Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

У березні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «КБ «Даніель» про стягнення відсотків за договором банківського вкладу, мотивуючи тим, що 6 серпня 2012 року між сторонами укладено договір строкового банківського вкладу «Класичний» № Т-29314, відповідно до якого відповідач отримав від позивача кошти на депозит в розмірі 10 000 доларів США з виплатою 12% річних зі строком повернення 11 серпня 2013 року. У день закінчення договору позивач звернувся до банку з письмовою завою про повернення банківського вкладу. Оскільки відповідач у визначений договором строк суму банківського вкладу позивачу не повернув, то позивач просив стягнути відсотки за договором банківського вкладу в розмірі 474 долари США. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених вище. Представник відповідача до судового засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час, день та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Позивач не заперечив щодо заочного розгляду вказаної справи. Тому, суд на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч. 1 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Як встановлено під час судового розгляду справи, 6 серпня 2012 року між сторонами [PERSON] та ПАТ «КБ «Даніель» укладено договір строкового банківського вкладу «Класичний» № Т-29314, відповідно до якого відповідач отримав від позивача кошти на депозит в розмірі 10 000 доларів США з виплатою 12% річних зі строком повернення 11 серпня 2013 року (а.с. 5). Внесення суми вкладу в розмірі 10 000 доларів США позивачем стверджується квитанцією № 1219082 (а.с. 6). На наступний день після закінчення договору вкладу (оскільки днем закінчення строку договору була неділя) - 12 серпня 2013 року позивач звернувся до банку з письмовою завою про повернення банківського вкладу (а.с. 9), яка банком була залишена без належного реагування. Постановою Національного банку України від 16 січня 2014 року № 14 ПАТ «КБ «Даніель» віднесено до категорії неплатоспроможних банків. У зв'язку з цим, виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 16 січня 2014 року № 1 щодо запровадження в банку тимчасової адміністрації строком на три місяці з 17 січня 2014 року по 16 квітня 2014 року. 31 січня 2014 року позивачу було виплачено 83 585 грн. 40 коп. (а.с. 14), що свідчить виплату суму вкладу та відсотків по 10 серпня 2013 року. Відсотки за вкладом за період з 11 серпня 2013 року по 15 січня 2014 року банком були виплачені позивачу з розрахунку 1% річних (а.с. 12). Відповідно до п. 4.3 договору у випадку, коли вкладник не вимагає повернення вкладу у дату, визначену у п. 1.3. цього договору, цей договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу. При цьому банк на наступний робочий день переносить суму вкладу на вкладний рахунок на вимогу 262057483102 і нараховує відсотки по ставці вкладу на вимогу з розрахунку 1% річних. Оскільки позивач своєчасно звернувся до позивача із заявою про повернення банківського вкладу, то в останнього не було підстав для перенесення суми вкладу із строкового депозиту на вкладний рахунок. Тому, відповідачем за несвоєчасне повернення суми вкладу позивачу повинні бути нараховані відсотки з розрахунку 12% річних за період з 11 серпня 2013 року по 15 січня 2014 року, тобто у розмірі 519,45 доларів США. Оскільки відповідачем за вказаний період було нараховано 1%, то суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму відсотків по вкладу у розмірі 474 долари США (519,45 доларів США - 45,07 доларів США). Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Частиною 2 п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. З урахуванням наведеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума відсотків по вкладу в розмірі 474 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 22 квітня 2014 року (з розрахунку 100 доларів США складає 1 124 грн. 7453 коп.) складає 5 331 грн. 29 коп. Оскільки при пред'явленні позову позивачем судовий збір не сплачувався, суд дійшов висновку про задоволення позову, то відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved