Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

У вересні 2017 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 14 лютого 2009 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 21. Від шлюбу в них є малолітня дочка [PERSON], [INFO]. За час спільного проживання належної сімї у них не склалося, між ними часто виникають сварки та непорозуміння. Подружнім життям вони не живуть, спільного господарства не ведуть. Фактично їх сімя розпалася, існує формально, тому позивач прийшов до висновку про необхідність розірвання шлюбу, дитину просить залишити проживати з матірю. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити з мотивів наведених в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилась, про час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 14 лютого 2009 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 21. Від спільного подружнього життя в них є дочка [PERSON], [INFO]. За час спільного проживання належної сімї у сторін не склалося, між ними часто виникають сварки та непорозуміння. Сторони в 2016 році припинили подружні відносини, спільного господарства не ведуть. Фактично їх сімя розпалася, існує формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Малолітню дочку сторін суд залишає проживати з матірю. Судові витрати в справі покласти на сторони в тих розмірах, що вони фактично понесли.

Outcome: approved