Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок № 21 по вул. Зарічній в с. Сусли Новоград-Волинського району Житомирської області (далі - Будинок) та шість земельних ділянок, площею 0,1058 га; 0,6142 га; 0,4085 га; 0,5417 га; 1,3305 га та 1,3306 га, які розташовані на території Суслівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області (далі Земельні ділянки). В обґрунтування своїх вимог зазначив, що після смерті батька [PERSON] відкрилась спадщина, що складається з Будинку та Земельних ділянок. Як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане спадкове майно, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на Будинок та оригіналів Державних актів на Земельні ділянки. Сторони в судове засідання не прибули, про час і місце розгляду справи були повідомлені в порядку, визначеному ст. 76 ЦПК України. Надіслали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, представник позивача позовні вимоги підтримав, відповідач не заперечив щодо задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 17.01.2016 року помер [PERSON] батько позивача. Після його смерті відкрилася спадщина, окрім іншого, на Будинок, який не був зареєстрований у встановленому законом порядку, однак згідно погосподарської книги № 2, особовий рахунок № 0078/1, належав померлому, що підтверджується довідкою Суслівської сільської ради від 05.05.2016 року. Усі земельні ділянки належали померлому на підставі Державних актів: площею 1, 3305 га Державний акт від 01.11.2004 року ЖТ 113821; площею 1, 3306 га Державний акт від 01.11.2004 року ЖТ 113822; площею 0,4085 га Державний акт від 05.06.2002 року ІV-ЖТ 021879; площею 0,5417 га Державний акт від 01.11.2004 року ЖТ 113821; площею 0,1058 га Державний акт від 05.06.2002 року ІV-ЖТ 021879; площею 0,6142 га Державний акт від 01.11.2004 року ЖТ 113822, що підтверджується Витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 07.07.2016 року та 25.05.2016 року. За життя [PERSON] розпорядився своїм майном, склавши 20.10.2014 року заповіт на імя сина [PERSON], позивача по справі, який спадщину прийняв, звернувшись з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса у встановлений законом шестимісячний термін. Дружина померлого, мати позивача [PERSON], не має права на обовязкову частку у спадщині після смерті чоловіка, оскільки 14.01.2014 року померла. Інші особи з заявами про прийняття спадщини не звертались, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Вказані обставини підтверджуються листом приватного нотаріуса від 25.10.2015 року. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.09.2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на Будинок та Земельні ділянки у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на Будинок та оригіналів Державних актів на Земельні ділянки. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 328 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна, в тому числі за законом. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Виходячи зі змісту ч.1, 2 ст. 331, ч. 1 ст. 182 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон) право власності на нерухоме майно підлягає обовязковій державній реєстрації. Як встановлено в судовому засіданні і слідує з матеріалів справи право власності на Будинок за батьком позивача підтверджується лише записом в погосподарській книзі та тривалим фактом володіння ним цим майном, а Земельні ділянки належали [PERSON] на підставі Державних актів. Вказані обставини підтверджуються довідками Суслівської сільської ради від 27.05.2016 року. Відповідно до чинного на час будівництва Будинку законодавства, яке не повязувало виникнення права власності на житловий будинок у сільській місцевості із проведенням його реєстрації, підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку та прийняття його в експлуатацію. Натомість облік особистих селянських господарств здійснювали сільські, селищні ради за місцем розташування нерухомого майна шляхом його реєстрації в погосподарських книгах. Пунктом 4 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що права на нерухоме майно, які виникли до набрання чинності цим Законом (тобто до 01.07.2004 року), визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Основним юридичним документом на право власності на землю за життя спадкодавця був державний акт на право приватної власності на землю (ст. 126 ЗК України в редакції від 01.01.2004 року). З введенням в дію з 05.03.2009 року нової редакції ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав, яка, в свою чергу, проводиться за заявочним принципом. Як встановлено в судовому засіданні і слідує з матеріалів справи, за життя [PERSON] правомірно набув на землю право власності, отримав Державний акт та відкрито користувався Землею. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю. Так як до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, та, враховуючи неможливість оформлення позивачем своїх спадкових прав у нотаріальній конторі, суд приходить до висновку про можливість визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом на Будинок та Земельні ділянки, що залишились після смерті його батька [PERSON] Відтак, позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved