Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом у якому просила у рахунок погашення заборгованості по кредитному договору №402А-39 від 20.10.05 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] у розмірі 277521,03 грн. звернути стягнення на заставлений автомобіль BMW модель 523 І, кузов № [NUMBER]; реєстраційний номер [NUMBER], 2005 року випуску, що належить [PERSON] шляхом передачі зазначеного автомобілю у власність позивачки за вартістю визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на час фактичного задоволення вимог заставодержателя. Також просила визнати за нею право власності на заставлений автомобіль. Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 29 червня 2016 року позов задоволено. У рахунок погашення заборгованості по кредитному договору №402А-39 від 20.10.05 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] у розмірі 277 521,03 грн. звернуто стягнення на заставлений автомобіль BMW модель 523 І, кузов № [NUMBER]; реєстраційний номер [NUMBER], 2005 року випуску, що належить [PERSON] шляхом передачі зазначеного автомобілю у власність позивачки за вартістю визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на час фактичного задоволення вимог заставодержателя. Також визнано за [PERSON] право власності на зазначений автомобіль. В апеляційній скарзі порушено питання про скасування рішення місцевого суду з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права з ухваленням нового про відмову в позові. Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, дійшов висновку, що остання підлягає задоволенню частково. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є, зокрема, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. За змістом ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій кількості, що буди передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором. Згідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або в разі реального повернення йому коштів. Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525-526, 599, 611 ЦК України, навіть наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та нормами ЦК України. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі № 6-1047цс16 й за приписами ст. 360-7 зазначений висновок є обов'язковим для інших судів загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Як убачається із ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Місцевим судом вірно встановлені фактичні обставини укладення 20.10.05 року кредитної угоди № 402А-39 на 210 343 грн. між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] під 15% річних (т.1 а.с.5-10). У забезпечення виконання зобов'язання сторонами договору укладено нотаріально посвідчений договір застави на автомобіль BMW модель 523 І, кузов № [NUMBER]; реєстраційний номер [NUMBER], 2005 року випуску, що належить [PERSON] (т.1 а.с. 12-16). У зв'язку із неналежним виконанням зобов'язання з боку позичальника, за ним утворилася заборгованість, у зв'язку з чим позичальник - заставодержатель АКІБ «УкрСиббанк» реалізував своє право вимоги на дострокове повернення суми кредиту та за нотаріальним написом звернув стягнення на заставлене майно у рахунок боргу станом на 24.09.09 року а саме: 136 729,94 грн. простроченого кредиту, 8418,82 грн. прострочених процентів, 19 384,23 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту, 2 997,76 грн. пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 500 грн. штрафу за порушення зобов'язань, 2 900 грн. витрат, пов'язаних із зверненням стягнення, а усього 170 930 грн. (т.1 а.с.93). У зв'язку із ухиленням відповідача від примусового стягнення і тривалим розшуком заставленого автомобілю зазначений нотаріальний напис до цього часу перебуває у провадженні Крюківського ВДВС м. Кременчука ГТУЮ у Полтавській області (т.1 а.с.94-95, т.2 а.с.8-18). У квітні 2012 року АКІБ «УкрСиббанк» за договором факторингу №05/12 відступив право стягнення із боржників, зокрема за кредитним договором із [PERSON], у тому числі за рахунок заставленого майна фактору - ТОВ «Кредекс Фінанс» ( т.1 а.с.19-23). У квітні ж 2012 року ТОВ «Кредекс Фінанс» за договором факторингу №05/12-КВ відступило право стягнення із боржників, зокрема за кредитним договором із [PERSON], у тому числі за рахунок заставленого майна фактору - ТОВ «Вердикт Фінанс» ( т.1 а.с.24-27). У грудні 2015 року ТОВ «Вердикт Фінанс» за договором №07/12-2015 відступило право стягнення із боржників, зокрема за кредитним договором із [PERSON], у тому числі за рахунок заставленого майна фактору - ТОВ «Вердикт Фінанс» ( т.1 а.с.28-54). Правонаступництво стягувачів, що набували право вимоги за простроченим кредитом, у виконавчому провадженні підтверджується відповідними судовими рішеннями та іншими документами (т.1 а.с. 118-127, 94, т.2 а.с.4-7). За таких обставин висновок місцевого суду про необхідність задоволення вимог заставодержателя у повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, і пеню відповідає вимогам ст.19 Закону України «Про заставу», ст.ст. 525-526, 599, 611, 625 ЦК України та матеріалам справи. Проте, задовольняючи вимоги заставодержателя [PERSON], місцевий суд не урахував наявність виконавчого провадження, за яким в рахунок простроченого кредиту вже стягнуто звернення на заставлений автомобіль, стягнув відсотки за користування кредитними коштами і пеню починаючи із 20.04.12 року та 3% річних. З таким висновком місцевого суду погодитися не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи та нормам матеріального права. Із справи убачається, що несплачене тіло кредиту стягується за виконавчим написом нотаріуса від 24.03.09 року у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження». Таким чином повторне включення до суми боргу заборгованості по основній сумі кредиту може потягнути за собою необґрунтоване подвійне стягнення боргу за тілом кредиту із відповідача. Крім того, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Із справи убачається, що в розрахунок заборгованості (т.1 а.с.42-49) заставодержателем на залишок суми кредиту щомісячно нараховані проценти у розмірі 15%, передбаченому договором, тому для нарахування додатково 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України законні підстави відсутні. До того ж, згідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання - має право заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом із нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню в межах позовної давності за кожним із платежів. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі № 6-116цс13 і такий висновок, з огляду на ст.360-7 ЦПК України є обов'язковим для інших судів загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Під час розгляду справи до постановлення судового рішення представником відповідача подано заяву про застосування позовної давності (т.1 а.с.100-102). На підставі п.1.3.1 і п.7.1 кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно, а пеня - щоденно (т.1 а.с.5-10). Таким чином до суми боргу мають бути включені 21 347,82 грн. процентів за користування кредитом за період із 3.03.13 року по 28.12.15 р.(т.1 а.с. 42, у межах трирічного строку до дати звернення до суду) і 94 106,04 грн. пені за період із 3.03.15 року по 28.12.15 р.(т.1 а.с. 42, у межах річного строку до дати звернення до суду), а усього 115 453,86 грн. Оскільки сума заборгованості за виконавчим написом та сумою боргу, розрахованою у межах цієї справи значно менше ніж вартість заставленого автомобілю, стягнення на нього має бути звернуто у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», а підстави для визнання права власності за позивачем відсутні. Посилання апелянта на довідку про відсутність заборгованості перед банком (т.1 а.с.91) спростовуються відповіддю банка державному виконавцю (т.2 а.с.18). Доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування строку позовної давності до усіх зобов'язань боржника не ґрунтуються на законі. АКІБ «УкрСиббанком» 24.03.09 року своєчано, в межах строків звернення до суду, висунуто вимогу щодо повернення усієї суми боргу шляхом вчинення виконавчого напису (т.2 а.с.4) і цей виконавчий напис виконувався у порядку визначеному Законом України «Про виконавче провадження». У зв'язку із ухиленням заставодавця від примусового виконання, постановами державних виконавців спірний автомобіль неодноразово оголошувався у розшук (т.2 а.с.8-13), а розшукано й арештовано лише у червні 2015 року. Зарахування часу ухилення боржника від примусового виконання та часу переховування ним заставленого майна до строків давності виконання зобов'язання чинним законодавством не передбачено. За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення скасуванню із постановленням нового із відповідним перерозподілом судових витрат згідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial