Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що з 20.07.2000 року по 22.12.2000 року вона працювала в приватному сільськогосподарському підприємстві «Роса» Приазовського району Запорізької області, що підтверджується копією трудової книжки [NUMBER] . За період роботи на підприємстві, вона придбала у ПСП «Роса» житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] і повністю розрахувалась за житловий будинок і ПСП «Роса» не має до неї претензій майнового характеру, що підтверджується довідкою №563 від 26 грудня 2000 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру та довідкою від 28.11.2006 року №120. На даний час власником житлового будинку є [PERSON] на підставі договору дарування № 375 від 17.03.2000 року, що підтверджується довідкою-характеристикою комунального підприємства «Нерухомість-П» Приазовської районної ради Приазовського району Запорізької області від 03 березня 2020 року №82. 14 липня 2000 року між [PERSON] та приватним сільськогосподарським підприємством «Роса» укладено договір купівлі-продажу, згідно якого [PERSON] продав, а ПСП «Роса» придбало житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою [ADDRESS] . Придбавши житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та не здійснивши державну реєстрацію права власності за собою, ПСП «Роса» передало їй оригінал договору купівлі-продажу, без подальшого нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу між нею та ПСП «Роса». Ухвалою господарського суду Запорізької області від 09.12.2015 року ПСП «Роса» ліквідовано та припинена державна реєстрація даної юридичної особи . Отже, укласти договір купівлі-продажу житлового будинку нотаріально вона немає можливості, оскільки підприємство ліквідовано. Також позивач [PERSON] зазначає, що вона проживає у даному житловому будинку більше десяти років, з 2000 року по теперішній час. Відкрито, безперервно та добросовісно володіє спірним майном, утримує житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами до нього у належному стані, сплачує усі комунальні платежі і, вселившись в житловий будинок, вона не знала, що станом на вересень 2000 року право власності зареєстровано за [PERSON] . Враховуючи вищезазначене, просила визнати за нею право власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , загальною площею 58,7 кв.м, житловою площею-36,0 кв.м. з господарськими будівлями та спорудам до нього: Б-1 гараж, В-1-сарай, Г-1-сарай, Д-1 сарай, у/д вбиральня/душова, І-замощення двору, №1,2 огорожа, №3-водогін за набувальною давністю. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, будучи належним чином сповіщеною про день, час та місце розгляду справи, про що є зворотне повідомлення, надавши заяву про розгляд справи без її участі( а.с.36). Представник позивача [PERSON] адвокат Ковальов Д.В. в судовому засіданні позов підтримав, пославшись на ті підставі які були викладені в позовній заяві. Представник відповідача Приазовської селищної ради Приазовського району Запорізької області в судове засідання не прибув, будучи належним чином сповіщеним про день, час і місце розгляду справи. В матеріалах справи є наявна заява в якій представник ради просить здійснювати розгляд справи без його участі, вирішення справи покладається на розсуд суду ( а.с.49). Третя особа [PERSON] в судове засідання не прибув, будучи належним чином сповіщеним про день, час і місце розгляду справи, про що свідчить зворотне повідомлення, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги позивача [PERSON] підтримує ( а.с. 54-55 ). Вислухавши думку представника позивача адвоката Ковальова Д.В., вивчивши матеріали справи суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що станом на 03 березень 2020 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] , що підтверджується довідкою-характеристикою КП «Нерухомість-П» Приазовської районної ради Запорізької області ( а.с.21). З копії договору купівлі-продажу від 14.07.2000 року, реєстр №1245 видно, що [PERSON] продав, а Приватне сільськогосподарське підприємство «Роса», яке на тепер припинене( а.с.27), купило житловий будинок з надвірними спорудами, розташований у [ADDRESS] (а.с.22). Згідно довідки, виданої відділом «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Приазовської селищної ради від 24.02.2020 року видно, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: с.Новокостянтинівка Приазовського району Запорізької області, але фактично проживає з 2000 року по тепер за адресою: [ADDRESS] (а.с.30), де до складу сім`ї (зареєстрованих) за даною адресою входить її чоловік - [PERSON] (дата реєстрації 28.09.2000 року), (а.с.31). З акту обстеження спірного житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] від 03.03.2020 року ( а.с.33) вбачається, що [PERSON] з вересня 2000 року по теперішній час разом з чоловіком проживає в даному житловому будинку, який знаходиться в задовільному стані та придатний для постійного проживання, оплата комунальних послуг здійснюється останньою своєчасно та в повному обсязі. Згідно виписки з погосподарської книги від 28.02.2020 року( а.с.34) вбачається, що [PERSON] проживає разом з чоловіком без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , номер об`єкта ПГО 0172-1 в погосподарській книзі № 10 відкритий на гр. [PERSON] Земельна ділянка для будівництва і обслуговування будинку та господарських споруд (присадибна ділянка) 0,15 га знаходиться у користуванні на підставі рішення сесії Приазовської селищної ради від 21.03.2000 року. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] посилається на ту обставину, що вона з вересня 2000 року і по даний час без реєстрації проживає у вказаному житловому будинку, до складу якого входять господарські будівлі та споруди за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 58,7 кв.м., житловою площею 36,0 кв.м. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти чужим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно ( набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.п. 9,11 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових» №5 від 7 лютого 2014 року, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Зміст ст.344 ЦК України свідчить, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити з того, що задоволення таких позовних вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Крім того, за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Суд вважає, що позивач [PERSON] не довела наявності підстав для набуття нею права власності на спірне нерухоме майно за давністю володіння, так як позивач не може вважатися добросовісним набувачем спірного нерухомого майна, оскільки із матеріалів справи видно, що [PERSON] була обізнана відносно власника майна. Зі змісту позовної заяви, заявлених позовних вимог вбачається, що спірний будинок є власністю іншої особи, то таке виключає можливість визнання за позивачем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. В даному випадку володіння зазначеним житловим будинком добросовісним не може бути визнано, враховуючи те, що позивач користувалася цим нерухомим майном без достатніх правових підстав, а сам по собі факт користування позивачем даним житловим будинком з надвірними спорудами тривалий час проживання в ньому, підтримання його у належному стані та сплата комунальних послуг не є підставою для виникнення у позивача права власності за набувальною давністю. Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння нею спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені ст. 344 ЦК України Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 провадження № 12-291гс18. Сам по собі факт, на який посилається [PERSON] в позовній заяві, на наявність цивільно-правового договору між нею та підприємством ПСП «Роса» щодо придбання житлового будинку з надвірними спорудами, виключає можливість визнання за позивачем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, а тому суд критично відноситься до наданих нею доказів, а саме : копії трудової книжки щодо підтвердження факту її роботи у ПСП «Роса» з липня 2000 року по грудень 2000 року, квитанції, виданої ПСП «Роса» від грудня 2000 року щодо погашення останньою суди у сумі 1000,18 грн., що за твердженням представника позивача також підтверджує факт роботи [PERSON] у ПСП «Роса», та копій довідок, виданих 20.12.2003 року та 20.12.2006 року із яких видно, що [PERSON] розрахувалась з цим же підприємством за покупку будинку (а.с.11-20). Відповідно до частини ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини,на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами,які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed