Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ), в якому просив ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між ним, [PERSON] та [PERSON] , який було зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис 541 від 12 травня 2015 року. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказав на те, що у 2015 році між ним та відповідачкою укладено шлюб. Починаючи з весни 2020 року сторони фактично не спілкуються. Спільного господарства не ведуть, шлюбні стосунки між ними припинені. Питання розподілу спільного майна між ними вирішене. Шлюб носить формальний характер. Збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача. У судове засідання сторони не з`явилися з невідомих суду причин. Представником позивача [PERSON] адвокатом Івко Л.В. до канцелярії суду подано заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримують та просить їх задовольнити. Відповідачка, [PERSON] не з`явилася з невідомих суду причин. Вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. Між [PERSON] та [PERSON] 12 травня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 541. Підтвердженням зазначеного є оригінал свідоцтва про шлюб, яке наявне у матеріалах справи. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог щодо розірвання шлюбу суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 51 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейним союзом жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 Сімейного кодексу України). Одним із способів припинення шлюбу є його розірвання (частина друга статті 104 Сімейного кодексу України). Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина третя статті 110 Сімейного кодексу України). За змістом статті 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Вирішуючи питання про можливість розірвання шлюбу, суд відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України має з`ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Рішення про розірвання шлюбу поставляється судом, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга статті 112 Сімейного кодексу України). Як зазначає позивач вона та відповідачка з весни 2020 року подружніх відносин не підтримують, примиритися не бажають, тому позивач наполягає на розірванні шлюбу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved