Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

ТОВ «ЮГ-ТРАНСЕРВІСГРУП» 28 травня 2015 року звернулося в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обовязків. Свій позов мотивує тим, що [PERSON] працював водієм в ТОВ «ЮГ-ТРАНСЕРВІСГРУП». Їхнє товариство займається діяльністю, повязаною з автомобільним транспортом, у тому числі, здійснює міжнародні перевезення вантажів автомобільним транспортом територіями іноземних держав. [PERSON] працював водієм на автомобілі марки «Рено Магнум», АС 7239 ВС з причіпом АС 1993 ХТ. Він неодноразово здійснював міжнародні перевезення вантажів, у тому числі, і в Республіку Казахстан. [PERSON] пройшов . спеціальний курс навчання і мав право здійснювати міжнародні перевезення вантажів, про що свідчить свідоцтво серії МП № 1403 від 22.02.2006 року. Між ТОВ «ЮГ-ТРАНСЕРВІСГРУП» та [PERSON] 04.09.2013 року був укладений та підписаний ним договір про його повну матеріальну відповідальність, у п. 16 якого передбачено, що підставою для притягнення працівника до матеріальної відповідальності є матеріальна шкода, заподіяна підприємству внаслідок порушення, невиконання, або неналежного виконання працівником вимог законодавства. У вересні 2014 року водій [PERSON] здійснював міжнародне перевезення вантажу, а саме: масла, автомобілем [PERSON] АС7239 ВС з причіпом АС 1993 XТ з Луцька в м.Костанай Республіки Казахстан. [PERSON] пройшов передрейсовий інструктаж водіїв , йому було наголошено на конкретний маршрут руху автомобіля та наявність у нього дозволів іноземних держав, по територіях яких буде проходити рух автомобіля. Про проведення такого інструктажу відповідач розписався в журналі передрейсового інструктажу. Водій [PERSON] отримав відповідні документи на перевезення масла та дозвола на проїзд та перевезення вантажу Російською Федерацією та Республікою Казахстан. Він по одноразовому дозволу Республіки Казахстан № 0081161 на міжнародне перевезення пасажирів та вантажів пересік кордон Республіки Казахстан 02.10.2014 року. Після перевезення та вигрузки вантажу у м. Костанай республіки Казахстан, відповідач [PERSON], повертаючись в Україну через територію Російської Федерації отримав від нього по телефону вказівку перевезти по території Російської Федерації меблі (торгове обладнання) з м. Челябінська до Кемерово Російської Федерації по маршруту Челябінськ-Омськ-Кемерово, оскільки водій ТОВ «ЮГ-TPАНСЕРВІСГРУП» [PERSON], який перевозив меблі з України до м. Кемерово автомобілем [PERSON], АС 9882 ВН, причіп АС 4238 ХТ у м.Челябінську Російської Федерації здійснив вимушену зупинку через поломку автомобіля. Відповідач [PERSON] у м. Челябінську перечепив на свій автомобіль вантаж з меблями, і поїхав у м.Кемерово, не через вказаний маршрут, а через територію Республіки Казахстан, не маючи дозволу на проїзд та перевезення вантажу через цю територію, оскільки одноразовий дозвіл на проїзд на територію Республіки Казахстан ним був використаний і в дозволі було вказано, що з території Республіки Казахстан він повертається без вантажу. На території Республіки Казахстан, на міжнародному автомобільному переході Мамлютка, автомобіль [PERSON], з меблями, був затриманий представниками транспортного контролю Республіки Казахстан. 10.10 2014 року був складений акт про вилучення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіля [NUMBER] та свідоцтва про реєстрацію причіпа АС 4238 ХТ. Крім цього, в м. Петропавловськ Республіки Казахстан за відсутність дозволу на транзитний проїзд через Республіку Казахстан були складені на водія [PERSON] протокол про адміністративне порушення № 100181 від 10.10.2014 року та постанова про адміністративне правопорушення з накладенням на нього штрафу. Крім цього, за аналогічне порушення на ТОВ «ЮГ-TPАНСЕРВІСГРУП» також був складений протокол про адміністративне правопорушення №100182 від 16.10.2014р. та постанова про адміністративне правопорушення №0141064 від 16.10.2014р. з накладенням штрафу. Цього ж дня, [PERSON] зателефонував керівнику ТOB «ЮГ-ТРАНСЕРВІСГРУП», з проханням сплатити штраф за нього і за ТOB «ЮГ-ТРАНСЕРВІСГРУП», оскільки у нього не було коштів для сплати штрафу. Без сплати штрафу представники транспортного контролю Республіки Казахстан відмовлялись повернути документи на автомобіль з причіпом, та сам автомобіль. [PERSON] пообіцяв відшкодувати заподіяні збитки в добровільному порядку. ТОВ «ЮГ-ТРАНСЕРВІСГРУП» було перераховано суми штрафів, які вказані у постановах про адміністративне правопорушення, після чого відповідач [PERSON] повернувся. В результаті самовільних, неправомірних дій водія [PERSON]С під час виконання рейсу Челябінськ - Кемерово , товариство понесло збитки в сумі 149677,00 грн. або 5280 доларів США (курс долара НБУ станом на 23.02.2015р. -28,3480 грн.), а саме: штраф за перехід кордону без транзитного дозволу в сумі 928778 ,00 казахських теньге, з комісією, що становить на 23.02.2015р - 142590,00 грн., або 5030 доларів США; штраф водія 46300 казахських тенге, що в еквіваленті становить- 7087,00 грн. або 250,00 доларів США. Заподіяні товариству збитки [PERSON] добровільно не відшкодував, та 28 листопада 2014 року [PERSON] був звільнений з роботи за ст. 39 КЗпП України за ініціативою працівника. Посилаючись на вищенаведене, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] в користь ТОВ «ЮГ-ТРАНСЕРВІСГРУП», 149677,00 грн. ( сто сорок девять тисяч шістсот сімдесят сім гривень) матеріальної шкоди. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності за наявними матеріалами, щодо постановлення заочного рішення не заперечував, крім того, подав уточнений розрахунок суми заподіяної матеріальної шкоди, в якому просить стягнути з відповідача в користь позивача штраф водія за перетинання кордону без транзитного дозволу в сумі 926000 казахських теньге, що по курсу на 18.10.2014р. становило 66075,65грн., крім того, комісія 1157,02грн., що в сумі становило на 18.10.2014р. -67232,67грн.; штраф водія 46300 казахських тенге в еквіваленті це становить 3303,83грн., інфляційні нарахування за період з жовтня 2014р. по жовтень 2015р. в сумі 35237,92грн. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчать надіслані повідомлення. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи по наявних доказах, відповідно до вимог ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно наказу № 8 о/с від 04.09.2013року відповідач був прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів в ТОВ «ЮГ-ТРАНСЕРВІСГРУП» з 04.09.2013р. з одноденним (8 годин) спец навчанням та одноденним стажуванням на автомобілі РЕНО з напівпричепом. Згідно наказу № 14 о/с від 28.11.2014року відповідач був звільнений з посади водія автотранспортних засобів з 28.11.2014року згідно ст.38 КЗпП України- за власним бажанням. 04.09.2013 року між сторонами був укладений та підписаний договір про його повну матеріальну відповідальність. Пунктом 16 цього договору передбачено, що підставою для притягнення працівника до матеріальної відповідальності є матеріальна шкода, заподіяна підприємству внаслідок порушення, невиконання, або неналежного виконання працівником вимог законодавства. Відповідач був ознайомлений з розробленою на підприємстві Інструкцією водія вантажного автопоїзда при здійсненні міжнародних перевезень вантажів, яка затверджена керівником товариства 10.03.2013року, у п.5 якої передбачено, що під час виконання перевезень водій повинен дотримуватись встановленого маршруту, та вимог даної інструкції, а у п.2.8 якої передбачено, що водій повинен виконувати всі вимоги керівництва під час здійснення рейсу. За порушення вказаної інструкції водій відшкодовує усі матеріальні збитки. Судом встановлено, що у вересні 2014 року водій [PERSON] здійснював міжнародне перевезення вантажу, автомобілем [PERSON] АС7239 ВС з причіпом АС 1993 XТ з Луцька в м.Костанай Республіки Казахстан. [PERSON] пройшов передрейсовий інструктаж водіїв , йому було наголошено на конкретний маршрут руху автомобіля та наявність у нього дозволів іноземних держав, по територіях яких буде проходити рух автомобіля. Про проведення такого інструктажу відповідач розписався в журналі передрейсового інструктажу. Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, відповідач [PERSON] отримав відповідні документи на перевезення масла та дозвола на проїзд та перевезення вантажу Російською Федерацією та Республікою Казахстан. Він по одноразовому дозволу Республіки Казахстан № 0081161 на міжнародне перевезення пасажирів та вантажів пересік кордон Республіки Казахстан 02.10.2014 року. Після перевезення та розвантаження вантажу у м. Костанай республіки Казахстан, відповідач [PERSON], повертаючись в Україну через територію Російської Федерації, отримав від нього по телефону вказівку перевезти по території Російської Федерації меблі (торгове обладнання) з м. Челябінська до Кемерово Російської Федерації по маршруту Челябінськ-Омськ-Кемерово, оскільки водій ТОВ «ЮГ-TPАНСЕРВІСГРУП» [PERSON], який перевозив меблі з України до м. Кемерово автомобілем [PERSON], АС 9882 ВН, причіп АС 4238 ХТ у м.Челябінську Російської Федерації здійснив вимушену зупинку через поломку автомобіля. Відповідач [PERSON] з м. Челябінськ перечепив на свій автомобіль вантаж з меблями, поїхав у м.Кемерово, не через вказаний маршрут, а через територію Республіки Казахстан, не маючи дозволу на проїзд та перевезення вантажу через цю територію, оскільки одноразовий дозвіл на проїзд на територію Республіки Казахстан ним був використаний і в дозволі було вказано, що з території Республіки Казахстан він повертається без вантажу. З матеріалів справи вбачається, що на території Республіки Казахстан, на міжнародному автомобільному переході «Мамлютка», автомобіль [PERSON], з меблями, був затриманий представниками транспортного контролю Республіки Казахстан. 10.10.2014 року був складений акт про вилучення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіля [NUMBER] та свідоцтва про реєстрацію причіпа АС 4238 ХТ. Крім цього, в м. Петропавловськ Республіки Казахстан, за відсутність дозволу на транзитний проїзд через Республіку Казахстан, були складені відносно [PERSON] протокол про адміністративне порушення № 100181 від 10.10.2014 року та постанова про адміністративне правопорушення з накладенням на нього штрафу. За аналогічне порушення відносно ТОВ «ЮГ-TPАНСЕРВІСГРУП» також був складений протокол про адміністративне правопорушення №100182 від 16.10.2014р. та постанова про адміністративне правопорушення №0141064 від 16.10.2014р. з накладенням штрафу. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ЮГ-ТРАНСЕРВІСГРУП» було перераховано суми штрафів, які вказані у постановах про адміністративне правопорушення, що, згідно наданого позивачем і перевіреного в судовому засіданні розрахунку, становить 70536,50грн. (довідка від 18.11.2015р.) Згідно п.6.ч.1. ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації при виконанні трудових обовязків. У відповідності до вимог ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо повязані із зберіганням, обробкою, відпуском, перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. У п.3 ст.136 КЗпП України передбачено порядок покриття шкоди, заподіяної працівником шляхом подання власником, або уповноваженим ним органом позову до міськрайонного суду. Відповідно до ст.53 Закону України «Про автомобільний транспорт», при виконанні міжнародних перевезень вантажів резиденти України повинні мати дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення. Як слідує із ст.60 вказаного Закону, випуск (впуск) з (на) території України транспортного засобу, що виконує міжнародне перевезення, на якому здійснено порушення транспортного законодавства, здійснюється тільки після надання водієм документу щодо сплати штрафу чи виконання припису органу державного контролю, якщо скарга на постанову щодо накладення адміністративного стягнення залишилася без задоволення. У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29 грудня 1992 року № 14 вказано, що у відповідності зі ст.130 КЗпП України відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. Пунктом 4 вказаної Постанови передбачено, що за правилами ст.132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну з відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Згідно п. 6 цієї Постанови до зайвих грошових виплат відносяться, зокрема, суми стягнення штрафів. Згідно довідки-розрахунку, поданої позивачем, сума матеріальної шкоди, заподіяної відповідачем позивачу, в загальній сумі становить 70536,50грн., зокрема: штраф за перетинання кордону без транзитного дозволу в сумі 926000 казахських теньге, що станом на 18.10.2014р. еквівалентно 66075,65грн., комісія 1157,02грн., штраф водія 46300 казахських тенге, в еквіваленті становить 3303,83грн. Суд вважає, що внаслідок неналежного виконання трудових обовязків відповідачем, заподіяно матеріальну шкоду позивачу в сумі 70536,50грн., яку слід стягнути з відповідача. Разом з тим, відповідно до чинного законодавства, і , зокрема, ст.625 ЦК України, не передбачено стягнення інфляційних при заподіянні матеріальної шкоди, а тому в частині стягнення з відповідача в користь позивача інфляційних нарахувань в сумі 35237,92грн. слід відмовити. За таких обставин, суд приходить до висновку, що до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає 70536,50 грн. (сімдесят тисяч пятсот тридцять шість гривень 50 копійок) матеріальної шкоди, та стягнення з відповідача в дохід держави 705,37 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: partial