overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 07.06.1997 року було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у сторін не склалось з суто особистих причин, почуття любові та поваги втрачено, примирення неможливе. Шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. Спір щодо спільного майна та утримання дітей на даний час відсутній. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та просив суд надати строк для примирення, заперечував проти задоволення позовних вимог. Проте, після наданого судом строку для примирення, позивач наполягала на задоволенні своїх позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини по справі, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07.06.1997 року, від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені, примирення неможливе. Спір щодо спільного майна та утримання дітей на даний час відсутній. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом було встановлено, що позивачка бажає залишити собі прізвище «Самотєйкіна».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 10.02.1996 року було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у сторін не склалось з суто особистих причин, почуття любові та поваги втрачено, примирення неможливе. Шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. Спір щодо спільного майна та утримання дитини на даний час відсутній. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду клопотання про надання сторонам строку для примирення 6 місяців, яке просив розглянути у його відсутності. Проте, позивач категорично заперечувала проти надання строку для примирення, суду пояснила, що вже фактично 7 років не було подружнього життя з відповідачем, 3 роки проживають окремо, а з листопада 2014 року не проживають в одному будинку. Крім того, за час судового розгляду відповідач намагався дійти примирення, але тільки на словах, а позивач на примирення не згодна, оскільки, має намір розпочати нове життя без відповідача. Суд, вислухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини по справі, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10.02.1996 року, від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені, примирення неможливе. Спір щодо спільного майна та утримання дитини на даний час відсутній. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їх дитини. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом було встановлено, що позивачка бажає залишити собі прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 30.10.2010 року було зареєстровано шлюб, від шлюбу мають синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Подружнє життя у сторін не склалось, оскільки, відсутні спільні погляди на сімейне життя, довіра, почуття любові та поваги втрачено, не проживають однією сім'єю, шлюбні відносини припинені близько року з травня 2014 року, спору щодо розподілу майна та утримання дітей на даний час немає. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та просив суд його задовольнити, суду пояснив, що шлюбні відносини припинені вже близько двох років, спору щодо розподілу майна та утримання дітей на даний час немає. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини по справі, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30.10.2010 року, від шлюбу мають синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що шлюбні стосунки між сторонами припинені, примирення неможливе. Спір щодо спільного майна та утримання дітей на даний час відсутній. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам їх дітей. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом було встановлено, що при укладенні шлюбу позивачка прізвище не змінювала.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 04.02.1989 року було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають повнолітню дочку [PERSON] [INFO]. Подружнє життя у сторін не склалось, через втрату почуття любові та поваги один до одного. На момент звернення до суду сторони не проживають однією сім'єю, шлюбні відносини припинені, спільного господарства не ведуть. Подальше спільне проживання та збереження сім'ї неможливе. Тому позивач просила суд розірвати шлюб між [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], зареєстрований у відділ реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва, про що в книзі реєстрації актів цивільного стану зроблено актовий запис № 77 від 04.02.1989 року та стягнути з відповідача судові витрати. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснивши, що вони з відповідачем не проживають разом протягом п'яти років з березня 2010 року. Спір матеріального характеру відсутній. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечення на позовну заяву не надав. Суд, вислухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини по справі, надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04.02.1989 року, від шлюбу мають повнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що на момент звернення до суду сторони не проживають однією сім'єю, шлюбні відносини припинені. Спір щодо спільного майна відсутній. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В судовому засіданні позивач просила прізвище залишити без змін. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернулася з вищевказаним позовом до суду, обґрунтовуючи тим, що квартира [ADDRESS] належить їй на праві власності. У вказаній квартирі зареєстровані вона з чоловіком та дітьми, та донька - [PERSON], яка не проживає за місцем реєстрації з грудня 2013 року, у зв'язку з чим просить визнати останню такою, що втратила право користування житловим приміщенням за вказаною адресою. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Третя особа в судове засідання не з'явилася, просила розглядати справу у її відсутності. Суд враховуючи вимоги ст. ст. 77, 224 ЦПК України визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача по справі та ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню через наступне. Судом встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], який є донькою позивача. Вказана квартира належить позивачу на праві власності згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.06.09 року. Як вбачається з актів, складених комісією ЖБК «Хімік-18», від 27.05.14 року, від 18.11.14 року, від 20.01.15 року, [PERSON] не проживає в квартирі позивача з грудня 2013 року. Згідно ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на викладене, на підставі аналізу зібраних по справі доказів, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, а відповідача слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернулася з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання двох дітей в твердій грошовій сумі по 500 грн. щомісячно на кожну дитину. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач, посилалася на те, щоз 01 грудня 2001 року по 26 травня 2014 року сторони перебували у шлюбі. Від шлюбу мають дітей дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що відповідач не надає дітям матеріальної допомоги, тому він змушений звернутися до суду та прохає стягнути аліменти на утримання дітей. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву, в якій прохав розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 01 грудня 2001 року по 26 травня 2014 року. Від вказаного шлюбу сторони мають дітей дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] (а. с. 4, 5). Відповідно до ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі, починаючи з моменту звернення позивача до суду та до повноліття дітей, оскільки відповідач зобов'язаний їх матеріально утримувати. Відповідач є працездатною особою, тому може надавати таку допомогу дітям. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення суду підлягає обовязковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст.ст. 180, 183, 191 Сімейного Кодексу України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

У березні 2015 року позивачі звернулися до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом, що відкрилася після смерті їх матері [PERSON], померлої [INFO] року. В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що вони є спадкоємцями першої черги та набули право спадкування на майно. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, надав суду письмові пояснення, просив розглядати справу у його відсутність. Представники третіх осіб у судове засідання не з'явились, належним чином повідомлені про день та час розгляду справи. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 13.12.13 року Відділом реєстрації смерті у м. Києві, а/з № 20639. Після її смерті відкрилася спадщина на майно, зокрема на гаражний бокс [ADDRESS], який був у її власності, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 26.07.11 року. В судовому засіданні встановлено, що позивачі є спадкоємцями першої черги. Позивачі звернулися із заявою до нотаріальної контори про видачу Свідоцтва про право на спадщину на гаражний бокс, але отримали відмову, відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до вимог ч.1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спдащини з умовою чи із застереженням. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частинами 1, 3 статті 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства, того факту, що спадкоємці не мають можливості отримати свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу на квартиру, а тому суд вважає за можливе визнати право власності на спадкове майно.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

У березні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В своїй заяві позивачка вказала, що вона з відповідачем [PERSON] з 10 липня 2009 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, який зареєстрували у відділі РАЦС по місту Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис №276. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Вони з відповідачем на протязі 2 (двох) років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, оскільки вони мають діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім»ю, не підтримують шлюбно-сімейні відносини, проживають окремо, примирення між ними не можливе, оскільки втратили один до одного почуття поваги, любові , взаєморозуміння, а тому позивачка просить шлюб між нею та відповідачем розірвати, доньку залишити проживати з нею, майнового спору між нею та відповідачем на даний час не виникає. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з»явилась, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України справу розглянув без участі відповідача на основі наявних у справі даних та доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 10 липня 2009 року у відділі РАЦС по місту Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис №276. Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], шлюбно-сімейних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, оскільки втратили один до одного почуття любові та поваги, не має взаєморозуміння, що призводило до постійних сварок. Оскільки сторони шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, подальше подружнє життя і збереження шлюбу не можливе, а тому, у відповідності до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб необхідно розірвати. Спору щодо поділу спільного майна подружжя не заявлено. Неповнолітня донька залишається проживати з позивачкою. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею судові витрати у розмірі 120 грн. 00 коп. по опублікуванню оголошення у пресі газеті «Зоря Полтавщини» про виклик відповідача, що підтверджується квитанцією №156 від 09.06.2015 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

У березні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В своїй заяві та в судовому засіданні позивачка вказала, що вона з відповідачем з 27 лютого 2013 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, який зареєстрували у Центральному відділі ДРАЦС Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №132. Від шлюбу дітей не мають. На даний час фактично шлюбні відносини між нею та відповідачем припинилися, спільне господарства вони з відповідачем не ведуть, проживають окремо, втратили один до одного почуття любові та поваги, наміру зберегти шлюб не мають, а тому позивачка просить шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивачка [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України справу розглянув без участі відповідача на основі наявних у справі даних та доказів. Вислухавши пояснення позивачки, її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 27 лютого 2013 року у Центральному відділі ДРАЦС Полтавського міського управління юстиції, актовий запис №132. Від даного шлюбу дітей не мають, шлюбно-сімейних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, оскільки втратили один до одного почуття любові та поваги. Оскільки сторони шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, подальше подружнє життя і збереження шлюбу не можливе, а тому, у відповідності до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб необхідно розірвати. Спору щодо поділу спільного майна подружжя не заявлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved