Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

У березні 2018 року до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла позовна заява [PERSON] від 28.02.2018р., підписана представником - адвокатом Черкашиною Ю.Ю., до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину (надійшла до суду 06.03.2018р.). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] розподілено на суддю [PERSON] . Ухвалою судді Кондратенко О.О. від 20.04.2018р. за вказаним позовом відкрито провадження у цивільній справі, а справу за правилами загального позовного провадження призначено у підготовче судове засідання. 16.07.2018р. судом винесено ухвалу про закінчення підготовчого судового засідання, а справу призначено до розгляду по суті у судовому засіданні. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 04.06.2018р. Позивач просила стягнути з Відповідача на її користь 1/2 (половину) понесених станом на 04.06.2018р. додаткових витрат на дитину - [PERSON] , у розмірі 161 002,82грн., що складається з: додаткових витрат, пов`язаних з лікуванням та профілактикою здоров`я дитини; додаткових витрат, пов`язаних із розвитком здібностей дитини; додаткових витрат, пов`язаних з відпочинком та подорожуванням дитини. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] зазначила, що рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 01.06.2016р. шлюб між нею та Відповідачем було розірвано, спільна дитина сторін у справі - [PERSON] , 2002р.н., після розірвання шлюбу проживає з нею й вона самостійно його утримує та забезпечує всі необхідні потреби. При цьому, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 01.03.2017р. у справі №761/36131/16-ц з Відповідача - [PERSON] , на її користь на утримання сина було стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходів). Необхідність додаткових витрат на дитину обумовлена тим, що син має певні хронічні захворювання, зокрема, верхніх дихальних шляхів та патологію стопи (плоско-вальгусну стопу), у зв`язку з чим потребує систематичних медичних оглядів, проходження лікувальної терапії та придбання спеціальних устілок для взуття, оздоровлення в морській зоні. При цьому, син тривалий час професійно займається спортивними бальними танцями у Клубі Спортивного бального танцю «Галатея», займається боротьбою, а під час зимових канікул - лижним спортом, у зв`язку з чим відвідує групові та індивідуальні тренування, приймає участь в змаганнях і турнірах, займається з інструктором, та у зв`язку з цим виникає потреба у придбанні спеціального одягу, взуття, спортивного обладнання, відвідуванні гірськолижних курортів, придбанні проїзних документів. В той же час, дитина має потенціал у вивченні іноземних мов, математики, основ інформаційних технологій, а найоптимальнішими сферами його подальшого розвитку є інженерні та комп`ютерні науки, що потребує додаткових занять з відповідними фахівцями, відвідування тренінгів з інформаційних технологій, придбання додаткового обладнання, оскільки дитина навчається у гуманітарній школі. Також, необхідним є закріплення набутих знань з іноземної мови під час літніх канікул у дитячому таборі «Джемм», який спеціалізується на поглибленому вивченні англійської мови. Так, Позивачка стверджує, що станом на 04.06.2018р. нею самостійно оплачено додаткові витрати на спільного сина, пов`язані з: 1) лікуванням та профілактикою його здоров`я, що включають: - оплату медичного страхування у розмірі 16 072,53грн; - оплату лікування у лікаря-отолоринголога 1 691,49грн.; - оплату лікування у лікаря - ортопеда у розмірі 12 180,24грн.; 2) розвитком його здібностей, які включають: - оплату за заняття спортивними бальними танцями у розмірі 76 752,11грн.; - оплату занять лижним спортом, в тому числі придбанням спорядження, формуванням та закріпленням навиків катанням, - 73 540,47грн.; - оплатою занять боротьбою «дзен-квон-до» 4 264,00грн.; 3) поглибленим навчанням та інтелектуальним розвитком, які включають : - оплату тестування з проведенням професійної орієнтації 1540,00грн.; - оплату з поглибленого вивчення іноземних мов, в тому числі перебування у дитячому таборі «Джемм» 26 062,92грн.; - оплату з вивчення інформаційно-телекомунікаційних технологій, в тому числі за відвідування тренінгів та придбання додаткового обладнання у розмірі 19 375,30грн.; - оплату послуг репетитора з математики у розмірі 8 085,21грн.;- оплату послуг репетитора з хімії у розмірі 608,00грн.; - оплату витрат, пов`язаних з навчанням дитини в школі, а саме: проведення ремонту шкільного класу, у розмірі 2 512,00грн.; 4) відпочинком та подорожуванням, в тому числі як на території України, так і за її межами, оформленням закордонного біометричного паспорта, у розмірі 79 237,20грн. За розрахунками Позивача нею здійснено додаткових витрат на дитину станом на 04.06.2018р. на загальну суму 322 613,67грн. Отже, з Відповідача підлягає стягненню половина від понесених нею додаткових витрат на дитину, яка становить 161 306,83грн. Також Позивачка просила стягнути з Відповідача на її користь, понесені нею витрати на правничу допомогу у розмірі 26 500,00грн. Вказану суму обґрунтовувала тим, що між нею та адвокатським об`єднанням «Адвокатська фірма «Паритет» 15.02.2018р. було укладено Договір про надання правничої допомоги. Під час розгляду справи представником Позивача до матеріалів справи надано квитанцію від 12.12.2018р. про сплату [PERSON] на рахунок адвокатської фірми згідно з договором грошових коштів в сумі 26 500,00грн. (а.с.160 т.2). 15.06.2018р. до суду надійшов відзив Відповідача на позовну заяву про стягнення додаткових витрат, а 13.07.2018р. відзив на заяву про збільшення позовних вимог, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог та відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, понесених Позивачкою. Разом з тим, у текстах вказаних відзивів Відповідач фактично визнач частину вимог, заявлених Позивачкою, та за час розгляду справи переслав певні грошові кошти на її банківську картку (а.с.21-27 т.2, 129-133 т.2). Так, у відзивах Відповідач посилається на те, що навіть після припинення шлюбних відносин та розірвання з Позивачкою шлюбу він продовжував оплачувати витрати на утримання квартири, комунальні послуги, надавав сину грошові кошти на обіди, купував одяг, в тому числі для занять бальними танцями, необхідне обладнання, оплачував відпочинок та заняття бальними танцями, утримував водія і автомобіль для потреб сина і поїздок його до школи, на тренування, на змагання. Крім того, на рахунок Позивачки з жовтня 2016р., тобто ще до винесення судом рішення про стягнення з нього аліментів на утримання сина, ним здійснювались і здійснюються добровільно грошові перекази по 3 000,00грн. щомісячно, а також надавалися і надаються грошові кошти особисто синові, оскільки він старше 14 років. Відповідач звертає увагу й на те, що під час розгляду судом справи про стягнення аліментів на утримання сина, судом вирішувалось питання і про стягнення з нього додаткових витрат на утримання дитини, однак у судових засіданнях було встановлено і це підтверджено позивачкою, що в період з 17.03.2015р. по 01.03.2017р. він виконував свої обов`язки по утриманню сина і приймав участь у додаткових витратах. Наголосив на тому, що 12.07.2016р. ним було оплачено відпочинок сина і Позивачки в Албанії , у червні 2016р. син відпочивав разом з ним у Греції, а також у лютому 2017р. перераховано на рахунок Позивачки кошти на додаткові витрати у розмірі 4000,00грн. При цьому, Відповідач вказав, що про понесені Позивачкою витрати, пов`язані з хворобою сина, він дізнався лише після отримання позовної заяви, а тому добровільно перерахував у червні 2018р. на її рахунок 1/2 частину вартості лікування у лікаря-отолоринголога 845,75грн. та - у лікаря-ортопеда 4 415,12грн., а всього 5 261,00грн. Також, Відповідач фактично визнав позовні вимоги в частині додаткових витрат, понесених Позивачкою на: придбання взуття для занять танцями - 1 805,00грн., придбання туфель та брюк для занять танцями - 4 973,25грн., придбання засобу проти сковзання - 180,50грн., придбання черевиків турнірних - 2 802,50грн., вхідних квиток спортсмена - 250,00грн., а всього 10 011,25грн, з яких згоден компенсувати 5 005,63грн. Однак, вказав, що оскільки ним у лютому 2017р. на рахунок Позивачки добровільно було перераховано 4 000,00грн. додаткових витрат, то він додатково перерахував на її карту у червні 2018р. ще 1 005,63грн. Вказав, що його син дійсно має здібності та тривалий час займається спортивними бальними танцями, які необхідно розвивати. Саме він утримує водія та автомобіль для забезпечує транспортування сина до занять і додому, а при наявності належного документального підтвердження понесених Позивачкою необхідних витрат, готовий їх компенсувати. Щодо збільшених Позивачкою позовних вимог, в частині плати за виготовлення устілок для взуття на суму 1100,00 грн. та плати за курс лікувальних сеансів на суму 2 250,00грн.,, а всього 3 350,00грн., то Відповідач також фактично визнав вказані суми та відповідно на рахунок Позивачки у липні 2018р. перерахував 1 /2 від вказаних сум, що разом становить 1 675,00грн. З приводу витрат на медичне страхування, витрат, пов`язаних із заняттям дитиною лижним спортом, боротьбою, поглибленим вивченням іноземних мов, математики, хімії, інформаційно-комунікаційних технологій, оплату з ремонту шкільного класу, оплату подорожей і відпочинку, Відповідач зазначив, що такі витрати не є додатковими витратами в розумінні ст.185 СК України та мають покриватися за рахунок аліментів. Позивачка не довела, що дитина потребувала вказаних вище занять та що вони викликані особливими обставинами, а не є звичайними витратами, які здійснювала власним бажанням Позивачка, а не тому, що цього потребувала дитина. При цьому, звернув увагу на мотивувальну частину рішення Апеляційного суду м.