Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

У березні 2016 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, зазначаючи, що 01 жовтня 2013 року між позивачем та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (далі - ФОП [PERSON]В.) було укладений договір із виготовлення та поставки конструкцій ПВХ. Відповідно до п. 3.1 умов договору позивач зобовялась сплатити відповідачеві повну вартість замовлення в розмірі 15 000 грн., а відповідач зобовязався згідно із п. 3.2. договору протягом 20 робочих днів здійснити поставку виробів - металопластикових вікон конструкцій ПВХ. Пунктом 4.1. договору передбачено, що у випадку невиконання позивачем пункту 3.1., договір вважається розірваним і всі його додатки недійсними. У пункті 4.2. договору визначено, що у випадку невиконання відповідачем п. 3.2. з власної вини, відповідач зобовязаний виплатити неустойку в розмірі 0,1% від вартості ціни договору за кожен день прострочення. Відповідно до додаткових умов договору, визначених позивачем та відповідачем, останній запропонував та власноручно на протилежній стороні оригіналу договору здійснив запис про те, щоб розділити суму замовлення на два етапи, оскільки одразу позивач всієї суми замовлення не мала. Позивач у день підписання договору, маючи на меті добросовісне його виконання, з метою подальшого отримання предмету договору, карткою клієнта «ПриватБанк» здійснила переказ коштів на рахунок [PERSON] за допомогою терміналу, який відповідач привіз із собою, у розмірі 5 600 грн. Уклавши вказаний договір, кожна зі сторін взяла на себе зобовязання, а саме відповідач поставити товар, а позивач оплатити його вартість в порядку та на умовах, передбаченим цим договором. Відповідач від виконання умов договору ухилявся, на усні претензії позивача щодо виконання умов договору або ж повернення коштів не реагував, а згодом зовсім перестав виходити на звязок, у результаті чого позивач звернулась до органів внутрішніх справ за допомогою. 26 листопада 2013 року Центрально-Міським РВ КМУ в Дніпропетровській області було порушено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 190 КК України, яке 07 серпня 2015 року було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Свої зобовязання за договором позивач виконувала та мала на меті в подальшому виконати їх до кінця, однак відповідач від виконання своїх обовязків ухилився. У порушення умов договору відповідач у зазначений строк і по день подачи позовної заяви до суду металопластикові вікна ПВХ не поставив та кошти не повернув. На підставі п. 4.2. договору відповідач зобовязаний сплатити позивачеві пеню, нараховану з 01 жовтня 2013 року до 28 березня 2016 року, у розмірі 13 635 грн., виходячи із розрахунку 15 000 грн.(вартість договору) х 01% х 909 (кількість днів прострочення) = 13 635 грн. Також позивачеві завдано моральної шкоди, наявність якої обгрунтовується душевними стражданнями, оскільки вона є інвалідом другої групи, має проблеми зі здоровям, змушена вести спокійний образ життя, проте зазначена ситуація призвела до значних переживань та душевних страждань, що негативно вплинуло на стан її здоровя. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 4 000 грн. Посилаючись на викладене, представник позивача [PERSON] просив суд розірвати договір купівлі-продажу, укладений 01 жовтня 2013 року між позивачем і відповідачем, та стягнути з відповідача завдану матеріальну шкоду за договором у розмірі 5 600 грн., неустойку в розмірі 0,1% від ціни договору за кожен день прострочення його виконання в розмірі 13 635 грн. і 4 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Позивач та її представник [PERSON] у судове засідання не зявились, від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримують та не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суд не повідомив. У звязку з цим, за згодою представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 01 жовтня 2013 року між позивачем та ФОП [PERSON] було укладено договір про виконання робіт із виготовлення та поставки ПВХ конструкцій. Відповідно до п. 3.1 умов договору позивач зобовялась сплатити відповідачеві повну вартість замовлення в розмірі 15 000 грн., а відповідач зобовязався згідно із п. 3.2. договору протягом 20 робочих днів здійснити поставку виробів - металопластикових вікон конструкцій ПВХ. Пунктом 4.1. договору передбачено, що у випадку невиконання позивачем пункту 3.1. договір вважається розірваним і всі його додатки недійсними. У пункті 4.2. договору визначено, що у випадку невиконання відповідачем п. 3.2. з власної вини, відповідач зобовязаний виплатити неустойку в розмірі 0,1% від вартості ціни договору за кожен день прострочення. Відповідно до додаткових умов договору, визначених позивачем та відповідачем, останній запропонував та власноручно на протилежній стороні оригіналу договору здійснив запис про те, щоб розділити суму замовлення на два етапи, оскільки одразу позивач всієї суми замовлення не мала. Позивач у день підписання договору, маючи на меті добросовісне його виконання, з метою подальшого отримання предмету договору, карткою клієнта «ПриватБанк» здійснила переказ коштів на рахунок [PERSON] за допомогою терміналу, який відповідач привіз із собою, у розмірі 5 600 грн. Уклавши вказаний договір, кожна зі сторін взяла на себе зобовязання, а саме відповідач поставити товар, а позивач оплатити його вартість в порядку та на умовах, передбаченим цим договором. Відповідач від виконання умов договору ухилявся, на усні претензії позивача щодо виконання умов договору або ж повернення коштів не реагував, а згодом зовсім перестав виходити на звязок, у результаті чого позивач звернулась до органів внутрішніх справ за допомогою. 26 листопада 2013 року Центрально-Міським РВ КМУ в Дніпропетровській області було порушено кримінальне провадження за ч. 1 ст. 190 КК України, яке 07 серпня 2015 року було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Свої зобовязання за договором позивач виконувала та мала на меті в подальшому виконати їх до кінця, однак відповідач від виконання своїх обовязків ухилився. У порушення умов договору відповідач у зазначений строк і по день подачи позовної заяви до суду металопластикові вікна ПВХ не поставив та кошти не повернув. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги представника позивача про розірвання договору та відшкодування матеріальної шкоди є законними й достатньо обґрунтованими, тому їх слід задовольнити. Відповідач зобовязаний повернути позивачеві сплачені нею грошові кошти в розмірі 5 600 грн. і на підставі п. 4.2. договору сплатити їй пеню, нараховану з 01 жовтня 2013 року до 28 березня 2016 року, у розмірі 13 635 грн., виходячи із розрахунку 15 000 грн.(вартість договору) х 01% х 909 (кількість днів прострочення) = 13 635 грн. Крім, того, ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема,у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Суд приходить до висновку про те, що внаслідок невиконання відповідачем умов договору позивачеві завдано моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях, оскільки позивач є інвалідом другої групи, має проблеми зі здоровям, у звязку з чим змушена вести спокійний образ життя, однак зазначена ситуація призвела до значних переживань, що негативно вплинуло на стан її здоровя, тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди також необхідно задовольнити. При цьому судом враховано, що відповідач у судове засідання жодного разу не зявився, хоча він неодноразового повідомлявся про розгляд справи, та відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не скористався наданим йому законом правом і не довів суду правомірність своїх дій. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 1 102 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved