Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

У березні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ спільно набутого майна подружжя. Позовні вимоги мотивовані тим, що 16 грудня 2011 року між сторонами зареєстровано шлюб, котрий рішенням Печерського районного суду міста Києва від 10 листопада 2014 року розірвано. Позивач вказує, що до реєстрації шлюбу, починаючи з грудня 2008 року сторони проживали однією сім'єю, що стверджується спільними поїздками на відпочинок до Республіки Азербайджан, Чехії. Крім того, вони спільно керували справами кафе, яке було їх сімейним бізнесом та одним з джерел прибутку. Кошти для облаштування кафе та розвитку вкладали спільно. У відповідача був безперешкодний доступ, як у довіреної особи, до особистого банківського рахунку позивача. Позивач займалась справами кафе, здійснювала платежі, наймала персонал, виплачувала заробітну плату. Позивач зазначає, що за час спільного проживання сторін сторонами було придбано автомобіль марки Porsche Cayenne, № кузова [NUMBER], № двигуна [NUMBER], на придбання якого вона дала кошти у розмірі 30 000 грн. Відповідач представляв позивача як свою дружину серед знайомих та працівників кафе. З урахуванням наведеного позивач просила суд: - встановити факт їх проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з грудня 2008 року по 16 грудня 2011 року, - визнати автомобіль марки Porsche Cayenne, № кузова [NUMBER]. № двигуна [NUMBER] об'єктом спільної сумісної власності. - виділити [PERSON] та визнати за нею право власності на грошові кошти, сума яких становить 50% вартості автомобіля марки Porsche Cayenne - встановити та визнати майно набуте сторонами за час проживання однією сім'єю та за час перебування у шлюбі їх спільною сумісною власністю. Ухвалою суду від 30 березня 2015 року провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду на 7 травня 2015 р. (а.с. 17). 5 червня 2015 року під час розгляду справи представником позивача [PERSON] заявлено клопотання про забезпечення доказів шляхом витребування інформації у Державної реєстраційної служби, Департаменту ДАІ МВС України, Міністерства юстиції України щодо надання даних про придбане майно відповідачем у період з грудня 2008 року по 10 листопада 2014 року (а.с. 36-37), представником відповідача [PERSON] - клопотання про витребування доказів у Державній прикордонній службі України що перетину кордону сторонами у зазначений період (а.с. 38) та допит свідка [PERSON] (а.с. 39), які ухвалою суду із занесенням до журналу судового засідання задоволені (а.с. 40-42). 23 липня 2015 року представником позивача [PERSON] заявлені клопотання про долучення додаткових доказів у справі (а.с.47-65), котрі ухвалою суду, занесеною до журналу судового засіданні, задоволені (а.с. 66-67). Ухвалою суду від 23 травня 2016 року за клопотанням представника позивача [PERSON] призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу на предмет визначення середньої вартості автомобіля Porsche Cayenne (а.с. 133-136). Відповідно до даних висновку судової комісійної автотоварознавчої експертизи середня вартість автомобіля Porsche Cayenne станом на 7 березня 2013 року 376 000 грн. 10 коп. (а.с. 178-183). На підставі протоколу повторно автоматизованого розподілу судової справи від 29 серпня 2017 року та ухвали від 28 вересня 2017 року вказана цивільна справа прийнята до провадження, яка надійшла від судді Гладун Х.А. (а.с. 187, 191-196). 13 листопада 2017 року від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання про приєднання письмових доказів до матеріалів справи (а.с. 198-200), яке долучено до справи на підставі ухвали суду від 14 листопада 2017 року, занесеною до журналу судового засідання (а.с. 203-204) та витребувано у Адміністрації Державної прикордонної служби України даних що перетину кордону сторонами з грудня 2008 року по грудень 2014 року (а.с. 206). Під час судового розгляду представник відповідача [PERSON] не підтримав клопотання про виклик та допит свідка [PERSON] (а.с. 39), тому вказаний свідок не допитувався під час судового розгляду справи. У судовому засіданні представники позивача [PERSON], [PERSON] підтримали позовні вимоги з обставин, зазначених у позові. Представники відповідача [PERSON], [PERSON] заперечили щодо позовних вимог, вказали, що сторони не проживали однією сім'єю до укладення шлюбу, автомобіль, котрий просить позивач визнати спільною сумісною власністю придбаний за кошти відповідача до укладення шлюбу, а тому не підлягає розподілу між сторонами. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з такого. За положеннями ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Разом з тим, згідно зі ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають в шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають в шлюбі між собою або в будь- якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Відповідно до ст. 3 Сімейного Кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Судом встановлено, що 16 грудня 2011 року сторонами [PERSON] та відповідачем [PERSON] зареєстровано шлюб, котрий рішенням Печерського районного суду міста Києва від 10 листопада 2014 року розірвано (а.с. 7-8). Будь-яких даних щодо спільного проживання вказаних осіб як чоловіка та дружини до реєстрації шлюбу суду не надано. Із заява [PERSON], яка міститься в матеріалах цивільної справи (а.с. 9), вбачається, що остання працювала у кафе відповідача з травня 2010 року і весь персонал кафе вважав сторін подружжям, котрі вели спільно побут, управляли справами кафе. Разом з тим, такі пояснення суд не бере до уваги як доказ спільного проживання сторін та фактичного перебування їх у шлюбі, оскільки інші письмові пояснення сусіда [PERSON] (а.с. 199), консьєржа [PERSON] (а.с. 200), за місцем проживання [PERSON], по будинку по [ADDRESS] вказують, що вони тривалий час проживають/працюють у вказаному будинку, де проживає відповідача, і ніколи не бачили позивача [PERSON] Пояснення [PERSON] (а.с. 10) також не підтверджує спільне проживання сторін як подружжя. Крім того, вона вказує, що з грудня 2008 року до [PERSON] почав приїжджати [PERSON], котрого вона представила як свого чоловіка. Разом з тим, вказані особи як свідки при розгляді вказаної справи не допитувались, а тому суд ставить під сумнів пояснення вказаних осіб, і вони відповідно не можуть підтверджувати факт спільного проживання сторін у справі як подружжя. Крім того, саме по собі представлення осіб як чоловіка та дружину не свідчить про наявність спільного їх проживання як однієї сім'ї, про пов'язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов'язків. Даних щодо ведення вказаними особами спільного побуту, наявності взаємних прав, часу, з якого сторони почали вести спільний побут, суду не надано. Спільні фотографії сторін, які містяться у справі (а.с. 11), не є доказом спільного проживання [PERSON] та [PERSON] як однієї сім'ї. Медична картка [PERSON], у котрій вказані дані контактної особи - відповідача [PERSON] підтверджує лише вказаний факт станом на 27 серпня 2012 року, тобто вже у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі (а.с. 49). Видача основної та додаткової банківської картки на ім'я [PERSON] та [PERSON] з 28 травня 2010 року та виписки по банківському рахунку (а.с. 51-58) також не підтверджує веденням сторонами спільного побуту, наявності у них взаємних прав, ведення спільного побуту. Крім того, даних щодо спільного перетину кордону України сторонами у період з грудня 2008 року по 16 грудня 2011 року, їх спільного відпочину суду не надано, як і не надано доказів спільного управління справами кафе. З урахуванням наведеного, не підтвердження факту проживання сторін однією сім'єю (спільного проживання, пов'язаності спільним побутом, наявністю взаємних прав та обов'язків), у тому числі у період з грудня 2008 року по 16 грудня 2011 року, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Відповідно до ст. 74 Сімейного Кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його не дійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 роз'яснено, що під час застосування ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають в будь-якому іншому шлюбі й між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 4 ст. 368 ЦК України майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Враховуючи, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, то підстав для визнання автомобіля Porsche Cayenne, № кузова [NUMBER]. № двигуна [NUMBER] об'єктом спільної сумісної власності; виділення [PERSON] та визнання за нею право власності на грошові кошти, сума яких становить 50% вартості автомобіля марки Porsche Cayenne, встановлення та визнання майна, набутого сторонами за час проживання однією сім'єю та за час перебування у шлюбі їх спільною сумісною власністю немає. При цьому, суд враховує, що крім названого автомобіля, відповідачем у спірний період не придбавалось інше майно. Даних щодо надання відповідачу коштів, як про це вказує позивач у позові, на придбання автомобіля немає. Автомобіль придбаний відповідачем 19 жовтня 2010 року (до укладення шлюбу) та продано ним 7 березня 2013 року (а.с. 104). У зв'язку з відмовою у задоволенні відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed