Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приват Банк» (далі ПАТ КБ «Приват Банк») звернулося до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказувало, що відповідно до укладеного договору №б/н від 25.02.2008 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. При цьому, зазначало, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір, при укладенні якого сторони керувались положеннями ст. 634 ЦК України. Окрім того, відповідно до Умовами та Правил надання банківських послуг позичальник зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками, оплачувати комісії, слідкувати за витратами платіжного ліміту з метою уникнення Овердрафту. Крім того, умовами передбачено, що у разі порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити штраф 500 грн. + 5% від суми позову, також, умовами договору передбачено сплату підвищених відсотків. Разом з тим, відповідач у порушення умов укладеного договору, належним чином своїх зобовязань за договором не виконала, у звязку з чим у неї станом на 02.08.2015 року утворилась заборгованість в розмірі 51 282,88 грн., яка складається з наступного: 5000 грн. заборгованості за кредитом; 30 357,88 грн. заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом; 15 925 заборгованості по пені та комісії. Також вказував на те, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11 грудня 2013 року з відповідача на користь банку було стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 39 634,60 грн. та таким чином, з урахуванням сум, стягнутих вказаним рішенням суду, заборгованість відповідача перед позивачем становить 12 730,69 грн., в тому числі штраф 500 грн. фіксована частина та 582,41 грн. процентна складова. Посилаючись на вказане, а також норми матеріального права та умови кредитного договору, просив позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь банку вище вказану заборгованість та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не зявився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Крім того, дана справа слухалась у відсутності відповідача, яка не зявилась в судове засідання незважаючи на те, що належним чином була повідомлена судом про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення в засобах масової інформації, про причини своєї неявки суду не повідомила і не подала заяви про відкладення розгляду справи. Так, відповідно до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд ураховуючи те, що представник позивача не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. При цьому, ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Так, ч.ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України визначено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Як убачається з матеріалів справи, відповідно до заяви позичальника № б/н від 25.02.2008 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а/с 12). Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Частиною 1 ст. 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Так, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, підписавши заяву про відкриття карткового рахунку, відповідач погодився з умовами і правилами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою, тим самим, уклав договір та отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. За таких обставин, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли кредитно-договірні відносини. Зокрема, відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Як вбачається зі змісту п. 9.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, якщо протягом цього терміну жодна зі стороні не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Відповідно до п. 6.5, п. 6.6 Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У разі невиконання зобовязань за договором на вимогу банку позичальник зобовязаний виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку. При цьому, як убачається з розрахунку заборгованості, відповідач належним чином своїх зобовязань за договором не виконувала, внаслідок чого за н нею станом на 02.08.2015 року рахується заборгованість в розмірі 51282,88 грн., яка складається з: 5000 грн. заборгованості за кредитом; 30357,88 грн. заборгованості по сплаті процентам за користування кредитом; 15925 заборгованості по пені та комісії (а/с 7-11). Крім того, як убачається з матеріалів справи, заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 11.12.2013 року з відповідача на користь банку було стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором, яка станом на 13.06.2013 року становила 39634,60 грн. (а/с 5-6). З урахуванням наведеного, станом на 02.08.2015 року заборгованість відповідача перед банком становить 11 648,28 грн. При цьому, відповідачем доказів на спростування вказаного розміру заборгованості не надано. Так, ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Оскільки, цивільно-правові відносини виникли внаслідок договору, укладеного саме між позивачем та відповідачами суд вважає, що цивільно-правову відповідальність за неналежне виконання взятих на себе зобовязань повинен нести в повному обємі відповідач. Крім того, як убачається зі змісту п. 8.6 Умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. +5% від суми позову. При цьому, відповідно до розрахунку заборгованості, наданого банком, відповідно до п. 8.6 Умов надання банківських послуг позивачем було нараховано відповідачу суму штраф за невиконання зобовязань у розмірі 500 грн. фіксована частина та у розмірі 582,41 грн. процентна складова та даний розмір заборгованості відповідачем не спростовано. За таких обставин, суд оцінивши надані позивачем докази на підтвердження заявлених позовних вимог, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі. Крім того, відповідно ст. до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором , а також судовий збір та витрати за розміщення оголошення в засобах масової інформації в розмірі 1368,00 грн. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved