Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

У вересні 2015 року ТОВ «Українська мікрофінансова мережа» звернулося до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування збитків. Свої позивні вимоги позивач мотивує тим, що 31.03.2014 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір № ІФ01-01490 про надання фінансового кредиту, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 500,00 грн. на строк 14 днів, а саме до 14.04.2014 року із сплатою 2% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Сукупна процентна ставка складає 28%. 14.04.2014 року між сторонами була укладена додаткова угода №1 до договору № ІФ01-01490 від 31.03.2014 року, якою було продовжено термін користування коштами строком на 14 днів, а саме до 28.04.2014 року. Але відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем, яка з урахуванням нарахованого штрафу, пені та інфляційних втрат складає 1 881, 92 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача, а також просив стягнути з відповідача сплачені позивачем судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу у його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, на адресу суду надіслала заяву, в якій зазначила, що сплатила суму заборгованості за Договором № ІФ01-01490 в розмірі 500 грн. та втретє просила суд відкласти розгляд справи на іншу дату. Проте, судом визнано причини неявки відповідача у судове засідання неповажними, оскільки раніше розгляд справи двічі відкладався у зв'язку із клопотаннями відповідача та з посиланням на хворобу. Окрім того, до заяви не додано жодних доказів поважності причин не прибуття у судове засідання. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 31.03.2014 року між позивачем та відповідачем був укладений Договір № ІФ01-01490 про надання фінансового кредиту, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 500,00 грн. на строк 14 днів, а саме до 08.05.2015 року із сплатою 2% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Сукупна процентна ставка складає 28%. 14.04.2014 року між сторонами була укладена додаткова угода №1 до договору № ІФ01-01490 від 31.03.2014 року, якою було продовжено термін користування кредитними коштами строком на 14 днів, а саме до 28.04.2014 року. Відповідно до п. 2.2 Договору кредитні кошти та нараховані проценти за користування ними, повертаються Позичальником у касу Кредитодавця до 14.04.2014 року єдиним платежем, що становить суму не менше 640,00 грн., яка включає в себе розмір отриманих кредитних коштів у сумі 500,00 грн. та нарахованих процентів у сумі 140,00 грн. за відповідний період. Якщо зазначений платіж здійснюється позичальником поза межами зазначеного строк, то він коригується на відповідну суму штрафів, пені, прострочених відсотків, строкових відсотків, простроченого кредиту та строкового кредиту. Згідно із п. 4.1 Договору за несвоєчасну повну чи часткову сплату єдиного платежу сума якого визначена в п. 2.2 цього договору, позичальник сплачує пеню в розмірі 4% за кожен день прострочення, що обчислюється від суми єдиного платежу чи його частини, яка залишилась не повернутою. Термін нарахування пені не може перевищувати 30 календарних днів. Відповідно до п. 4.2 Договору в разі несвоєчасної сплати позичальником єдиного платежу сума якого визначена в п. 2.2 цього договору, більше ніж на 1 день від дати, визначеної в п. 2.2 цього договору, позичальник сплачує кредитодавцю штраф у розмірі 100,00 грн. за кожен факт. Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Як вбачається з письмових матеріалів справи позичальником були порушені умови Договору щодо повернення кредиту, сплати процентів, комісій та інших сум, передбачених договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Частиною 1 ст. 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. У зв'язку з несвоєчасністю повернення відповідачем кредитних коштів та нарахованих процентів позивач просить суд стягнути з відповідача 640, 00 грн. основного боргу, 100, 00 грн. штрафу, інфляційні втрати у розмірі 373, 92 грн. та пеню у розмірі 768, 00 грн. Як вбачається з матеріалів справи відповідач сплатила за договором № ІФ01-01490 від 31.03.2014 року, 500 грн., що підтверджується квитанціями від 23.11.2015 року, копія яких додана відповідачем до заяви. Крім того, в матеріалах справи міститься копія прибуткового касового ордеру № 10 від 14 квітня 2014 року про сплату відповідачем 140, 00 грн. (а.с. 14). Таким чином, на даний час відповідачем сплачено позивачу за договором № ІФ01-01490 від 31.03.2014 року 640, 00 грн., а тому підстав для повторного стягнення з відповідача суми основного боргу (єдиного платежу за договором) у розмірі 640, 00 грн. суд не вбачає. Згідно ч. 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до Правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи № 6-39цс13, згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що відповідач сплатила суму основного боргу з порушенням строків, визначених в додатковій угоді №1 до договору № ІФ01-01490 від 31.03.2014 року, тобто після 28.04.2014 року, з неї на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати, які за уточненим розрахунком суду складають 304, 50 грн. за період з травня 2014 року по травень 2015 року, розрахований з суми 500, 00 грн., оскільки сума 140, 00 грн. була сплачена відповідачем вчасно. Крім того, відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із п. 4.1 Договору за несвоєчасну повну чи часткову сплату єдиного платежу сума якого визначена в п. 2.2 цього договору, позичальник сплачує пеню в розмірі 4% за кожен день прострочення, що обчислюється від суми єдиного платежу чи його частини, яка залишилась не повернутою. Термін нарахування пені не може перевищувати 30 календарних днів. Відповідно до п. 4.2 Договору в разі несвоєчасної сплати позичальником єдиного платежу сума якого визначена в п. 2.2 цього договору, більше ніж на 1 день від дати, визначеної в п. 2.2 цього договору, позичальник сплачує кредитодавцю штраф у розмірі 100,00 грн. за кожен факт. З огляду на викладені правові норми та п.п. 4.1., 4.2. договору, а також враховуючи несвоєчасність повернення відповідачем суми основного боргу за договором, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 100, 00 грн. штрафу та 600, 00 грн. пені за уточненим розрахунком суду, здійсненим виходячи з суми 500, 00 грн., оскільки сума 140, 00 грн. була сплачена відповідачем вчасно. Беручи до уваги наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська мікорофінансова мережа» до [PERSON] про відшкодування збитків підлягає частковому задоволенню, а стягненню з відповідача на користь позивача підлягають інфляційні втрати у розмірі 304, 50 грн., штраф у розмірі 100, 00 грн. та 600, 00 грн. пені. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial