відповідача по кредитному договору. 16.03.2016 року Позивачу при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на майно Третьої особи, у тому числі на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за Іпотечним договором від 20.08.2008 року, накладено арешт, а саме: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № 45290102 від 13.11.2014 року, видана: Дзержинським ВДВС Криворізького МУЮ . У судовому засіданні представник ТОВ «ФК «Вектор Плюс»» не з'явився через канцелярію суду подав заяву у якій просив проводити розгляд справи за його відсутності , задовольнити позов у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у порядку ст. 74 ЦПК України. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило. Причини своєї неявки відповідач суду не повідомив . За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Третя особа по справі 12 травня 2016 року направила до суду клопотання про розгляд справи без їх участі . Вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення даного позову, виходячи із такого. Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № 0307/0808/71-199 від 20.08.2008 року [PERSON] у ВАТ «Сведобанк» отримав кредит сумі 45 000 доларів США із кінцевим строком повернення до 19 серпня 2028 року.( а.с. 5-7) Відповідно до вимог ст. 546 ЦК України встановлено, що зобов»язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов»язань. За приписами ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між [PERSON] у ВАТ «Сведобанк» було укладено договір іпотеки нерухомого майна № 0307/0808/71-199-Z-1 від 20.08.2008 року, на підставі яких [PERSON] передав в іпотеку квартиру під номером 137, яка знаходиться у [ADDRESS] , право власності на які належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири , посвідченого 20.08.2008 року Рукавіциним І.А., приватним нотаріусом Криворізкього міського нотаріального округу за реєстром № 5816 .( а.с.9-10) 28.11.2012 року ВАТ «Сведбанк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК»Вектор Плюс», (Позивачу) відповідно до Договору факторингу № 15 свої права вимоги за зобов'язаннями Відповідача по кредитному договору.(а.с.16-17) Відповідно до положень ст.. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов»язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов»язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої сторони (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Таким чином, як свідчать матеріали справи, до ТОВ «ФК «Вектор Плюс» перейшло право вимоги до [PERSON] в межах суми боргу за кредитним договором. З долученої до матеріалів цивільної справи Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна за № 55217765 від 16.03.2016 року на квартиру [ADDRESS] постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження , серія та номер : 45290102 , виданий 13.11.2014 Дзержинським відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, окрім цього за реєстраційним номером обтяження 7776656 за договором про відступлення прав за іпотечним договором , об'єктом обтяження є квартира [ADDRESS] , іпотекодержатилем є ТОВ «ФК «Вектор Плюс» , а іпотекодавцем [PERSON] ( а.с.18-19) Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно і про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава, як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору - заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами, отже застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя. В силу ст. 1 Закону України «Про заставу» кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Статтями 17, 18 цього ж Закону передбачено, що заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом або договором. Наступні застави вже заставлено майна допускаються у разі, якщо інше не передбачено законом і попереднім договором застави. Якщо предметом застави стає майно, яке вже є заставним забезпеченням іншого зобов'язання (боргу), заставне право попереднього заставодержателя зберігає силу. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Статтею 575 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Згідно з ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки, незалежно від настання строку виконання зобов'язань за основним договором, у випадку, зокрема, невиконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором. Як передбачено ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно з ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Як встановлено, право застави у ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на спірне майно виникло до накладення арешту. Статтею 30 ЦПК України передбачено, що сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні та юридичні особи, а також держава. За змістом наведених норм позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами, відповідачем у справах позовного провадження є особа - учасник цивільних правовідносин, яка порушує, не визнає або оспорює відповідні права позивача. Статтею 3 Закону України встановлено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Державна реєстрація права власності на майно на підставі іпотечного застереження регулюється п. 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженої постановою КМУ № 868 від 17.10.2013 р. і в той же час наявність обтяження щодо майна є підставою для відмови державного реєстратора в реєстрації права власності на підставі п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Такий висновок зробила колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України 19.05.2015 р. у постанові № 21-121а15. Таким чином, існування арешту накладений на предмет іпотеки унеможливлює реалізацію позивачем свого права іпотекодержателя звернути на нього стягнення шляхом набуття права власності. Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження». В свою чергу положеннями ст. 15 ЦК України передбачено право особи звернутися до суду на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом своїх прав. Таким чином системний аналіз наведених норм матеріального права свідчить про наявність у іпотекодержателя права на вчинення дій, спрямованих на захист прав іпотекодержателя, визначених умовами договору іпотеки, в тому числі і шляхом подачі позову про зняття арешту з майна, в складі якого є предмет іпотеки, переданий в іпотеку позичальником на забезпечення задоволення вимог кредитора за рахунок предмету іпотеки. Крім того враховуючи те, що спірне майно знаходиться в іпотеці банку, та виносячи постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, державний виконавець зобов'язаний був повідомити про це заставодержателя та роз'яснити йому право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту, проте в матеріалах справи відсутні відповідні докази такого повідомлення. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази та те, що на теперішній час арешт, накладений постановою ВДВС Дзержинського РУЮ у Дніпропетровській області ВП № 45290102 від 13.11.2014 року знятий не був, а також те, що кредитні зобов'язання відповідача, забезпечені заставою, не погашені, суд дійшов висновку, що право ТОВ «ФК «Вектор Плюс» в цій частині заявлених вимог як іпотекодержателя порушено, оскільки у такому випадку позивач буде позбавлений можливості задовольнити свої вимоги щодо погашення кредитної заборгованості за рахунок спірного арештованого майна в тому числі і шляхом реалізації своїх прав іпотекодержателя при зверненні стягнення на майно, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, у повному обсязі доведеними і підлягають задоволенню, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення з-під арешту квартиру [ADDRESS] . Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України

Outcome: approved