Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

У вересні 2018 р. [PERSON] звернувся до Ізмаїльської міської ради Одеської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на житловий будинок, свої позовні вимоги мотивує тим, що 27.03.2002 року між ним та [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та має такі технічні характеристики: житловий будинок, глинобитний - літ. А, загальна площа- 93,7 кв.м., житлова площа - 23,5 кв.м., літня кухня - літ. Б, сарай, - літ. В, вбиральня - літ. Г, надвірні споруди. Договір було зареєстровано на Бесарабській Товарній біржі за № 47-02 від 27.03.2002 року. Всі істотні умови договору для його реєстрації на біржі виконанні, відповідачі отримали гроші за виконання умов договору, а позивач отримав у власність з правом користування, володіння та розпорядження зазначений в позові житловий будинок, в якому проживає і в даний час. З моменту укладання договору позивач відкрито володіє та користується вказаним майном. Оскільки договір, на підставі якого він придбав майно, нотаріально не посвідчений, він позбавлений можливості розпоряджатися ним. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають не заперечують проти їх задоволення. Заслухавши думку представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку щодо задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так, відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] придбав житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та має такі технічні характеристики: житловий будинок, глинобитний - літ. А, загальна площа- 93,7 кв.м., житлова площа - 23,5 кв.м., літня кухня - літ. Б, сарай, - літ. В, вбиральня - літ. Г, надвірні споруди. (а.с.9). Вказаний договір було зареєстровано у представництві Бесарабської Товарної біржі 27 березня 2002 року за № № 47-02. Усі істотні умови договору до його реєстрації на товарній біржі виконано, грошовий розрахунок по даному договору здійснено, про що свідчить п.5 договору. Згідно ст.224 ЦК України (в редакції 1963 року), що діяв на час укладення угоди, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. З аналізу ч.1 ст.227 ЦК України (в редакції 1963 року), Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 р. вбачається, що договори про відчуження нерухомого майна підлягали нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або часткова виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Згідно із ч. 2 цієї ж статті, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Станом на 2019 рік договір нотаріально не посвідчено. Згідно ст.71 ЦК України (в редакції 1963 року) загальний строк позовної давності для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Відповідно до ст.80 ЦК України (в редакції 1963 року) закінчення строку давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Оскільки вищевказаним договором передбачалось, що останній нотаріальному посвідченню не підлягає, і позивач не знав про порушення свого права, суд приходить до висновку про можливість визнання причини пропуску строку позовної давності поважною. На підставі викладеного,

Outcome: approved