Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про примусове зняття з реєстрації місця проживання. Позов обґрунтовує тим, що 31.10.2017 року в порядку спадкування за заповітом набула право власності на будинок [ADDRESS]. У вказаному будинку прописала чоловіка [PERSON], шлюб з яким розірвано на підставі рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 24.05.2018 року. Після розірвання шлюбу відповідач добровільно знятись із реєстрації у спірному житловому будинку відмовляється, а тому просила примусово зняти [PERSON] з реєстрації проживання в будинку за вказаною адресою. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 17.09.2018 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін (а.с.19-20). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 30.11.2018 року виправлено описку, допущену в ухвалі суду від 17.09.2018 року про відкриття провадження у справі (а.с.35-36). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 30.11.2018 року здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження до розгляду справи в порядку за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засіданні (а.с.39-40). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 13.12.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.61-62). До закінчення підготовчого засідання позивач змінила предмет позову, посилаючись на те, що 14.07.2012 року уклала шлюб з [PERSON], від якого у них [INFO] народився син [PERSON]. Разом з сім'єю проживала у її батьків у житловому будинку за адресою: [ADDRESS]. У березні 2015 року стала здійснювати догляд за [PERSON], 1931 року народження, яка проживала сама у житловому будинку за адресою: [ADDRESS]. З метою надання [PERSON] постійного цілодобового догляду у березні 2015 року вселилась з сім'єю у будинок останньої за усною домовленістю та зі згоди [PERSON], як тимчасові мешканці. Договору найму, оренди житла між нею та [PERSON] не укладалось, за користування будинком комунальних платежів не вносила, плати за проживання також. Після смерті [PERSON], яка померла 25.01.2017 року, успадкувала за заповітом житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. 14.11.2017 року у вказаному будинку зареєструвала відповідача. На початку березня 2018 року у зв'язку із погіршенням відносин з відповідачем залишила свій будинок та перейшла проживати до матері за адресою: [ADDRESS], де проживає з сином і по даний час. Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 24.05.2018 року шлюб з відповідачем було розірвано. На даний час її матір має намір продати свій будинок та придбати квартиру, про що повідомила відповідача та запропонувала йому добровільно виселитись з будинку та знятись з реєстрації за вказаною адресою. Посилаючись на те, що відповідач по теперішній час проживає у належному їй житловому будинку, комунальні платежі сплачує не в повному обсязі, чим порушує її право як власника у повній мірі реалізувати своє право власності, а тому просить усунути їй перешкоди у користуванні та розпорядженні зазначеним житловим будинком з підстав, передбачених статтями 317, 319, 321, 391 ЦК України, шляхом виселення з нього відповідача та зняття з реєстраційного обліку місця проживання (а.с.45-49). В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, додатково вказавши, що спільне проживання з відповідачем є неможливим через існування конфлікту та виникнення сварок, однак має намір вселитися до належного їй будинку разом з дитиною. Проживання відповідача в належному їй будинку унеможливлює користуватися цим будинком та порушує її права власника. Спору з приводу майна з відповідачем немає. Відповідач іншого житла немає. Не заперечила проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.66, 68, 71, 73-74), від нього до суду не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, та не надійшло інформації про причини неявки, тому його неявка в судове засідання визнана судом без поважних причин. Відзиву на позов від відповідача не надходило. На підставі ст.280 ЦПК України враховуючи думку позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази надані в їх сукупності приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 14.07.2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 24.05.2018 року було розірвано (а.с.7-8). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 03.04.2014 року (а.с.6). Також судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 31.10.2017 року, зареєстроване в реєстрі за №1333 (а.с.9). Державна реєстрація права власності здійснена 31.10.2017 року приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу Кіровоградської області Трошиною С.А., номер запису про право власності: 23109455 (а.с.11). У даному житловому будинку окрім позивача зареєстрований з 03.11.2017 року її син [PERSON], [INFO], та з 14.11.2017 року відповідач [PERSON], що підтверджується копією будинкової книги (а.с.53-55) та довідками Бобринецької міської ради Кіровоградської області про реєстрацію місця проживання від 04.12.2018 року №1149 (а.с.51), від 03.11.2017 року №678 (а.с.52). Статтею 1 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності та закріплює право власника володіти, користуватись, розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно ч.ч. 1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом. Як встановлено судом, відповідач був зареєстрований у спірному житловому будинку з 2017 року та проживав в ньому як член сім'ї позивача, з яким [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі до 24.05.2018 року. Після розірвання шлюбу з відповідачем позивач у спірному житловому будинку не проживає, оскільки через існування конфлікту з відповідачем проживає разом з сином у будинку своєї матері. Угода між позивачем та [PERSON] щодо безоплатного користування житловим приміщенням відсутня. Наміру укладати угоду із [PERSON] щодо платного користування житловим приміщенням у позивача, як законного власника будинку, не має. Добровільно виселитися та знятися з реєстрації [PERSON] відмовляється, чим перешкоджає позивачу повноцінно реалізовувати своє право власності. За таких обставин, враховуючи те, що відповідач порушує права позивача як власника майна, що унеможливлює користування та володіння позивачкою своїм майном, а саме житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимоги позивача про виселення відповідача з належного їй житлового будинку за вказаною адресою. Тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Разом з тим суд вважає необгрунтованою вимогу позивача про зняття відповідача з реєстраційного обліку місця проживання з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Крім того, виходячи зі змісту ч.1 ст.7 вказаного Закону, безпосередньо саме рішення суду про виселення є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку, отже заявлена, як окрема, вимога позивача щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку місця проживання не є передбаченим вказаним Законом способом захисту, а тому є безпідставною та задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.141 ЦПК України сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір у розмірі 704,80 грн. підлягає стягненню на її користь з відповідача.

Outcome: partial