Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

У вересні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики, штрафних санкцій, відсотків за час користування коштами, посилаючись на те, що 03 червня 2013 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] отримав грошові кошти в розмірі 7 000 доларів США. Договір позики був укладений у формі, яка відповідає вимогам ст. ст. 207, 1047 ЦК України, оскільки [PERSON] надав розписку про отримання ним коштів у сумі 7 000 доларів США, які зобов'язався повернути до 07 липня 2013 року, однак станом на 29 вересня 2015 року кошти повернуті не були. На адресу [PERSON] двічі направлялись досудові вимоги, однак грошові кошти повернуті не були. [PERSON] ухиляється від виконання зобов'язань щодо повернення коштів. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України він має право на одержання процентів за користування чужими коштами. На час звернення з позовом до суду сума боргу [PERSON] складає 160 300 грн., сума відсотків, що нарахована за користування коштами за період з 02 липня 2013 року по 25 вересня 2015 року становить 52 150 грн. 20 коп., нараховані 3 % річних за період з 02 липня 2013 року по 25 вересня 2015 року складають 10 737 грн. 90 коп., , інфляційні втрати з липня 2013 року по серпень 2015 року складають 116 811 грн. 90 коп.. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив стягнути з [PERSON] на його користь 160 300 грн. заборгованості за договором позики, нарахованих процентів в розмірі 52 150 грн. 20 коп., 3 % річних за весь час прострочення в розмірі 10 737 грн. 90 коп., інфляційні втрати за весь час прострочення - 116 811 грн. 90 коп., а також понесені витрати по сплаті судового збору. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] поданий позов підтримав та просив його задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Оскільки представник позивача у судовому засіданні не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлявся про час, дату і місце розгляду справи, суд вважав за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, вислухавши думку представника позивача, з'ясувавши дійсні обставини та давши оцінку зібраним в справі доказам, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 03 червня 2013 року позичив у [PERSON] 7000 доларів США і зобов'язався повернути грошові кошти до 1 липня 2013 року, про що власноручно видав письмову розписку. Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як пояснив у судовому засіданні представник позивача, до даного часу відповідач [PERSON] грошові кошти не повернув. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Оригінал розписки від 03 червня 2013 року, складену [PERSON], було оглянуто судом в судовому засіданні. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1048 ЦК України вказаний Договір позики не можна вважати безпроцентним, при укладанні договору сторонами не був обумовлений розмір і порядок сплати процентів, тому суд вважає правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідача процентів щомісячно у розмірі облікової ставки НБУ. Враховуючи викладене, суд вважає вимогу позивача щодо стягнення процентів за користування грошовими коштами в розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, правомірною та такою, що відповідає чинному законодавству України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Вимогами ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У судовому засіданні було встановлено, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання по поверненню коштів за договором позики, а тому позов підлягає задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути 340 000 грн.. Згідно наявних матеріалів справи вбачається, що станом на 25 вересня 2015 року розмір заборгованості [PERSON] перед [PERSON] становить 340 000 грн., яка складається із суми боргу в розмірі 7000 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 160 300 грн., нарахованих процентів за користування позикою за період з 02 липня 2013 року по 25 вересня 2015 року в сумі 52 150 грн. 20 коп., 3 % річних за весь час прострочення за період з 02 липня 2015 року по 29 вересня 2015 року в сумі 10 737 грн. 90 коп., інфляційних втрат за весь час прострочення за період з 02 липня 2015 року по 29 вересня 2015 року в сумі 116 811 грн. 90 коп.. Оскільки відповідач [PERSON] не виконує взятих на себе за договором позики зобов'язань, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати по справі слід стягнути з відповідача згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України на користь позивача.

Outcome: approved