Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

У вересні 2015 року позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Голови Уряду України Яценюка Арсенія Петровича, Президента України Порошенка Петра Олексійовича про відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачі створили всі належні передумови для неможливості здійснення ефективного судового захисту та порушили норми матеріального права, а саме положення Конституції України, Протоколу Одинадцятого до Європейської Конвеції від 04.11.1950 р. У зв'язку з цим, позивачі просили суд стягнути з відповідачів на їх користь по 51 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. До судового засідання представник позивачів [PERSON] та відповідачі не з'явилися з невідомих причин, хоча про час, день та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Тому, суд розглянув дану справу у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Отже, завдана шкода підлягає відшкодуванню за умови, коли такі дії або бездіяльність чи рішення визнано незаконними. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Тобто, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення нормальних життєвих зв'язків позивачів, вимагають від них додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно п.п. 4.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 р. № 4 у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визнаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Проте, позивачами не надано доказів у підтвердження моральної шкоди, завданої їм органом державної влади чи їх посадовою або службовою особою. Враховуючи те, що під час судового розгляду справи не підтвердився факт заподіяння позивачам будь-якої шкоди з вини органу державної влади їх посадовою або службовою особою та відсутній будь-який причинно-наслідковий зв'язок між шкодою та незаконними діяннями, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку з відсутністю для цього правових підстав. При цьому, доводи позивачів про те, що відповідачі створили всі належні передумови для неможливості здійснення ефективного судового захисту та порушили норми матеріального права, а саме положення Конституції України, Протоколу Одинадцятого до Європейської Конвеції від 04.11.1950 р., є безпідставними та необґрунтованими. Оскільки при пред'явленні позову позивачі були звільнені від сплати судового збору, то з врахуванням положень ст. 88 ЦПК України судові витрати стягненню не підлягають, оскільки компенсуються за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed