Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

У березні 2012 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позов обґрунтований тим, що 15.10.2000 у виконкомі Войнашівської сільської ради Барського району Вінницької області позивач та відповідач уклали шлюб. У період шлюбу сторони у справі придбали 04.09.2003 житловий будинок А з колодязем 1, що розташований по [ADDRESS], та дві земельні ділянки загальною площею 0,2591 га, що розташовані за тією ж адресою. Крім цього, у червні 2009 року відповідачем [PERSON] було придбано автомобіль «GW Hover Super Luxury CBU», державний номер [NUMBER], а також автомобіль ВАЗ 21093, державний номер [NUMBER], та автомобільний причеп. У 2012 році шлюб між сторонами розірвано, оскільки між сторонами відсутня згода на поділ спільного сумісного майна подружжя, то позивач вимушена звертатися до суду з даним позовом. У ході судового розгляду позивач подала заяву про збільшення позовних вимог та просила узаконити самочинно збудовані: прибудову а, хлів Б, підвал Б1, гараж В, що розташовані по [ADDRESS], та провести поділ даного майна. У ході судового розгляду позивач подала заяву, у якій просила залишити без розгляду її позовні вимоги про узаконення самочинно збудованих будівель та споруд та про поділ автомобілю ВАЗ 21093, державний номер [NUMBER], причепу. Суд розцінює вказану заяву як заяву про зменшення позовних вимог. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги з підстав, що викладені у позовній заяві та просила задовольнити позовні вимоги з урахуванням заяви про залишення без розгляду частини позовних вимог. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діє на підставі ордеру серії ВН №029394 та витягу з договору про надання правової допомоги (том 2 а.с. 38, 39), позовні вимоги [PERSON] підтримала з підстав, що викладені у позовній заяві, з урахуванням заяви про залишення без розгляду позовних вимог про узаконення самочинно збудованих будівель та споруд та про поділ причепу, автомобіля ВАЗ 21093, державний номер [NUMBER], просила визнати за позивачем право власності на ? частину житлового будинку, двох земельних ділянок, що розташовані по [ADDRESS], та ? частину автомобіля «GW Hover Super Luxury CBU», державний номер [NUMBER]. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Подав до суду заяву, у якій причиною власної неявки вказав те, що його представник [PERSON] не може з'явитися у судове засідання у зв'язку з зайнятістю у іншому судовому процесі у ВССУ (том 2 а.с. 56). У якості доказу до заяви долучено копію повідомлення, адресованого захиснику [PERSON], про призначення до розгляду кримінального провадження (том 2 а.с. 57, 586). Дану заяву до суду було подано представником відповідача [PERSON] [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 03.06.2014 (том 2 а.с. 41, 59, 60). Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] заперечили проти відкладення розгляду справи. Вказали, що повідомлення ВССУ не є повісткою про виклик, тобто явка [PERSON] до ВССУ не є обов'язковою, крім того, не надано доказів того, що представник відповідача дійсно поїхав до ВССУ. Поряд з цим, без жодної причини не з'явився у судове засідання сам відповідач, який повинен був з'явитися. Також представник позивача [PERSON] звернула увагу суду, що це вже четверта поспіль неявка відповідача та його представника, крім того, відповідно до довіреності відповідач також уповноважив бути своїм представником з усіма правами [PERSON], яка теж не з'явилася у судове засідання та не повідомила про наявність причин неявки. Таким чином, позивач [PERSON] та її представник [PERSON] наполягали на розгляді справи у відсутності відповідача та його представників та не заперечили проти заочного розгляду справи. Представник відповідача Войнашівської сільської ради Барського району Вінницької області подав заяву про розгляд справи у його відсутності (том 1 а.с. 143, том 2 а.с. 28). Вирішуючи питання про можливість розгляду справи у відсутності відповідача [PERSON] та його представника [PERSON], суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідач [PERSON] належним чином був повідомлений про призначення судового засідання на 24.07.2014 09.00 год., що підтверджується відміткою у розписці (том 2 а.с. 52), заяву про розгляд справи у його відсутності не подав. Так само про день, час та місце судового засідання був повідомлений представник відповідача-позивача [PERSON] (том 2 а.с. 53). Крім того, відповідач [PERSON] не з'явився у судове засідання 14.07.2014, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином (том 2 а.с. 45), так само і представник відповідача був належним чином повідомлений про судове засідання та у судове засідання не з'явився (том 2 а.с. 48). Поряд з цим: - судове засідання 27.05.2014 було відкладено за заявами відповідача [PERSON] у зв'язку з його хворобою з 23.05.2014 по 27.05.2014 (том 2 а.с. 29, 30) та його представника [PERSON] у зв'язку з зайнятістю у іншому процесі (том 2 а.с. 31, 32); - судове засідання 03.06.2014 було відкладено за заявою відповідача [PERSON] у зв'язку з його хворобою з 30.05.2014 по 03.06.2014 (том 2 а.с. 40, 42), представники відповідача у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. При цьому оригіналів листків непрацездатності суду для огляду надано не було. Таким чином, на підставі викладеного, оскільки наведена вище норма цивільного процесуального законодавства є імперативною, то суд дійшов висновку, що не має у даному випадку повноважень зважувати поважність чи не поважність причини неявки представника відповідача, ураховуючи те, що відповідач не повідомив про причину своєї неявки, крім того, ураховуючи те, що дана цивільна справа знаходиться у провадженні суду понад 2 роки, суд на підставі положень ч. 4 ст. 169 ЦПК України та ч. 1 ст. 224 ЦПК України, ухвалив провести розгляд справи на підставі наявних у ній даних та доказів, оскільки позивач не заперечувала проти такого розгляду справи. Відповідно до письмових заперечень відповідача [PERSON] останній вважає, що підстави для узаконення самочинно збудованих будівель та споруд відсутні. Крім того, у власності відповідача немає автомобілів ВАЗ 21093, державний номер [NUMBER], та «GW Hover Super Luxury CBU», державний номер [NUMBER], про що, як вказує відповідач, відомо позивачу, тому дане майно не може підлягати поділу. Разом з тим, відповідач вказує, що з метою придбання автомобіля «GW Hover Super Luxury CBU» він позичив у [PERSON] 25000 дол. США, зазначив, що станом на 31.05.2012 позика частково у сумі 17500 дол. США погашена, тому вважає, що залишок суми - 17500 дол. США теж підлягає поділу (том 1 а.с. 62-63). До початку розгляду справи по суті відповідачем [PERSON] було подано зустрічну позовну заяву до [PERSON] про поділ спільного майна. Ухвалою Барського районного суду Винницької області від 24.07.2014 зустрічну позовну заяву було залишено без розгляду. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до даних копії свідоцтва про одруження сторони зареєстрували шлюб 15.10.2000 у виконавчому комітеті Войнашівської сільської ради Барського району Вінницької області (том 1 а.с. 46). Відповідно до даних копії договору купівлі-продажу 04.09.2003 [PERSON] придбав житловий будинок, зазначений на плані літерою «А», загальною площею 93,7 м2, житловою площею 72,6 м2, з належним до нього колодязем « 1», що розташований по [ADDRESS], договір посвідчено приватним нотаріусом Барського районного нотаріального округу, зареєстровано у реєстрі №2253 (том 1 а.с. 10). Крім того, договір зареєстровано у КП «Барське бюро технічної інвентаризації» за №102 у книзі 1 (том 1 а.с. 47). 11.01.2012 на придбаний житловий будинок КП «Барське бюро технічної інвентаризації» [PERSON] було видано технічний паспорт (том 1 а.с. 49-51). Відповідно до даних копії договору купівлі-продажу 04.09.2003 [PERSON] придбав земельну ділянку площею 0,2591 га, що розташована по [ADDRESS], договір посвідчено приватним нотаріусом Барського районного нотаріального округу, зареєстровано у реєстрі №2254 (том 1 а.с. 14). На підставі вказаного договору купівлі-продажу 10.11.2003 на ім'я [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН №022391 площею 0,0091 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована по [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 0520280605:01:010:0001 (том 1 а.с. 15), та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВН №022390 площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована по [ADDRESS] 0520280605:01:010:0002 (том 1 а.с. 16). Відповідно до даних повідомлення Жмеринського ВРЕР від 31.12.2011 №1169 за [PERSON] зареєстровано автомобіль ВАЗ 21093, державний номер [NUMBER], причеп, державний номер [NUMBER], та автомобіль «GW», державний номер [NUMBER] (том 1 а.с. 20). Відповідно до даних довідки від 22.12.2011 №2676 Войнашівської сільської ради [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], до складу її сім'ї входять чоловік - [PERSON] та син - [PERSON] Сім'я користується земельною ділянкою площею 0,2591 га (том 1 а.с. 22). Відповідно до даних видаткової накладної №РН-0000341 від 18.06.2009 [PERSON] за 145750,00 грн придбав автомобіль «GW Hover Super Luxury CBU», двигун [NUMBER], кузов [NUMBER] (том 1 а.с. 24). Відповідно до даних рішення Барського районного суду Вінницької області від 06.06.2012 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, рішення Барського районного суду Вінницької області набрало законної сили на підставі ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 02.07.2012 (том 1 а.с. 96-97). Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю, що діяв на момент придбання житлового будинку та видачі державних актів на право власності на земельні ділянки, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю, у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. На час придбання автомобіля «GW Hover Super Luxury CBU», державний номер [NUMBER], та розірвання шлюбу правовідносини між сторонами регулювалися положеннями Сімейного кодексу України (що набрав чинності з 01.01.2004). Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З огляду на вказані положення закону, суд дійшов висновку, що житловий будинок, зазначений на плані літерою «А», загальною площею 93,7 м2, житловою площею 72,6 м2, з належним до нього колодязем « 1», що розташований по [ADDRESS], земельна ділянка площею 0,0091 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер 0520280605:01:010:0001), та земельна ділянка площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер 0520280605:01:010:0002), що розташовані по [ADDRESS], а також автомобіль «GW Hover Super Luxury CBU», двигун [NUMBER], кузов [NUMBER], державний номер [NUMBER], є спільною сумісною власністю колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON], тому позов [PERSON] у частині визнання права власності на ? частину вказаного майна є обгрунтованим та підлягає задоволенню. Одночасно слід зазначити, що суд не приймає заперечення відповідача [PERSON] про відсутність у його власності автомобіля «GW Hover Super Luxury CBU», державний номер [NUMBER], як підставу для відмови у позові [PERSON] у цій частині з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ураховуючи те, що відповідачем не було надано доказів того, що він розпорядився спільною сумісною власністю подружжя автомобілем «GW Hover Super Luxury CBU», державний номер [NUMBER], за згодою позивача, суд дійшов висновку, що даний автомобіль підлягає поділу. Суд також не приймає твердження відповідача про отримання ним позики та часткового її повернення, оскільки, по перше, це обставини зустрічного позову, який судом залишено без розгляду; по друге, пояснення відповідача мають суттєву арифметичну помилку. Так, відповідач вказує, що отримав у позику 25000 дол. США, з яких повернув 17500 дол. США, тому інша частина 17500 дол. США підлягає поділу як залишок боргу, однак, у сумі повернута частина та залишок боргу, з пояснень відповідача, складає 35000 дол. США, а не 25000 дол. США. Разом з тим, слід зазначити, що за клопотанням позивача у справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої було поставлено питання про визначення дійсної вартості житлового будинку, земельних ділянок та можливі варіанти їх поділу. Однак, у зв'язку з відсутністю оплати за проведення експертизи ухвалу суду було повернуто без виконання. Таким чином, оскільки суд позбавлений можливості без спеціальних знань поділити спільне сумісне майно у натурі, то вважає за можливе визнати за позивачем право власності на ? частину майна, про яке заявлено у позовних вимогах з урахуванням зменшення позовних вимог, без його реального поділу і залишити майно у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що документально підтверджені судові витрати позивача складаються з: - судового збору за подання до суду позовної заяви 2004,58 грн (том 1 а.с. 1, 39); - судового збору за звернення до суду з заявою про витребування доказів 110,00 грн (том 1 а.с. 58); - витрат на правову допомогу 1700 грн (том 1 а.с. 11-13). Однак, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 80 ЦПК України, ціна позову у позовах про визнання права власності на майно або його витребування визначається вартістю майна. Відповідно до даних доказів, що знаходяться у матеріалах справи, ціна позову за вимогами [PERSON], з урахуванням зменшення позовних вимог, становить 135246,00 грн. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», розмір судового збору за подання заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Відтак, розмір судового збору за звернення до суду з позовом про поділ спільного майна мав становити 1352,46 грн. Оскільки позивачем було сплачено судовий збір у більшому розмірі, то відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» позивачу слід повернути судовий збір, у розмірі 652,12 грн. Таким чином, відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача з відповідача слід стягнути судові витрати, у розмірі 3162,46 грн (1352,46 грн + 110,00 грн +1700 грн). На підставі викладеного,

Outcome: approved