Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

У вересні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 23 березня 2013 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 62. Від шлюбу в них є малолітня дочка [PERSON], [INFO]. Подружні відносини між ними припинені з лютого 2015 року, спільного господарства не ведуть. [PERSON] просить шлюб розірвати, залишити прізвище Бабін, дитину після розірвання шлюбу залишити проживати з нею та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити з мотивів, наведених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] повторно не з'явився в судове засідання, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивачки та її представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 23 березня 2013 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 62. Від спільного подружнього життя в них є дочка [PERSON], [INFO]. Подружні відносини між сторонами припинені з лютого 2015 року і з того часу вони спільно не проживають і не ведуть спільного господарства. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Малолітню дочку сторін суд залишає проживати з матірю. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивачки витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 гривень.

Outcome: approved