Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

У вересні 2017 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у реалізації права володіння, користування, розпорядження нерухомим майном шляхом виселення із житлового будинку [ADDRESS] , який належить на праві приватної власної ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 13 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк» (найменування змінено на ПАТ «ВТБ Банк») та [PERSON] було укладено Кредитний договір №КР-07/Ф. 13 лютого 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, який був посвідчений ПН ЗМНО Гришиною В.Ш. зареєстрований в реєстрі №577, на підставі якого [PERSON] продав, а [PERSON] придбала та набула право власності на житловий будинок з надвірними побутовими та господарськими спорудами, який розташований на земельній ділянці 499 кв.м., що знаходяться за адресою [ADDRESS] . В подальшому було укладено договір іпотеки № 01 від 13.02.2008 року, за умовами якого боржник передав в іпотеку вище вказаний будинок, що належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу. 24 грудня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк», що є правонаступником ВАТ «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КРЕДЕКС ФІНАНС» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 241212ІВ, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором № КР-07/Ф від 13 лютого2008 року та договором іпотеки №01 від 13 лютого 2008, укладеними між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «Кредекс Фінанс». Окрім того, було укладено договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором. 17 лютого 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами, відповідно до якого право вимоги за Кредитним договором № КР-07/Ф від 13 лютого2008 року та Договором іпотеки №01 від 13 лютого 2008р. укладеними між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». 07 березня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір №3 про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, посвідчений Верповською О.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №1789. У відповідності до умов Іпотечного договору та Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання [PERSON] зобов`язань за Кредитним договором, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок реалізації вищевказаного нерухомого майна в будь-який спосіб передбачений Законом України «Про іпотеку». 16.01.2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у відповідності до положень/умов кредитного договору та іпотечного договору, враховуючи норми ст. 37 Закону України «Про іпотеку», задовольнило свої кредиторські вимоги за рахунок предмету іпотеки, а саме, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло права власності на житловий будинок з надвірними побутовими та господарськими спорудами, який розташований на земельній ділянці 499 кв.м., що знаходяться за адресою [ADDRESS] . У зв`язку з цим, просить суд усунути перешкоди в реалізації права володіння, користування, розпорядження нерухомим майном шляхом виселення із вище зазначеного житлового будинку. До суду надійшов зустрічний позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Салтан Валерії Валеріївни про захист прав споживача, про визнання дій протиправними, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. В обґрунтуванні зустрічної позовної заяви позивач [PERSON] зазначила, що державним реєстратором було прийнято рішення про державну реєстрацію переходу права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Однак перереєстрація права власності на предмет іпотеки було здійснено безпідставно, оскільки між позивачем та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», так і з ВАТ «ВТБ Банк» не укладався окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя, а положення Договору іпотеки під назвою «Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» не передбачає перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя, а є лише передумовою для укладення сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя. У зв`язку з цим просить суд скасувати рішення приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Салтан Валерії Валеріївни від 16.01.2017 року, індексний номер 33442050, зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] за ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». 27 вересня 2017 року ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя відкрито провадження за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до [PERSON] про усунення перешкод у реалізації права володіння, користування, розпорядження нерухомим майном шляхом виселення. 21 листопада 2017 року представником відповідача надано заяву про долучення до матеріалів справи копії свідоцтва про зміну прізвища у зв`язку з укладанням шлюбу та про продовження строків розгляду справи. 21 листопада 2017 року ухвалою Шевченківського районного суд м. Запоріжжя заяву представника відповідача про долучення копії свідоцтва про зміну прізвища зі « [PERSON] » на «Калакай» та про продовження строку розгляду справи задоволено. 07 грудня 2017 року від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі. 07 грудня 2017 року ухвалою Шевченківського районного суд м. Запоріжжя клопотання представника відповідача задоволено та зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішення\~ Запорізького окружного адміністративного суду по адміністративній справі № 808/3069/17 за позовом [PERSON] до Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Салтан Валерії Валеріївни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», Публічне акціонерне товариство «ВТБ БАНК» про визнання протиправним та скасування рішення. 23 січня 2018 року та 13 червня 2018 року від представника позивача надійшли клопотання про поновлення провадження у справі. 04 липня 2018 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя поновлено провадження у цивільній справі та призначене підготовче судове засідання. 18 липня 2018 року від представника позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. 26 липня 2019 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя клопотання представника позивача задоволено частково. 06 серпня 2018 року від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у загальному позовному провадженні та призначення по справі підготовчого засідання. 06 серпня 2018 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя розгляд справи продовжити в порядку загального позовного провадження за правилами Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII та відкладено підготовче судове засідання. 06 серпня 2018 року від відповідача [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява про захист прав споживача, про визнання дій протиправними, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. 10 серпня 2018 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя зустрічна позовна заява [PERSON] залишена без руху та надано строк для усунення недоліків. 10 серпня 2018 року від представника позивача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. 27 серпня 2018 року від відповідача [PERSON] надійшла уточнена позовна заява. 28 серпня 2018 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя зустрічна позовна зава прийнята до розгляду та об`єднана з первісним позовом ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до [PERSON] про усунення перешкод у реалізації права володіння, користування, розпорядження нерухомим майном шляхом виселення. 30 серпня 2018 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя клопотання представника позивача за первісним позовом про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференціїї задоволено. 30 серпня 2018 року від відповідача за первісним позовом [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву про усунення перешкод у реалізації прав володіння, розпорядження нерухомим майном шляхом виселення. 20 вересня 2018 року від представник позивача за первісним позовом ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» надійшов відповідь на відзив на позовну заяву про усунення перешкод у реалізації прав володіння, розпорядження нерухомим майном шляхом виселення. 20 вересня 2018 року від представника відповідача Приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Салтан В.В. (за зустрічним позовом) надійшов відзив проти позову про захист прав споживача, про визнання дій протиправними, скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. 24 вересня 2018 року від представника відповідача за зустрічним позовом ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» надійшло клопотання про закриття провадження у справі та відзив на зустрічну позовну заяву. 01 жовтня 2018 року від [PERSON] подано заяву про забезпечення позову. 02 жовтня 2018 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя призначено розгляд заяви про забезпечення позову на 08 жовтня 2018 року. 04 жовтня 2018 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя відкладено розгляд підготовчого судового засідання у зв`язку із заявою [PERSON] 17 жовтня 2018 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено. 07 листопада 2018 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 12 грудня 2018 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя оголошено перерву в судовому засіданні. 09 квітня 2019 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя прийнято позовну заяву до розгляду суддею Галущенко Ю.А. у відповідності з п.п. 15.2 Перехідних положень ЦПК України, на підставі Розпорядження № 297 від 08.04.2019 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, у зв`язку з тимчасовим переведенням судді Марко [PERSON] , шляхом відрядження на роботу на посаді судді Святошинського районного суду м. Київа для здійснення правосуддя строком на один рік з 08.04.2019 р. по 28.03.2020 р., на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 14.03.2019 №751/0/15-19. 09 квітня 2019 року, 24 червня 2019 року, 30 вересня 2019 року ухвалами Шевченківського районного суду м. Запоріжжя задоволені клопотання представника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» щодо проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (відповідач за зустрічним позовом) у судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги за первісним позовом підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Заперечував щодо задоволення зустрічного позову. Відповідач [PERSON] (позивач за зустрічним позовом) під час розгляду справи проти задоволення вимог первісного позову заперечувала, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача (за зустрічним позовом) приватного нотаріуса Запорізького місцевого нотаріального округу Салтан В.В. у судове засідання не з`явився, позовні вимоги не визнав, надав відзив в якому просив суд в задоволенні позову відмовити повністю. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також на достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд дійшов таких висновків. Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року за реєстр. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що відповідно до статей 55,124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права». Правилами статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до вимог статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частин п`ятої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами.. З матеріалів справи видно, що 13 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк» (найменування змінено на ПАТ «ВТБ Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір №КР-07/Ф. Того ж дня між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гришиною В.Ш. зареєстрований в реєстрі №577, на підставі якого [PERSON] продав, а [PERSON] придбала та набула право власності на житловий будинок з надвірними побутовими та господарськими спорудами, який розташований на земельній ділянці 499 кв.м., що знаходяться за адресою [ADDRESS] . В подальшому було укладено договір іпотеки № 01 від 13.02.2008 року, за умовами якого боржник передав в іпотеку вище вказаний будинок, що належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу. за умовами якого боржник передав в іпотеку об`єкт нерухомого майна, а саме: будинок, житловий, з всіма побутовими та господарськими спорудами, який розташований на земельній ділянці 499 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу від 13 лютого 2008 року. 24 грудня 2012 року між ПАТ «ВТБ Банк», що є правонаступником ВАТ «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» було укладено договір про відступлення прав вимоги № 241212ІВ, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором № КР-07/Ф від 13 лютого2008 року та договором іпотеки №01 від 13 лютого 2008, укладеними між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «Кредекс Фінанс». Окрім того, було укладено договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором. 17 лютого 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором № КР-07/Ф від 13 лютого 2008 року та договором іпотеки №01 від 13 лютого 2008 р. укладеними між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». 07 березня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір №3 про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, посвідчений Верповською О.В. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за №1789. У відповідності до умов іпотечного договору та Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок реалізації вищевказаного нерухомого майна в будь-який спосіб передбачений Законом України «Про іпотеку». Відповідно до розділу 5 Договору іпотеки № 01 від 13.02.2008 року звернення стягнення\~ на предмет іпотеки може здійснюватися на підстав рішення суду,\~ виконавчого напису нотаріуса або шляхом позасудового врегулювання (шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок\~ виконання основного\~ зобов`язання або шляхом продажу предмету іпотеки іпотекодержателем від свого імені). Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється способом за вибором іпотекодержателя. 16.01.2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у відповідності до положень/умов кредитного договору та іпотечного договору, враховуючи норми ст. 37 Закону України «Про іпотеку», задовольнило свої кредиторські вимоги за рахунок предмету іпотеки, а саме, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло права власності на житловий будинок з надвірними побутовими та господарськими спорудами, який розташований на земельній ділянці 499 кв.м., що знаходяться за адресою [ADDRESS] . За даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що відповідно до рішення приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Салтан Валерії Валеріївни від 16.01.2017 року, індексний номер 33442050, щодо реєстрації права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», номер запису про право власності:18621183 (Т.1 а.с. 185-188). 01 серпня 2016 року заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у задоволенні позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності було відмовлено та залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області 27.10.2016 року, яке набрало законної сили (Т.1 а.с. 206-213). За приписами статті 19 Конституції України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, врегульовано Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004 (далі - Закон України №1952-IV). Відповідно до статті 2 Закону України №1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Пунктом 1 частини першої статті 4 Закону України №1952-IV, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме право власності на нерухоме майно. Згідно з частинами першою та другою статті 19 Закону України №1952-IV, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1)договорів, укладених у порядку, встановленому законом, та актів прийому-передачі активів та/або зобов`язань неплатоспроможного банку приймаючому або перехідному банку, крім випадків, визначених законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3)свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою. Державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі: 1) встановленої законом заборони користування та/або розпорядження нерухомим майном; 2) рішень судів, що набрали законної сили; 3) постанови органів досудового слідства, державного виконавця про накладення арешту на нерухоме майно; 4) накладення заборони на відчуження нерухомого майна нотаріусом; 5) рішення органу місцевого самоврядування про віднесення об`єктів нерухомого майна до застарілого житлового фонду; 6) інших актів відповідних державних органів та посадових осіб згідно із законом; 7) договорів, укладених у порядку, встановленому законом. На час виникнення спірних правовідносин процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна було врегульовано Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету міністрів України від 17.10.2013 за №868 (далі - Порядок №868). Відповідно до пункту 8 Порядку №868, для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Міністерство юстиції України. Заява подається окремо щодо кожного об`єкта нерухомого майна. Частиною першою пункту 36 Порядку №868 передбачено, що для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком. Згідно до абзацу першого пункту 37 Порядку №868, для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком. Відповідно до пункту 39 Порядку №868, для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, яке набувається у зв`язку з настанням або ненастанням певної події, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає документ, що підтверджує факт настання або ненастання такої події. В пункті 40 Порядку №868 зазначено, що для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає документ, що підтверджує факт надання іпотекодержателем або контролюючим органом згоди на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна. Дія цього пункту не поширюється на випадки внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно, реєстрація яких проведена до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Згідно із пунктом 42 Порядку №868, для проведення державної реєстрації речових прав на об`єкт нерухомого майна в разі, коли в документах, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на такий об`єкт, відсутні відомості про його технічні характеристики, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна. Відповідно до пункту 46 Порядку №868, для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов`язання, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Наявність зареєстрованої заборони відчуження нерухомого майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого відбувається перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно не є підставою для відмови у проведенні державної реєстрації права власності за іпотекодержателем. Відповідно до пункту 63 Порядку № 868, під час проведення державної реєстрації іпотеки заінтересованою особою є іпотекодержатель. У разі проведення державної реєстрації припинення іпотеки заінтересованою особою також є особа, якою припинена іпотека, особа, в інтересах якої припинено іпотеку, та у випадку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», - державний виконавець. З наведених норм Порядку №868 вбачається, що обов`язковою умовою для проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості, що перебуває в іпотеці є подання заявником документу, що підтверджує перехід права власності на предмет іпотеки, технічного паспорту на об`єкт нерухомого майна та копії письмової вимоги про усунення порушень разом із документом, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги. З матеріалів справи вбачається, що 16 січня 2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Грантія» звернулося до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Салтан В.В. із заявою про державну реєстрацію права власності на нерухоме мано, а саме: на житловий будинок з надвірними побутовими та господарськими спорудами, який розташований на земельній ділянці 499 кв.м., що знаходяться за адресою [ADDRESS] . Відповідно до пункту 15 Порядку №868, під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо: 1)обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2)повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав. Згідно з пунктом 20 Порядку № 868, за результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації. Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Салтан В.В. було прийнято рішення від 16.01.2017 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким було проведено державну реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», номер запису про право власності:18621183. Відповідно до положень статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, слід зазначити, що пунктом 5 договору Іпотеки від 13.02.2008, встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання можливе лише на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом позасудового врегулювання (шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання або шляхом продажу предмету іпотеки іпотекодержателем від свого імені) Частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку», в редакції чинній на час укладення договору іпотеки, передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Наявні у справі матеріали свідчать про те, що у даному випадку жодних окремих договорів про задоволення вимог іпотекодержателя, як то передбачено статтями 36, 37 Закону України «Про іпотеку», в редакції чинній на час укладення договору іпотеки, не укладалося. Доказів протилежного відповідачами суду не надано. Надалі, 7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/ або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 Цивільного кодексу України). Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Тому установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) в разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника). Згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Вказаний Закон не зупиняє дії нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, проте є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Наведену правову позицію відображено у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 по справі № 6-9цс15, врахування якої при здійсненні правосуддя є обов`язковим. Під час розгляду справи судом встановлено, що у даному випадку предмет іпотеки (житловий будинок) підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника, загальна площа якого не перевищує 140 кв. метрів. Надалі, частиною першою статті 9 Закону України №1952-IV, зокрема, передбачено, що державним реєстратором може бути громадянин України, який має вищу освіту та відповідає кваліфікаційним вимогам, установленим Міністерством юстиції України. У випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Відповідно до частини дев`ятої статті 15 Закону України №1952-IV, державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії. Пунктом 2 Порядку №868, зокрема, передбачено, що нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії, крім випадків, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, законодавство наділяє нотаріуса окремими повноваженнями державного реєстратора щодо прав на нерухоме майно лише у результаті вчинення нотаріальних дій з таким майном та за наслідками перевірки правильності оформлення документів в офіційному порядку. З огляду на наведене, реєструючи право власності на житловий будинок за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», відповідачем порушено вищезазначені приписи законодавства, оскільки вчинена ним дія не була пов`язаною із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про відсутність у даному випадку правових підстав для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, оскільки, по-перше, предмет іпотеки підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України», по-друге, між сторонами не було укладено окремого договору на задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, по-третє, всупереч чинному законодавству, вчинена відповідачем дія не була пов`язаною із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном. Окрім того, суд звертає увагу, що за наслідками прийнятого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Салтан В.В. рішення про проведення державної реєстрації права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] за ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за відповідним застереженням в іпотечному договорі, фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Таким чином, суд вважає, що не врахування відповідачем за зустрічним позовом - приватним нотаріусом Салтан В.В. зазначених обставин, призвело до вчинення нею реєстраційних дій з порушенням встановленого порядку, отже, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: №33442050, прийняте 16 січня 2017 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Салтан Валерії Валеріївни суд визнає неправомірним та таким, що підлягає скасуванню. Встановивши, що рішення про державну реєстрацію права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» є незаконним, суд відмовляє у задоволенні первісного позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачів (за зустрічним позовом) на користь позивача сума сплаченого судового збору у розмірі 1409 грн. 60 коп.

Outcome: approved