Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

У березні 2016 року ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «ПРИВАТБАНК» в особі представника за довіреністю [PERSON] звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № PLAWAN36850042 від 04.09.2008 року на загальну суму 14\~861,50 доларів США, посилаючись на те, що 04.09.2008 року між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ [PERSON] «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір № PLAWAN36850042, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 14\~861,50 доларів США на термін до 03.09.2013 року. В порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, в звязку з чим станом на 01.03.2016 року утворилась заборгованість в сумі 70644,66 доларів США, що за курсом НБУ 27,09 відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.03.2016 року складає 1913763,85 грн.. Представник позивача в судове засідання не зявився, але від нього надійшла заява, в якій вони просять розглядати справу у відсутність їх представника та зазначають, що не заперечують проти заочного розгляду справи та задоволення позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, не попередивши суд про причини своєї неявки, хоча про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить оголошення про виклик відповідача через засоби масової інформації шляхом опублікування оголошення в газеті «Зоря Полтавщини». Статтею 224 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість заочного розгляду даної справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення за наступних обставин. Судом встановлено, що 04.09.2008 року між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ [PERSON] «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] був укладений 04.09.2008 року, кредитний договір № PLAWAN36850042, відповідно до якого [PERSON]. отримав кредит у розмірі 14861,50 доларів США, на термін до 03.0.2013 року. В порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, в звязку з чим станом на 01.03.2016 року утворилась заборгованість в сумі 70644,66 доларів США, яка складається з: 13938,36 доларів США - заборгованість за кредитом; 5057,50 доларів США заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 1175,81 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 47100,17 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором; та штрафи відпвідно до Договору: 9,23 доларів США - штраф (фіксована сума), 3363,59 доларів СШГА - штраф (процентна складова). Статтею 536 ЦПК України визначено, що за користування чужими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Статтею 546 ЦК України передбачена можливість забезпечення виконання зобовязання неустойкою. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання, а згідно п. 3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового стягнення за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. На підставі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положення ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним свого зобовязання. Поряд з цим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості за кредитом 13938,36 доларів США - заборгованість за кредитом; 5057,50 доларів США заборгованість по процентам за користуванням кредитом; 1175,81 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 47100,17 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором є законними та обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Проте, суд не може погодитися з розміром нарахованого штрафу відповідно до Умов та правил надання банківських послуг розмірі 9,23 доларів США - штраф (фіксована сума), 3363,59 доларів США - штраф (процентна складова), оскільки даний вид штрафних санкцій не може подвійно застосуватись до боржника у відповідності до правил та вимог ст. 549 ЦК України. Таку правову позиції зазначено у Постанові від 21 жовтня 23015 року у справі 3 6-2003цс15 Верховного Суду України, згідно якої відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно правової відповідальності за одне і те саме порушення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА [PERSON] «ПРИВАТБАНК» в частині стягнення штрафу у фіксованій та процентній складовій відповідно до Умов та правил надання банківських послугу є такими, що накладають на відповідача [PERSON] подвійну цивільно правову відповідальність, яка є прямо забороненою Конституцією України, тому є необгрутованими в даній частині позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial