Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 08 липня 2006 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2008 року шлюб між сторонами було розірвано., після розірвання якого дитина залишилась проживати разом з ним. З метою оздоровлення дитини позивач з 31 травня 2017 року до 10 червня 2017 року має намір виїхати до Туреччини. 26 січня 2017 року позивач вступив у договірні відносини з туроператором ТОВ «Джоні АП», у якого здійснив замовлення на туристичні послуги та сплатив авансовий платіж у розмірі 15200 грн. Разом з цим відповідачка ухиляється від надання нотаріального дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України. На підставі викладеного просив суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд з України до Туреччини для відпочинку та оздоровлення малолітній дитині [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу її матері [PERSON] у супроводі її батька [PERSON] з 31 травня 2017 року до 10 червня 2017 року. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та у випадку неявки відповідача в судове засідання просить ухвалити заочне рішення по справі. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у її відсутність не подавала, у зв'язку із чим, суд, враховуючи заяву позивача, відповідно до\~ст.ст. 224 - 225 ЦПК України\~ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Представник органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпропетровську ради у судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та просив винести судове рішення на розсуд суду в інтересах дитини. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2\~ст.197 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 липня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ №098390, виданого Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що в Книзі реєстрації народжень 12 грудня 2006 року зроблено відповідний актовий запис № 1263. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу дочка залишилась проживати разом з батьком (позивачем по справі). З метою оздоровлення дитини позивач з 31 травня 2017 року до 10 червня 2017 року має намір виїхати до Туреччини. 26 січня 2017 року позивач вступив у договірні відносини з туроператором ТОВ «Джоні АП», у якого здійснив замовлення на туристичні послуги та сплатив авансовий платіж у розмірі 15200 грн. Разом з цим відповідачка ухиляється від надання нотаріального дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України. У відповідності до ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 17 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України\~ для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231 відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорти батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти. Відповідно до п. 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України\~ для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231\~ оформлення паспорта / проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 2-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: за рішенням суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до положень статей 3,6 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально мірі здоровий розвиток дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7,155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які визначені\~Конституцією України та Конвенцією України про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Як вбачається з матеріалів справи, позивач\~ має намір виїхати з дитиною на відпочинок закордон до Туреччини. Матір дитини відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, ухиляється від надання нотаріального дозволу на тимчасовий виїзд за межі України дитини. Таким чином, зважаючи на мету виїзду за кордон до Туреччини, доведення перед судом можливості перебування у цій державі на законних підставах, термін такого перебування, який є нетривалим і не спричинить істотного порушення режиму участі матері у вихованні дитини, спілкуванні з нею, а сприятиме інтересам дитини, укріпленню її здоровя, суд приходить до висновку, що виїзд дитини у супроводі батька до Турччини, без згоди матері і її супроводу, відповідатиме інтересам дитини, сприятиме її фізичному, психічному розвитку, без шкоди життю, здоровю, іншим правам інтересам малолітнього.

Outcome: approved