Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області (далі по тексту - відповідач-1, ГУ НП), за участю третьої особи: [PERSON] (далі по тексту - третя особа) про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 19.02.2016 року о 14 год. 00 хв. сталась дорожньо-транспортна пригода за участю [PERSON], який керував автомобілем «Рено», д/н [NUMBER] та [PERSON], який керував автомобілем «Лексус», д/н [NUMBER]. При цьому, згідно постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.02.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні вищезазначеної ДТП. В результаті даної ДТП автомобіль позивача зазнав механічні пошкодження та згідно висновку спеціаліста № 05/03/16 від 01.03.2016 року, виконаного експертом - Гавриловим В.О., вартість матеріального збитку, завданого позивачу становить 340678,65 грн. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з ГУ НП матеріальну шкоду в сумі 292178,65 грн., з урахуванням вартості проведеного дослідження в сумі 1500,00 грн. та за вирахуванням суми страхового відшкодування в розмірі 50000,00 грн. В процесі розгляду справи позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій він, з урахуванням того, що страховою компанією не було сплачено суму страхового відшкодування за вказаним страховим випадком, просив суд, серед іншого, стягнути з приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» матеріальну шкоду в сумі 50000,00 грн. Судом, за клопотанням позивача, на підставі ст. 33 ЦПК України, було залучено до участі у справі приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія» в якості співвідповідача по справі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд про його задоволення з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог. В судовому засіданні представник відповідача-1 позов не визнала та просила суд відмовити у його задоволення. При цьому обґрунтованих письмових заперечень на позовну заяву не надала. В судовому засіданні відповідач-2 заперечував проти задоволення позову у зв'язку із тим, що при визначенні страхового відшкодування позивачем не вирахувано франшизу в сумі 500,00 грн. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі, не погоджуючись із розміром матеріальної шкоди, завданої автомобілю позивача. При цьому, судом було роз'яснено третій особі зміст ст. 143 ЦПК України, проте клопотань про призначення у справі судової експертизи [PERSON] не заявляв. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідачів та третю особу, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, у судовому засіданні достовірно встановлено, що 19.02.2016 року о 14:00 год. водій [PERSON] в місті Боярка, на перехресті рівнозначних доріг: вул. Леніна - вул. Лінійна, керував автомобілем «RENAULT» д.н.з. [NUMBER], не врахував дорожню обстановку, рухаючись вул. Леніна не надав дорогу автомобілю «LEXUS» д.н.з. [NUMBER], що рухався з правої сторони по вул. Лінійна, внаслідок чого сталося зіткнення автомобілів. В результаті ТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив п.п. 2.3, 16.12 Правил дорожнього руху України і вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 лютого 2016 року [PERSON] було визнано винним у вищезазначеній ДТП, а саме, у порушенні п.п. 2.3, 16.12 Правил дорожнього руху, та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 7). В результаті ДТП автомобілю марки «LEXUS» д.н.з. [NUMBER], яким керував позивач на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 12.06.2012 року (а.с. 6), були завдані механічні пошкодження. Разом з тим, відповідно до звіту про оцінку вартості збитку № 05/03/16 від 01.03.2016 року, проведеного ФОП [PERSON], вартість матеріального збитку, завданого позивачу становить 340678,65 грн. (а.с. 10-34). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням, серед іншого, транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Із матеріалів справи вбачається (а.с. 72) та визнано представником відповідача-1 в судовому засіданні, що вказана дорожньо-транспортна пригода за участю [PERSON] сталася при виконанні останнім службових обов'язків. Враховуючи зазначене, а також те що [PERSON] на момент ДТП, перебував у трудових відносинах з відповідачем-1, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди у розмірі 290678,65 грн. (340678,65 грн. - 50000,00 грн. = 106948,69 грн.), є такими, що ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. Окрім того, суд також вважає, що з відповідача-1 на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені ним витрати по оплаті послуг по складенню звіту про оцінку вартості матеріального збитку в сумі 1500,00 грн. (а.с. 35). З огляду на вказане, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог до Головного управління Національної поліції в Київській області. Щодо позовних вимог в частині стягнення з приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» матеріальної шкоди в сумі 50000,00 грн. суд зазначає наступне. В судовому засіданні встановлено, що на момент ДТП цивільна відповідальність відповідача-1 була застрахована ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» згідно із Полісом № АЕ/7742966 (а.с. 36). Станом на час розгляду справи доказів сплати відповідачем-2 на користь позивача суми страхового відшкодування суду не надано. Стаття 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Стаття 36.6 зазначеного Закону визначає, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині та необхідності стягнення з відповідача-2 на користь позивача 49500,00 грн. за вирахуванням суми безумовної франшизи в розмірі 500,00 грн. (50000,00 грн. - 500,00 грн.) У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до Головного управління Національної поліції в Київській області та приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», третя особа: [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує до стягнення з відповідачів на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1172, 1187, 1194 ЦК України та

Outcome: partial