Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] звернулася до суду зі вказаною заявою, посилаючись на те, що 20 серпня 2009 року помер [PERSON]. Після його смерті залишилася спадщина, у тому числі і право на земельну частку (пай), розміром 3,76 умовних кадастрових гектара у адміністративних межах Сасинівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області. Вона фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON], оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала з ним однією сімєю у с. Меченки Пирятинського району Полтавської області, вул. Урожайна (до перейменування вул. Калініна), 45, хоча і не була зареєстрована. Однак нотаріус у відкритті спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину що до майна померлого відмовила, оскільки не встановлено факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини або факту прийняття спадщини, а тому позивач просить встановити факт її постійного проживання із спадкодавцем [PERSON], який помер 20.08.2009, однією сімєю з 2004 року і на час відкриття спадщини. В судовому засіданні представник заявника заявлені вимоги свого довірителя підтримав та просив їх задовольнити, суду надав пояснення, аналогічні викладеним у заяві. Представник заінтересованої особи заявлені вимоги не визнала, у задоволенні заяви просила відмовити. Суду пояснила, що з 2006 року працювала секретарем Сасинівської сільської ради Пирятинського району. За період її роботи секретарем, заявник не проживала однією сімєю з [PERSON]. Останній проживав один. Заявниця значний період часу з 2004 року по 2009 рік проживала та працювала у м. Києві. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що є сусідами [PERSON] Раніше [PERSON] проживав з сестрою, яка померла у 2004 році. Після смерті сестри почав проживати та вести господарство з [PERSON], яка доглядала його, готувала йому їсти. Чи проживала вона там постійно з ночівлею сказати не можуть, але по селу точилися розмови, що заявниця має стосунки зі старшим від себе на 20 років чоловіком, тобто з [PERSON]. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що з 2000 року проживає [INFO], тобто на одній вулиці з [PERSON] Останній до 2004 року проживав разом із сестрою, яка у 2004 році померла. Після того проживав один. [PERSON] не проживала разом із померлим, хоча приходила до нього, щоб допомогти по господарству, приносила істи. Пояснила, що із заявницею неодноразово зустрічалися у спільних знайомих. У 2008 році у спільних знайомих вони зустрілися із заявницею, яка була зі своїм співмешканцем, з яким проживала у м. Києві, а до цього часу вона була одружена і проживала з чоловіком. Згідно ст.ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. Заслухавши пояснення представника заявника та представника третьої особи, заслухавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом установлено, що 20 серпня 2009 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-КЕ № 143539 від 25 серпня 2009 року (а.с. 5). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, у тому числі і право на земельну частку (пай), розміром 3,76 умовних кадастрових гектара у адміністративних межах Сасинівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області, що підтверджується копією сертифіката на право на земельну частку (пай) серія ПЛ № 0060397 виданого на підставі рішення Пирятинської районної державної адміністрації від 04.12.1996 № 351 (а.с. 6). З метою оформлення спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого 20.08.2009 [PERSON], [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Пирятинського районного нотаріального округу [PERSON], однак нотаріус у відкритті спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину що до майна померлого відмовила, оскільки не встановлено факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та неможливо підтвердити право на спадкування (а.с. 8-9). Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У п. 23 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30\~травня 2008\~року №\~7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» роз'яснено, що якщо постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст.\~29\~ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Норма ч. 6 ст.\~29\~ЦК України передбачає, що фізична особа може мати кілька місць проживання. Закон України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» відповідно Конституції України регулює відносини, пов'язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні. Зокрема, частиною 2 статті 2 Закону передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно довідки\~виконавчого комітету\~Сасинівської сільської\~ради Пирятинського\~району Полтавської\~області №\~825\~від 06.10.2017 [PERSON], народження 01 січня 1931 року, дійсно на час його смерті 20.08.2009 був зареєстрований за адресою: по вул. Урожайна (Калініна), 45 у с. Меченки Пирятинського району Полтавської області один (а.с. 7). Крім того, відповідно до погосподарської книги № 10 на 2006 2010 роки Сасинівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області у житловому будинку у с. Мечники Пирятинського району [PERSON] проживав один (а.с. 36). Також суд критично ставиться до показів свідків [PERSON] та [PERSON], оскільки вони суперечать як письмовим доказам, наявним у матеріалах справи, так і поясненням іншого свідка [PERSON] Таким чином, на факт постійного проживання заявника із померлим [PERSON] однією сімєю на час відкриття спадщини вказують лише свідки [PERSON] та [PERSON], які у судовому засіданні пояснювали, що заявник доглядала померлого, готувала йому їсти, прала одяг та допомагала по господарству, хоча достовірно вказати чи проживали вони однією сімєю і який період часу не вдалося можливим. Щодо наявності спільного бюджету, прав та обовязків між [PERSON] та [PERSON] ніяких пояснень суду не надали. Тобто наявність головних ознак сімї у відносинах між [PERSON] та [PERSON] не підтверджується. Про ознаки проживання однією сімєю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 3.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сімї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних звязках. Обовязковою умовою для визнання їх членами сімї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Навпаки, відповідно до інших доказів, наявних в матеріалах справи, пояснень свідка [PERSON] та представника третьої особи, заявник більшість часу з 2004 по 2009 рік проживала та працювала у м. Києві. Дослідженими у судовому засіданні доказами та поясненнями свідка [PERSON] та представника третьої особи спростовується факт спільного проживання заявника та [PERSON], а тому суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову суд вказує на тому, що позивачем не надано на обґрунтування своїх вимог належних доказів, що є його обовязком. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed