Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

У березні 2014 року через поштове відділення Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж (далі - ІКПТМ) звернулися до суду зі вказаним вище позовом до відповідачів, зазначаючи, що позивачем надаються послуги відповідачам з теплопостачання [ADDRESS], особистий рахунок [NUMBER], та відповідачі не виконують свої обов'язки по договору і систематично не здійснюють оплату послуг. Внаслідок дій відповідачів має місце заборгованість по оплаті послуг з теплопостачання станом на 01.01.2014 року в сумі 5 604 грн. 89 коп. (а.с. 3). Представник позивача Гавриленко Т.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, підтвердив суду обставини справи і просить суд позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідачів заборгованість в розмірі 5 604,89 грн. та судові витрати в сумі 243,60 грн. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала, надала заперечення на позов і просить суд у задоволенні позову відмовити (а.с. 41). В обґрунтуванні заперечення на позов вказала, що квартира за адресою: [ADDRESS], належить їй на праві власності із 2005 року, а відповідач [PERSON] є її колишній чоловік, який у квартирі значиться зареєстрованим, але не проживає у квартирі більш ніж три роки. У 2010 році між нею і ІКПТМ укладався договір про надання послуг з централізованого опалення. Також вона періодично здійснювала оплату за теплопостачання, але заборгованість, що становила 5 604,89 грн., виникла більш ніж за три роки до грудня 2010 року. Крім цього, відповідачка посилається на ст. 257 ЦК України, як на підставу пропуску позивачем строку давності три роки без поважних причин, тому всі вимоги позивача, що заявлені за межами строку позовної давності не підлягають задоволенню повністю на підставі ч.3 ст. 267 ЦК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився без поважних причин, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не надавав. Вислухавши пояснення представника позивача Гавриленка Т.С., пояснення відповідачки [PERSON], перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками і споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 року № 2633-ІV із змінами, статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-ІV із змінами, п.п.11,17,18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг - теплової енергії. Зокрема, обов'язком споживача є укладання договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Разом з тим відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» установлено, що споживач - це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до вимог статей 67, 162 Житлового Кодексу УРСР від 30 червня 1983р., плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами і в установленні строки. Відповідно до довідки ІКПТМ вбачається, що житловий будинок № 3 за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Гоголя, під'єднано до системи централізованого теплопостачання (а.с. 14). Судом установлено, що квартира за адресою: [ADDRESS], належить на праві власності відповідачці [PERSON], між ІКПТМ і відповідачкою [PERSON] 21 квітня 2010 року було укладено договір на теплопостачання, за яким позивачем надаються послуги відповідачам з теплопостачання, особистий рахунок [NUMBER] (а.с. 8-11, 43). Згідно ч.3 ст. 10, ст. 31 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У відповідності з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження своїх вимог позивачем надано відомість нарахування і оплати за теплопостачання квартири за адресою: [ADDRESS], абонент [PERSON], особовий рахунок [NUMBER], та надано розшифровку суми заборгованості оплати за послуги теплопостачання станом на 01.01.2014 року в розмірі 5 604,89 грн. (а.с. 5-6, 11). Судом установлено, що власник і мешканці житла за адресою: [ADDRESS] - відповідачі [PERSON] і [PERSON] частково несли надані Ізюмським КПТМ витрати, пов'язані з теплопостачанням, відповідачі надані|зроблені,виявлені,чинені| послуги оплачували не регулярно, зобов'язані були щомісячно проводити|виробляти,справляти| оплату послуг, що надавались їм |робляться,виявляються,чинять їй до квітня 2013 року (а.с. 5-6). Відповідачка [PERSON] надала суду клопотання про застосування судом позовної давності, згідно ч.3 ст. 267 ЦК України, і вказані нею факти найшли своє підтвердження згідно ч.2 ст. 57 ЦК України (а.с. 42). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. На підставі ч. 1 ст. 252, ч. 1 ст. 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. У відповідності до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. У даному випадку вимоги позивача повинні стягуватися за час, що не перевищує трьох останніх років, які передували моменту звернення особи до суду. Судом установлено, що у лютому 2014 році позивач ІКПТМ звертався з заявою до відповідачів [PERSON] і [PERSON] про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості по оплаті послуг теплопостачання в сумі 5 604,89 грн., та ухвалою Ізюмського міськрайонного суду від 10 лютого 2014 року відмовлено у видачі судового наказу (а.с. 13). Судом встановлено, що позивач ІКПТМ звернулися до суду з вказаним позовом 21.03.2014 року (а.с. 15), тоді як вимоги позову стосуються стягненню сум щомісячних платежів, починаючи з 01.01.2001 року по 01.01.2014 року, яка складає суму 5 604,89 грн., тому вимоги позову, що склали суму заборгованості в розмірі 3 924,24 грн. за період з 1 січня 2001 року по 31 січня 2011 року, не підлягають задоволенню, подані в не межах встановлених законом строків позовної давності, так як перебіг позовної давності у позивача починався від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення свого права - з лютого 2011 року, що підтверджується копією ухвали Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10.02.2014 року (а.с. 4, 5-6, 11). За таких установлених обставин суд застосовує правила ч.4 ст. 267 ЦК України для відмови у частині позовних вимог з підстав спливу позовної давності. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» із змінами і доповненнями, встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Таким чином, власник приватизованого житла та мешканці квартири за адресою: [ADDRESS], - зобов'язані нести витрати, пов'язані з теплопостачанням, оплачувати комунальні послуги щомісячно в строки, встановлені відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та статей 67, 162 Житлового Кодексу УРСР. Тому суд задовольняє вимоги позивача до відповідачів щодо стягнення заборгованості за послуги теплопостачання за період з 01.02.2011 року по 31.12.2013 року в сумі 1 680,65 гривень (5 604,89 грн. - 3 924,24 грн.), як подані в межах встановлених законом строків позовної давності. Згідно ст. 88 ЦПК України суд відшкодовує з відповідачів на користь позивача судові витрати, які складаються із судового збору в сумі по 121,80 грн. з кожного відповідача (а.с. 1-3).

Outcome: partial