Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

У березні 2018 року позивач, Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган реєстрації Новенської селищної ради про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку, просив: - в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 05-101192508-03-Ф від 28 березня 2008 року в сумі 30 609, 61 доларів США та 292 506 грн. 91 коп. (заборгованість по кредиту строкова - 13 831,79 доларів США, заборгованість по кредиту прострочена - 6511,77 доларів США, заборгованість по процентах поточна - 212,51 доларів США, заборгованість за процентах прострочена - 10053,54 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 117001 грн. 20 коп., пеня за несвоєчасну сплату процентів - 175505 грн. 71 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру під [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтв про право власності на житло, виданого 14 лютого 2007 року Новенською селищною радою згідно з розпорядженням (наказом) від 14 лютого 2007 року №1675, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною 491700 грн., із забезпеченням безперешкодного доступу до предмета іпотеки; - виселити [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та усіх мешканців, які зареєстровані та проживають у квартирі під [ADDRESS] , зі зняттям з реєстраційного обліку в управлінні державної міграційної служби України у Кіровоградській області, - стягнути з відповідачів на користь банку понесені по справі судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», що підтверджується його Статутом та [PERSON] , яка згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , з 25 грудня 2012 року змінила прізвище на [PERSON] було укладено кредитний договір № 05-101192508-03-Ф. За умовами кредитного договору банк надав позичальнику кредит в сумі 30 800 доларів США на строк з 28 березня 2008 року по 27 березня 2026 року, із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 13,3% річних. Відповідно до п. 3.3.3 кредитного договору, позичальник зобов`язався: повернення суми кредиту здійснювати на рахунок № [NUMBER] , відкритий у відділенні №3 Кіровоградської філії ВАТ АБ «Укргазбанк» МФО 383073, щомісячно з 1-го по 10-е число кожного місяця, починаючи з місця наступного за місяцем отримання кредиту, в розмірі не менше 1/216 від суми отриманого кредиту, що становить 142,59 доларів США, а останній платіж сплачується не пізніше 27 березня 2026 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 28 березня 2008 року між банком та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено договір іпотеки без оформлення заставної, посвідчений нотаріально, реєстровий номер 3035. За умовами пункту 2.1 договору іпотеки й 2.1 кредитного договору, в забезпечення кредитного договору, банку в іпотеки передано нерухоме майно - квартира під [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 14 лютого 2007 року Новенською селищною радою згідно з розпорядженням (наказом) від 14 лютого 2007 року № 1675. Право власності зареєстроване за іпотекодавцем обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 06 березня 2007 року, реєстровий № 18070345, номер запису 57392 в книзі 162. [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором щодо сплати процентів, суми кредиту не виконує. Як вбачається з розрахунку заборгованості позичальника, станом на 28 лютого 2018 року, погашення кредиту здійснювалось із порушенням встановленого кредитним договором графіку, кредит погашався не щомісячно, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість. У відповідності до п. 3.1.10. кредитного договору, на залишок простроченої заборгованості за кредитом проценти нараховуються, виходячи із процентної ставки зазначеної у п. 1.1 збільшеної на 1 процент, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості. Згідно п. 5.3 кредитного договору, за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню в розмірі 0,1% річних від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такої прострочки до повного погашення заборгованості, але в межах строків позовної давності. Станом на 28 лютого 2018 року заборгованість позичальника перед банком складає: заборгованість по кредиту строкова - 13831,79 доларів США, заборгованість по кредиту прострочена - 6511, 77 доларів США, заборгованість по процентах поточна - 212,51 доларів США, заборгованість за процентах прострочена - 10053,54 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 117001 грн. 20 коп., пеня несвоєчасну сплату процентів - 175505 грн. 71 коп., а всього: 30609,61 доларів США та 292506 грн. 91 коп., підтвердженням чого є розрахунок заборгованість станом 28 лютого 2018 року. Згідно приписів п.п. 2.1.1 3.1.6 договору іпотеки, у випадку одноразової чи неодноразових прострочок позичальником сплати процентів за користування кредитними коштами, неповернення кредиту іпотеко держателю або порушення інших умов кредитного договору, а також у випадку порушення іпотекодавцями умов зберігання або страхування предмета іпотеки, незалежно від настання строку виконання по кредитному договору, іпотеко держатель набуває право одержати задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру під [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (надалі - іпотеко давці) на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 14 лютого 2007 року Новенською селищною радою згідно з розпорядженням (наказом) від 14 лютого 2007 року № 1675. Право власності зареєстроване за іпотекодавцем обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 06 березня 2007 року, реєстраційний № 18070345 , номер запису 57392 в книзі 162. Відповідно до п. 3.28. кредитного договору, у разі невиконання позичальником зобов`язань, банк має право відшкодовувати заборгованість шляхом звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до п. 3.3.14 договору іпотеки та п. 3.3.20 кредитного договору, іпотекодавець зобов`язався не вселяти та не реєструвати в житловому приміщенні, яке є предметом цього договору, інших осіб без попередньої письмової згоди іпотекодержателя. Відповідач [PERSON] не зверталась до банку з проханням надати письмовий дозвіл на її реєстрацію та вселення, натомість самовільно вселилась та зареєструвалась в предметі іпотеки разом зі своїми дітьми. В зв`язку з порушенням відповідачами своїх зобов`язань за кредитним договором та договором іпотеки, 13 листопада 2014 року банком були направлені вимоги про звільнення житлового приміщення особам та повідомлено, що в разі непогодження існуючої заборгованості банк розпочинає процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. Вимоги були отримані 15 листопада 2014 року, але станом на сьогодні квартиру не звільнено, заборгованість за кредитним договором не погашено. Натомість 20 листопада 2014 року на адресу банку [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] були направлені «Відзив на претензію від 07 листопада 2014 року та на вимог від 13 листопада 2014 року». Згідно вказаних відзивів позичальник та іпотекодавці посилаючись на Закон України №1304-VІІ від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого в забезпечення кредитів в іноземній валюті» відмовилась від виконання своїх зобов`язань за кредитним та іпотечним договорами. В подальшому, з метою унеможливлення захисту банком своїх прав кредитора, 29 грудня 2004 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовом про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки. 07 травня 2015 року по справі ухвалено рішення суду першої інстанції, яким відмовлено в повному обсязі у задоволенні їх позовних вимог. Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідачі звернулись з апеляційною скаргою до апеляційного суду Кіровоградської області, з вимогою скасувати рішення суду першої інстанції. 19 серпня 2015 року апеляційним судом Кіровоградської області постановлено ухвалу по справі (провадження №22-ц/781/1505/15) якою апеляційну скаргу відхилено, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 травня 2015 року залишено без змін. Незважаючи на безпідставність своїх вимог, 06 вересня 2015 року відповідачами подано касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України на рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду. І лише 02 грудня 2015 року на адресу АБ «Укргазбанк» надійшла ухвала Вищого спеціалізованого суду України від 12 листопада 2015 року, якою відхилено касаційну скаргу, а рішення судів залишені без змін. Такі дії відповідачів перешкоджали захисту прав кредитора - іпотекодержателя та свідчать про наміри уникнути відповідальності за невиконання своїх зобов`язань за кредитним договором та затягування процесу звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказано, що згідно «Відзиву на вимогу» позичальник підтвердила, що в предметі іпотеки зареєстровані та проживають вона та її діти, а також [PERSON] ( [INFO] ), [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ). Згідно Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 17800395 від 28 березня 2008 року, предмет іпотеки зареєстрований у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за реєстровим номером 6898612, на підставі іпотечного договору від 28 березня 2008 року, реєстровий номер 3035. Згідно Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі іпотек №18187246 від 17 квітня 2008 року предмет іпотеки зареєстрований у державному реєстрі іпотек, за реєстровим номером 7043741 на підставі іпотечного договору від 28 березня 2008 року, реєстровий номер 3035, іпотекодержателем АБ «Укргазбанк». 14 серпня 2019 року представник [PERSON] - адвокат Москаленко Ю.В. подав до суду заяву про застосування строків позовної давності та просив з вказаних підстав відмовити у задоволенні позову. Зазначено, що перший раз банк звернувся до суду з позовом 26 грудня 2014 року, ухвалою суду від 10 грудня 2015 року залишена без розгляду, тому початок відрахування строку позовної давності на звернення до суду починається з 26 грудня 2015 року. Банком повторно здійснено подання позову до суду, ухвалою від 22 листопада 2016 року також залишена без розгляду. Враховуючи, що банком в третє позовна заява подана до суду 21 березня 2018 року, ним пропущено строк позовної давності, який закінчувався 27 грудня 2017 року /а.с.186/. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда Іванової Н.Ю. від 30 березня 2018 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання /а.с.95-96/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 листопада 2018 року закрито підготовче провадження, цивільну справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні /а.с.128-129/. В судовому засідання представник позивача Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відносно заяви представника відповідача [PERSON] зазначив, що банком строк не пропущено, тому просив у її задоволенні відмовити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Москаленко Ю.В. в судовому засіданні проти позову заперечив та просив у його задоволенні відмовити. Вказав, що якщо банк достроково, в односторонньому порядку не розриває кредитний договір від 28 березня 2008 року, термін дії якого закінчується 27 березня 2026 року, то не може бути задоволена вимога про дострокове повернення всієї суми, отриманої за кредитним договором разом із відсотками за користування кредитною сумою і пені. Якщо кредитний договір розривається, в такому разі припиняється нарахування відсотків за користування кредитом та штрафні санкції. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган реєстрації Новенської селищної ради в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином. Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган реєстрації Новенської селищної ради про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 28 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», та [PERSON] , яка згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , з 25 грудня 2012 року змінила прізвище на « [PERSON] », було укладено кредитний договір № 05-101192508-03-Ф. За умовами кредитного договору банк надав позичальнику кредит в сумі 30 800 доларів США на строк з 28 березня 2008 року по 27 березня 2026 року, із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 13,3 % річних. Відповідно до п.2 даного договору забезпеченням повернення кредитних коштів є договір іпотеки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до іпотечного договору, посвідченого 28 березня 2008 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Яценко О.П., за реєстровим № 3035, предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві власності відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданим 14 лютого 2007 року Новенською селищною радою згідно з розпорядженням (наказом) від 14 лютого 2007 року № 1675. Право власності зареєстроване обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 06 березня 2007 року, реєстраційний № [NUMBER] , номер запису 57392 в книзі 162. За розглядом справи встановлено, що у зв`язку із неналежним виконанням [PERSON] умов кредитного договору щодо своєчасної сплати кредиту та процентів, у останньої виникла заборгованість за кредитним договором. Станом на 28 лютого 2018 року заборгованість позичальника перед банком складає: заборгованість по кредиту строкова - 13831,79 доларів США, заборгованість по кредиту прострочена - 6511, 77 доларів США, заборгованість по процентах поточна - 212,51 доларів США, заборгованість за процентах прострочена - 10053,54 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 117001 грн. 20 коп., пеня несвоєчасну сплату процентів - 175505 грн. 71 коп., а всього: 30609,61 доларів США та 292506 грн. 91 коп. Відповідно до свідоцтва про шлюб, відповідач [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , після чого її прізвище змінилось на « [PERSON] » /а.с.44/. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою ст. 1050 ЦК України передбачено, що в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. За ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Що стосується вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки то право позивача задовольнити свої вимоги за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки передбачено відповідними нормами ЗУ «Про іпотеку», ст.ст. 589, 590 ЦК України, а також договором іпотеки. Згідно ст.1, ч.5 ст.3 ЗУ «Про іпотеку» (далі - Закону) іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ст.7 Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання В силу ст.12 Закону у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, вирішуючи спори про звернення стягнення на предмет іпотеки, принциповим є встановлення факту невиконання або неналежного виконання основного зобов`язання. За змістом ч.1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно із ч.3 ст.33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Право іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку встановлено Конституцією України та ст.35 ЗУ «Про іпотеку». Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, визначений положеннями ст.ст.39, 41 ЗУ «Про іпотеку», якими передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону. Аналогічне правове положення міститься у п.42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до якого, резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, у ньому в обов`язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Відповідно до звіту про незалежну оцінку майна, а саме квартири, що розташована в [ADDRESS] , від 16 лютого 2018 року, ринкова вартість об`єкта оцінки становить 491 700 грн. без урахування ПДВ /а.с.54-84/. З огляду на наведене, суд вважає, що є наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки існування невиконаних зобов`язань та висновки суду про їх наявність відповідачами не спростовується. З матеріалів справи вбачається, що у січні 2015 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовом до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки та поруки. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 травня 2015 року у задоволенні вимог [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання недійсними кредитного договору №05-101192508-03-Ф від 28 березня 2008 року, іпотечного договору та договору поруки, з моменту їх укладення відмовлено /а.с.34-36/. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області від 19 серпня 2015 року, рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 травня 2015 року залишено без змін /а.с.37-40/. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 листопада 2015 року рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 19 серпня 2015 року залишено без змін /а.с.41-42/. Згідно з п.1 ст.1 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа якого не перевищує 140 м2 для квартири та 250 м2 для житлового будинку. За змістом статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи. У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Статтею 3 ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що зазначений Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. В цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов`язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Отже, мораторій не звільняє від виконання зобов`язання, а є відстроченням виконання певних обов`язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта. Встановлений ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов`язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Суд вважає за необхідне відповідно до вищезазначеного застосувати ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», на час розгляду справи, норми якого поширюються на обставини цієї справи. Як вбачається з матеріалів справи, забезпечена квартира загальною площею 69,60 кв.м. належить іпотекодавцям на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності від 14 лютого 2007 року. Назва кредитного договору дає підстави віднести його до споживчого кредитування та за предметом у іноземній валюті, що в сукупності поширює на цей спір, приписи ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». На підставі вказаного суд зазначає, що позов в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню. При цьому, мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання і не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов`язання за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно. Щодо позовних вимог банку в частині виселення відповідачів, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні вказаної вимоги, з наступних підстав. В установленій практиці Верховного Суду України при розгляді вказаної категорії справ, у тому числі й у постановах від 22 червня 2016 року №6-197цс16, від 21 грудня 2016 року №6-1731цс16, роз`яснено порядок застосування статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР. Зазначено, що частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Зроблено висновок про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення занотовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК Української РСР. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження 314-317цс18). Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із житлового будинку (житлового приміщення), що є предметом іпотеки і придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК Української РСР постійне житло вказується в рішенні суду. При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Враховуючи, що квартира не була придбана за кредитні кошти, а належить іпотекодавцям на підставі особистої приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності, позовні вимоги банку в цій частині задоволенню не підлягають. Що стосується застосування заявленого представником відповідача [PERSON] строку позовної давності, то суд зазначає наступне. Представник відповідача [PERSON] посилається на ту обставину, що банком 26 грудня 2014 року була подана перший раз позовна заява до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, ухвалою суду від 10 грудня 2015 року вказана позовна заява залишена без розгляду, тому вважає, що початок відрахування строку позовної давності на звернення до суду починається з 26 грудня 2015 року. Повторно банк звертався до суду з аналогічним позовом у 2016 році та ухвалою від 22 листопада 2016 року також залишена без розгляду. В третє банк звернувся до суду з даним позовом 21 березня 2018 року, тому вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності, який закінчився 27 грудня 2017 року. Однак, суд зазначає, що пред`явленням банком позову до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, що мало місце у 2014 році та який ухвалою суду від 10 грудня 2015 року залишено без розгляду, перебіг позовної давності перервався. Позов про стягнення заборгованості за кредитним договором банком пред`явлено 21 березня 2018 року, тобто в межах строку позовної давності. Також, необґрунтованими є доводи представника відповідача щодо неправомірності нарахування банком відсотків та пені внаслідок того, що банк скористався правом на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором. Оскільки, належних доводів на підтвердження вказаного суду не надано. За таких обставин, суд вважає що позовна заява Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Орган реєстрації Новенської селищної ради про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку підлягає частковому задоволенню. Порядок розподілу судових витрат між сторонами регламентовано ст.141 ЦПК України. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України). Пунктом 10 ч.3 ст.141 ЦПК України визначено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. У зв`язку із наявністю підстав для часткового задоволення позову, з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на корись Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» підлягає стягненню по 1 843, 87 грн. сплаченого судового збору з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: partial