Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-22 00:00:00

У березні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказував, що 03 жовтня 1992 року між ним та відповідачкою укладено шлюб, який зареєстровано виконкомом Журавської сільської ради, про що вчинено відповідний актовий запис № 17. Від вказаного шлюбу у сторін неповнолітніх дітей немає. Разом з тим, сімейне життя у них з відповідачем не склалося й відповідно шлюбні відносини фактично припинені, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо, у зв'язку з чим вважає, що збереження сім`ї та досягнення примирення з відповідачем є неможливе та суперечить його інтересам й відповідно наміру продовжувати подружні відносини з відповідачкою він не має. Посилаючись на вказане, просив шлюб, укладений між ним та відповідачкою, зареєстрований Журавської сільської ради розірвати. У судове засідання позивач не з'явився, як вбачається із заяви, яка міститься в матеріалах справи, позивач просив провести розгляд справи у його відсутності, а також вказав на те, що поданий позов підтримує в повному обсязі й відповідно вважає, що надання судом строку на примирення не призведе до відновлення шлюбних відносин із відповідачем. Відповідачка у судове засідання не з'явилася. Як вбачається з нотаріально посвідченої заяви, яка міститься в матеріалах справи, остання позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує. Просила розгляд справи провести у її відсутності. Так, відповідно до ст. 158 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Таким чином, ураховуючи подані сторонами заяви про розгляд справи у їх відсутності, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання провадилось без технічної фіксації. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Як убачається з матеріалів справи, з 03 жовтня 1992 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який між ними зареєстровано виконкомом Журавської сільської ради Варвинського району Чернігівської області, про що вчинено відповідний актовий запис № 17 (а.с.3). При цьому, як убачається з наявних у справі доказів, між сторонами відсутній спір щодо поділу спільного майна, а також сторони не мають неповнолітніх дітей. Судом також достовірно встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім'я сторін розпалась й відповідно існує формально, сторони не підтримують подружніх відносин, проживають окремо та не ведуть спільного господарства, що також не заперечується доводами сторін, викладеними у поданих на адресу суду заявах. Так, згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Крім того, згідно із положеннями ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, ураховуючи вищевказані положення закону, а також подані сторонами письмові заяви, в яких сторони не заперечували проти розірвання шлюбу, суд дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що збереження укладеного між сторонами шлюбу є неможливим, суперечить їх інтересам, на даний час шлюб носить формальний характер, у зв'язку із чим приходить до висновку про наявність правових підстав для розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, так як позивач документально підтвердив понесені нею судові витрати, вони підлягають стягненню з відповідача в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved