Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідачів із вимогами про визначення розміру аліментів, що з нього стягуються на користь [PERSON] , як дитині, яка продовжує навчання у твердій грошовій сумі та просив зменшити розмір аліментів, що з нього стягуються на утримання повнолітньої доньки [PERSON] з 1/4 частини заробітку (доходу) до суми 435 грн. 83 коп. щомісячно до закінчення [PERSON] навчання, але не більше як до досягнення донькою двадцяти трьох років. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 30.10.2013 року (а.с.30) в судовому засіданні наголошував, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог, оскільки фінансовий стан позивача погіршився, він має кредитні зобов'язання, його заробітна плата зменшилась. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судових засідань заперечували проти задоволення позовних вимог, вказували, що зміна розміру аліментів негативно вплине на матеріальний стан [PERSON], яка продовжує навчання, а підстави, які позивач зазначив для зменшення розміру аліментів, є на їх думку не суттєвими та такими, що не впливають на обов'язок [PERSON] сплачувати аліменти у встановленому судом розмірі. Вислухавши пояснення позивача та його представника, відповідачів, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) суд установив наступне. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітній син, донька продовжують навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати його до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Судом достовірно встановлено, що позивач є батьком [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.12). Крім того, з рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2012 року вбачається, що судом було стягнуто з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 13.08.2012 року до закінчення [PERSON] навчання, але не більше як до досягнення нею двадцяти трьох років (а.с.13). Рішення набуло чинності. Відповідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Законом не встановлено межі визначення судом розміру аліментів на повнолітню дочку, сина. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи. Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язковою сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальної допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання після досягнення ними повноліття, застосовуються норми статей, в тому числі і 192 СК. Згідно положень ч.1 статті 192 СК вбачається, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як роз'яснено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, зміна розміру аліментів як і зміна способу присудження аліментів може мати місце виключно за наявності конкретно передбачених законодавством підстав. Отже, позивачу необхідно довести, а суду встановити, що є обґрунтовані підстави для зміни розміру аліментів, а також способу їх присудження. Вирішуючи правомірність вимог позивача щодо зміни способу присудження аліментів, то суд виходить із положень ст. 184 СК України, відповідно до якої вбачається, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Проте, досліджуючи позовну заяву [PERSON], аналізуючи пояснення його представника у судовому засіданні, судом не було встановлено обставин, що мають істотне значення та наявність яких дала б можливість суду визначити розмір аліментів, що стягуються з позивача, у твердій грошовій сумі. Судом навпаки було встановлено, що позивач офіційно працевлаштований, отримує заробітну плату, з якої офіційно через виконавчу службу вираховуються аліменти на утримання доньки, яка продовжує навчатися. У зв'язку з вищезазначеним, суд не знаходить обґрунтованих підстав для зміни способу присудження аліментів, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог [PERSON] про зменшення розміру аліментних виплат на повнолітню доньку, яка продовжує навчання, то суд зазначає наступне. Відповідно до вимог статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Так, в своєму обґрунтуванні на позов, позивач вказував, що йому відомо, що його донька [PERSON], відповідач по справі, працює у Харківському професійному ліцеї машинобудування та займає посаду майстра виробничого навчання та її посадовий оклад становить 1474 грн. Як вбачається з матеріалів справи, судом було встановлено, що [PERSON] дійсно працювала на посаді завідувача господарства з 15.07.2013 по 21.10.2013 рік та на посаді майстра виробничого навчання з 21.10.2013 року по 27.06.2014 року, про що свідчить архівна довідка №90 від 02.12.2014 року, видана Харківським професійним ліцеєм машинобудування, але на час звернення позивача до суду та на теперішній час вже не працює. Проте, у судовому засіданні відповідач [PERSON] хоча і підтвердила суду, що її донька [PERSON] на теперішній час не працює, але вказала, що одразу після складання сесії [PERSON] буде працювати, оскільки вже знайшла для себе місце праці. У зв'язку з вищезазначеним, суд приходить до висновку, що оскільки повнолітня донька позивача навчається на заочному відділенні, не має протипоказань для займання працею, а тому дійсно має можливість самостійно заробляти гроші та хоча б частково себе утримувати. Проте, щодо посилань позивача на те, що відповідач [PERSON] є також працевлаштованою, отримує заробітну плату в середньому 1268,85 грн., а тому також має можливість матеріально допомагати своїй доньці, то суд зазначає наступне. Дійсно, відповідно положення ст. 198 СК обов'язок утримувати своїх дітей розповсюджується на обох батьків. Проте, матеріали справи та докази, які надав позивач, не доводять суду те, що матеріальний стан відповідача [PERSON] по відношенню із періодом коли було винесено рішення суду про стягнення аліментів з позивача на користь [PERSON], змінився у бік покращення, а тому суд вважає, що обставини, за яких матір також повинна приймати участь у допомозі своїй повнолітній дитині, яка продовжує навчання, були враховані Київським районним судом м. Харкова під час винесення рішення від 15.11.2012 року, тому ці посилання, наведені позивачем, не є обґрунтованою підставою для зміни розміру аліментів, встановлених раніше. Суд також ставиться критично до посилань позивача на те, що у нього є кредитні зобов'язання та у зв'язку з цим він не має матеріальної можливості сплачувати кошти у тому розмірі, які були йому присуджені за рішенням суду, оскільки відповідно до положень Цивільного кодексу України зобов'язання це правовідносини, які ґрунтуються на засадах добросовісності, розумності та справедливості і є вчиняються на підставі вільного волевиявлення. Тобто, беручи на себе зобов'язання перед кредитором, відповідач добровільно користувався своїми цивільними правами та має обов'язок самостійно їх виконувати і нести відповідальність у разі їх невиконання, що ні в якому разі не впливає на його обов'язки, передбачені Сімейним Кодексом України. Щодо посилань позивача на погіршення свого матеріального стану, що є на його думку підставою для зменшення розміру аліментів, суд прийшов до наступного. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось [PERSON], він є працездатною особою, працює на ДП завод «Електроважмаш» на посаді токаря - револьверника. Як вбачається з довідки про доходи [PERSON], то загальна сума його доходу за останні шість місяців складає 19181 грн. 62 коп. (а.с.78). Аналізуючи довідку про доходи [PERSON] суд приходить до висновку, що розмір заробітної плати відповідача в середньому складає 4024,55 грн. з урахуванням виключення утримань з неї, та в порівнянні з розміром мінімальної заробітної плати, що складає - 1218 грн. є значно вищим за неї. Але все ж таки, на думку суду, позивач та його представник довели суду належними доказами те, що розмір заробітної плати [PERSON] у порівнянні з 2013 роком став меншім, оскільки із довідок про доходи позивача вбачається, що з травня 2013 року по жовтень 2013 році він отримував 30103,92 грн., з серпня 2013 року по січень 2014 року - 34016,08 грн., що майже на 55 % було більшим, ніж за останні півроку. Отже виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що є обґрунтовані підстави вважати, що на теперішній час матеріальний стан позивача [PERSON] дійсно погіршився, оскільки розмір його заробітної плати зменшився. Крім того, судом було встановлено, що відповідач [PERSON] навчається на заочному відділення, має можливість влаштуватися на роботу та отримувати за нею заробітну плату. Посилання відповідача [PERSON] на підвищення розміру оплати за комунальні послуги як на підставу, щоб не зменшувати розмір аліментів, не є взаємопов'язаним із предметом позову, а тому судом до уваги не беруться. Щодо необхідності постійного приймання [PERSON] ліків від алергічного реніту, на що зі слів відповідача [PERSON] витрачаються значні кошти, а також забезпечення [PERSON] особливим харчуванням у зв'язку з перенесеною у дитинстві хворобою, то суд також вважає ці посилання відповідача є недоведеними, оскільки належними доказами підтверджені не були. Проте, судом встановлено що чинне законодавство за приписами ст. 192 СК України дає можливість змінювати лише розмір аліментів, а не встановлений принцип їх нарахування, а як вбачається з заявлених вимог [PERSON], останній просить суд зменшити розмір аліментів, які з нього стягуються на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання, з 1/4 частки заробітку (доходу) до суми 435,83 грн., тобто позивач виходить із різних принципів нарахування аліментів. Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що оскільки позивач [PERSON] не змінював та не уточняв своїх позовних вимог щодо зменшення розміру аліментів, а

Outcome: dismissed