Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

У березні 2019 року Київський міський центр зайнятості (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.08.2016 року з заявою про надання статусу безробітного до Шевченківського районного центру зайнятості, як структурного підрозділу Київського міського центру зайнятості, звернувся [PERSON] . Відповідачу надано статус безробітного з 26.08.2016, призначено та розпочато виплату допомоги по безробіттю з 02.09.2016 (з 8 дня після реєстрації) по 28.02.2017. У лютому 2017 року виявлені порушення умов перебування [PERSON] на обліку як безробітним у Шевченківському РЦЗ, а саме, перебування у трудових відносинах з ФОП [PERSON] . Відповідачу з 17.02.2017 припинено виплату допомоги по безробіттю, і з 17.02.2017 припинено реєстрацію як безробітного, у зв`язку з встановленням факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення матеріального забезпечення. Таким чином, з 01.09.2016 [PERSON] втратив статус безробітного й не мав права перебувати на обліку в Шевченківському РЦЗ. Оскільки відповідач умисно приховав відомості щодо перебування у трудових відносинах з ФОП [PERSON] , у Шевченківському РЦЗ було видано Наказ від 21.03.2017 за № 18 про стягнення з [PERSON] безпідставно отриманого матеріального забезпечення у розмірі 3 889,35 грн., яке складається із вартості навчання за період з 01.09.2016 по 07.02.2017 (3 672,26 грн.) та вартості проходження медичного огляду (217,09 грн.). [PERSON] надсилалися повідомлення про необхідність відшкодування незаконно отриманих коштів, проте грошові кошти не повернуті, що порушує права позивача. Тому, позивач просив стягнути з відповідача кошти в розмірі 3 889,35 грн. та сплачений судовий збір в сумі 1921,00 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутністю представника, зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, про що свідчать матеріали справи, рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які повернулися до суду без вручення відповідачу з відміткою працівника поштового відділення «за закінченням встановленого терміну зберігання», що підтверджується довідками Укрпошти, форма 20. Крім того, відповідача було повідомлено про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на сайті Шевченківського районного суду м. Києва. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Як передбачено п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (ч. 11 ст. 128 ЦПК України). Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (ч.ч. 1, 3 ст. 211 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою суду від 10.04.2019 року відкрито провадження у даній цивільній справі в порядку в спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Процедура реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, центром зайнятості державної служби зайнятості визначається відповідно до Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року №198, що діяв на час виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок). 26.08.2016 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного центру зайнятості, як структурного підрозділу Київського міського центру зайнятості, з заявою про надання йому статусу безробітного (а.с. 6). Відповідно до ч. 2 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» та п. 5 Порядку, статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування. [PERSON] було надано статус безробітного з 26.08.2016 року. За приписами п. 2 ч. 1 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та цього Закону. Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи, як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Враховуючи викладене, відповідачеві було призначено допомогу по безробіттю з 02.09.2016 по 28.02.2017. 01.09.2016 року [PERSON] та ФОП [PERSON] уклали Трудовий договір між працівником і фізичною особою - підприємцем, яка використовує найману працю з терміном дії з 01.09.2016 по 31.10.2016 (а.с. 13-14). Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі працевлаштування безробітного. За приписами п. 18 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про зайнятість населення» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, його територіальні органи відповідно до покладених на них завдань проводять розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади у сфері соціальної політики, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійним фондом України. Таке розслідування здійснюється шляхом звіряння даних, зазначених у документах страхувальника, з базою даних центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та Пенсійного фонду України, а у разі потреби - шляхом проведення виїзних планових та позапланових перевірок страхувальників. Відповідно до п. п. 2, 3 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Державної податкової адміністрації України 13 лютого 2009 року №60/62, Постановою правління Пенсійного фонду України 13 лютого 2009 року №7-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 року за №232/16248, розслідування здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної. Перевірка проводиться районними, міськрайонними, міськими та районними у містах центрами зайнятості, на які покладено виконання функцій робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, за місцем реєстрації роботодавця як платника внесків на загальнообов`язкове соціальне страхування на випадок безробіття. Судом встановлено, що 15.02.2017 року Шевченківським районним центром зайнятості складено акт №98 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», з якого вбачається, що 01.09.2016 року [PERSON] та ФОП [PERSON] уклали Трудовий договір між працівником і фізичною особою - підприємцем, яка використовує найману працю з терміном дії з 01.09.2016 по 31.10.2016 (а.с. 9-10). Проте відповідач не повідомив Київський міський центр зайнятості про дані обставини. Вказані дії [PERSON] призвели до безпідставного нарахування матеріального забезпечення у розмірі 3 889,35 грн., яке складається із вартості навчання за період з 01.09.2016 по 07.02.2017 (3 672,26 грн.) та вартості проходження медичного огляду (217,09 грн.) За приписами ч. ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. У відповідності до ч. 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення», відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Згідно бухгалтерської довідки Шевченківського районного центру зайнятості від 21.03.2017 року № 954 зазначено, що загальна сума витрат, яка підлягає поверненню, становить 3 889,35 грн. (а.с. 19). Враховуючи викладене, 21.03.2017 року Шевченківським районним центром зайнятості було видано наказ №18 про відшкодування незаконно отриманих коштів (а.с. 18). Шевченківський районний центр зайнятості надіслав [PERSON] повідомлення, у яких відповідача було повідомлено про необхідність повернення Київському міському центру зайнятості незаконно отриманих коштів згідно розрахунку в сумі 3 889,35 грн. (а.с. 20-29). Проте, вказані кошти не були повернуті. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Зважаючи на те, що [PERSON] свідомо не повідомив позивача про факт перебування його у трудових відносинах з ФОП [PERSON] , що свідчить про недобросовісність його дій, сума виплачених коштів, які становлять 3 889,35 грн. підлягають поверненню. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову Київського міського центру зайнятості та стягнення з [PERSON] на користь позивача коштів в сумі 3 889,35 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 1921,00 грн. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст. 1215 Цивільного кодексу України, Закону України «Про зайнятість населення», Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року №198, Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Державної податкової адміністрації України 13 лютого 2009 року №60/62, Постановою правління Пенсійного фонду України 13 лютого 2009 року №7-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 року за №232/16248,

Outcome: approved