Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

У вересні 2017 р. ПАТ КБ «Приватбанк» (надалі - банк) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (надалі - позичальник) про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 13 лютого 2012 р. Позовні вимоги мотивовані тим, що у зв`язку з неналежним виконання відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором щодо повернення кредиту, сплаті процентів за користування кредитом станом на 31 серпня 2017 р. за відповідачем наявна заборгованість на загальну суму 79 893,57 грн., що складається з: 4 188,18 грн. - тіло кредиту, 67 350,17 грн. - відсотки за користування кредитом; 4 074,57 грн. - пеня; а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. «Умов та правил надання банківських послуг»: 500,00 грн. - фіксована частина штрафу, 3 780,65 грн. - процентна складова штрафу. Вказану заборгованість позивач просить стягнути з відповідача. Провадження у справі відкрито 23 жовтня 2017 року та справу призначено до розгляду на 01 грудня 2017 р. (а.с. 44). 19 січня 2018 р. до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву (а.с. 53-88), відповідно до якого відповідач, не погоджуючись з наданим позивачем розрахунком заборгованості, просить позов задовольнити частково, а саме, стягнути на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2 531,49 грн. та суму відсотків в розмірі 2 794,49 грн. Вказує, що зміна позивачем фіксованої під час підписання кредитного договору процентної ставки розміром 20,4% річних, без погодження з кредитором, є неправомірною. 29 січня 2018 р. представником позивача до суду подано відповідь на відзив відповідача. Вказує, що підвищення процентної ставки відбулося в порядку, передбаченому «Умовами та правилами надання банківських послуг», з якими відповідач була ознайомлена під час оформлення кредитного договору. Повідомлення про підвищення процентної ставки були направлені відповідачу. Будь-яких зауважень чи заяв про розірвання кредитного договору від відповідача до банку не надходило. Клопотання про призначення судово-бухгалтерської експертизи на предмет наявності чи відсутності заборгованості з боку відповідача до суду не заявлялося, що свідчить про відсутність підстав вважати, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є неналежним. Ухвалою суду від 15.03.2018 р., занесеною до протоколу судового засідання на виконання положень п. 9 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року вирішено питання щодо розгляду справи у порядку спрощеного провадження (а.с. 130), про що повідомлено учасників справи (а.с. 131). Суд, в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. На підставі п. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 13 лютого 2012 р. між сторонами ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, у формі Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанк, за умовами якого відповідач 13 лютого 2012 р. отримала кредит у розмірі 4 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% річних з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач посвідчив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському caйті, та з якими відповідач ознайомилася під час написання такої заяви, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, що відповідачем не заперечується. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 «Умов та правил надання банківських послуг» позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно з п. 2.1.1.5.7 «Умов та правил надання банків послуг» власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором. Відповідно до змісту ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо договором установлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстрочкою), то при простроченні повернення чергової частини позикодавець має право зажадати дострокового повернення частини позики, що залишилася, й сплати відсотків, що йому належать. Згідно з положеннями п. 2.1.1.12.4 Умов та правил надання банківських послуг строки і порядок погашення по кредиту (кредитний ліміт по кредитним карткам з установленим мінімальним обов`язковим платежем, а також овердрафту, що виникає по таким карткам, наведений у пам`ятці клієнта/довідці про умови кредитування, яка є невід`ємною частиною договору, а також встановлюється даним пунктом. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами, і частину заборгованості по кредиту. Строк повернення овердрафту в повному обсязі - протягом 30 днів з моменту виникнення овердрафту. Строк погашення процентів по овердрафту - щомісячно за попередній місяць до 25-го числа. Відповідно до витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» обов`язковий щомісячний платіж становить 7% заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості), а з 01.04.2014 р. - 5% заборгованості (але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості). Частково погоджуючись з позовними вимогами, відповідач вказує, що відповідно до наданих нею розрахунків можна встановити, що за період з 24.08.2012 р. по 03.08.2013 р. вона користувалася кредитною карткою і витратила за вказаний період кошти на суму 6 429,15 грн. При цьому, за цей же період нею поповнено кредитну картку на загальну суму 3 897,66 грн. Отже, заборгованість за тілом кредиту станом на 03.08.2012 р. становить 2 531,49 грн. Крім того, зважаючи на те, що фіксована ставка змінена банком без згоди позичальника, то вона є незмінною та складає 20,4 %. Тому, сума заборгованості за відсотками за користування кредитом за підрахунком відповідача становить 2 794,49 грн. З такими доводами відповідача суд не погоджується з огляду на таке. Як вже зазначалось кредитний договір б/н від 13 лютого 2012 р., що укладений сторонами, здійснено за принципом договору приєднання. Підписанням заяви відповідач приєдналася до запропонованих позивачем Умов та правил надання банківських послуг, та Тарифів банку, з ними погодилася. Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка може бути фіксованою або змінною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 1,7% в місяць або 20,40 % на рік. Положеннями п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачено право банку проводити зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за виключенням випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобов`язаний не менше як за 7 днів до введення змін, проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку згідно з п. 1.1.3.1.9 цього договору. Якщо протягом 7 днів банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду із змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Згідно з п. 1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг у разі незгоди зі змінами Умов та Правил надання банківських послуг та/або Тарифів клієнт має право надати банку письмову заяву про розірвання цього договору і погасити заборгованість, що виникла перед банком, у тому числі й заборгованість, що виникла протягом 30 днів з моменту повернення карток, виданих власнику і його довіреним особам. Так, наказом ПАТ КБ «Приватбанк» від 18.08.2014 р. у зв`язку зі зміною ринкової ситуації з 01.09.2014 р. процентну ставку за користування кредитними коштами, зокрема, по картках «Універсальна», збільшено до 2,9% на місяць. Наказом ПАТ КБ «Приватбанк» від 18.02.2015 р. з метою збереження доходності продуктів з 01.04.2015 р. проведено чергову актуалізацію кредитних ставок та процентну ставку за користування кредитними коштами, зокрема, по картках «Універсальна» з 2,9% збільшено до 3,6 % в місяць. Докази направлення відповідачу повідомлень про підвищення процентної ставки містяться в матеріалах справи (а.с. 126, 127). Отримання таких повідомлень відповідачем не спростовано. Доказів повідомлень відповідача про незгоду із змінами суду не надано. Тому, у розумінні п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг відповідача слід вважати такою, якою прийняла нові умови позивача щодо збільшення процентних ставок. Враховуючи викладене, доводи відповідача про неправомірність дій позивача щодо збільшення процентної ставки є хибними. Черговість виконання грошового зобов`язання, при якій основна сума боргу погашається в останню чергу, визначена ст. 534 ЦК України. Згідно з положеннями вказаної статті у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: в першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; в другу чергу виплачуються проценти і неустойка; в третю чергу сплачується основна сума боргу. Як вбачається з наданої позивачем виписки по рахунку відповідача зарахування коштів на погашення заборгованості здійснювалося позивачем відповідно до вказаних положень ЦК України. Таким чином, посилання відповідача на те, що заборгованість за тілом кредиту станом на 03.08.2012 р. становить 2 531,49 грн., а за відсотками за користування кредитом - 2 794,49 грн. є безпідставними. Згідно з п. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Враховуючи наведене, а також те, що відповідач належними та допустимими доказами не спростувала наданий позивачем розрахунок заборгованості, і як встановлено під час розгляду справи, відповідачем порушувалися договірні зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплаті процентів за користування ними, що встановлені Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, суд погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості, яка станом на 31 серпня 2017 р. за тілом кредиту становить - 4 188,18 грн., по відсоткам за користування кредитом - 67 350,17 грн. За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Положеннями п. 1.1.5.20, п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф в розмір 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій. Відповідно до п. 1.1.5.25 Умов та правил надання банківських послуг за несвоєчасну оплату послуг, передбачених цим договором, Умовами і Правилами клієнт платить банку по кожному випадку порушення пеню у розмірі 0,1 % від суми заборгованості, але не вище подвійної дисконтної ставки НБУ, що діяла у період, за який платиться пеня, за кожний день прострочення. Згідно з наданого позивачем розрахунку відповідачу в порядку п. 1.1.5.25 Умов та правил надання банківських послуг нараховано пеню в розмірі 4 074,57 грн., правильність якого відповідачем не заперечувалась. Таким чином, вказаний розмір пені за прострочення виконання зобов`язання із своєчасного повернення кредиту, сплаті процентів за користування ним і комісій підлягає стягненню з відповідача. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині стягнення штрафу в сумі 500 грн. (фіксована частина) та 3 780,65 грн. штрафу (процента складова) з огляду на таке. Як зазначалося положеннями Умов та правил надання банківських послуг передбачено стягнення штрафу з позичальника при порушенні останнім строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням, а також сплата пені у разі прострочення виконання зобов`язання. У Постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 висловлена наступна правова позиція: Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи викладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про не дотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Тому, суд вважає, що в частині задоволення вимог про стягнення штрафу відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг слід відмовити з огляду на зазначені вимоги законодавства. Враховуючи, що відповідачем порушено передбачений договором б/н від 13 лютого 2012 р. порядок погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за його користування, позовні вимоги в частині стягнення в примусовому порядку з відповідача заборгованості: 4 188,18 грн. - тіло кредиту, 67 350,17 грн. - відсотки за користування кредитом та нарахованої позивачем пені - 4 074,57 грн., що разом становить 75 612,92 грн., підлягають задоволенню. Таким чином позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме на 75 612,92 грн., що становить 94,64 % від заявленої ціни позову 79 893,57 грн. У зв`язку з цим, понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1 514,24 грн. (94,64 % від 1 600 грн.) відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial