Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

У березні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ДП «Науково-дослідний інститут статистичних досліджень», третя особа Державна служба статистики України про захист прав, що виникли із трудових відносин, стягнення вихідної допомоги у зв'язку з ліквідацією підприємства, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач по 31 грудня 2015 року працювала на посаді завідувача відділу методології статистики науки інновацій в ДП «Науково-дослідний інститут статистичних досліджень» та звільнилась у зв'язку з ліквідацією підприємства на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Проте при звільненні з позивачем не проведено остаточний розрахунок, не виплачена вихідна допомога при звільненні у розмірі 5 024 грн. 01 коп., компенсація за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 1 941 грн. 70 коп. Тому, позивач просила стягнути вказані кошти з відповідача, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 січня 2016 року по 31 березня 2016 року у розмірі 17 588 грн. 16 коп. та 20 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, що проявилась в душевних стражданнях з приводу не проведення остаточного розрахунку при звільненні. У судовому засіданні позивач збільшила позовні вимоги, уточнивши суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 1 січня 2016 року по 8 червня 2016 року - 30 637 грн. 44 коп. Представники відповідача та третьої особи позовні вимоги визнали частково, не заперечили щодо стягнення вихідної допомоги та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки. Щодо стягнення моральної шкоди та середнього заробітку заперечили, мотивуючи скрутним матеріальним становищем відповідача та його ліквідацією. Заслухавши пояснення сторін, представників третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Під час судового розгляду встановлено, що [PERSON] 31 грудня 2015 року звільнена з посади завідувача відділу методології статистики науки інновацій в ДП «Науково-дослідний інститут статистичних досліджень» у зв'язку з ліквідацією підприємства на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 7). Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Разом з тим, з позивачем у день звільнення не проведено остаточного розрахунку та не виплачено вихідну допомогу при звільненні у розмірі 5 024 грн. 01 коп., та компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 1 941 грн. 70 коп. (а.с. 11). Тому, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення вихідної допомогу при звільненні та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (в день звільнення), при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Відповідачем здійснено розрахунок середньоденної заробітної плати відповідно до вказаного Порядку, розмір якої становить 283 грн. 68 коп. (а.с. 11). З урахуванням того, що відповідач не провів з позивачем повний розрахунок у день звільнення, то відповідно до положень ст. 117 КЗпП України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача середній заробіток за період з 1січня 2016 року по 8 червня 2016 року у розмірі 30 637 грн. 44 коп. за розрахунком позивача, з яким суд повністю погоджується. При цьому, суд бере до уваги Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, згідно з яким для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Відповдіно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тому суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди з відповідача на суму 1 000 грн. з урахуванням глибини та тривалості душевних страждань позивача з приводу не проведення остаточного розрахунку при звільненні. Доводи представників відповідача та третьої особи щодо відсутності підстав для стягнення моральної шкоди та середнього заробітку у зв'язку зі скрутним матеріальним становищем відповідача та його ліквідацією є безпідставними, оскільки відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-64цс13 відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Всього до стягнення з відповідача підлягає 37 603 грн. 15 коп. (вихідна допомога у розмірі 5 024 грн. 01 коп., компенсація за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі 1 941 грн. 70 коп. середній заробіток у розмірі 30 637 грн. 44 коп.) та 1 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Оскільки позивач при поданні позову до суду була звільнена від сплати судового збору, то відповідно до ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір у розмірі за вимоги майнового характеру у розмірі 376 грн. 03 коп. та судовий збір за вимоги немайнового характеру (моральна шкода) у розмірі 10 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial