Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

У березні 2017 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів в сумі 95549,90 грн, мотивуючи свої вимоги тим, що 03.11.2016 ним через онлайн-аукціон придбано автомобіль марки «Chevrolet Orlando» 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] , що підтверджується рахунком № [NUMBER] від 03.11.2016. З урахуванням того, що придбаний ним автомобіль знаходився в м.Тугген Швейцарської Конфедерації, йому знадобились послуги із транспортування цього транспортного засобу із місця знаходження до місця його проживання. Для цього ним 19.11.2016 укладено усний договір про надання послуг із відповідачем [PERSON] , згідно якого останній зобов`язувався доставити йому автомобіль в м.Тернопіль, а він у свою чергу зобов`язувався оплатити послуги [PERSON] в сумі 1300 євро. Разом з тим, відповідач свої зобов`язання довгий час не виконував, посилаючись на те, що йому не вистачило коштів для належного виконання взятих ним зобов`язань по доставці автомобіля в м.Тернопіль. У зв`язку із чим, ним 07.02.2017 додатково сплачено [PERSON] грошові кошти в сумі 2000 євро за доставку автомобіля, що стверджується розпискою [PERSON] , згідно якої останній зобов`язувався за рахунок отриманих коштів доставити вищевказаний автомобіль у строк до 18.02.2017 в м. Тернопіль. В іншому випадку відповідач зобов`язувався повернути грошові кошти в сумі 2000 євро в строк до 18.02.2017. Однак, [PERSON] своїх зобов`язань за договором про надання послуг не виконав і у строк, передбачений написаною ним власноручно розпискою від 07.02.2017, автомобіль не доставив, грошові кошти не повернув, чим спричинив йому збитки в загальному розмірі 3300 євро. Позивач [PERSON] та його представник, адвокат Покотило Ю.В., у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на ті ж обставити, та просили суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав і просив у задоволенні позову відмовити, пояснивши, що у першій розписці йшла мова про доставку трьох автомобілів. По другій розписці від дійсно отримав грошові кошти від позивача за доставку в Україну автомобіля. Однак, він захворів, буксируючий автомобіль по дорозі поламався. Тому він, хоча перебував на стаціонарному лікуванні, організував доставку автомобіля у м.Тернопіль у найкоротший строк. Жодних доказів позивачем про організацію ним особисто перевезення його автомобіля та понесення ним будь-яких додаткових витрат не наведено та нічим не підтверджено. Фактично умови договору розписки від 07.02.2017 ним виконанні. Стосовно розписки в отриманні ним 19 листопада 2016 року 1300 євро за доставку автомобілів зазначає, що дана розписка будь-якої прив`язки до договору-розписки від 07.02.2017 немає, так як взагалі немає будь-якої прив`язки до кредитора [PERSON] , а тому він просить в позові [PERSON] до нього відмовити. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі: Ухвалою Збаразького районного суду від 16 березня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду (а.с.21). 07 вересня 2017 року в судовому засіданні представник відповідача адвокат Радосюк В.П. подав заяву про допит у даній справі свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.48, 51). 30 жовтня 2017 року представник відповідача адвокат Радосюк В.П. заявив клопотання про сприяння в отриманні довідки із Збаразької ЦРЛ про надання витягу з амбулаторної карточки [PERSON] для підтвердження перебування його на стаціонарному лікуванні з 20.02.2017 по 13.03.2017 (а.с. 63, 70). 19 січня 2018 року на адресу суду від позивача [PERSON] надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій він просить розгляд даної справи провести за правилами спрощеного провадження із повідомленням (викликом) сторін та постановити рішення, згідно з яким: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 3300 (три тисячі триста) євро, що станом на 15.01.2018 є еквівалентно 114295, 22 (сто чотирнадцять тисяч двісті дев`яносто п`ять грн. 22 коп) та стягнути судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1142, 95 грн. та оплатою вартості витрат на правничу допомогу в розмірі 16000 грн (а.с.75-84). 26 лютого 2018 року та 05 березня 2018 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшли заяви про привід свідка [PERSON] і, у відповідності до ст.147 ЦПК України, винести ухвалу про привід його до суду у даній справі (а.с.90, 91). 26 лютого 2018 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшло заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження посилаючись на те, що позовна заява подана [PERSON] про стягнення з нього грошових коштів від 06.03.2017 з урахуванням п.9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України від 03.10.2017 введеного в дію 15.12.2017 не містить вищевказаної вимоги та протирічить п.5 ч.3 ст.274 ЦПК України: обсяг та характер доказів у справі є значним - судом прийнято рішення про виклик в судове засідання свідка [PERSON] , а тому залишити без розгляду заяву позивача без задоволення та продовжити розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с.92-99). 03 квітня 2018 року ухвалою Збаразького районного суду ухвалено прийняти заяву від 19.01.2018 позивача [PERSON] про збільшення позовних вимог у даній справі (а.с.75-76) та продовжити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, передбаченого Цивільним процесуальним кодексом України, в новій редакції від 03 жовтня 2017 року, зі стадії підготовчого провадження (а.с.105). 04 травня 2018 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому він зазначає, що даний позов не визнає повністю, оскільки розпискою від 07.02.2017 він зобов`язувався в строк до 18.02.2017 року доставити автомобіль марки «Шевроле Орландо», 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] за адресою м.Тернопіль вул.Збаразьке Кільце №3. За дану послугу ним отримано 2000 євро. В іншому випадку він би мав повернути вищевказані кошти. Так як він перебував на стаціонарному лікуванні в обласній фізіотерапевтичні лікарні «Більче-Золоте», що потягло за собою затримку виконання домовленості між ним та позивачем [PERSON] в строк до 18.02.2017. Однак, ним було організовано доставку вказаного автомобіля водієм [PERSON] автомобілем його матері [PERSON] , яким він правомірно користувався. Жодних доказів позивачем про організацію ним особисто перевезення його автомобіля та понесення ним будь-яких додаткових витрат не наведено та нічим не підтверджено. Фактично умови договору розписки від 07.02.2017 ним виконанні. Стосовно розписки в отриманні ним 19 листопада 2016 року 1300 євро за доставку автомобілів зазначає, що дана розписка будь-якої прив`язки до договору-розписки від 07.02.2017 немає, так як взагалі немає будь-якої прив`язки до кредитора [PERSON] .. На підставі наведеного просить в позові [PERSON] до нього відмовити (а.с.113-119). 10 травня 2018 року від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшла заява, в якій просить викликати і допитати в якості свідка по вищевказаній справі, який дасть покази по суті даної справи [PERSON] (а.с.120). 24 травня 2018 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про забезпечення судових витрат, в якому він просить постановити ухвалу, якою зобов`язати позивача [PERSON] внести на депозитний рахунок Збаразького районного суду Тернопільської області 8000 гривень його судових витрат, пов`язаних з розглядом справи (оплата правової допомоги) (а.с.127). 25 травня 2018 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій він просить викликати і допитати свідка по вищевказаній справі, який дасть покази по суті даної справи, а саме підтвердить дату перевезення автомобіля, маршрут перевезення, чиїм автомобілем здійснювалось перевезення та неоплату [PERSON] [PERSON] будь-яких коштів за перевезення - [PERSON] (а.с.128). Ухвалою Збаразького районного суду від 05 листопада 2018 року у задоволенні клопотання [PERSON] про забезпечення судових витрат у даній справі відмовлено (а.с.144). Ухвалою Збаразького районного суду від 05 листопада 2018 року клопотання відповідача [PERSON] про виклик свідка задоволено та ухвалено у судове засідання викликати свідка [PERSON] (а.с.148). 23 листопада 2018 року від відповідача [PERSON] на адресу суду надійшло клопотання про витребування із слідчого відділу Тернопільського ВП ГУНП України в Тернопільській області підсумкового документа закінчення кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за №12016210010004209 від 23 грудня 2016 року (а.с.150-152). Ухвалою Збаразького районного суду від 23 листопада 2018 року клопотання відповідача [PERSON] про витребування доказів задоволено та зобов`язано Cлідчий відділ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області направити, у строк протягом п`яти днів з дня отримання даної ухвали, безпосередньо до канцелярії Збаразького районного суду Тернопільської області підсумковий документ про закінчення кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №12016210010004209 від 23 грудня 2016 року (а.с.156). 06 грудня 2018 року на виконання ухвали Збаразького районного суду Тернопільської області від 23 листопада 2018 року від слідчого відділу Тернопільського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області на адресу суду надійшла копія постанови про закриття кримінального провадження від 14 квітня 2018 року з якої вбачається, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016210010004209 від 23 грудня 2016 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, оскільки в ході досудового розслідування не здобуто достатньо доказів, які б вказували на вчинення злочину, передбаченого ст.190 КК України (а.с.159-161). 22 січня 2019 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій він просить долучити до матеріалів справи копію постанови слідчого СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області від 14 квітня 2018 року про закриття кримінального провадження, копію свідоцтва державної реєстрації ФОП та довідку СТО (а.с.164-168), яка судом 29.01.2019 задоволена (а.с.169-170). 29 січня 2019 року проведено підготовче засідання і справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Збаразького районного суду від 29 серпня 2019 року до свідка [PERSON] , застосовано привід через органи Національної поліції (а.с.197). Ухвалою Збаразького районного суду від 22 жовтня 2019 року до свідка [PERSON] повторно застосовано привід через органи Національної поліції (а.с.202). Ухвалою Збаразького районного суду від 12 грудня 2019 року до свідка [PERSON] повторно застосовано привід через органи Національної поліції (а.с.213). Заслухавши сторони і їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши здобуті в судовому засіданні докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Так, судом встановлено, що предметом судового спору є стягнення з відповідача [PERSON] в користь позивача [PERSON] збитків в сумі 3300 Євро, спричинених внаслідок неналежного виконання відповідачем обов`язків за договором, укладеним 19.11.2016, про надання послуг на доставку у м.Тернопіль відповідачем транспортного засобу марки «Chevrolet Orlando» 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] . Суд неодноразово роз`яснював сторонам та їх представникам, що обставини справи мають бути підтверджені належними та допустимими доказами. Також суд вжив всіх дозволених чинним законодавством заходів для повного і об`єктивного розгляду справи, роз`яснював сторонам та їх представникам, що наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги позивача, заперечення відповідача, мають бути доведені належними та допустимими доказами. Крім того, суд неодноразово сприяв сторонам у наданні додаткових доказів, шляхом задоволення їх клопотань та надавав терміни для представлення доказів, у зв`язку із чим неодноразово відкладався розгляд справи. Суд не може вказувати сторонам, які докази необхідно надати суду для підтвердження своїх вимог та з власної ініціативи витребувати докази, оскільки згідно із вимогами ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона по справі повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані у відповідності до закону, а належними - якщо вони містять інформацію щодо предмета доказування. Враховуючи те, що обов`язок щодо доказування покладається на сторони, суд вважає, що вказану справу слід вирішувати на підставі наявних доказів. Так, судом встановлено, що 07 лютого 2017 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 2000 Євро, за рахунок яких зобов`язався у строк до 18.02.2017 доставити автомобіль «Шевроле Орландо», 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] , за адресою м.Тернопіль вул.Збаразьке кільце, №3. В іншому випадку зобов`язався повернути вищевказані грошові кошти в сумі 2000 Євро до 18.02.2017, що сторонами не оспорюється і підтверджується написаною відповідачем власноручно розпискою (а.с.14). 26.02.2017 автомобіль марки «Шевроле Орландо», 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] , доставлено [PERSON] та [PERSON] за адресою м.Тернопіль вул.Збаразьке кільце, №3, і отримано позивачем [PERSON] , дані обставини сторонами не оспорюються і підтверджуються копією вантажно-митної декларації від 26.02.2017, показами допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] та відповідача [PERSON] .. Так, допитаний в судовому засіданні, як свідок, [PERSON] пояснив, що в лютому 2017 року [PERSON] попросив його перевезти з Польщі в Україну автомобіль «Шевроле Орландо», оскільки останій захворів. Він погодився і як водій поїхав з [PERSON] автомобілем матері [PERSON] до Польщі, звідки вони доставили автомобіль «Шевроле Орландо» в м.Тернопіль на вул.Збаразьке кільце, №3, і передали його [PERSON] .. В судовому засіданні допитаний, як свідок, [PERSON] пояснив, що в лютому 2017 року [PERSON] , за день перед виїздом, видав йому доручення на автомобіль «Шевроле Орландо» і він з водієм поїхав у Польщу. Там автомобіль «Шевроле Орландо» погрузили на лавету і перевезли в Україну. На кордоні стояли довго і доставили автомобіль «Шевроле Орландо» в м.Тернопіль та передали його [PERSON] .. Відповідач [PERSON] , допитаний у судовому засіданні як свідок, в порядку ст.234 ЦПК України, пояснив, що дійсно він 07 лютого 2017 року написав розписку і отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 2000 Євро, за рахунок яких зобов`язався у строк до 18.02.2017 доставити автомобіль «Шевроле Орландо», 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] , за адресою м.Тернопіль вул.Збаразьке кільце, №3. При доставці даного автомобіля він захворів і біля кордону з Польщею вийшла з ладу лавета, якою він доставляв цей автомобіль. Приїхавши в Україну він відправився на лікування. Однак, ним було організовано в найкоротший строк доставку вказаного автомобіля «Шевроле Орландо», водієм [PERSON] , автомобілем його матері [PERSON] , яким він правомірно користувався. Таким чином, доставлено даний автомобіль «Шевроле Орландо» в Україну і 26.02.2017 передано [PERSON] цей автомобіль. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Згідно пункту 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України). Згідно частини першої та другої статті 5 ЦК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року в справі №320/2233/18 (провадження №61-2279св19) вказано, що «не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Водночас і посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені в позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку з цим суд, з`ясувавши в розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини». Відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України. З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності. Аналіз цивільного законодавства свідчить, що перекваліфікація відповідного договору може мати місце, зокрема, при: (а) недійсності договору (зокрема, удаваності договору); (б) тлумаченні змісту договору. Перекваліфікація договору можлива тільки в тих випадках, коли вона відбувається в межах спору, що стосується такого договору. Саме такий висновок зумовлений тим, що по своїй суті перекваліфікація направлена на з`ясування справжньої волі сторін договору, який перекваліфіковується в інший. А це, відповідно, можливо зробити тільки в рамках спору щодо такого договору. За договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу (частина перша статті 929 ЦК України). Згідно статті 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» експедитор (транспортний експедитор) - це суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування. Аналіз вказаного визначення свідчить, що експедитором може бути суб`єкт господарювання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі статті 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). За договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента (частина перша статті 1011 ЦК України). У частині першій статті 1021 ЦК України передбачено, що комісіонер відповідає перед комітентом за втрату, недостачу або пошкодження майна комітента. Тлумачення статтей 22, 614, 623 ЦК України свідчить, що презумпція вини особи має бути спростована тільки за умови, якщо буде встановлено, що саме внаслідок дій або бездіяльності конкретної особи завдано збитків. Тому тільки за умови встановлення конкретної особи, яка завдала збитків, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність збитків та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. При кваліфікації відносин сторін між позивачем та відповідачем у даній справі суд враховує, що експедитором за договором транспортного експедирування може бути тільки суб`єкт господарювання. В справі встановлено, що відповідач не є суб`єктом господарювання, про що позивач та відповідач надали суду докази про те, що відповідач з 23.01.2015 припинив підприємницьку діялність. При цьому, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справа №607/11746/17. Розписку від 19.11.2016 про отримання [PERSON] 1300 Є суд оцінює критично, оскільки в ній не зазнаначено у кого [PERSON] взяв грошові кошти (а.с.13). Установлені судом факти, зміст розписки від 07 лютого 2017 року та тлумачення її змісту (зокрема, з урахуванням намірів сторін, які вони виражали при вчиненні правочину) дозволяють зробити висновок про те, що між [PERSON] (комісіонер) та [PERSON] (комітент) укладено договір комісії на вчинення правочинів по доставці автомобіля «Шевроле Орландо», 2011 року випуску, номер кузова [NUMBER] з території Швецарської Конфедерації в Україну за адресою м.Тернопіль вул.Збаразьке кільце, №3 (а.с.14). Комісіонер виконав зобов`язання і не допустив втрату майна комітента. Комітент не довів, що йому були спричиненні збитки за даним договором. За таких обставин, у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Доказів того, що відповідач не виконав свого зобов`язання за вказаним договором щодо оплати, перевезення та доставки на територію України легкового автомобіля, який знаходився у Швейцарській конфедерації, позивачем суду не подано і судом, під час розгляду справи, не здобуто. У постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року в справі №753/6519/19 (провадження №61-2279св19) вказано, що позивачами не було надано доказів на підтвердження вартості пошкодженого дитячого візочка, а тому позовні вимоги у частині стягнення матеріальної шкоди не можуть бути визнані обґрунтованими. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а тому товарний чек на підтвердження вартості придбаної позивачами нової дитячої коляски не є достовірним доказом вартості пошкодженого майна. Разом з тим, у даній справі позивачем [PERSON] не надано жодного доказу спричинення йому відповідачем [PERSON] збитків. Відповідно до вимог ч.2 ст.22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Не заслуговує на увагу посилання позивача про те, що відповідач спричинив йому збитки в загальному розмірі 3300 Євро у вказаних правовідносинах, оскільки позивач не зазначив і не довів у судовому засіданні, які саме збитки йому спричиненні. Так відповідач автомобіль позивачу доставив, що позивачем не заперечується. Ніяких претензій до відповідача при отриманні автомобіля позивач не виставляв. В будь-якому випадку позивачем не зазначено і не доведено спричинення йому відповідачем збитків. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги те, що позивачем [PERSON] та його представником адвокатом Покотилом Ю.В. не доведені у судовому засіданні обставини, на які посилається [PERSON] , як на підставу своїх вимог, та судом не здобуто об`єктивних доказів переконливого характеру, які б свідчили про те, що відповідач [PERSON] спричинив збитки [PERSON] , а тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів слід відмовити. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed