Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Український фінансовий світ» (далі ПАТ «КБ «УФС») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Заявлені позовні вимоги обґрунтовувало тим що 25.12.2013 року між ПАТ «КБ «УФС» та [PERSON] був укладений договір № 008/2314 Кс про надання споживчого кредиту (далі кредитний договір). На підставі кредитного договору 25.12.2013 року Позивач видав Відповідачу готівкою кредитні кошти у розмірі 140\~000 грн., що підтверджується заявою про видачу готівки № TR.49563.595.314 від 25.12.2013 року на строк до 24.12.2014 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 3 % річних, що підтверджується довідкою про рух коштів по рахунку Відповідача за кредитним договором. З моменту отримання кредитних коштів Відповідачем здійснено лише часткову оплату кредиту та нарахованих відсотків згідно з кредитним договором, що підтверджується довідкою про рух коштів по рахунку Відповідача. Станом на 01.08.2015 року Відповідач має заборгованість зі сплати кредиту та відсотків за кредитним договором у розмірі 76\~684,52 грн., яка виникла у звязку із простроченням повернення чергової частини кредиту, починаючи з 01.11.2014 року по 31.07.2015 року, у тому числі: сума поточної заборгованості за кредитом 75\~000,00 грн.; сума заборгованості за нарахованими процентами 1684,52 грн. Проаналізувавши норми законодавства у відповідному ракурсі, Позивач просив суд стягнути з [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) на користь ПАТ «КБ «УФС», юридична адреса: 83050, м. Донецьк, пр-т Миру, 5-Б, код ЄДРПОУ 26444836, рахунок 32076419401 в Головному управління НБУ по місту Києву і Київській області, МФО 321024, заборгованість за договором № 008/2314 Кс про надання споживчого кредиту від 25.12.2013 року в сумі 76 684,52 грн., яка складається з: поточної заборгованості за кредитом 75\~000,00 грн.; сума заборгованості за нарахованими процентами 1684,52 грн. В судовому засіданні представник Позивача подав заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої зазначив, що 28.12.2015 року Відповідач сплати свою заборгованість перед Банком у частині заборгованості по кредиту та відсоткам за користування кредитом, але заборгованість зі сплати пені за прострочення виконання зобовязань за кредитним договором не сплачена. Станом на 28.12.2015 року загальний розмір заборгованості [PERSON] перед ПАТ «КБ «УФС» за кредитним договором складає 38\~391,25 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 0 грн., сума заборгованості за нарахованими процентами 0 грн., пеня за прострочення сплати кредиту 37\~713,70 грн., пеня за прострочення сплати процентів 677,55 грн. Представник Позивача просив суд стягнути з [PERSON] (адреса реєстрації: [ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER]) на користь ПАТ «КБ «УФС» (юридична адреса: 83050, м. Донецьк, пр-т Миру, 5-Б, фактична адреса: м. Київ, пр-кт Московський, 16, код ЄДРПОУ 26444836, рахунок 32073113801026 в головному управління НБУ по місту Києву і Київській області, МФО 300001), заборгованість за договором № 008/2314 Кс про надання споживчого кредиту від 25.12.2013 року в сумі 38\~391,25 грн., яка складається з: 37\~713,70 грн. заборгованості по пені, що нарахована за прострочення сплати кредиту, та 677, 55 грн. заборгованість по пені, що нарахована за прострочення сплати відсотків. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.06.2016 року позовну заяву ПАТ «КБ «УФС» до [PERSON] про стягнення заборгованості в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором за № 008/2314/Кс від 25.12.2013 року в сумі 38\~391,25 грн. залишено без розгляду. 06.06.2016 року представником ПАТ «КБ «УФС» до канцелярії суду була подана заява про уточнення позовних вимог за вх. № 15807, відповідно до якої останній просив суд стягнути з [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] (місце проживання: [INFO]) на користь ПАТ «КБ «УФС» (юридична адреса: 83050, м. Донецьк, пр-т Миру, 5-Б, фактична адреса: м. Київ, пр-кт Московський, 16, код ЄДРПОУ 26444836, рахунок 32073113801026 в головному управління НБУ по місту Києву і Київській області, МФО 300001) в рахунок сплати заборгованості за кредитним договором № 008/2314 Кс від 25.12.2013 року загальним розміром 49\~875,98 грн., що складається з 677,55 грн. заборгованість по пені, що нарахована за прострочення сплати відсотків, 2\~308,43 грн. 3 % річних від суми прострочки по основній сумі кредиту та процентам, 46\~525,08 грн. інфляційні збитки по кредиту, 364, 92 грн. інфляційні збитки по процентам. Представником Відповідача в судовому засіданні були подані письмові заперечення проти позову, відповідно до яких зазначено, що [PERSON] своєчасно не виконала свої зобовязання за договором не зі своєї вини, а по причині прострочення Позивача, а саме відсутності пропозицій з його боку про внесення змін до кредитного договору відносно місця виконання зобовязання за договором. 22.08.2016 року представник ПАТ «КБ «УФС» за вх. № 23494 були подані додаткові пояснення, відповідно до яких зазначено, що Відповідач свої зобовязання у строки передбачені кредитним договором не виконала, жодних доказів про те, що Відповідач вчиняла будь-які дії для виконання своїх зобовязань, таких як письмове звернення до уповноваженої особи Фонду гарантування, або безпосередньо до Фонду гарантування, з належними відмітками про вручення звернення наручно, не надано, тому ПАТ «КБ «УФС» не несе жодної відповідальності за несвоєчасне виконання Відповідачем своїх зобовязань. В судовому засіданні представник ПАТ «КБ «УФС» просив задовольнити уточнені позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач та її представник просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Статтею 3 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених\~Конституцією України\~та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, 25.12.2013 року між ПАТ «КБ «УФС» та [PERSON] був укладений договір № 008/2314 Кс про надання споживчого кредиту. На підставі кредитного договору 25.12.2013 року Позивач видав Відповідачу готівкою кредитні кошти у розмірі 140\~000 грн., що підтверджується заявою про видачу готівки № TR.49563.595.314 від 25.12.2013 року на строк до 24.12.2014 року, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 3 % річних, що підтверджується довідкою про рух коштів по рахунку Відповідача за кредитним договором. Згідно ч.1\~ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилами\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 8.5 кредитного договору, копія якого міститься в матеріалах справи, місцем його виконання сторони визначили місцезнаходження відділення банку. Згідно п. 8.4 договору, усі зміни в нього вносяться додатковими угодами до договору. Матеріали справи не містять жодного доказу про укладення між сторонами додаткових угоди про зміну способу виконання договору. Як вбачається із матеріалів цивільної справи, та не заперечується сторонами по справі, у звязку із чим в порядку ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), не підлягає доказуванню, 28.12.2015 року [PERSON] погасила свою заборгованість перед Банком. Як пояснили в судовому засіданні сторони по справі та що підтверджується заявою ПАТ «КБ «УФС» до Міністра внутрішніх справ України [PERSON] з літа 2014 року працівники Позивача тимчасово зупинили прийом платежів за кредитними договорами за місцем знаходження Банку за адресою: м. Донецьк, проспект Миру, 5-Б, у звязку з тим, що почали відбувались активні дії пов'язані з проведення АТО, що є загальновідомим фактом, внаслідок яких Банк був не міг повноцінно працювати, а як наслідок оригінали кредитних договорів, у тому числі договір, укладений між Позивачем та Відповідачем був втрачений банком, оскільки залишився на території м. Донецька, тобто на території, тимчасово не підконтрольній Україні. Також як вбачається із пояснень та вищезазначеної заяви, що з літа 2014 року Банк за своїм місцезнаходженням не працював через активні військові дії у місці розташування його головного офісу, також не виходили на роботу його працівники.\~ Як вбачається із копії рішення Апеляційного суду Київської області від 16 серпня 2016 року, яке має преюдиційне значення для вирішення даної справи, 23.12.2015 року о 15:11 годині Відповідач отримала на електронну адресу від Позивача інформацію про реквізити для сплати кредиту. 24.12.2015 року на сайті ФГВФО зявилась інформація відносно реквізитів для сплати заборгованості за кредитом. 28.12.2015 року Відповідач у повному обсязі виконала свої зобовязання за кредитним договором, сплативши 75\~000 грн., а також 2\~436,58 грн. та 166,44 грн. відсотки за ним. Відповідно до ст. ст. 610,611,612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. При цьому виконання зобов'язань вимагається від обох сторін за договором. Згідно із ч. ч. 1,4ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Відповідно до ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дій, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання. Боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора. Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання (ч. ч. 1, 2ст. 614 ЦК України). Як вбачається із вищевикладеного, вини Відповідача у несвоєчасному погашенні заборгованості за кредитом немає, у звязку з чим відсутні підстави для стягнення штрафних санкцій. На момент розгляду справи заборгованість за кредитним договором у Відповідача відсутня. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст.1 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі вищевикладеного та ст. ст. 15, 16, 526, 613, 1054 Цивільного кодексу України та

Outcome: dismissed