Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «КРИВБАСРЕМОНТ» (далі - ТОВ «КРИВБАСРЕМОНТ») із указаною позовною заявою. В обґрунтування позову вказує, що він працював у ТОВ «КРИВБАСРЕМОНТ» з 01.04.2011 року по 24.02.2020 року електрогазозварювальником 5 розряду, в кар`єрі та на відвалах, на дільниці з ремонту обладнання Ганнівського кар`єру. 24.02.2020 року він звільнився з підприємства за власним бажанням в зв`язку із виходом на пенсію. Під час виконання ремонтних робіт та внаслідок недосконалості технологічного процесу він підпадав під дії шкідливих виробничих факторів: фізичне навантаження, шум, пил, тощо. 01.09.2020 року Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини йому були встановлені три захворювання: - радикулопатія попереково-крижова, рецидивуючий перебіг, на фоні полісегментарної дископатії, з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, м`язові-тонічним і периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів; - хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А, легенева недостатність першого ступеня; - нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху). За висновком МСЕК від 03.12.2020 року йому первинно була встановлена втрата працездатності у розмірі 50 % в зв`язку з трьома профзахворюваннями: 30% по радикулопатії, 15% по ХОЗЛ, та 5% по туговухості, та встановлено третю групу інвалідності. За вказаним висновком йому протипоказані: важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження, праця в умовах виробничого пилу. Також йому рекомендовано санаторно-курортне та медикаментозне лікування. На вимогу МСЕК, Фонду соціального страхування, лікарів та і за його переконанням та необхідністю він змушений постійно лікуватися, щоб хоч якось знімати болі в спині та суглобах та приборкувати частий кашель з болями в грудній клітці. Просив стягнути на його користь з відповідача 160 000 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. Ухвалою судді від 09.03.2021 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 14.04.2021 року до суду надійшов відзив представника відповідача на позовну заяву, у якому останній просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначив, що дійсно позивач в період часу з 01.04.2011 року по 24.02.2020 року працював електрогазозварником в кар`єрі та на відвалах 5 розряду на дільниці з ремонту обладнання Ганнівського кар`єру ремонтного управління №1 TOB «КРИВБАСРЕМОНТ». При цьому, позивач вважає, що саме працюючи у TOB «КРИВБАСРЕМОНТ», він отримав зазначене професійне захворювання, та всупереч вимогам розумності виваженості та справедливості, оцінює суму морального відшкодування у розмірі 160 000 грн. Однак, позивач працював тривалий час на ПрАТ «Північний ГЗК» електрогазозварником на виробничій дільниці №3 в період з 21.03.2003 року по 31.03.2011 року, а вже з 01.04.2011 року по 24.02.2020 року почав працювати електрогазозварником в кар`єрі та на відвалах 5 розряду на дільниці з ремонту обладнання Ганнівського кар`єру ремонтного управління № 1 TOB «КРИВБАСРЕМОНТ» у зв`язку з переведенням, що зазначено у трудовій книжці. Вказані обставини мають істотне значення, хоча позивач не повідомив про них у позовній заяві. Стаж роботи позивача в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача складає 8 років 10 місяців 24 дні за професією електрогазозварника. Відповідно до п. 20 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 25.09.2020 року Форми П-4 враховуючи роботу [PERSON] впродовж 16 років та 10 місяців в умовах дії шкідливих виробничих факторів. Через зміну підприємств, керівників структурних підрозділів, - визначити конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань встановити неможливо. Таким чином, позивачем не доведено, що саме працюючи у TOB «КРИВБАСРЕМОНТ», а не на іншому підприємстві ( ПрАТ «Північний ГЗК» з 21.03.2003 року по 31.03.2011 року), він отримав професійне захворювання, що зазначене у п.14 акту Форми П-4 від 25.09.2020 року. За час трудової діяльності на підприємстві у відповідача [PERSON] не звертався до роботодавця щодо погіршення стану здоров`я або необхідності зміни умов праці та був допущений до роботи у шкідливих та важких умовах праці виробничого середовища на підставі медичних довідок про стан здоров`я працівника, які не відображали обмеження або рекомендації за наявним на теперішній час діагнозом. Крім того зазначив, що відповідач здійснював всі заходи передбачені ст. 7 Закону України «Про охорону праці», а саме: працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством. Відповідно до ст. 29 КЗпП України, позивачу було роз`яснено його права і обов`язки, повідомлено про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних та шкідливих виробничих факторів, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. Позивач добровільно обрав роботу та міг звільнитися у будь-який час тож, позивач свідомо прийняв запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я та його наслідки. В свою чергу, відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував. Більше того, на TOB «КРИВБАСРЕМОНТ» відповідно до вимог законодавства повсякчас застосовуються заходи щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, позитивного досвіду з охорони праці. Таким чином, будь-яких порушень законодавства про працю відносно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням професійного захворювання, відповідач не вчиняв, а наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях є об`єктивним явищем. Нормативними актами з охорони праці передбачаються заходи для максимально можливої нейтралізації дії шкідливих чинників, але не встановлюються заборон на проведення робіт у шкідливих умовах праці. Виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників у шкідливих умовах праці не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій з прав працівників на охорону праці, встановлених ст.ст. 5-8 Закону України «Про охорону праці». Також зазначив, що рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 29.03.2021 року у справі №215/380/21 позовну заяву [PERSON] до ПрАТ «Північний ГЗК» про відшкодування моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоров`я під час виконання трудових обов`язків задоволено частково, стягнуто з ПрАТ «Північний ГЗК» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 65 000 грн. Тобто, позивач по справі №215/1351/21 вже звертався до суду, щодо відшкодування моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоров`я з іншого підприємства. Відтак вважає, що позивачем не доведено суду, та не підтверджено будь-яким належним та допустимим доказом, факт завдання саме відповідачем шкоди внаслідок якої у нього виникло б право на відшкодування моральної шкоди. Вина відповідача не доведена, що не спростовано будь-якими доводами позивача. Станом на день розгляду справи відповідь позивача на відзив відповідача до суду не надходила. Дослідивши письмові докази у справі в порядку спрощеного позовного провадження, суд приходить до наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач в період часу з 21.03.2003 року по 31.03.2011 року працював на ПрАТ «Північний ГЗК» електрогазозварником на виробничій дільниці №3 (8 років), та в період часу з 01.04.2011 року по 24.02.2020 року (8 років 10 місяців 24 дні) працював електрогазозварником в кар`єрі та на відвалах 5 розряду на дільниці з ремонту обладнання Ганнівського кар`єру ремонтного управління № 1 TOB «КРИВБАСРЕМОНТ», що підтверджується трудовою книжкою та не оспорюється сторонами (а.с. 11-13). Згідно довідки МСЕК Серія 12 ААА №079400 від 03.12.2020 року, позивачу вперше було встановлено 3-тю групу інвалідності та 50% втрати професійної працездатності, інвалідність встановлена на строк до 01.12.2021 року. Дата чергового переогляду 01.11.2021 року (а.с. 9). Відповідно до Акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 25.09.2020 року підставою для виникнення професійних захворювань стало перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: пил переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація, мг/м3, з вмістом кристалічного діоксиду кремнію (SiO2) у пилу від 10% до 70% - складає 3,6 мг/м3, що перевищує гранично-допустиму концентрацію в 1,8 рази, згідно ГОСТ 12.1.005-88. Важкість праці: робоча поза (незручна, % зміни) - 44,6 при нормативному значенні 25; нахили тулуба (вимушені, більше 30° кількість за зміну) - 132, нормативне значення 51-100; шум - еквівалентний рівень шуму 83дБА, що перевищує допустимий рівень на 3 дБА, згідно ДСН 3.3.6.037-99 «Санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку та інфразвуку». Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Суд вважає, що зазначеного обов`язку відповідач не виконав. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Із досліджених судом медичного висновку, виписок з історії хвороби та виписок-епікризів із медичної карти вбачається, що [PERSON] має три професійні захворювання: радикулопатія, хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії та нейросенсорна приглухуватість першого ступеня. У зв`язку з викладеним, [PERSON] має підтверджені скарги на стійкий фізичний біль і обмеження рухів у шийному і поперековому відділах хребта з іррадіацією в руки та ліву ногу, порушену ходу, біль в суглобах, задишку, сухий кашель, важкість у грудях, підвищення АТ, заніміння кінцівок. За рекомендаціями лікарів, [PERSON] має постійно приймати ліки, перебувати під наглядом лікарів, проходити оздоровлення в санаторіях та ін. Як вбачається з п. 17 дослідженого акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, причиною виникнення професійного захворювання позивача є робота, зокрема, електрогазозварником у ТОВ «КРИВБАСРЕМОНТ» в умовах впливу шкідливих виробничих факторів. Суд вважає зазначене наслідком порушення посадовими особами підприємства, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними висновками суду. Посилання представника відповідача на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімає з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту вини відповідача, суд не бере до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. При цьому спростовуються доводи відповідача щодо неможливості визнання беззаперечними доказами заподіяння позивачеві моральних страждань висновками МСЕК, оскільки дані докази є одними із доказів, а не єдиним доказом, які розглядаються судом разом із іншими документами та наявними відомостями про позивача. Отже, висновки відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом стійкої втрати позивачем професійної працездатності з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Судом також встановлено, що в зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у розмірі 50%, починаючи з 03.12.2020 року та третю групу інвалідності (а.с. 9). Як наслідок позивач вже з 52 років був обмежений у життєдіяльності, не мав змоги вести звичайне життя, тому що постійно зазнає та терпить фізичний біль, в зв`язку з чим був позбавлений можливості вести активний спосіб життя, аж до теперішнього часу. Отже, враховуючи те, що позивач працював на підприємстві відповідача впродовж більш ніж 8 років, у шкідливих умовах виробничого середовища зі значним перевищенням допустимих норм, йому встановлено 50 % втрати працездатності та третю групу інвалідності, а також характер професійного захворювання, пов`язаного із спричиненням йому фізичних і моральних страждань, його тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що [PERSON] має право на відшкодування моральної шкоди, так як має місце факт заподіяння позивачеві моральної шкоди. Позивач при визначенні розміру моральної шкоди у сумі 160 000 грн керувався ст. 3 Конституції України. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд враховує положення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», за якими розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Так, судом враховується та обставина, що згідно довідки МСЕК від 03.12.2020 року, позивачу було встановлено 3-тю групу інвалідності та 50% втрати професійної працездатності вперше, та інвалідність встановлена на строк до 01.12.2021 року, з черговим переоглядом 01.11.2021 року. Таким чином, ступінь втрати працездатності та групу інвалідності позивачу визначено не безстроково, що може свідчити про можливість покращення та відновлення його здоров`я до дати наступного переогляду в результаті пройденого лікування та оздоровлення. Також судом враховується, що позивач протягом 8 років працював і на іншому підприємстві - ПрАТ «Північний ГЗК», та згідно судових рішень на його користь з цього підприємства також стягнуто моральну шкоду. Отже, з урахуванням загальної суми отриманої моральної шкоди, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача 65 000 грн, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають відшкодуванню судові витрати: 908 грн. судового збору на користь держави. На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ч. 1 ст. 1167 ЦК України та

Outcome: partial