Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

у березні 2019 року ТОВ «Ліко-житлосервіс» звернулось до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 10 907,91 грн. та 1 921,00 грн. судового збору. В обґрунтування позову зазначило про те, що ТОВ «Ліко-житлосервіс» здійснює обслуговування багатоквартирних житлових будинків у Голосіївському районі м. Києва, в тому числі вбудованих підземних автостоянок (паркінгів), де забезпечує прибирання, цілодобову охорону, комунальні послуги тощо на підставі актів прийому-передачі підземної автостоянки на обслуговування від забудовника ТОВ «ТМО «Ліко-Холдінг». 02.12.2011 року на підставі акту прийому-передачі підземної автостоянки TOB «ТМО «Ліко-Холдінг» передав, а позивач прийняв на обслуговування введену підземну автостоянку на [ADDRESS] . Для обслуговування підземної автостоянки, утримання її у належному стані і забезпечення безпеки майна третіх осіб (власників автомобілів), TOB «Ліко-житлосервіс» уклало відповідні договори з підрядними організаціям щодо постачання електроенергії, забезпечення цілодобової охорони та організації контрольно-пропускного посту, технічного обслуговування та ремонту системи протипожежної безпеки. [PERSON] є власником машиномісця № [NUMBER] , розташованого в підземній автостоянці Блок Л за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу машиномісця від 25.12.2014 року. 30.12.2014 року ТОВ «Ліко-житлосервіс» та [PERSON] був укладений договір про відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки № Л-12 зі сплатою щомісячно 344,00,00 грн. з ПДВ витрат на утримання підземної автостоянки (паркінгу). За умовами вказаного договору ТОВ «Ліко-житлосервіс» зобов`язалось забезпечити надання послуг з утримання підземної автостоянки, визначених у п. 1.2. договору, а [PERSON] , в свою чергу, взяла на себе обов`язок по забезпеченню своєчасного відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки у строк і на умовах, що передбачені цим договором. Пунктом 2.1.3 договору, визначено, що виконавець має право в односторонньому порядку збільшувати розмір витрат на утримання підземної автостоянки у разі збільшення індексу інфляції, збільшення тарифів та цін на комунальні послуги, збільшення вартості матеріалів, робіт та послуг постачальників. ТОВ «Ліко-житлосервіс`з 01.05.2017 року тарифи було змінено і вартість утримання підземної автостоянки з кожного власника склала 395,00 грн., а з 01.10.2018 року - 495,00 грн. Відповідач користується послугами з утримання підземної автостоянки, проте, в порушення договірних зобов`язань, не оплачує їх, внаслідок чого за період з 01.10.2017 року по 31.01.2019 року утворилась заборгованість в розмірі 10 907,91 грн., з яких: основна сума боргу - 6 720,00 грн., пеня - 2 954,77 грн., інфляційне збільшення боргу - 964,14 грн., 3% річних - 269,00 грн. Ухвалою від 22.03.2019 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на 26.04.2019 року (а.с. 17-18). Ухвалою від 26.04.2019 року судовий розгляд справи відкладено на 21.08.2019 року задля забезпечення реалізації права відповідача на подання відзиву (а.с. 22-23). 03.06.2019 року до суду надійшов відзив на позов, в котрому остання заперечила проти заявлених до неї вимог та просила суд відмовити у задоволенні позову. Посилалась на те, що припинила здійснення плат через невиконання позивачем обов`язку з технічного огляду та не проведення останнім ремонту автостоянки (а.с. 30-53). Крім того, у відзиві зазначила про те, що заперечує проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та просить розглядати справу в порядку загального позовного провадження. Разом з тим, окремих клопотань з даного приводу не заявляла. Ухвалою від 13.11.2019 року судом відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Інших заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження і та клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливать зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що ТОВ «Ліко-житлосервіс» здійснює обслуговування багатоквартирних житлових будинків у Голосіївському районі м. Києва, в тому числі вбудованих підземних автостоянок (паркінгів), де забезпечує прибирання, цілодобову охорону, комунальні послуги тощо на підставі актів прийому-передачі підземної автостоянки на обслуговування від забудовника ТОВ «ТМО «Ліко-Холдінг». 02.12.2011 року на підставі акту прийому-передачі підземної автостоянки TOB «ТМО «Ліко-Холдінг» передав, а позивач прийняв на обслуговування введену підземну автостоянку на [ADDRESS] (а.с. 9). Для обслуговування підземної автостоянки, утримання її у належному стані і забезпечення безпеки майна третіх осіб (власників автомобілів), TOB «Ліко-житлосервіс» уклало відповідні договори з підрядними організаціям щодо постачання електроенергії, забезпечення цілодобової охорони та організації контрольно-пропускного посту, технічного обслуговування та ремонту системи протипожежної безпеки. [PERSON] є власником машиномісця № [NUMBER] , розташованого в підземній автостоянці Блок Л за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу машиномісця від 25.12.2014 року (а.с. 8). 30.12.2014 року ТОВ «Ліко-житлосервіс» та [PERSON] був укладений договір про відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки № Л-12 зі сплатою щомісячно 344,00,00 грн. з ПДВ витрат на утримання підземної автостоянки (паркінгу). За умовами вказаного договору ТОВ «Ліко-житлосервіс» зобов`язалось забезпечити надання послуг з утримання підземної автостоянки, визначених у п. 1.2. договору, а [PERSON] , в свою чергу, взяла на себе обов`язок по забезпеченню своєчасного відшкодування витрат на утримання підземної автостоянки у строк і на умовах, що передбачені цим договором. Пунктом 2.1.3 договору, визначено, що виконавець має право в односторонньому порядку збільшувати розмір витрат на утримання підземної автостоянки у разі збільшення індексу інфляції, збільшення тарифів та цін на комунальні послуги, збільшення вартості матеріалів, робіт та послуг постачальників. Згідно п. 5.3. договору зміни та доповнення до нього можуть бути внесені лише за взаємною згодою сторін у письмовій формі та підписані сторонами, крім випадків, встановлених п. 2.1.3. цього договору. ТОВ «Ліко-житлосервіс`з 01.05.2017 року тарифи було змінено і вартість утримання підземної автостоянки з кожного власника склала 395,00 грн., а з 01.10.2018 року - 495,00 грн. (а.с. 11, 12). При зверненні до суду позивач вказав про те, що відповідач користується послугами з утримання підземної автостоянки, проте, в порушення договірних зобов`язань, не оплачує їх, внаслідок чого за період з 01.10.2017 року по 31.01.2019 року утворилась заборгованість в розмірі 10 907,91 грн., з яких: основна сума боргу - 6 720,00 грн., пеня - 2 954,77 грн., інфляційне збільшення боргу - 964,14 грн., 3% річних - 269,00 грн. (а.с. 13). Відповідачем як факт наявності заборгованості, так і її розмір, доказами в розумінні положень ст. ст. 76-81 ЦПК України спростовано не було, й, крім того, останньою було визнано у її відзиві з посиланням на те, що нею припинено здійснення плат через невиконання позивачем обов`язку з технічного огляду та непроведення останнім ремонту автостоянки. Отже, судом встановлено, що відповідач користувалась послугами з утримання підземної автостоянки, проте в порушення договірних зобов`язань, не оплатила їх. При цьому, посилання на неналежне виконання позивачем своїх обов`язків за укладеним між ними договором, на думку суду, не є правовими підставами для повністю або часткового звільнення відповідача від сплати заборгованості в рамках даної справи та не перешкоджає відповідачу звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Відповідно до ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Оскільки відповідач не виконує зобов`язання по оплаті послуг з утримання підземної автостоянки, суд вважає за необхідне стягнути з неї на користь позивача заборгованість. При дослідженні наданого позивачем розрахунку заборгованості з усіма його складовими, суд прийшов до висновку про те, що зазначений розрахунок зроблено вірно та у повній відповідності до інших наявних у справі доказів, та стверджує порушення відповідачем обов`язків за договорами щодо своєчасної та повної сплати коштів. Останній відповідачем в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, знову-таки, не спростований. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Разом з тим, слід зазначити, що однією з засад судочинства є, зокрема, визначена ст. 12 ЦПК України змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позов ТОВ «Ліко-житлосервіс» про стягнення заборгованості, слід задовольнити у повному обсязі. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача в рахунок судових витрат судовий збір у розмірі 1 921,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved