Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Посилався на те, що 23.01.2016 року на сайті «Mexa Italy» він обрав подарунок для дружини - норкову шубу під кодом 2083 молочного кольору виробництва Італії. У цей же день була здійснена оплата частини покупки в розмірі 486,00 грн. за доставку шуби на картку Приватбанку № 4731185604596335 на імя відповідачки. 29.01.2016 року, після отримання повідомлення від 28.01.2016 р. про доставку шуби на склад Автолюкса у місті Краматорську по вул. Паркова, 26, товар був отриманий. Під час отримання товару візуальний огляд не дав обєктивної інформації про наявність дефектів у товарі. Загальні витрати за отриманий товар склали: 35 780, 00 грн. вартість шуби; 731, 00 грн. за відправку грошей; 242, 00 грн. товарно-транспортна накладна; 486, 00 грн. за доставку товару (сплачено через термінал). Протягом початкового періоду експлуатації в купленому товарі був виявлений прихований дефект, який неможливо було встановити на момент його первинного огляду неякісне виготовлення хутра: під час експлуатації шви між шкірками почали розриватися, став відчуватися неприємний запах від шкурок з-під підкладки, час виготовлення шкірок не відповідає даті виготовлення пушно - хутряного виробу, який вказаний на італійському сертифікаті, шкурки дуже старі, сухі та, чомусь, товсті, що більш схоже на шкіру бабака, ніж на норку. Огляд шуби в пушно - хутряній майстерні спеціалістом з ремонту верхнього одягу з натурального хутра підтвердив припущення , що товар зберігався тривалий період та, напевне, зберігався з порушенням умов зберігання, що спричинило псування товару настільки, що він не підлягає ремонту. 23 та 24 березня 2016 року він звернувся з претензією до відповідача, запропонувавши провести товарознавчу експертизу, замінити товар, або повернути гроші, однак, звернення залишились без належного розгляду та прийнятих в такому разі способів реагування на звернення споживача. Відповідачкою не наданий гарантійний термін обслуговування, тому діють загальні норми частини 5 статті 7 та частини 5 статті 6 Закону України «Про захист прав споживачів», які встановлюють 2 роки гарантії та 10 років експлуатації. Згідно частини 2 статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) зобов'язаний надати споживачеві документ, який засвідчує факт укладення договору і є підставою для виникнення взаємних прав та обов'язків. Такий документ повинен містити інформацію про: 1) дату укладення договору; 2) найменування та місцезнаходження продавця (виконавця); 3) найменування продукції; 4) ціну; 5) строк виконання робіт (надання послуг); 6) інші істотні умови договору; 7) права та обов'язки сторін договору. У разі ненадання такої інформації суб'єкт господарювання несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Відповідачкою вказаний документ не був йому переданий. Згідно частини 6 статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо споживачеві не було надано документ (електронний документ), який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями, такий правочин не є підставою для виникнення обов'язків для споживача. У разі ненадання документа (електронного документа) або підтвердження інформації споживач повідомляє продавця (виконавця) про недійсність договору. Продавець (виконавець) протягом тридцяти днів з моменту одержання такого повідомлення повинен повернути споживачеві одержані кошти та відшкодувати витрати, понесені споживачем у зв'язку з поверненням продукції. Відповідачка жодним чином не намагалась додержуватись вимог законодавства, не звязалась із ним для врегулювання спору, не відповіла на її звернення, проігнорувала вимогу про проведення експертизи. Тому позивач просив визнати недійсним договір купівлі продажу шуби від 29 січня 2016 року, стягнути з відповідачки вартість товару в розмірі в розмірі 35 780 грн. вартість доставки товару в розмірі 486 грн., вартість послуги перевезення в розмірі 242 грн., збитки повязані із доставкою грошей за товар у розмірі 731 грн., а всього 37 239 грн.. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 05 серпня 2016 року до участі у справі у якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору залучено [PERSON]. Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 05 серпня 2016 року позов задоволено у повному обсязі. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 03 серпня 2017 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення від 05 серпня 2016 року залишено без задоволення. У апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Посилається на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд безпідставно вказав у рішенні про те, що в судовому засіданні встановлено, що позивач купив у неї хутряне пальто, такий висновок не підтверджується жодним доказом. Вона ніколи не укладала будь яких угод з позивачем [PERSON] ні як фізична особа, ні як фізична особа підприємець. Суд безпідставно зробив висновки про те, яка інформація повинна міститись на сертифікаті та товарному ярлику згідно ГОСТу 8765, ці висновки не підтверджуються змістом державних стандартів СРСР, на які посилається суд у рішенні. Висновок про те, що проданий товар нібито мав недоліки, у тому числі суттєві, не підтверджено жодним доказом. Не надано оцінки доказам, якими вона обґрунтовувала заперечення проти вимог позивача та які мають істотне значення для правильного вирішення справи. Суд перекрутив докази, які спростовують припущення позивача та суду про укладання відповідачем, як субєктом господарювання, договору купівлі продажу шуби та отримання грошей та про укладання договору саме позивачем, а не третьою особою та зробив протилежні висновки. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовано невірно, оскільки його дія розповсюджується на правовідносини, що виникають між споживачами та продавцями субєктами господарювання, які згідно з договором реалізують споживачеві товари або пропонують їх до реалізації. Неправильно застосовано норму закону щодо фальсифікованої продукції без зазначення жодної ознаки фальсифікованої продукції. Невірно застосовано ч.5 ст. 6 Закону, тому що її положення регламентують обовязковість гарантійного ремонту з боку саме виробника або виконавця, але не продавця. Нічим не підтверджений висновок суду про обовязок відповідача провести експертизу, товар для проведення експертизи наданий не був, відповідачу та суду не було надано доказів втрати якості шуби. В порушення вимог статей 203, 215 ЦК України суд не зазначив підстави недійсності правочину в момент його здійснення. Не застосовано положення ст. 216 ЦК України щодо повернення шуби відповідачу. Порушено вимоги процесуального права, суд не розглянув її клопотання та доповнення до заяви про перегляд заочного рішення, тому вона так і не отримала повну позовну заяву від суду, електронною поштою на її електронну адресу суд декілька разів надіслав першу та останню сторінку позовної заяви, при цьому остання сторінка починається з третього пункту, отже, перший та другий пункти відсутні. Суд не виконав вимоги ст. 119 ЦПК України, оскільки не зрозуміло ким підписана позовна заява та не вказана дата її подання. В засідання апеляційного суду сторони не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені, зокрема, позивач [PERSON] 21 вересня 2017 року отримав особисто та для передачі дружині третій особі [PERSON] телефонограму із зазначенням часу та місця розгляду справи. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача. Клопотання відповідачки [PERSON] про відкладення розгляду справи на іншу дату для її можливої особистої участі в наступному судовому засіданні у звязку із тяжкою хворобою її недієздатної матері, за якою вона здійснює постійний сторонній догляд та опікуном якої вона являється, відхилене, як необґрунтоване. Згідно ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Визнаючи недійсним договір купівлі продажу шуби суд виходив із того, що позивач купив у відповідачки хутрове пальто, а твердження відповідачки про те, що отримувачем була [PERSON] правового значення не має. Відповідачка продала заборонений товар, який не має відповідного маркування. Відповідачка отримала письмову заяву від позивача про проведення експертизи, однак не виконала вимоги закону щодо обов`язковості проведення товарознавчої експертизи, отже, визнала, що шуба має суттєвий дефект та відсутня обовязкова інформація на товар. Позивачу був проданий не тільки товар із суттєвим недоліком, який робить його використання неможливим, але й фальсифікований товар. Відповідачка не передала позивачу документ, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями, тому такий правочин не є підставою для виникнення обов'язків для споживача. З вказаними висновками суду погодитись неможливо, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права. Статтею 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII з наступними змінами (далі Закон № 1023-XII ) визначено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-XII споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу. Указане правило діє, якщо в нормах матеріального права немає вказівки про перерозподіл обов'язків доказування. При вирішенні спорів про захист прав споживачів слід ураховувати, що тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов'язання, в тому числі й за спричинену шкоду, лежить на продавцеві (виготівникові). Тягар доказування факту придбання, замовлення товарів (послуг) покладається на споживача. У даній справі позивач посилався на те, що він придбав у відповідачки фізичної особи підприємця [PERSON] норкову шубу, яку 23.01.2016 року обрав на сайті «Mexa Italy», в цей же день здійснив оплату частини покупки у розмірі 486 грн. за доставку шуби на картку відповідачки у Приватбанку, 29.01.2016 року шуба була отримана у місті Краматорську у відділенні Автолюксу, сплачено її вартість та витрати за доставку та відправку грошей. На підтвердження вказаних обставин позивач надав копії квитанції про попередню оплату, копію сертифіката гарантії на виріб, товарно транспортну квитанцію, квитанцію про доставку, електроні листи про направлення претензії, про пропозицію провести експертизу, про визнання договору недійсним. Із копії чека від 23.01.2016 року вбачається, що проведено поповнення картки за номером на суму 486 грн., платник не зазначений (а. с. 7). Із копії квитанції №434888 серії яАМВ від 29 січня 2016 року вбачається, що оплачена послуга доставки багажу [PERSON] в сумі 731 грн., платник не зазначений (а. с. 12). Із товарно транспортної накладної №102000014896 (послуга наложеного платежу) перевізника ТМ «Автолюкс» вбачається, що вантажем є пальто хутряне (назад 1300 у. е.), оголошена цінність 35 789 грн., пункт відправлення Одеса, пункт прибуття Краматорськ, відправник [PERSON], одержувач [PERSON] (а. с. 12). Документу (квитанції або чеку чи іншого документу) про сплату вартості шуби не надано. Із доданих до позову електронних листів вбачається, що повідомлення із сайту «Mexa Italy» про те, що хутряний виріб отриманий у відділенні по вул. Парковій у місті Краматорську 29.01.2016 року надійшло на імя [PERSON] (а.с.15), з пропозицією провести експертизу шуби до [PERSON] звернулась 23 березня 2016 року [PERSON] (а. с. 16), з повторною претензією щодо неякісного товару 24 березня 2016 року звернулась [PERSON] (а.с.17), з рекомендацією розглянути претензію у встановлений законом строк 23 березня 2016 року звернулась [PERSON] (а.с.18), лише у листі від 28 березня 2016 року з повідомленням про те, що вважає договір недійсним звернувся [PERSON] (а. с. 19). Заперечуючи проти позову відповідачка, серед іншого, посилалась на те, що вона ніколи не укладала будь яких угод з позивачем [PERSON], що підтверджується товарно транспортною накладною, у якій отримувачем товару зазначено [PERSON]. Оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про те, що покупцем у договорі купівлі продажу шуби був саме позивач, отримувачем товару у товарно транспортній накладній вказана [PERSON], відповідач заперечує проти укладання договору з позивачем та фактично визнає, що договір укладався із [PERSON] висновок суду про те, що позивач купив у відповідачки хутрове пальто та його права споживача порушені не відповідає фактичним обставинам справи. При цьому не ґрунтується на законі висновок суду про відсутність правового значення твердження відповідачки про те, що отримувачем хутряного пальта була [PERSON]. Позивачем не надано доказів того, що саме він є стороною у договорі купівлі продажу хутряного пальта, натомість вбачається, що покупцем у цьому договорі є [PERSON], яка була залучена судом до участі у справі у якості третьої особи на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог. Письмове пояснення [PERSON] про те, що покупцем шуби був її чоловік, який особисто сплатив передплату і гроші за товар, а вона вказана одержувачем у товарно транспортній накладній, лише тому, що це жіночий одяг, який перед покупкою вона мала приміряти, не спростовує тієї обставини, що стороною у договорі купівлі продажу є саме [PERSON], яка не позбавлена можливості звернутись до суду з відповідним позовом особисто або через представника. За вказаних обставин рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові. Згідно п. п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права є підставою для скасування рішення і ухвалення нового рішення.

Outcome: dismissed