Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

У вересні 2016 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа: Новомиргородський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Заявник стверджує, що 30.06.2011 р. між ним та відповідачем був укладений шлюб, проте з березня 2014 р. сторони фактично припинили спільно проживати. З того часу і по теперішній день вони будь-яких стосунків, в тому числі інтимних, не підтримують. З березня 2014 року по теперішній час сторони проживають окремо за різними адресами. Позивач також вказує, що у липні 2016 р. відповідач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Тому відповідно до заочного рішення Новомиргородського районного суду від 20.07.2016 р. у справі № 395/801/16-ц шлюб з відповідачем було розірвано. Після припинення спільного проживання відповідач разом з дитиною змінила місце свого проживання та стала проживати з березня 2014 року по [ADDRESS]. [INFO] у відповідача народився син, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Новомиргородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 62, де в графі батько записаний позивач, [PERSON]. У кінці липня 2016 року відповідач повідомила позивачеві, що [INFO] вона народила дитину від іншого чоловіка. Проте, оскільки сторони офіційно перебували у шлюбі на момент народження дитини, то дитину було зареєстровано під прізвищем позивача та записано його як батька цієї дитини. Таким чином, лише у липні 2016 року позивач дізнався про те, що він записаний батьком дитини, [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини, відповідно до ст. ст. 122, 124, 126 і 127 цього кодексу, має право оспорити батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження. На підставі викладеного та посилаючись на ст. ст. 121-122, 133, 136 Сімейного кодексу України, заявник просить суд виключити відомості про [PERSON] як батька [PERSON], [INFO], з актового запису про його народження. У судовому засіданні [PERSON] власний позов підтримав повністю, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Відповідач [PERSON] у суді визнала позов повністю і пояснила, що дійсно, перебуваючи з відповідачем в офіційному шлюбі, вона підтримувала інтимні стосунки з іншим чоловіком, від якого народила сина: [PERSON] Оскільки офіційно шлюб між сторонами не був розірваний, у свідоцтві про народження сина було вказано позивача як його батька. Проте насправді [PERSON] не є біологічним батьком дитини, бо сторони не підтримували жодних стосунків з березня 2014 р. до цього часу. Наслідки такої процесуальної дії, передбачені ст. ст. 130, 174 ЦПК України, тобто ухвалення рішення про задоволення позову, їй роз'яснені. Оповіщений у встановленому порядку про час і місце розгляду справи представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, письмових заперечень проти позову не надіслав. Як вбачається з письмової заяви представника третьої особи, вона просить суд розглянути справу в її відсутність, не заперечує проти задоволення позову. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника третьої особи на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши згадані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: оглянувши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов із таких підстав. Відповідно до положень ЦПК України: ч. 4 ст. 130 - при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 зазначеного Кодексу; ч. 4 ст. 174 - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Як вбачається із наданих сторонами доказів, вони з 30.06.2011 р. перебували у зареєстрованому шлюбі. 20.07.2016 р. заочним рішенням Новомиргородського районного суду шлюб було розірвано. З березня 2014 року сторони проживають окремо. Окрім цього, батьками малолітнього [PERSON], що народився [INFO], також вказані сторони. У судовому засіданні безспірно з'ясовано, що 30.06.2011 р. між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, але з 22 березня 2014 року сторони фактично припинили шлюбні відносини та перестали спільно проживати. З того часу і по теперішній день вони інтимних стосунків не підтримують. До того ж з березня 2014 року по теперішній час сторони проживають окремо за різними адресами. Протягом періоду з 22 березня 2014 року і до подачі позовної заяви у вересні 2016 року позивач проживає один за адресою: [ADDRESS]. Дана обставина підтверджується довідкою Виконавчого комітету Новомиргородської міської ради від 02.09.2016 року та актом обстеження матеріально-побутових умов життя від 02.09.2016 року. У кінці липня 2016 року відповідач повідомила позивачеві, що [INFO] вона народила дитину від іншого чоловіка. Проте, оскільки сторони офіційно перебували у шлюбі на момент народження дитини, то дитину було зареєстровано під прізвищем позивача та записано його як батька цієї дитини, про що ви Книзі записів громадянського стану про народження було зроблено запис № 62 від 29 липня 2016 року. Таким чином, лише у липні 2016 року позивач дізнався про те, що записаний батьком дитини, [PERSON]. Вказана обставини підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON], де у графі «батько дитини» було зазначено позивача. Тому заявник обґрунтовано стверджує, що не є біологічним батьком цієї дитини, бо на момент народження вони з відповідачем не проживали разом та не підтримували інтимних стосунків з березня 2014 року. Позивач намагався скористатися добровільним порядком встановлення батьківства, тобто повідомив відповідача про необхідність подання нею до органу ДРАЦС спільної з позивачем заяви про невизнання позивача батьком дитини. Проте добровільний порядок не міг бути застосований з незалежних від позивача обставин, оскільки відповідач без будь-яких пояснень відмовилася подати відповідну заяву до органу ДРАЦС. Відповідач у суді також підтвердила, що позивач не є біологічним батьком цієї дитини. Таким чином, у дійсності у даному випадку відсутня кровна спорідненість між заявником та дитиною, бо його батьком є інший чоловік. Вищенаведені обставини були визнані сторонами у судовому засіданні і тому доказуванню не підлягають (ч. 1 ст. 61 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 136 СК України: 1. Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. 2. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. 3. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. 4. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. 5. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. 6. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Тому позов [PERSON] слід задовольнити повністю. Ураховуючи наведене, на підставі ст. ст. 121, 122, 133, 136 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved