Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на двох їхніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 грн. на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позову зазначала, що вона і відповідач [PERSON] із 2006 року проживали разом однією сім`єю як жінка і чоловік без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народився син [PERSON] , [INFO] син [PERSON] . Уже близько трьох років сторони проживають окремо, весь цей час їхні двоє дітей проживають разом із матір`ю та перебувають на повному її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей їй не надає, здоров`ям і життям дітей не цікавиться, чим ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Стан здоров`я та матеріальне становище [PERSON] дозволяють йому надавати матеріальну допомогу своїм двом синам. Домовленості щодо утримання дітей батьком між ними не досягнуто. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності та задовольнити заявлені нею позовні вимоги повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи за зареєстрованим місцем його проживання і через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, повторно у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд він не повідомив, відзив на позов та заяву про розгляд справи за його відсутності до суду теж не подавав. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. У ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд встановив, що з 2006 року позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] проживали однією сім`єю як жінка і чоловік без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] . У період їхнього спільного проживання за даною адресою у них [INFO] народився син [PERSON] , а [INFO] син [PERSON] . Батьком цих двох дітей є відповідач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей. Більше трьох років сторони проживають окремо, двоє їхніх дітей проживають разом із матір`ю та перебувають повному її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання двох його дітей позивачу не надає, життям дітей не цікавиться, чим ухиляється від виконання покладених на нього законом батьківських обов`язків. Домовленості щодо утримання дітей батьком, який проживає окремо, між сторонами не досягнуто. У ст. 8 Закону України Про охорону дитинства від 26 квітня 2001 року №\~2402-III встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №\~789-ХІІ, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки чи інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 СК України). Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За змістом абз. 3 ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У ч. 1 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. У ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2019 рік від 23 листопада 2018 року №\~2629-VIII визначено, що у 2019 році прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2027 грн., з 1 липня 2118 грн., з 1 грудня 2218 грн. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач [PERSON] як батько матеріальної допомоги на утримання двох його малолітніх синів [PERSON] та Матвія добровільно не надає; постійне проживання дітей разом із матір`ю позивачем [PERSON] ; перебування дітей на повному утриманні матері; право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини; визначений законом прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років, а також те, що обов`язок щодо утриманню дитини до досягнення нею повноліття законом покладено на обох батьків у рівній мірі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на двох дітей підлягають задоволенню частково. Суд визначає розмір аліментів, що підлягають стягненню із відповідача на користь позивача на двох дітей, у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. на кожну дитину. За змістом ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються. Виходячи з наведеного, із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial