Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання - [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що в добровільному порядку відповідач допомоги на утримання дитини не надає і вона повністю перебуває її утриманні, просила позов задовольнити. У судове засідання позивач не зявилася, надала до суду заяву, в якій просила про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій просив про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував. Суд, дослідивши наявні письмові докази по справі, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що з 20 листопада 2013 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, що підтверджується актовим записом № 1749. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Син проживає з позивачем та знаходиться на її повному матеріальному утриманні. На даний час сторони проживають окремо, відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання сина не надає. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відображене і в національному законодавстві. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Згідно ст.181 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі. Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Ураховуючи, що відповідач є батьком [PERSON] Ясіна, який повністю перебуває на утриманні матері, а батько не виконує свого обовязку щодо утримання сина, допомоги не надає, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі ? частини від усіх його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача на користь держави слід стягнути 640 грн. судового збору.

Outcome: approved