Києва від 25.05.2017р. у справі № 761/36131/16-ц за позовом [PERSON] до нього, в якому надано оцінку витратам на придбання комп`ютерного обладнання, внесення коштів у класну скарбницю, оплату транспортних послуг для пересування дитини, та просив врахувати позицію, викладену у певних постановах Верховного Суду, зокрема у постанові від 19.03.2018р. по справі №759/18417/15-ц, в якій суд вказав, що витрати понесені на відпочинок дитини, придбання одягу, взуття, мобільного телефону, меблів, рюкзаку, проведення утеплення зовнішнього фасаду будинку не є додатковими витратами в розумінні ст.185 СК України та повинні покриватися за рахунок аліментів, які стягуються з відповідача. З урахуванням наведеного, Відповідач просив відмовити Позивачці у задоволенні позовних вимог в частині, яка ним не визнається, а також відмовити у стягненні судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки ці витрати є явно завищеними, неспівмірними зі складністю справи за виконаним адвокатом обсягом робіт. 16.07.2018р. до суду надійшла відповідь Позивача на відзив Відповідача, в якій зазначено, що перерахування Відповідачем коштів на додаткові витрати на дитину здійснюються саме після відкриття провадження у судовій справі в мінімальних розмірах, від понесених Позивачем одноособово додаткових витрат, з метою створення штучних формальних підстав для відмови у задоволенні позову. При цьому посилання Відповідача на те, що про понесені Позивачем витрати, пов`язані з хворобою сина, йому стало відомо лише після отримання копії позовної заяви у зв`язку з чим він здійснив перерахування Ѕ витрат за лікування дитини, фактично спростовуються самим же Відповідачем, який вказує, що починаючи з серпня 2013р. і по даний час він утримує водія та автомобіль для потреб і поїздок сина. При цьому Відповідач має можливість бачитись з сином, а натомість вказує на те, що Позивачка перешкоджає його зустрічам з сином. Останнє перерахування ним додаткових витрат на дитину було здійснено під час розгляду судової справи №761/36131/16-ц, а потім протягом року, тобто до дати подання даної позовної заяви до суду, він таких витрат не здійснював. Щодо посилання Відповідача на намагання мирним шляхом вирішити питання про його участь у додаткових витратах на утримання дитини шляхом укладення між сторонами відповідного договору, то фактично вказаним договором Відповідач мав намір убезпечити себе від поділу спільного сумісного майна, яке було зареєстровано на його ім`я, оскільки як в договорі від 06.04.2016р., так і у проекті договору про участь у вихованні та утриманні дитини в редакції, запропонованого Відповідачем у вересні 2016р., містився пункт 8 наступного змісту: «Договір припиняє свою дію у випадку виникнення спору між Сторонами з приводу поділу майна». Надані Відповідачем до відзиву копії платіжних документів на підтвердження його участі у додаткових витратах на дитину не свідчать про те, що речі ним купувались синові, а не для власного користування, а оплата комунальних послуг не є додатковими витратами на дитину. Крім того, у Відповіді на Відзив Позивач просила врахувати позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 26.06.2018р. у аналогічній справі №501/5060/15-ц, згідно з якою особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними факторами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових мінімальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірськолижному курорті). Позивачка звернула увагу суду на те, що понесені нею одноосібно додаткові витрати на дитину викликані особливими обставинами, в тому числі хворобами дитини та розвитком його здібностей, й повністю підтверджуються належними доказами. Щодо витрат на правову допомогу, то Позивачем акцентовано увагу на тому, що відповідно до ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу покладається на сторону, яка заявила клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, а оскільки Відповідачем таких не доведено, то його доводи про таку неспівмірність є безпідставними і не підтвердженими належними і допустимими доказами. З урахуванням всього наведеного вище, сторона Позивача просила відхилити заперечення Відповідача, викладені у його відзиві на позов. 12.12.2018р. у судовому засіданні представник Позивача Кожевніков І.О. заявив клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів, які підтверджують понесені Позивачем витрати на професійну правничу допомогу, а саме: копії квитанції про оплату від 12.12.2018р. на суму 26 500,00грн. по договору про надання правничої допомоги №15/2 від 15.02.2018р. (а.с.160 т.2). У тому ж судовому засіданні Відповідач - [PERSON] також заявив клопотання про приєднання доказів, а саме копій: звернення до керівника клубу спортивного танцю «Галатея» від 10.12.2018; довідки зі спортивного клубу від 10.12.2018р. про те, що [PERSON] з травня 2018р. перестав займатися бальними танцями, копію довідки з державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС України від 09.02.2018р. про суму доходу за 2016-2017р. ФОП [PERSON] . Вказані клопотання сторін судом задоволені та документи приєднані до матеріалів справи, що підтверджується журналом судового засідання. У вказаному судовому засіданні за клопотанням Відповідача судом допитано свідка [PERSON] , який пояснив, що з серпня 2013р. по червень 2018р. працював водієм у [PERSON] . При цьому, він забирав дитину з дому, завозив до школи, потім на тренування, а ввечері додому. До розлучення Відповідач самостійно відвозив сина в школу. [PERSON] також пояснив, що він возив дитину Відповідача на танці й боротьбу. Приблизно біля двох років Відповідач не проживає з Позивачкою. Свідок також вказав, що Відповідач передавав через нього гроші на оплату бальними танцями щомісячно, а періодично він також платив гроші вчительці за поїздки сина закордон. 11.03.2019р. представником Позивача - адвокатом Кожевніковим І.О. подано до суду клопотання про приєднання доказів, а саме: висновку про проведення медіації від 07.03.2019р., підготовленого Громадською організацією «ПРОСТІР БЕЗСУДУ», за пропозицією Позивача - [PERSON] , згідно з яким процедура медіації не може бути продовжена, оскільки одна із сторін висунула принципову умову для продовження процедури медіації. У судовому засіданні 15.03.2019р. Відповідач подав клопотання про приєднання доказів, а саме: копії квитанцій про поповнення Відповідачем карткового рахунку Позивачки за призначенням платежу - аліменти на [PERSON] за липень - листопад 2018р., січень 2019р.; виготовлений приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Ляпіним Д.В. розрахунок заборгованості від 16.03.2018р. по аліментах ВП №55673982 (стягувач [PERSON] , боржник - [PERSON] ), згідно з яким станом на 28.02.2018р. заборгованість відсутня, а переплата становить 15 664,60грн.; розрахунок заборгованості від 09.07.2018р. по аліментах ВП №55673982, згідно з яким станом на 31.05.2018р. заборгованість відсутня, а переплата становить 9 169,95грн.; розрахунок заборгованості від 18.01.2019р. по аліментах ВП №55673982, згідно з яким станом на 01.12.2018р. заборгованість відсутня, а переплата становить 12 567,80грн. У судовому засіданні 25.09.2019р. судом проведено дослідження матеріалів судової справи №761/36131/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів на утримання дитини (аліментів) та додаткових витрат, оскільки у своїх процесуальних документах до суду сторони посилались на матеріали вказаної справи і докази, які досліджувались судом під час її розгляду. Представник Позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] проти позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні, в частині, яка ним не визнається. При цьому, представник Позивача наголосила на тому, що додаткові витрати на дитину на оплату занять різними видами спорту, в тому числі боротьбою та катанням на лижах, викликані необхідністю зміцнення м`язів у дитини і його здоров`ям та сприяють профілактиці наявних патологій, в тому числі патології стопи, а додаткові витрати на заняття з математики, хімії, комп`ютерних програм, були обумовлені необхідністю підготовки дитини для вступу до вищого навчального закладу за технічним напрямком. Відповідач не заперечував того, що його спільний з Позивачкою син, вступив навчатися до вищого навчального закладу з технічним напрямком. Не заперечував Відповідач і того, що дитина має певні захворювання, в тому числі верхніх дихальних шляхів та патологію стопи, має здібності та тривалий час займається бальними танцями. Однак, Відповідач наголошував, що не всі понесені Позивачкою витрати, половину з яких вона просить стягнути з нього, пов`язані саме з розвитком здібностей дитини чи його захворюваннями. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, встановивши обставини, які мають значення для розгляду справи, повно та всебічно дослідивши і оцінивши, наявні у справі докази, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). За ч.2 вказаної статті Кодексу розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Так, судом встановлено, що 09.02.1991р. між [PERSON] та [PERSON] Солом`янським районним у м.Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУ у м.Києві зареєстровано шлюб, про що здійснено відповідний актовий запис №156 та видано свідоцтво про шлюб. 10.07.2002р. у подружжя народилась дитина - [PERSON] , про що відділом реєстрації актів громадянського стану Святошинського районного управління юстиції у м.Києві 17.07.2002р. вчинено актовий запис №1328 та видано свідоцтво про народження. Шлюб між Позивачем та Відповідачем розірвано на підставі рішення Святошинського районного суду м.Києва від 01.06.2016р. у справі №759/4896/16-ц, що не заперечувалось сторонами, а копія цього судового рішення міститься в матеріалах справа №761/36131/16-ц, які оглянуті судом. Сторони не заперечували, що після розірвання шлюбу син залишився проживати з матір`ю - [PERSON] . Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 01.03.2017р. у справі №761/36131/16-ц, з Відповідача стягнуто аліменти на користь Позивачки на утримання сина [PERSON] у розмірі 1 / 4 частини усіх видів доходів з 13.10.2016р. і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнуто додаткові витрати на дитину у розмірі 2 000,00грн. щомісячно (а.с.42-43 т.2). Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 25.05.2017р. вказане рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення додаткових витрат на дитину скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення - про відмову у задоволенні цієї вимоги (а.с.134-136 т.2). Суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що у Позивача відсутні підстави стверджувати, що вона несла усі додаткові витрати на заняття сина [PERSON] бальними танцями, іншими видами спорту, організацією його відпочинку до часу звернення до суду. При цьому, апеляційний суд фактично вказав, що підстав для стягнення з Відповідача суми грошових коштів, заявленої Позивачкою, в якості додаткових витрат ні в якості фактично понесених, ні в якості прогнозованих, немає. Сторонами не заперечувалось та підтверджується матеріалами справи, що дитина - [PERSON] має певні хронічні захворювання, в тому числі верхніх дихальних шляхів: - синусити, реніти, алергії, та патологію стопи, що вимагає проведення як профілактичних оглядів у відповідних лікарів, зокрема отоларинголога, алерголога та ортопеда, так і придбання медичних препаратів, засобів (устілок, взуття), та проведення певних процедур. Також сторонами не заперечувалось, що [PERSON] має певні здібності до занять спортивними бальними танцями, якими займався тривалий час. Щодо заявлених Позивачкою вимог про стягнення з Відповідача на її користь додаткових витрат, пов`язаних з оплатою медичного страхування, суд приходить до висновку, що Позивачкою не доведено необхідності укладення договорів медичного страхування на ім`я сина та неможливість отримання медичних послуг, в тому числі як діагностики, так і лікування наявних у [PERSON] хронічних захворювань у комунальних та державних закладах охорони здоров`я, більшість послуг яких є безоплатними. Позивачка стверджувала про те, що у зв`язку наявними у сина [PERSON] хронічними захворюваннями, які потребують комплексного лікування та профілактики, нею було оформлено для нього договір медичного страхування за її місцем роботи. Сума витрат за період з жовтня 2016р. по травень 2018р. включно на медичне страхування становить 16 072,53грн., половину з яких просила стягнути з Відповідача. Наявними у матеріалах справи документами, зокрема, довідкою начальника відділу кадрів Посольства Сполучених Штатів Америки в Україні за 27.02.2018р., підтверджується, що Позивачка та її утриманець (син [PERSON] ) мають поліси добровільного медичного страхування компанії «PZU Україна» з 02.10.2016р. по 28.02.2018р., а за пакет медичного страхування за неповнолітнього сина [PERSON] вона сплачує кожні два тижні 13,77у.о. (а.с.42-43 т.1). Також у матеріалах справи наявні фотокопії пластикових карток «PZU» добровільного медичного страхування на території України, на яких вказано [PERSON] та строк дії до 29.04.2017 і до 26.05.2018 відповідно (а.с.44-45 т.1, 236 т.1), а також фотокопія пластикової карти «UNIGA» медичне страхування, на якій вказано [PERSON] , діє з 27.05.2018р. по 26.05.2019р.(а.с.237 т.1). При цьому, самих договорів медичного страхування суду надано не було, не надано суду й доказів того, що обсяг медичних послуг, в тому числі, як щодо обсягів і видів процедур з діагностики, так і щодо обсягів та видів лікування, включаючи медичні препарати, які входять в пакет страхування, є необхідними для [PERSON] , саме у зв`язку з наявними у нього захворюваннями. З урахуванням наведеного, суд приймає до уваги заперечення Відповідача з приводу того, що медичне страхування в Україні є добровільним і укладення Позивачкою відповідних договорів на ім`я сина не свідчить про те, що понесені нею витрати є додатковими витратами в розумінні ст.185 СК України, пов`язаними з особливими обставинами, а саме: розвитком здібностей дитини чи її хворобами. Отже, в частині позовних вимог про стягнення половити від витрат, понесених Позивачкою на медичне страхування [PERSON] , суд приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню. Щодо заявлених Позивачкою вимог про стягнення з Відповідача на її користь додаткових витрат, пов`язаних з лікуванням дитини, суд приходить до наступного. Позивачка стверджувала про те, що у зв`язку наявними у [PERSON] захворюваннями вона понесла витрати на лікування дитини у лікаря алерголога, отоларинголога (лор) та лікаря - ортопеда. Сума витрат за період з листопада 2016р. по квітень 2018р. включно становить: у лікаря-отолоринголога (лор) - 1 691,49грн.; у лікаря-ортопеда - 12 180,24грн., половину з яких просила стягнути з Відповідача. На підтвердження наявних у [PERSON] захворювань та призначеного йому лікування, в тому числі, медичних процедур, Позивачкою до позовної заяви долучено копії висновків, консультативних висновків, виписних епікризів за різний період (а.с.46-72 т.1, 75-80 т.1), а також копії фіскальних чеків аптек та медичних центрів про оплату лікарських засобів, проведення медичних процедур і досліджень, акти виконаних робіт як проведення певних медичних процедур та придбання ортопедичних устілок (а.с. 73-74 т.1, 81-86 т.1, 238-242 т.1). Відповідач фактично визнав позовні вимоги в цій частині, про що вказав у відзиві на позов. За лікування у лікаря отоларинголога визнав - 845,75грн. та за лікаря ортопеда -- 4 415,12грн., а всього на суму 5 261,00грн.(а.с.22, 130 т.2). Відповідач здійснив добровільне перерахування на рахунок Позивача грошових коштів у розмірі 5 261,00грн., що підтверджується квитанцією №266610009 від 04.06.2018р. (а.с.59 т.2), та у розмірі 1 675,00грн., що підтверджується квитанцією №266610021 від 13.07.2018р.(а.с.173 т.2). Таким чином, під час розгляду справи в суді Відповідачем було визнано і добровільно сплачено на рахунок Позивачки грошові кошти у розмірі 6936,00грн., що становить половину від сплачених нею сум на обстеження та лікування у лікаря отоларинголога та лікаря ортопеда сина - [PERSON] (1691,49+12 180,24 = 13 871,73/2=6935,87). Не дивлячись на добровільну сплату Відповідачем вказаної суми на рахунок Позивачки, остання позовних вимог в цій частині не зменшила. З урахуванням того, що Відповідачем під час розгляду справи добровільно перераховано Позивачу половину грошових коштів, сплачених за обстеження і лікування спільного сина сторін - [PERSON] , то суд приходить до висновку, що підстави для повторного стягнення вказаних коштів з Відповідача відсутні, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Щодо заявлених Позивачкою вимог про стягнення з Відповідача на її користь додаткових витрат, пов`язаних з розвитком здібностей дитини, зокрема за заняття бальними танцями, суд приходить до наступного. Позивачка стверджувала, а Відповідач не заперечував, що їх син [PERSON] , 2002р.н., тривалий час займається бальними танцями і має до цього здібності. За підрахунками Позивачки за період з 01.08.2016р. по квітень 2018р. включно вона понесла витрати на заняття дитини спортивно-бальними танцями на суму - 67 352,11грн., половину з яких просила стягнути з Відповідача. Відповідач у відзивах до позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог зазначив, що долучені до позову «розписки» та «підтвердження про оплату» не можуть бути належними доказами оплати Позивачкою коштів на заняття [PERSON] бальними танцями, оскільки вони не є розрахунковими документами відповідно до вимог чинного законодавства України. В той же час акцентував увагу на тому, що витрати на засоби догляду для взуття, оплата бензину, оплата хімчистки одягу, оплата мандрівок до Яремче не є додатковими витратами, пов`язаними із особливими обставинами, викликаними заняття сином спортивними танцями, а є звичайними витратами. Однак, дослідженням матеріалів справи №761/36131/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів на утримання дитини (аліментів) та додаткових витрат встановлено, що на підтвердження оплати Відповідачем - [PERSON] , занять сина [PERSON] бальними танцями, ним було долучено до матеріалів справи розписки за підписом тренера з бальних танців [PERSON] , з яких вбачається, що він отримав від Відповідача грошові кошти за щомісячну оплату занять [PERSON] по 600,00грн. з січня 2016р. по лютий 2017р. включно. На дану обставину звернула увагу сторона Позивача і у відповіді на відзив по даній справі, на підтвердження чого долучила фотокопії, наявних у згаданій вище справі розписок (а.с.108-109 т.2). За таких обставин при розгляді даної справи суд відхиляє заперечення Відповідача про те, що надані Позивачкою на підтвердження здійснення нею щомісячних платежів за заняття сином [PERSON] бальними танцями у клубі «Галатея» докази у вигляді «розписка», «підтвердження про оплату» за підписом тренера [PERSON] не є належними, оскільки не є розрахунковими документами. Суд, також, враховує як належний доказ і розписку тренера [PERSON] про отримання від [PERSON] грошових коштів за перебування [PERSON] у січні 2017р. у спортивно-оздоровчому таборі «Озерець», оскільки Апеляційний суд м.Києва у рішенні від 25.05.2017р. не давав оцінку обґрунтуванням позовних вимог Позивачки за період з листопада 2016р. по січень 2017р. включно (вони не стосувались періоду до звернення Позивача до суду - 13.10.2016). Позивачкою доведено необхідність сплати коштів за індивідуальні заняття [PERSON] з тренером по бальним танцям [PERSON] та необхідність оплати участі сина в турнірах по танцям як в місті Києві, так і поза йо межами. Долучені до позовної заяви дипломи «Crystal Cup» за січень 2017р., «Зірки Олімпу» за травень 2017р., «Танцювальний марафон» за 2017р., «Танцювальний Марафон 2018» за квітень 2018р., а також вхідні квитки «учасник змагань», свідчать про певні успіхи і досягнення [PERSON] у заняттях спортивними бальними танцями (а.с. 103, 108-110 т.1, 247 т.1). У зв`язку з цим, суд визнає понесені Позивачкою витрати, пов`язані із заняттями [PERSON] спортивними бальними танцями, додатковими витратами, пов`язаними із розвитком здібностей дитини. При визначенні суми, яка підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача, суд приймає як належні докази понесених Позивачкою витрат: всі «розписки» та «підтвердження про оплату», підписані тренером [PERSON] , в яких вказано про отримання коштів за групові та індивідуальні заняття [PERSON] , 2002р.н., у клубі спортивного бального танцю «Галатея» за період з березня 2017р. по травень 2018р., «розписку» тренера з бальних танців [PERSON] від 09.01.2017р. про отримання грошових коштів за перебування [PERSON] у спортивно-оздоровчому таборі « [INFO] » з 09.01.2017 по 15.01.2017, «розписки» за підписом [PERSON] про отримання коштів на танцювальні збори з 05.06.2017 по 13.06.2017 та про отримання членських внесків до клубу « [PERSON] » за травень 2017р., «розписки» про отримання стартового внеску за змагання у листопаді 2017р., «підтвердження про оплату» коштів за підписом [PERSON] про отримання коштів за проживання та харчування [PERSON] , участь його у майстер класі за серпень 2017р. (а.с.88-89, 93-96, 100-101, 104-106, 243-245 т.1). З урахуванням оплати [PERSON] у серпні 2017р. участі [PERSON] у майстер класі, його проживання та харчування, суд вважає, що в даному випадку витрати понесені Позивачкою на купівлю залізничних квитків на ім`я [PERSON] з м.Києва до м.Яремче та назад за 04.08.2017 та 15.08.2017, можна вважати додатковими витратами (а.с.98-100 т.1). Також, як належний доказ проведення Позивачкою оплати додаткових витрат на [PERSON] , пов`язаних з заняттям танцями, суд приймає й «розписку» за підписом [PERSON] та прикладенням печатки Спілки громадських організацій спортивного танцю України про оплату [PERSON] щорічного членського внеску на суму 200,00грн. та реєстраційного внеску за участь у турнірі «Crystal Cup» 29.01.2017 на суму 250грн. (а.с.90, 108 т.1). Суд приймає як належний доказ додаткових витрат, понесених Позивачкою на [PERSON] , й акт прийому-передачі по пошиву/ремонту костюму/одягу для бальних танців за 10.02.2018 на суму 4 000,00грн., оскільки в ньому вказана в якості замовника [PERSON] , а обсяг виконаних робіт вказує на те, що вони проводились з метою збільшення танцювального одягу 1 раз на рік у зв`язку із ростом особи, якій належить цей одяг (подовження сорочки, розширення брюк в паску, розширення фраку в ширину та подовження рукавів) (а.с. 107 т.1). Однак, суд не приймає як належні докази здійснення Позивачкою додаткових витрат на заняття сином [PERSON] спортивними бальними танцями: чек про придбання засобу догляду за взуттям за 01.08.2016 на суму 124,00грн. (а.с.87 т.1); чек про придбання бензину за 14.01.2017 на суму 399,83грн.(а.с.87 т.1); акт прийому-передачі по пошиву/ремонту костюму/одягу для бальних танців за 05.02.2017 на суму 1160,00 грн.(а.с.91 т.1), квитанцію за ремонт брюк для занять бальними танцями за 24.02.2017 на суму 161,00грн.(а.с.92 т.1); квитанції ПриватБанку про поповнення [PERSON] картки невідомої особи за 01.07.2017, за 20.07.2017, за 14.08.2017, за 03.09.2017, за 09.09.2017 на суми 2 512,00грн., 650,00грн., 2 712,00грн., 425,00грн., 3 015,00грн. відповідно(а.с.97 т.1); фіскальні чеки про оплату хімчистки за 14.01.2017 та 31.01.2017 на суми 188,70грн. та 286,40грн. відповідно (а.с.102 т.1); вхідний квиток за 28.04.2018 на суму 150,00грн. (а.с.246 т.1), оскільки вони не підтверджують те, що витрати проведені саме Позивачкою за [PERSON] та не містять жодних ідентифікуючих даних. Відповідач визнав як додаткові витрати на дитину, здійснені Позивачкою витрати, пов`язані із заняттям [PERSON] бальними танцями, на загальну суму 10 011,25грн., з яких: - на придбання взуття для занять танцями за 28.01.2017 на суму 1 805,00грн. (.с. 87 т.1), - за придбання туфель та брюк за заняття спортивними танцями за 17.02.2017 на суму 4 973,25грн. (а.с.92 т.1), - за придбання засобу проти сковзання за 28.10.2017 на суму 180,50грн.(а.с.102 т.1), - за черевики турнірні за 28.10.2017 на суму 2 802,50грн. (а.с.102 т.1), - на оплату вхідного квитка спортсмена (учасник змагань) за 29.10.2017 на суму 250,00грн. (а.с.103 т.1). Половину від вказаних витрат у розмірі 5 005,63грн. Відповідач погодився компенсувати, про що вказав у відзивах на позовну заяву, та просив зарахувати в оплату цих витрат кошти в сумі 4 000,00грн., які ним були перераховані двома платежами по 2000,00 грн. на рахунок Позивачки 17.02.2017 та 27.02.2017 з призначенням платежу: додаткові витрати на [PERSON] (а.с.56 т.2), і грошові кошти на суму 1 006,00 грн., які були перераховані Позивачці 04.06.2018 (а.с. 59 т.2). Оскільки в матеріалах справи відсутні докази зарахування суми 4 000,00грн. в рахунок сплати [PERSON] аліментів (а.с. 188-192 т.2), то суд приходить до висновку про їх зарахування в якості компенсації Відповідача додаткових витрат на дитину, понесених Позивачкою. З урахуванням всього наведеного вище, суд приходить до висновку, що Позивачкою понесені додаткові витрати на [PERSON] , пов`язані з заняттям ним спортивними бальними танцями на загальну суму 64 968,18грн., з яких з Відповідача підлягає стягненню половина 32 484,09грн. В той же, час оскільки Відповідач визнав вимоги Позивачки на загальну суму 5 005,63грн., частина з яких, а саме: 4 000,00грн. ним були перераховані на рахунок Позивачки 17.02.2017 та 27.02.2017 (а.с. 56 т.2), які зараховуються судом як належна оплата, а інша частина у розмірі 1 006,00грн. перерахована під час розгляду даної справи 04.06.2018 (а.с.59 т.2), то суд приходить до висновку, що з Відповідача на користь Позивача підлягає до стягнення сума, яка складає 27 478,46грн. Щодо заявлених Позивачкою вимог про стягнення з Відповідача на її користь додаткових витрат, пов`язаних з розвитком здібностей дитини, зокрема за заняття лижним спортом, суд приходить до наступного. Позивачка стверджувала, що коли вони проживали разом з Відповідачем, то їх син [PERSON] також відвідував лижні курорти і разом з батьком оволодівав даним видом спорту. Забезпечення нею поїздок дитини на відпочинок до моря, а у зимовий період - заняття лижним спортом, пов`язано не лише з організацією відпочинку дитини, а й з метою виконання рекомендацій лікарів отоларинголога та ортопеда, в тому числі у зв`язку з необхідністю тренування ніг для усунення патології стопи. До відповіді на відзив стороною Позивача було долучено ряд фото із зображення дорослого чоловіка та дитини середніх років у лижних костюмах із спорядженням, на яких містився напис: Буковель [ADDRESS] (а.с.11-117 т.2). Щодо вказаних фото та осіб, розміщених на ньому, Відповідач заперечень не висунув. За підрахунками Позивачки за період з 28.09.2015р. по 31.12.2017. включно, вона понесла витрати на заняття дитини лижним спортом на суму - 73 540,47грн., половину з яких просила стягнути з Відповідача. Відповідач вказав, що витрати на заняття дитини лижним спортом не є додатковими витратами у розумінні ст.185 СК України, оскільки Позивачка не довела, що дитина потребувала занять цим видом спорту та що вони викликані особливими обставинами, а не є звичайними витратами, які здійснювала власним бажанням Позивачка, а не тому, що цього потребувала дитина. При цьому судом враховано, що у висновках лікарів, копії яких долучені Позивачкою до позову, зокрема за 25.08.2010р., вказувалось, що [PERSON] (8років) було рекомендовано все взуття з супінатором, босими ногами ходити тільки по нерівній поверхні (а.с. 80 т.1), а про те, що патологія стопи у дитини залишилась і на 2017р. свідчить акт виконаних робіт від 19.09.2017р. про виготовлення замовнику [PERSON] ортопедичних устілок та інші документи (а.с.85, 238, 239 т.1). Наявність у [PERSON] певних захворювань, в тому числі патології стопи, не заперечувалась і Відповідачем у справі, який визнав та добровільно компенсував Позивачці половину понесених нею витрат, пов`язаних з ортопедичним лікуванням дитини. Згідно з характеристикою спеціалізованої школи №57 з поглибленим англійської мови за 27.06.2017р. на учня 9-б класу [PERSON] , в якій серед іншого вказано, що у школі функціонує Клуб любителів лижного спорту та секція спортивного туризму, а дозвіл на участь надається на підставі довідки про стан здоров`я, [PERSON] починаючи з 2012р. кожної зими у складі членів лижного клубу виїжджає на тренування як в Україні, так і до країн Європи (а.с. 145-147 т.1). Отже, недивлячись на те, що у рекомендаціях лікарів прямо не вказано про необхідність занять [PERSON] лижним спортом, однак Відповідач був обізнаний про захоплення сина лижним спортом та сприяв до певного часу цьому захопленню дитини і розвитку у нього відповідних навичок, а також враховуючи те, що заняття лижним спортом сприяє зміцненню м`язів ніг, як стверджує Позивачка, то понесені нею витрати на підтримання у дитини певних навичок у заняттях лижним спортом, суд вважає за можливе прийняти як додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами. На підтвердження понесених Позивачкою витрат на [PERSON] , пов`язаних заняттям ним лижним спортом, до позову долучено роздруківки замовлень Інтернет-магазинів та товарних чеків про придбання одягу, взуття, засобів догляду за взуттям та одягом, квитанції про оплату проживання в готелі, квитанції про обмін валюти, квитанції ПриватБанку про перерахування на банківські картки невідомих осіб певних грошових сум, видаткові накладні та інші документи про придбання скипасів, фотокопії скипасів для катання на лижах за січень 2017р. з зазначенням на аркуші поверху цих фото напису «Скіпас, Шпіндлєрув Млин, Чеська Республіка, переписку з електронної пошти Терновської щодо бронювання житла (віли) в Буковелі ( [PERSON] ) за грудень 2017, роздруківка вартості номеру з 24 по 29 грудня 2017р. на 3 особи в Буковелі, квитанцію про прокат комплекту лижного спорядження, роздруківку з сайту Буковель про тарифи на прокат і сервіс спорядження, чеки про використання камери схову, чеки про оплату продуктів харчування в магазинах та закладах харчування, чек про придбання валізи, роздруківку з поштової скриньки про проведення переписки з нотаріусом щодо посвідчення довіреності, фіскальний чек про придбання грілок для рук, а також квитки з оплатою за пробні уроки за заняття лижами з інструктором за [PERSON] , проїзні документи на ім`я [PERSON] (а.с.111-148 т.1). Однак, лише з квитків за пробні уроки з інструктором за катання на лижах та із проїзних документів на залізничний транспорт можливо ідентифікувати, що вони оплачувались саме за [PERSON] , а інші документи не містять ідентифікуючих даних. Надавши у справі №761/36131/16-ц оцінку товарним чекам про придбання одягу та взуття, які долучила Позивачка до позову, в тому числі щодо придбання футболок на суму 1 206,00грн. (в тому числі одна жіноча) від 02.08.2016, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що придбання вказаних предметів одягу та взуття не може розцінюватись як додаткові витрати на розвиток здібностей дитини чи витрати, викликані іншими особливими обставинами. При цьому слід зазначити, що рішенням Апеляційного суду м.Києва від 25.05.2017р. у справі №761/36131/16-ц було встановлено відсутність у Позивачки підстав стверджувати, що вона несла всі додаткові витрати на заняття сина [PERSON] бальними танцями, іншими видами спорту, організацією його відпочинку до часу звернення до суду (звернення до суду було 13.10.2016р.). Також, суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що стягнення з Відповідача вказаної Позивачкою у тій справі суми в якості додаткових витрат ні в якості фактично понесених, ні в якості прогнозованих, немає (а.с.134-136 т.2). За таких обставин, документи, надані Позивачкою на підтвердження її витрат на сина за період з вересня 2015р. по жовтень 2016р. (а.с.111-115 т.1) входили в період, який передував її попередньому зверненню до суду (13.10.2016р.), а Апеляційний суд м.Києва фактично надав їм оцінку та прийшов до висновку, що до часу звернення Позивача до суду (13.10.2016) Відповідач приймав участь у додаткових витратах на сина. При визначенні суми, яка підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача, суд приймає як належні докази понесених Позивачкою витрат на сина [PERSON] , пов`язаних з особливими обставинами, виключно оплату Позивачкою витрат за оплату пробних уроків за заняття лижами з інструктором [PERSON] на курорті Буковель, а саме: квиток від 26.12.2016р. за пробний урок 2 год (2кл.) на суму 790,00грн.(а.с.126 т.1), квиток від 27.12.2016р. за пробний урок 2 год (1кл.) на суму 990,00грн.(а.с.126 т.1), квиток від 28.12.2016р. за пробний урок 2 год (1кл.) на суму 990,00грн.(а.с.127 т.1), квиток від 24.12.2017р. за пробний урок 3 год (3-4кл.) на суму 930,00грн.(а.с.142 т.1), квиток від 27.12.2017р. за пробний урок 3 год (1кл.) на суму 1430,00грн.(а.с.142 т.1), та оплату проїзних документів залізничним транспортом на його ім`я з Києва до Яремче за 25.12.2016 на суму 285,82грн.(а.с.125 т.1),з Івано-Франківська до Києва за 29.12.2016 на суму 219,95грн.(а.с.128 т.1), з Києва до Івано-Франківська за 23.12.2017 на суму 494,65грн.(а.с.141 т.1), з [PERSON] до Києва за 29.12.2017 на суму 264,99грн.(а.с.139 т.1), що загалом складає 6 109,59грн. З урахуванням всього наведеного вище, суд приходить до висновку, що Позивачкою понесені додаткові витрати на [PERSON] , пов`язані з заняттям ним лижним спортом на загальну суму 6 109,59грн., з яких з Відповідача підлягає стягненню половина 3 054,80грн. Щодо заявлених Позивачкою вимог про стягнення з Відповідача на її користь додаткових витрат, пов`язаних з розвитком здібностей дитини, зокрема за заняття дитини боротьбою, суд приходить до наступного. Позивачка стверджувала, що для профілактики здоров`я, розвитку фізичної форми та витривалості [PERSON] займається боротьбою («дзен-квон-до»), що обумовлює додаткові витрати на придбання спеціального та спортивного одягу для тренувань. На підтвердження того, що [PERSON] займається вказаною боротьбою Позивачкою до заяви про збільшення позовних вимог було долучено диплом на ім`я [PERSON] про зайняте І місце в чемпіонаті Zen Kwun Do та Сертифікат інструктора про присвоєння [PERSON] жовтого рівня за 17.05.2018 (а.с.1-2 т.2). За розрахунком Позивачки сума, понесених нею додаткових витрат на заняття сина боротьбою за період з кінця грудня 2017 по травень 2018р. включно становить: 4 264,00грн., половину з яких просила стягнути з Відповідача. На підтвердження здійснених Позивачкою витрат до позовної заяви долучено ряд документів, а саме: фіскальний чек на придбання одягу для тренувань за 31.12.2017 на суму 1 675,00грн.(а.с.148 т.1), замовлення на придбання взуття для тренувань від 17.04.2018 на суму 1224,00грн. та від 23.04.2018 на суму 962,00грн.(а.с.248-249 т.1), товарні чеки на придбання одягу для тренувань від 11.05.2018 на суму 129,00грн. та від 12.05.2018 на суму 274,00грн.(а.с.3 т.2), проте вони не містять жодних ідентифікуючих даних, що товари придбавались саме для [PERSON] , а не іншої особи. Відповідач не визнав, що заняття боротьбою є необхідним для розвитку здібностей дитини чи пов`язані з його хворобами. Вказував, що витрати на заняття дитини боротьбою не є додатковими витратами у розумінні ст.185 СК України, оскільки Позивачка не довела, що дитина потребувала занять цим видом спорту та що вони викликані особливими обставинами, а не її власним бажанням. Дослідивши та оцінивши долучені Позивачкою до позову документи щодо заняття [PERSON] боротьбою, судом не встановлено, що даний вид спорту рекомендований дитині по медичним показникам, як і не встановлено того, що цим видом спорту дитина займається у зв`язку з розвитком його здібностей. Відсутні й докази того, що [PERSON] тривалий час займався вказаним видом спорту, а Відповідач у справі сприяв формуванню, розвитку і закріпленню відповідних навичок сина та раніше приймав участь у вказаних витратах. За таких обставин суд приймає до уваги заперечення Відповідача з приводу того, що вказані Позивачкою витрати не є додатковими витратами в розумінні ст.185 СК України, пов`язаними з особливими обставинами, а саме: розвитком здібностей дитини чи її хворобами. Отже, в частині позовних вимог про стягнення половити від витрат, понесених Позивачкою на заняття сина - [PERSON] боротьбою, суд приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню. Щодо заявлених Позивачкою вимог про стягнення з Відповідача на її користь додаткових витрат, пов`язаних з поглибленим навчанням та інтелектуальним розвитком [PERSON] , зокрема з: - проведенням професійної орієнтації дитини за серпень 2017 на суму 1500,00грн.; - поглибленим вивченням іноземних мов за період з червня 2017 по травень 2018 включно, на суму 26 062,92грн.; - вивченням інформаційно-комунікаційних технологій за період з червня 2016 по квітень 2018 включно, на суму 19 375,30грн.; - оплатою витрат на репетитора з математики за період з травня 2017 по травень 2018 на суму 8 085,21грн.; - оплатою послуг репетитора з хімії за листопад 2011 на суму 608,00;- навчанням дитини у школі за листопад 2017 (оплата за проведення ремонту шкільного класу) на суму 2 512,00грн., суд приходить до наступного. Позивачка стверджувала, що оскільки до закінчення навчання у середній школі [PERSON] залишався один повний рік, то вона звернулась до послуг кваліфікованого психолога для проведення тестування та проведення професійної орієнтації дитини, результати якого показали, що найоптимальнішими сферами подальшого розвитку дитини є інженерні та комп`ютерні науки. Оскільки [PERSON] навчається в гуманітарній школі, то для вступу до технічно-спрямованих навчальних закладів він потребував додаткових занять з математики та фізики. В той же час для закріплення знань з іноземної мови, та для формування знань, умінь і навичок, необхідних для раціонального використання засобів сучасних інформаційно-комунікаційних технологій, необхідним було перебування [PERSON] у дитячих таборах за програмою «Джем» з англійської мови та з інформаційних технологій. Відповідач не визнав, що зазначені вище витрати Позивачки є необхідним для розвитку здібностей дитини, а Позивачка не довела, що дитина потребувала вказаних нею додаткових занять з математики, іноземної мови, інформаційних технологій, хімії. Також вказував на те, що такі витрати мають покриватись за рахунок аліментів. Разом з тим, у судовому засіданні Відповідач не заперечував того, що їх спільний з Позивачкою син - [PERSON] , навчався у гуманітарній школі, а вступив до вищого навчального закладу за технічним напрямком. При цьому, судом враховано психолого-педагогічну характеристику спеціалізованої школи №57 з поглибленим англійської мови за 29.09.2017р. на учня 9-б класу [PERSON] , в якій серед іншого вказано, що психологом школи 01.02.2017 проводилось дослідження «Карта інтересів» за методикою А.Е.Голомштока для визначення професійних інтересів та схильності до конкретних наук і професій, результати якого вказували на схильність учня до математичних наук, фізики, хімії, а також зацікавленість технічними винаходами та конструюванням, помітними є здібності до технічних професій. Суд не враховує результати тестування, долученого Позивачкою до позову за 19.11.2017р. «Образовательный, Принятие решений» [PERSON] , оскільки він не містить жодного підпису та кваліфікації фахівця, який його складав, а лише вказано, що консультант [PERSON] і в таблиці визначено 8 груп професій по галузям інтересів та навики і здібності (а.с.152-153 т.1). Дослідивши та оцінивши докази, врахувавши те, що [PERSON] навчався у гуманітаній школі, а вступив навчатись до навчального закладу за технічним напрямком, а також те, що англійська мова, використання комп`ютерних програм є необхідним при подальшому навчанні дитини, суд в даному випадку вважає за можливе визначити, що витрати здійснені Позивачкою за перебування, відпочинок та навчання сина у таборі «Джем» за програмою англійська мова та за програмою з комп`ютерної анімації, а також витрати на репетитора з математики, є додатковими витратами в розумінні ст.185 СК України, які викликані особливими обставинами. При визначенні суми, яка підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача, суд приймає як належні докази понесених Позивачкою витрат на сина [PERSON] , пов`язаних з особливими обставинами (необхідністю підготовки для вступу у навчальний заклад та закріпленням наявних знань для подальшого навчання), виключно оплату Позивачкою витрат за організацію перебування сина у таборі Джем за програмами, пов`язаними з англійською мовою згідно квитанцій від 09.06.2017 на суму 7 270,00грн. (а.с.156 т.1, 157-158 т.1), від 13.03.2018 на суму 2000,00грн.(а.с.4 т.2), від 16.03.2018 на суму 1550,00грн. (а.с.5 т.2, 7 т.2), від 13.04.2018 на суму 2000,00грн. (а.с.8-9 т.2), від 24.05.2018 на суму 13 157,42грн. (а.с.10 т.2), пов`язаними з розвитком комп`ютерних навичок згідно квитанцій від 09.06.2017 на суму 6 890,00грн. (а.с. 163 т.1, 168 т.1), від 13.10.2017 на суму 3 550,00грн. (а.с. 165 т.1, 166, 169 т.1). Таким чином, Позивачкою здійснено додаткові витрати на [PERSON] , пов`язані з поглибленим вивченням англійської мови на загальну суму 25 977,42грн., половина з яких у розмірі 12 988,71 грн. підлягає стягненню з Відповідача, а також витрати, пов`язані із розвитком комп`ютерних навичок на загальну суму 10 440,00грн., половина з яких підлягає стягненню з Відповідача - 5 220,00грн. Щодо витрат на оплату послуг репетитора з математики для підтримання у [PERSON] рівня знань, необхідного для подальшого вступу і навчання у вищому навчальному закладі, суд приходить до висновку, що такі витрати Позивачки підтверджуються: договором, укладеним між [PERSON] та [PERSON] (а.с.155 т.1), згідно з яким останній надавав послуги у вигляді занять алгеброю, геометрією та фізикою [PERSON] вдома або через скап; заявою на переказ готівки від 24.05.2017 на суму 909,52грн. на отримувача [PERSON] (а.с.154 т.1); квитанціями ПриватБанку про поповнення Терновською банківського рахунку за номером карти [NUMBER] за заняття математикою з [PERSON] від 06.11.2017 на суму 1 361,78грн., від 23.11.2017 на суму 758,77грн., 31.01.2018 на суму 1 211,03грн. (а.с.154 т.1), від 03.03.2018 на суму 1 060,28грн., від 31.03.2018 на суму 909,52грн., від 29.04.2018 на суму 1 060,28грн., від 31.05.2018 на суму 608,02грн. (а.с.12 т.2), що складає загальну суму 7 879,18грн., а половина з яких у розмірі 3 939,59грн. підлягає стягненню з Відповідача. Квитанцію ПриватБанку про поповнення карти за 12.12.2017 на суму 206,01грн. (а.с.154 т.1), суд не приймає як належний доказ, оскільки в ній не вказано кому, за які послуги здійснено поповнення рахунку, а номер карти отримувача не співпадає з номером карти, на яку проводилась оплата за заняття з математики. Інші, долучені Позивачкою до позовної заяви, документи на підтвердження витрат, пов`язаних з поглибленим навчанням дитини та інтелектуальним розвитком, не підтверджують здійснення Позивачкою додаткових витрат саме на [PERSON] , та того, що витрати викликані саме особливими обставинами. За таких обставин суд відхиляє вимогу Позивачки про стягнення з Відповідача половини, сплачених нею сум: - за оплату тестування для визначення здібностей та навичок дитини для подальшої професійної орієнтації згідно з квитанцію за 31.08.2017 на суму 1500,00грн. (а.с.151 т.1), оскільки у призначенні платежу не вказано за тестування кого саме сплачено кошти, а отримувачем вказано ФОП [PERSON] , долучений до позову результат тестування «Общеобразовательный, Принятие решений» [PERSON] не містить підпису та кваліфікації фахівця, вказано лише консультант - [PERSON] , дата складання 19.11.2017р.; - за оплату придбання комп`ютерної периферії згідно товарних чеків від 22.06.2016 на суму 828,00грн., від 28.09.2016 на суму 1 243,00грн., від 04.11.2016 на суму 1 012,00грн., від 20.12.2016 на суму 629,00грн., від 21.12.2017 на суму 1 244,00грн., від 25.04.2018 на суму 2 999,00грн., згідно фіскального чека від 16.12.2017 на суму 589,80грн. (а.с. 159-162, 164, 167 т.1, а.с.11 т.2), оскільки відсутні дані, що товари придбавались саме для [PERSON] ; - за оплату тренінгу (семінару) з інформаційних технологій згідно квитанції від 14.08.2017 на суму 355,00грн. (а.с.164 т.1), оскільки відсутні дані, що послуги оплачені для [PERSON] ; - за оплату послуги згідно квитанції ПриватБанку за 05.11.2017 на суму 608,00грн. (а.с.170 т.1), оскільки в ній не вказано інформації про те кому і за що переведені кошти; - за оплату проведення ремонту шкільного класу згідно квитанції ПриватБанк про поповнення карти невідомої особи від 19.02.2018р. на суму 2 512,00грн. (а.с.171 т.1), в якій вказано за [PERSON] , оскільки це взагалі не пов`язано з особливими обставинами дитини. При цьому судом враховано те, що при розгляді Шевченківським районним судом м.Києва та Апеляційним судом м.Києва судової справи №761/36131/16-ц Позивачкою на підтвердження понесених нею додаткових витрат на сина - [PERSON] , вже подавались до суду копії товарних та фіскальних чеків про придбання нею у червні 2016р. кабелів, точильних каменів, автомобільних зарядних пристроїв, захисного скла, акумуляторних батарей, проте Апеляційний суд м.Києва у рішенні від 25.05.2017р. (а.с.134-136 т.2) прямо вказав, що із вказаних документів не можливо зробити висновок, що ці речі придбавались для особистого користування сина [PERSON] . Більш того, у вказаному рішенні суду апеляційної інстанції фактично міститься висновок про те, що до моменту звернення Позивачки з позовом до суду (13.10.2016р.) Відповідач приймав участь у додаткових витратах на дитину. Щодо вимоги Позивачки про стягнення з Відповідача на її користь половити сплачених нею грошових коштів на ремонт шкільного класу, то у рішенні Апеляційного суду м.Києва від 25.05.2017р. (а.с.134-136 т.2) прямо вказано, зокрема, про те, що придбання комп`ютерного обладнання, проведення поточного ремонту, внесення коштів у класну скарбничку не може розглядатися як витрати на розвиток здібностей дитини. З урахуванням наведеного, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню половина від понесених нею витрат, які визнаються судом додатковими витратами на дитину, за поглиблене вивчення англійської мови у розмірі 12 988,71 грн., за розвиток комп`ютерних навичок у розмірі 5 220,00грн., за оплату послуг репетитора з математики у розмірі 3 939,59грн. Інші вимоги Позивачки в частині компенсації витрат, пов`язаних з поглибленим навчанням та інтелектуальним розвитком дитини, задоволенню не підлягають. Щодо заявлених Позивачкою вимог про стягнення з Відповідача на її користь додаткових витрат, пов`язаних з відпочинком та подорожуванням дитини, суд приходить до наступного. Позивачка стверджувала, що з огляду на напружений ритм життя сина - [PERSON] , поєднання занять спортом і навчанням, а також з огляду на рекомендації лікарів, зокрема отоларинголога, яким рекомендовано дитині морську зону, вона планує поїздки та відпочинок сина. Крім того, син приймає участь у поїздках, як по Україні, так і за її межами, які організовує школа. Нею було оплачено вартість поїздок сина до м.Чернівці, м.Одеси, Республіки Кіпру, м.Львова, а також вартість оформлення дитячого закордонного біометричного паспорту та паспорта громадянина України у формі ID картки. За розрахунком Позивачки сума, понесених нею додаткових витрат на відпочинок та подорожування дитини, а також на оформлення паспортів за період з листопада 2016 по травень 2018р. включно, становить 79 273,20грн., половину з яких просила стягнути з Відповідача. Відповідач заперечив, що зазначені вище витрати Позивачки на відпочинок [PERSON] є додатковими витратами у розумінні ст.185 СК України, а тому мають покриватись за рахунок аліментів і такої позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 19.03.2018р. по справі 759/18417/15-ц. Крім того, звернув увагу на те, що у мотивувальній частині рішення Апеляційного суду м.Києва від 25.05.2017р. у справі №761/36131/16-ц за позовом [PERSON] до нього, вказано на необхідність узгодження між батьками питання про організацію відпочинку дитини, тим більше, якщо це відпочинок за кордоном. На підтвердження здійснених Позивачкою витрат до позовної заяви долучено ряд документів, а саме: договір між [PERSON] та ДП «Документ» від 15.11.2016р. щодо оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон [PERSON] , акт виконаних робіт по договору (а.с. 173-174 т.1); квитанцію про оплату за турпакет мережі агенції горящих путівок «Мер-Ка-Ба» згідно з договором від 04.05.2017(а.с.175 т.1); чеки про купівлю засобів для тіла, продуктів у супермаркеті, оренду парасольки та лежака за період з 16.06.2017 по 28.06.2017, складені іноземною мовою (а.с.176-180 т.1); довідку за підписом класного керівника про те, що у 2016-2017 роках [PERSON] брав учать у поїздках до Словаччини, до м.Чернівців, до м.Одеси (а.с.181 т.1); заяву про приєднання та надання послуг ДП «Документ» щодо оформлення паспорта громадянина України [PERSON] , акт виконаних робіт по договору від 23.02.2018 (а.с.13 т.2); акт за підписом класного керівника та голови батьківського комітету 10-Б класу про оплату [PERSON] грошових коштів за участь [PERSON] у груповій поїздці до Львова (а.с.14 т.1); залізничні квитки на [PERSON] з Києва до Львова 25.05.2018 та у зворотному напрямку 27.05.2018, розпорядок екскурсії Київ-Львів на 2 дні (а.с.15-17 т.2). Дослідивши та оцінивши докази, суд приходить до висновку, що додатковими витратами в розумінні ст.185 СК України, які викликані особливими обставинами, можна вважати витрати, понесені Позивачкою на подорожі [PERSON] , які проводились у 2016-2017 роках за підтримки викладачів 9-Б, 10-Б класу школи №57, оскільки такі поїздки організовувались з метою вивчення історії та культури України, а також для занять спортом учасників спортивних секцій, про що прямо вказано у довідці та акті, підписаних в тому числі, класним керівником (а.с.182 т.1, а.с.14 т.2). Також, судом враховано характеристику спеціалізованої школи №57 за 27.06.2017р. на учня 9-б класу [PERSON] , з якої серед іншого вбачається, що він починаючи з 2012р. кожної зими у складі членів лижного клубу виїжджає на тренування як в Україні, так і до країн Європи (а.с. 145-147 т.1). При визначенні суми, яка підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача, суд приймає як належні докази понесених Позивачкою витрат: довідку за підписом класного керівника, з якої вбачається, що у 2016-2017 роках [PERSON] брав учать у поїздках до Словаччини із лижною секцією школи з 01.01.2017 по 10.01.2017 вартістю 20 000,00грн., до м.Чернівців вартістю 2 300,00грн., до м.Одеси з 14.10.2017 по 15.10.2017 вартістю 2 500,00грн. (а.с.181 т.1); акт за підписом класного керівника та голови батьківського комітету 10-Б класу, в якому вказано, що оплату за [PERSON] у груповій поїздці до Львова з 26.05.2018 по 27.05.2018 внесла [PERSON] у розмірі 3 300,00грн. (а.с.14 т.1); залізничні квитки на [PERSON] з Києва до Львова 25.05.2018 та у зворотному напрямку 27.05.2018, розпорядок екскурсії Київ-Львів на 2 дні (а.с.15-17 т.2). Отже, суд приходить до висновку, що вказані докази підтверджують здійснення Позивачкою додаткових витрат на дитину, пов`язаних з особливими обставинами (подорожування дитини з класом), на загальну суму 28 100,00грн., половина з яких у розмірі 14 050,00грн. підлягає стягненню з Відповідача. Щодо інших витрат, понесених Позивачкою на відпочинок [PERSON] , то суд приймає заперечення Відповідача, та з урахуванням позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 19.03.2018р. по справі 759/18417/15-ц, приходить до висновку, що витрати на відпочинок дитини не є додатковими витратами у розумінні ст.185 СК України. При цьому судом враховано висновок Апеляційного суду м.Києва, викладений у мотивувальній частині рішення від 25.05.2017р. по справі №761/36131/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, який зводиться до необхідності узгодження між батьками питання про організацію відпочинку дитини, тим більше, якщо це відпочинок за кордоном. Посилання Позивачки на те, що відпочинок [PERSON] нею планувався з урахуванням рекомендацій лікарів, зокрема лікаря отолоренголога, яким рекомендовано морську зону, суд не приймає до уваги, оскільки у консультативному висновку спеціаліста (отоларинголога) від 04.11.2017р. [PERSON] рекомендовано санаторно-курортне лікування у профільному санаторії для лікування органів дихання (у морській зоні) (а.с.72 т.1), а Позивачка долучила до позову: квитанцію про оплату турпакету за травень 2017р. (а.с.175 т.1), з якого не вбачається ні кількість осіб, ні напрямок відпочинку, ні профіль лікування пансіонату чи готелю; посадочні авіаквитки на ім`я [PERSON] за 15.06.2017 до Ларнаки Кіпр (а.с.180 т.1) та у зворотному напрямку за 29.06.2017 (а.с.180 т.1), а також чеки іноземною мовою про придбання засобів догляду та оплату оренди парасольки від сонця і лежака за період з 16.06.2017 по 28.06.2017 (а.с. 176-180 т.1). Жоден із вказаних доказів не підтверджує того, що клімат Кіпру, в тому числі, саме місце відпочинку дитини у червні 2017р., є профільним санаторієм чи іншим закладом для лікування органів дихання, яке рекомендовано [PERSON] , а інші подібні заклади за меншою ціною і в іншому місці відсутні. Не підтверджують дані документи й того, що питання відпочинку [PERSON] у червні 2017р. узгоджувалось Позивачкою з Відповідачем, зокрема щодо місця відпочинку, так і щодо його вартості. Суд приймає до уваги заперечення Відповідача з приводу того, що понесені Позивачкою витрати на оформлення [PERSON] у ДП «Документ» паспортів громадянина України як внутрішнього, так і для виїзду за кордон (а.с. 173-174 т.1, а.с.13 т.2), не є додатковими витратами, оскільки вони не пов`язані із розвитком здібностей дитини, її захворюваннями чи іншими особливими обставинами. Більш того, виходячи із вимог законодавства України оформлення паспорта громадянина України вперше, а також оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон могло бути здійснено не лише у ДП «Документ», а й у інших уповноважених суб`єктів, визначених ст.2 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі - Закон), у яких плата за таке оформлення щодо внутрішнього паспорта громадянина України, який видається вперше, взагалі не знімається, а за оформлення паспорта для виїзду за кордон станом на листопад 2016р. становила нижчу суму, ніж сплачена Позивачкою. Питання оформлення паспорта громадянина України вперше станом на лютий 2018р. (час оформлення [PERSON] паспорта) регулювалось, зокрема, положеннями ч.4 ст.20 та ч.5 ст.21 Закону, п.п.9-10 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженим постановою КМУ від 25.03.2015р. №302, в редакції постанови від 26.10.2016р. №745, а оформлення паспорта для виїзду за кордон на час замовлення [PERSON] відповідного паспорта для [PERSON] (листопад 2016) -положеннями ст.22 вказаного вище Закону, п.п.16, 17, 20 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженим постановою КМУ від 07.05.2014р. за №152, в редакції, яка діяла на 15.11.2016р., постановою КМУ від 02.11.2016р. №770 «Деякі питання надання адміністративних послуг у сфері міграції». Враховуючи наведене, підстав для стягнення з Відповідача на користь Позивача половини грошових коштів, сплачених нею за оформлення на ім`я [PERSON] відповідних паспортів, судом не встановлено. З приводу посилань Відповідача на те, що він належним чином виконував свої обов`язки по утриманню сина і приймав участь у додаткових витратах до березня 2017р. і це було встановлено і фактично підтверджено Позивачкою при розгляді Шевченківським районним судом м.Києва справи №761/36131/16-ц за позовом [PERSON] до нього про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, то суд відхиляє вказані доводи з огляду на зміст рішення Апеляційного суду м.Києва від 25.05.2017р. (а.с.134-136 т.2). Так, з матеріалів судової справи №761/36131/16-ц встановлено, що [PERSON] зверталась до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину у жовтні 2016р., а саме: 13.10.2016р. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 01.03.2017р. Позов - задоволено частково; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходів), починаючи з 13.10.2016р. і до досягнення [PERSON] повноліття; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на дитину [PERSON] у розмірі 2 000,00грн. щомісячно; у задоволенні іншої частини позову відмовлено; стягнуто з [PERSON] в дохід держави судовий збір у розмірі 551,21грн. (а.с.42-43 т.2). Рішенням Апеляційного суду м.Києва від 25.05.2017р. апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, а апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково; рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 01.03.2017р. скасовано в частині вирішення вимог про стягнення додаткових витрат на дитину та ухвалено в цій частині нове рішення - про відмову у задоволенні позову (а.с. 134-136 т.2). Мотивуючи своє рішення Апеляційний суд м.Києва, зокрема зазначив, що оплату послуг телефонного зв`язку та провайдера Інтернет, інших комунальних послуг, проведення поточного ремонту, придбання комп`ютерного обладнання, внесення коштів у класну скарбницю, оплата транспортних послуг для пересування дитини не може розглядатись як витрати на розвиток здібностей дитини. Щодо питання організації відпочинку дитини, то апеляційний суд прямо вказав, що дане питання має узгоджуватись між батьками, тим більше, якщо це відпочинок за кордоном. Апеляційний суд прийшов до висновку: «Таким чином, у позивача відсутні підстави стверджувати, що вона несла всі додаткові витрати на заняття сина [PERSON] бальними танцями, іншими видами спорту, організацію його відпочинку до часу звернення до суду. Відповідач не заперечує і надалі нести витрати, пов`язані із заняттям сином бальними танцями та організовувати його відпочинок. Тому підстав для стягнення з відповідача вказаної суми - 12 083 грн. 33 коп. в якості додаткових витрат ні в якості фактично понесених, ні в якості прогнозованих, немає.» (а.с.135 зворот т.2). Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що до часу звернення Позивачки з попереднім позовом про стягнення додаткових витрат на неповнолітнього сина, а саме: до 13.10.2016р., Відповідач ніс додаткові витрати, викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою), у зв`язку з чим Апеляційний суд м.Києва відмовив у задоволенні позову [PERSON] в цій частині. При цьому апеляційним судом було надано оцінку, як наданим стороною Позивача доказам, так і стороною Відповідача, щодо їх участі у додаткових витратах на дитину. Зокрема, Апеляційний суд вказав, що Відповідач надав до матеріалів справи квитанції про оплату комунальних послуг за місцем проживання позивача з сином [PERSON] з березня 2015р. до часу звернення Позивача з позовом до суду, касові чеки на придбання одягу, взуття, як повсякденного, так і для занять бальними танцями, рахунки на оплату відпочинку позивача разом з вином у літку 2016р. в Албанії, відповідача разом з сином у літку 2016 р. в Греції, оплату занять бальними танцями як до жовтня 2016р., так і на час розгляду справи в суді, а допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що возив [PERSON] за рахунок Відповідача на заняття та додому. При розгляді вже даної судової справи за позовом [PERSON] про стягнення додаткових витрат на [PERSON] станом на 04.06.2018 Відповідач також посилається на обставини, якими обґрунтовувалась його позиція при розгляді попередньої справи, проте майже всі надані ним документи підтверджують здійснення ним витрат у 2016р. (а.с. 29-39 т.2, а.с.52-55 т.2). Щодо періоду після 2016р., то Відповідачем до матеріалів справи долучено наступні документи про витрати здійснені на сина: фіскальний чек про придбання годинника від 04.08.2017р. на суму 479,00грн. та гарантійний талон (а.с.40 т.2), товарний чек про придбання навушників за 31.08.2017 на суму 2799,00грн. та гарантійний талон (а.с.40 т.2), фіскальний чек про придбання модуля пам`яті за 17.04.2018 на суму 760,00грн. (а.с.41 т.2). Однак, суд не приймає вказані документи як докази здійснення Відповідачем додаткових витрат на дитину, оскільки вони не підтверджують придбання товарів саме [PERSON] . З наявних у справі документів та наданих свідком показів, також встановлено, що Відповідачем сплачено у лютому 2017р. тренеру КСБТ «Галатея» [PERSON] грошові кошти за групові заняття [PERSON] бальними танцями по лютий 2017р. включно, витрачались кошти на утримання автомобіля та водія для поїздок сина до школи та тренувань по червень 2018р. Також, з показів свідка встановлено, що Відповідач надавав щомісячно свідку грошові кошти для сплати за танці, а періодично для передачі вчительці в рахунок оплати поїздок сина з класом, в тому числі за кордон, проте дати передачі цих сум, як і їх розмір, свідок чітко не підтвердив. Інших доказів на підтвердження здійснених Відповідачем витрат на сина - [PERSON] , які є додатковими у розумінні ст.185 СК України, до матеріалів справи не надано. При цьому судом враховано, що Відповідач щомісячно перераховує на рахунок Позивачки аліменти на сина у розмірі 3 000,00грн., заборгованості по аліментах не має, а наявна переплата (а.с.184-192 т.2). З довідки ДПІ у Шевченківському районі м.Києва за 09.02.2018р. вбачається, що [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, який перебуває на спрощені системі оподаткування та задекларував дохід за: 2016р. - 333 000,00грн.; 2017р. - 59 000,00грн. (а.с. 156 т.2), проте жодних документів, які б підтверджували доходи Відповідача за 2018р. до суду не надано. Щодо доводів Відповідача про те, що він намагався вирішити питання про його участь, як батька, у житті сина шляхом підписання з Позивачкою відповідного договору щодо його участі у вихованні та утриманні дитини, то суд сприймає їх виключно як наміри сторін, а не як доказ наявності певних домовленостей, які ними виконувались, в тому числі в частині додаткових витрат на дитину. Сам Відповідач вказав у відзиві про те, що договорів про окреме проживання, утримання і виховання сина [PERSON] , який після внесення в нього правок Позивачкою був підписаний сторонами 05.04.2016р., не виконувався (а.с.23, а.с.57 т.2.). Щодо підготовленого Відповідачем у вересні 2016р. проекту договору про участь у вихованні та утриманні дитини, то як вказав сам Відповідач і це не заперечувалось стороною Позивача у відповіді на відзив, він так і не був підписаний Позивачкою (а.с.23 т.2, а.с.58 т.2, а с.81 т.2), Підтвердженням того, що сторони не прийшли згоди при вирішення питання участі їх у додаткових витратах на сина - [PERSON] , є й висновок про проведення медіації ГО «Простір Безсуду» від 07.03.2019, з якого вбачається, що сторони не досягли домовленості з даного питання (а.с. 168-170 т.2). З урахуванням всього наведеного вище, в тому числі висновків, викладених у мотивувальній частині рішення Апеляційного суду м.Києва від 25.05.2017р. у справі №761/36131/16-ц, а також визнаних Відповідачем позовних вимог і сплачених ним добровільно грошових коштів на рахунок Позивачки, суд приходить до висновку, що Позивачкою станом на 04.06.2018р. понесені додаткові витрати на сина - [PERSON] , на суму 157 346,10грн., половина з яких підлягала стягненню з Відповідача. Однак, оскільки Відповідач під час розгляду справи здійснив добровільне перерахування на рахунок Позивачки частини грошових коштів, а також судом зарахована сума, сплачена Відповідачем на додаткові витрати на рахунок Позивачки у лютому 2017р., що разом становить загальну суму 11 941,50грн., то з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню сума 66 731,56 грн., з яких: додаткові витрати на заняття дитини бальними танцями - 27 478,46грн.; додаткові витрати на заняття дитини лижним спортом - 3 054,80грн., додаткові витрати; додаткові витрати, пов`язані з поглибленим вивченням іноземної мови (англійської), - 12 988,71грн.; додаткові витрати, пов`язані з вивченням дитиною інформаційно-комунікаційних технологій, - 5 220,00грн.; додаткові витрати, на оплату послуг репетитора з математики, - 3 939,59грн.; додаткові витрати, пов`язані з її відпочинком та подорожуванням разом з шкільними групами, - 14 050,00грн. Відповідно до ст. 14 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial