Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником будинку [ADDRESS], який належить позивачці на підставі договору купівлі-продажу від 11.03.1989 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Ашла О.К. за реєстраційним №2092. Відповідно до інформаційної довідки виконавчого комітету Сартанської селищної ради м.Маріуполя Донецької області у вказаному будинку зареєстрована відповідачка [PERSON], яка з 2007 року не проживає в зазначеному будинку, не сплачує комунальних послуг та не приймає участі в його утриманні. Просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Ухвалою суду від 05.12.2018 року ухвалено провести заочний розгляд вказаної справи, оскільки відповідачка, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, двічі не з'являлася до судового засідання, про причини неявки суд не повідомляла, відзив не подала, позивачка не заперечувала проти заочного вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 11.03.1989 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Ашла О.К. за реєстраційним №2092, [PERSON] володіє будинком [ADDRESS] на праві приватної власності, що також підтверджується реєстраційним написом Маріупольського міського бюро технічної інвентаризації від 21.03.1989 року. Як вбачається з інформаційної довідки виконавчого комітету Сартанської селищної ради м.Маріуполя Донецької області №2394 від 11.09.2018 року, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але з квітня 2007 року у будинку не проживає, що також підтверджується актом від 19.09.2018 року, складеним комісією виконкому Сартанської селищної ради м.Маріуполя Донецької області. Свідки [PERSON] та [PERSON] в письмових поясненнях вказали, що є сусідами позивачки, відповідачку по справі з 2007 року не бачили та підтвердили, що вона з вказаного часу не мешкає у будинку [ADDRESS], її особисті речі у будинку відсутні. Відповідно до ст.319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою (будинком) на власний розсуд і має право за ст.391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже відповідачка є членом родини позивачки, але з 2007 року у будинку не проживає, її особисті речі в ньому відсутні, внаслідок чого суд вважає, що [PERSON] підлягає визнанню такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved