Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ФОП [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Павлограді Дніпропетровської області, про визнання недійсними та скасування актів про нещасний випадок, визнання нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом та зобов'язання скласти акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, в якому просив суд, неодноразово уточнюючи позовні вимоги, визнати недійсним та скасувати акт № 1 за формою Н-5 розслідування нещасного випадку (по заяві потерпілого від 26.05.2010 р.), що стався з позивачем 30 червня 2009 року о 17 год. 45 хв., затверджений фізичною особою-підприємцем [PERSON] 30.06.2010 року; визнати недійсним та скасувати акт № 1 за формою НПВ про нещасний випадок на підприємстві не пов»язаний з виробництвом (згідно заяви потерпілого від 26.05.2010 р.), що стався з позивачем 30 червня 2009 року о 17 год. 45 хв., затверджений фізичною особою-підприємцем [PERSON] 30.06.2010 року; визнати нещасний випадок, який стався з позивачем 30 червня 2009 року о 17 год. 45 хв., пов»язаним з виробництвом і таким, що підлягає обліку та оформленню актом по формі Н-1 про нещасний випадок на виробництві; зобов»язати відповідача скласти акт розслідування нещасного випадку за формою Н-5, який стався з позивачем 30 червня 2009 року о 17 год. 45 хв. під час виконання трудових обов»язків та акт про нещасний випадок, пов»язаний з виробництвом за формою Н-1. В обґрунтування позову посилався на те, що 30.06.2009 року він перебував на робочому місці і виконував роботи з перевезення пасажирів (працівників ВСП «шахта імені Героїв Космосу» ПАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля») на закріпленому за ним автобусі марки «Кароса», державний номер [NUMBER], згідно подорожнього листа № 0644 від 30.06.2009 року, виданого йому фізичною особою-підприємцем [PERSON], який використовував найману працю, основним видом діяльності якого були пасажирські перевезення на підставі ліцензії [NUMBER], та який виконував роботи з надання транспортних послуг шахтам та іншим підприємствам ПАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля» на підставі договору № 09-14-233-П від 31.12.2008 р. Того ж дня, приблизно о 17-10 годині, під час перебування автобусів, у тому числі і вищезазначеного, на розташованому по вулиці Комарова у м. Павлограді Дніпропетровської області майданчику для відстою автотранспорту (шахтарській зупинці), у міжрейсовий період, він, як і інші водії автобусів, знаходився поруч зі своїм автобусом, та на нього здійснив наїзд автомобіль марки «Ніссан БЛЮБЕРД», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Від зазначеного наїзду на нього він отримав важкі травми ноги та інших органів, які призвели до його інвалідності. За наслідками розслідування, комісією, головою якої був сам відповідач, були складені акти за формами Н-5 та НПВ, та встановлено, що нещасний випадок, який стався з ним не пов»язаний з виробництвом, так як на момент отримання ним травми він безпосередньо не виконував трудові обов»язки. Проте, виконання робіт з перевезення пасажирів водіями, у тому числі і ним, здійснювалось за графіком роботи - доба через дві, а тому знаходження позивача поруч зі своїм автобусом у міжрейсовий період і є перебуванням на його робочому місці. Неодноразово він звертався до органів Держгірпромнагляду з приводу внесення приписів для додаткового розслідування нещасного випадку, але його заяви не були розглянуті по суті, з тією мотивацією, що спір вирішується в судовому порядку. У судовому засіданні позивач, його представник підтримали позовні вимоги на доводах та підставах викладених у позові, просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник третьої особи в судовому засіданні заперечувала щодо визнання позовних вимог у повному обсязі на тих підставах, що позов пред»явлений не до того відповідача, так як у судовому порядку оскаржується рішення посадової особи органу Держнаглядохоронпраці. Крім того за відсутності належно оформлених трудових відносин, з підтвердженням умов та підстав виконання трудових обов»язків, неможливо встановити факт нещасного випадку на виробництві, як такий, що пов»язаний з виробництвом. У судові засідання відповідач не з»являвся, належним чином повідомлявся про розгляд справи, але не бажав отримувати повістки про виклик до суду, тому був сповіщений через засоби масової інформації про розгляд справи, причини неявки відповідача до суду не відомі. Враховуючи думку учасників процесу про можливість розгляду справи на підставі наявних доказів по справі у відсутності відповідача, суд на підставі ст. 225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Вислухавши доводи учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи суд приходить до наступного. Відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За змістом ст. 22 Закону України від 14 жовтня 1992 року «Про охорону праці», п.п. 10, 13, 38 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1112 від 25 серпня 2004 року, у редакціях, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, роботодавець повинен організувати розслідування нещасного випадку, для чого зобов»язаний негайно своїм наказом утворити комісію з розслідування нещасного випадку. Зазначена комісія зобов»язана з»ясувати обставини і причини нещасного випадку, визначити, чи пов»язаний цей випадок з виробництвом, та скласти акт розслідування нещасного випадку за відповідною формою. У разі незгоди потерпілого зі змістом акта за формою Н-5 або формою НПВ, або незгоди з висновком розслідування про обставини та причини нещасного випадку рішення комісії може бути оскаржено до суду. Судом встановлено, що 18 червня 2009 року позивач був прийнятий на роботу до ПП фірма «КАІ-Центр» водієм по трудовому договору строком на два тижні. 01 липня 2009 року [PERSON] звільнений у зв»язку із закінченням строку дії трудового договору. Згідно з актами розслідування нещасного випадку затвердженими ФОП [PERSON] 30 червня 2010 року за відповідними формами Н-5 та НПВ комісія дійшла до висновку, що нещасний випадок, що стався з [PERSON], не пов»язаний з виробництвом, так як причиною нещасного випадку стало порушення правил дорожнього руху. Крім того членом спеціальної комісії з розслідування зазначеного нещасного випадку, а саме начальником відділу організації профілактики нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань ВВД ФССНВ та ПЗ в м. Павлограді [PERSON] була складена окрема думка про те, що [PERSON] не відноситься до категорії осіб, які підлягають обов»язковому страхуванню від нещасного випадку, так як були відсутні належним чином оформлені трудові відносини між потерпілим та роботодавцем - [PERSON] Нещасний випадок, як зазначено в актах розслідування нещасного випадку, стався за наступних обставин. Згідно довідки № 8424951 про обставини дорожньо-транспортної пригоди від 29.06.2010 року виданої ВДАІ м. Павлограда 30.06.2009 року о 17 год. 45 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода в результаті наїзду легкового автомобіля «Ніссан БЛЮБЕРД», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] на [PERSON], який виконував роботи з перевезення пасажирів згідно подорожнього листка, виданого ПП [PERSON] за № 0644 від 30.06.2009 року. Відповідно до вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.10.2009 року, 30.06.2009 року біля 17 год. 10 хв. водій [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем «Ніссан БЛЮБЕРД», рухався на проїжджій частині вулиці Комарова в місті Павлограді зі швидкістю 15 км. на годину від вулиці Дніпровська в напрямку майданчика, що призначений для відстою пасажирських автобусів. Під час руху водій [PERSON] здійснив маневр повороту вправоруч, заїхав на територію майданчика, де стояли [PERSON] та [PERSON] Під час подальшого руху по території майданчика водій [PERSON] не застосував своєчасних заходів щодо зниження швидкості руху, внаслідок чого скоїв наїзд на [PERSON], який покинув автобус та знаходився напроти магазину «Плюс» на площадці відстою транспорту біля іншого автобусу. Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди позивач отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Не погодившись з висновками комісії позивач неодноразово звертався до Держгірпронагляду зі скаргами, в задоволенні яких йому було відмовлено з тих підстав, що спір вже вирішується в судовому порядку. Як було встановлено в судовому засіданні зі слів позивача останній вважав, що він був належним чином оформлений за трудовим договором у ФОП [PERSON], пояснив суду, що за умовами трудового договору він працював за графіком роботи - доба через дві. Під час нещасного випадку він перебував на робочому місці, так як відповідно до подорожнього листа № 0644 виданого [PERSON] 30.06.2009 року здійснював перевозку пасажирів. Відповідно до наданої інформації ЗД ОДПІ Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області від 24.02.2015 року ФОП [PERSON] був нарахований та сплачений податок за [PERSON] в сумі 96,88 грн. за період роботи з 02.06.2009 року (дата прийняття на роботу) по 30.06.2009 року (дата звільнення з роботи), що може свідчити про фактичні трудові відносини, які склалися між позивачем та відповідачем. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Між тим суд позбавлений можливості встановити наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги позивача, так як у матеріалах справи відсутній, як подорожній лист № 0644 від 30.06.2009 року на підставі якого потерпілий здійснював перевезення пасажирів, так і будь-які інші докази, які можуть підтверджувати або спростовувати обставини нещасного випадку, умови та період трудових відносин, які склалися між позивачем та відповідачем. Крім того в порядку ст. 137 ЦПК України унеможливлювалось витребування судом доказів у відповідача, як у роботодавця - фізичної особи-підприємця. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об»активному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду не викладене, вважаю, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ФОП [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Павлограді Дніпропетровської області, про визнання недійсними та скасування актів про нещасний випадок, визнання нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом та зобов'язання скласти акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом слід відмовити.

Outcome: dismissed