Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати за нею, в порядку спадкування, право власності на житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] (далі - Будинок). В обґрунтування своїх вимог зазначила, що після смерті діда - [PERSON], який помер [INFO] року, відкрилась спадщина, яка складається з Будинку. Як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на Будинок, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього. Хоч на Будинок і не виготовлялось свідоцтво про право власності, однак він належав померлому. Сторони в судове засідання не прибули. В письмових заявах до суду, просили справу розглянути без їхньої участі, позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, проти чого представник відповідача не заперечив. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, окрім іншого майна, на Будинок, який не був зареєстрований у встановленому законом порядку, однак згідно погосподарської книги №5, особовий рахунок [NUMBER] за 2016 рік, належав померлому, що підтверджується довідкою Колодянської сільської ради від 12.09.2016 року. За життя [PERSON], розпорядився своїм майном, склавши заповіт 30.05.2008 року на [PERSON] (змінила прізвище на [PERSON] відповідно до Свідоцтва про шлюб від 22.07.2011 року), позивачку по справі. Спадкова справа № 227/2014 до майна померлого [PERSON] заведена 08.08.2014 року державним нотаріусом Новоград-Волинської державної нотаріальної контори Ружицьким О.Д. за заявою позивачки, інші особи з заявами про прийняття та видачу спадщини не звертались. 11.09.2014 року [PERSON] видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на дві земельні ділянки та 03.03.2016 року на майновий пай. Вказані обставини підтверджуються листом державного нотаріуса Ружицького О.Д. від 05.10.2016 року та копіями Свідоцтв про право на спадщину за заповітом на ім'я [PERSON] виданих на вищевказані об'єкти нерухомості. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.09.2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на Будинок, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього. Відповідно до довідки КП «Новоград-Волинське МБТІ» від 05.08.2016 року право власності на Будинок за [PERSON] дійсно не зареєстровано. 28.07.2016 року позивачем виготовлено технічний паспорт на Будинок, відповідно до якого побудований він у 1963 році, загальною площею 37,3 м2, житловою площею 16,5 м2, з господарськими будівлями: сараєм та вбиральнею. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 328 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна, в тому числі за законом. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Виходячи зі змісту ч.1, 2 ст. 331, ч. 1 ст. 182 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) право власності на нерухоме майно підлягає обов'язковій державній реєстрації. Відповідно до чинного на час будівництва Будинку законодавства (1963 рік), яке не пов'язувало виникнення права власності на житловий будинок у сільській місцевості із проведенням його реєстрації, підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку та прийняття його в експлуатацію. Натомість облік особистих селянських господарств здійснювали сільські, селищні ради за місцем розташування нерухомого майна шляхом його реєстрації в погосподарських книгах. Як слідує з матеріалів справи, право власності на Будинок за спадкодавцем - [PERSON] підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння ним цим майном. Пунктом 4 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що права на нерухоме майно, які виникли до набрання чинності цим Законом (тобто до 01.07.2004 року), визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Так як до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, та враховуючи неможливість оформлення позивачем своїх спадкових прав у нотаріальній конторі, суд приходить до висновку про можливість визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом на Будинок, що залишився після смерті [PERSON] Відтак, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved