Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом у якому просив визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті [PERSON], яка померла [INFO], а саме: на ? частину житлового будинку [ADDRESS] Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що [INFO] померла [PERSON] За життя остання склала заповіт згідно якого все майно заповідала: [PERSON] - ? частину майна, [PERSON] - 1/6 частину майна, [PERSON] - 1/6 частину майна та [PERSON] 1/6 частину майна. 9 липня 2014 року він звернувся до Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області з заявою про прийняття спадщини за заповітом. Однак, того ж дня, державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, згідно якої позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки [PERSON] на час відкриття спадщини постійно разом із спадкодавцем не проживав, протягом строку встановленого ЦК України відповідну заяву про прийняття спадщини за заповітом в нотаріальну контору не подавав та письмова згода інших спадкоємців, які прийняли спадщину, щодо прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори не надходила. Позивач зазначає, що він постійно проживав зі спадкодавцем і на даний час мешкає у спадковому будинку, сплачує комунальні послуги і доглядає за будинком, тому є всі підстави вважати, що він прийняв спадщину, так як на протязі шести місяців не заявив про відмову від спадщини. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив про його задоволення з викладених у ньому підстав. Представник відповідача в судове засідання не прибув, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. За таких обставин, з урахуванням думки позивача суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. У судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], актовий запис від [INFO] за № 13 (а.с.6). 27 грудня 1993 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого своє майно заповідала: [PERSON] - ? його частину, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/6 частину майна. Заповіт не змінений та не скасований (а.с. 7). 9 липня 2014 року державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, згідно якої позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки [PERSON] на час відкриття спадщини постійно разом із спадкодавцем не проживав, протягом строку встановленого ЦК України відповідну заяву про прийняття спадщини за заповітом в нотаріальну контору не подавав та письмова згода інших спадкоємців, які прийняли спадщину, щодо прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори не надходила (а.с. 8-9). Згідно акту про місце проживання від 4 серпня 2014 року, складеного депутатом Хотянівської сільської ради, [PERSON] з 1994 року по теперішній час постійно проживає в [ADDRESS] (а.с. 15). Відповідно до довідки від 4 серпня 2014 року № 465, виданої Хотянівською сільською радою Вишгородського району Київської області, [PERSON] належав житловий будинок, який знаходиться за адресою с. Осещина, вул. Лугова, 12. Правовстановлюючі документи на житловий будинок - відсутні (а.с.17). З огляду на встановлені обставини судом зазначається наступне. Відповідно до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Так, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Позивач зазначав про те, що він постійно проживав у будинку, який належав померлій та знаходиться по [ADDRESS], про що додав акт депутата Хотяніської сільської ради. Однак, статтею 6 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що, у тому числі, громадяни України, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Не дивлячись на зазначене, в супереч вимогам статті 60 ЦПК України, позивачем не надано належних доказів про те, що він проживав за названою адресою. Законом України «про статус депутатів місцевих рад» визначено обсяг правосуб'єктності депутатів органів місцевого самоврядування. Права на складання актів для встановлення чи підтвердження будь-яких юридичних фактів, у тому числі, що до місця проживання особи - їм Законом не надано. В той же час, відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Крім того, відповідно до частини 2 статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу ). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно частини 1 статті 1286 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Тому, суд приходить до висновку, що правові підстави стверджувати про те, що позивач прийняв спадщину - відсутні, а вимоги закону про звернення до нотаріуса із відповідною заявою ним не виконані. Відповідно до статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Разом з тим, відповідно до статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин по справі, суд приходить до висновку про відсутність підстав для прийняття судом рішення про задоволення позову про визнання права власності на частину спадкового майна за позивачем. Однак, суд роз'яснює позивачеві [PERSON] про наявність у нього права на звернення до суду із позовом про визначення йому додаткового строку, для подання ним заяви про прийняття спадщини у встановленому законом порядку.

Outcome: dismissed