Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), згідно з яким просила суд стягнути з останньої на її користь збитки по утриманню майна у розмірі 94 359,19 грн. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що відповідач є власником 2/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує на те, що, будучи співвласником вказаної квартири, за період з липня 2009 року по жовтень 2018 року сплатила 112 287,37 грн., за комунальні послуги та послуги по утриманню прибудинкової території, а за період з листопада 2018 року по березень 2021 року сплатила 29 251,41 грн. Оскільки відповідач не виконує свій обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, то, відповідно, позивач має право вимагати від відповідача, яка є співвласником квартири, відшкодування цих витрат. Ухвалою від 26.07.2021 відкрито провадження у справі за вказаним позовом, а розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. 06.10.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у відповідності до якого остання заперечує щодо задоволення позовних вимог, зазначає про пропуск позивачем позовної давності та відсутність в матеріалах справи доказів, які б вказували на те, що відповідач проживала у квартирі за адресою: [ADDRESS] , та користувалася послугами водовідведення, водопостачання, споживання електроенергії та вивозу сміття. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що сторони є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] . Вказане вбачається з рішення Апеляційного суду м. Києва від 04.03.2008 у справі №2-386/2007, відповідно до якого позивач є власником 1/3 частини квартири, Інформаційної довідки від 24.02.2021 КВ-2021 №6070 КП КМДА «Київське міське БТІ» та Інформаційної довідки від 23.02.2021, відповідно до якої вбачається, що відповідач є власником 2/3 частини квартири. Так, за приписами статей 319, 322 ЦК України, власність зобов`язує, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. За нормою статті 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними зі спільним майном. Обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку і прибудинкової території випливає і з положень статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», статей 151, 162 Житлового кодексу Української РСР та Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 №572. Відповідно до ч. 1 ст. 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Однак, згідно з Довідкою, виданою ПП «Східний масив» №б/н від 27.09.2021, відповідач з 29.10.1974 зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №725/3790/16-ц, тлумачення статті 360 Цивільного кодексу України свідчить що управління, утримання та збереження спільного майна не охоплює собою житлово-комунальні послуги. Це зумовлено тим, що житлово-комунальні послуги надаються на підставі договору про надання таких послуг. Більше того, житлово-комунальні послуги надаються не квартирі, як об`єкту права власності, а певному суб`єкту - власнику (співвласнику, наймачу, суб`єкту сервітуту тощо) квартири, який проживає в квартирі. По своїй суті надання житлово-комунальних послуг направлене на задоволення потреб власника (співвласника, наймача, суб`єкта сервітуту тощо) квартири і споживаються саме відповідним суб`єктом, а не для управління, утримання та збереження квартири, що перебуває в спільній частковій власності. Беручи до уваги те, що Верховним Судом у зазначеній постанові надано тлумачення положенням ст. 360 ЦПК України, суд має враховувати такі висновки під час розгляду даної справи. Таким чином, позивачем не доведено, що у зазначений у позовній заяві період відповідач споживала послуги, а отже, не доведено і право вимагати від відповідача сплати частини вартості цих послуг. За загальним правилом, встановленим ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, окрім іншого, письмовими доказами. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed