Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

у вересні 2015 року позивач звернулася до суду та, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати недійсним кредитний договір № 00355/RP6 від 12.06.2008 року, укладений між [PERSON] та ВАТ «Морський транспортний банк»; застосувати наслідки недійсності правочину в порядку ст. 216 ЦК України та зобовязати ПАТ «Марфін Банк» повернути [PERSON] кошти у сумі 47084, 56 доларів США та 1911,03 грн., зобовязати [PERSON] повернути ПАТ «Марфін Банк» кошти у розмірі 39918, 00 доларів США; визнати недійсним договір застави транспортного засобу № 00413/СР6 від 12.06.2008 року, укладений між [PERSON] та ВАТ «Морський транспортний банк»; зобовязати ПАТ «Марфін банк» зняти обтяження з Державного реєстру обтяжень рухомого майна та вилучити обтяження з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.06.2008 року між [PERSON] та ВАТ «Морський транспортний банк» було укладено договір кредиту № 00355/RP6 від 12.06.2008 року та договір застави транспортного засобу № 00413/СР6 від 12.06.2008 року. Дані договори її чоловік [PERSON] уклав без її згоди, як іншого подружжя, приховав від неї факт придбання автомобіля [NUMBER] в кредит. На момент придбання даного транспортного засобу в її родині були наявні кошти для його купівлі готівкою, а тому згоди на придбання його у кредит та передачу у заставу вона б не надала, так як це потягло негативні наслідки для сімї у вигляді сплати відсотків, щорічного страхування предмета застави. Наявні у родині готівкові кошти, на які б могло бути придбано автомобіль, [PERSON] спрямував на інші цілі. Останній, укладаючи кредитний договір, на виконання обовязків за ним вчинив правочин щодо розпорядження обєктами спільної сумісної власності подружжя без досягнення взаємної згоди, оскільки договір кредиту створив обовязки і для неї, так як Банк має право звернути стягнення на майно, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просить суд їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Марфін Банк» [PERSON] заперечив проти задоволення позову, оскільки дані про придбання автомобіля [NUMBER] у шлюбі, за спільні кошти подружжя та внаслідок спільної праці відсутні. Кредитний договір укладався [PERSON] не в інтересах сімї, а тому не створював обовязку для другого із подружжя і згоди на його укладення не вимагалося. Відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги та пояснив суду, що 12.06.2008 між ним та ВАТ «Морський транспортний банк» було укладено кредитний договір № 00355/RP6 від 12.06.2008 року, згідно якого Банк надав йому кредитні кошти шляхом перерахування з позичкового рахунку на поточний картковий рахунок із 12.06.2008 року з терміном погашення по 11.06.2015 року включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії на суму 57171, 00 доларів США на наступні цілі: 39918,00 доларів США на придбання автомобіля, 17253, 00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 12, 5 % річних за фактичний період користування Кредитом на суму залишку заборгованості за Кредитом та разової комісії у розмірі 0,5 % від суми кредиту. 12.06.2008 року між ним та ВАТ «Морський транспортний банк» було укладено договір застави транспортного засобу № 00413/СР6, згідно якого заставою забезпечено виконання зобовязання Заставодавця за кредитним договором № 00355/RP6 від 12.06.2008 року. Предметом цього договору є надання Заставодавцем в заставу майна, опис якого зазначений в п.6 цього договору, в забезпечення виконання власних зобовязань перед Заставодержателем, в силу чого Заставодержатель має право в разі невиконання Заставодавцем зобовязань, забезпечених заставою, одержати задовольняння своїх вимог за рахунок Предмету застави переважно перед іншими кредиторами Заставодавця. Наявні у родині кошти, які призначалися на купівлю автомобіля, без відома дружини [PERSON] він витратив на інші потреби, а транспортний засіб придбав у кредит, прийнявши дане рішення одноособово. Придбаний автомобіль використовувався та використовується в даний час для потреб сімї. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази та вивчивши матеріали справи прийшов до наступного висновку: [PERSON] та [PERSON] одружилися 23.04.2004 року, про що Полтавським міським відділом реєстрації актів цивільного стану зроблено в Книзі реєстрації актів про одруження запис № 208, що підтверджено свідоцтвом про одруження серії 1-КЕ № 108414 (а.с.4). 12.06.2008 між ВАТ «Морський транспортний банк» (Банк) та [PERSON] ( Позичальник) укладено кредитний договір № 00355/RP6 від 12.06.2008 року, згідно якого Банк надав кредитні кошти шляхом перерахування з позичкового рахунку на поточний картковий рахунок із 12.06.2008 року з терміном погашення по 11.06.2015 року включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії на суму 57171, 00 доларів США на наступні цілі: 39918,00 доларів США на придбання автомобіля, 17253, 00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 12, 5 % річних за фактичний період користування Кредитом на суму залишку заборгованості за Кредитом та разової комісії у розмірі 0,5 % від суми кредиту. (а.с.10 - 12). 12.06.2008 року між [PERSON] (Заставодавець) та ВАТ «Морський транспортний банк» (Заставодержатель) укладено договір застави транспортного засобу № 00413/СР6, згідно якого заставою забезпечено виконання зобовязання Заставодавця за кредитним договором № 00355/RP6 від 12.06.2008 року. Предметом цього договору є надання Заставодавцем в заставу майна, опис якого зазначений в п.6 цього договору, в забезпечення виконання власних зобовязань перед Заставодержателем, в силу чого Заставодержатель має право в разі невиконання Заставодавцем зобовязань, забезпечених заставою, одержати задовольняння своїх вимог за рахунок Предмету застави переважно перед іншими кредиторами Заставодавця. (а.с.7-9). Згідно п.6 договору застави в забезпечення виконання власних зобовязань за Кредитним договором Заставодавець надав у заставу транспортний засіб Honda Accord, 2008 року випуску, д.н.з. ВІ 2643ФХ. Право власності Заставодавця на предмет застави підтверджується Договором купівлі продажу транспортного засобу від 06.06.2008 року, укладеним між ТОВ «Фокстрот Авто» та [PERSON] Заставодавець засвідчив, що на момент укладення цього договору предмет застави за цим договором належить Заставодавцю на праві власності, не знаходиться в заставі третіх осіб ( в тому числі в податковій заставі), не подарований, не проданий, в суперечці та під арештом не перебуває.( пункт 10.1 договору застави). 06.06.2008 року між ТОВ «Фокстрот авто» (Продавець) та [PERSON] ( Покупець) укладено договір купівлі продажу № 0606-1, згідно якого продавець передав у власність, а покупець прийняв та оплатив на умовах договору товар, а саме автомобіль «Honda Accord», специфікація якого зазначена у додатку № 1 до цього договору. (а.с.14). Державна реєстрація Предмету застави підтверджена Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу Honda Accord, 2008 року випуску, д.н.з. ВІ 2643ФХ серії ІІА 009892 від 10.06.2008 року на імя [PERSON]. В даному свідоцтві мається особлива відмітка: «Кредит ВАТ «МТБ», відчудження заборонено, ВМД № 208722 від 27.05.2008 дов. рах. № ДДР 309327 від 06.06.2008. Має право керування [PERSON] (а.с.13). На а.с.29 наявна письмова згода від 12.06.2008 року, виконана від імені [PERSON] про надання згоди її чоловікові [PERSON] на укладення договору Кредиту № 00355/RP6 від 12.06.2008 року. На а.с.30 наявна письмова згода від 12.06.2008 року, виконана від імені [PERSON] про надання згоди її чоловікові [PERSON] на укладення договору застави № 00413-СР6 від 12.06.2008 року, у філії ВАТ «МТБ» у м.Полтава та передачі в забезпечення автомобіля, що придбавається за рахунок кредитних коштів Honda Accord LX Premium. Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи № 94 від 10.03.2016 року підпис від імені [PERSON] у документів від 12.06.2008 року згода на укладання договору застави № 00413- СР6 від 12.06.2008 року виконаний не [PERSON], а іншою особою з ретельним наслідуванням її підпису. Підпис від імені [PERSON] у документів від 12.06.2008 року згода на укладання договору кредиту № 00355/RP6 від 12.06.2008 року виконаний не [PERSON], а іншою особою з ретельним наслідуванням її підпису. (а.с. 129-140). Право подружжя на розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя визначено\~ст.65 СК України. Відповідно до ч. 2\~ст.65 СК України\~при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Частиною 4\~ст.65 СК України\~передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. За змістом п. 25 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави/іпотеки іншим із подружжя суди мають виходити з такого. Положення статті 65\~ СК України щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~статтею 203 ЦК України, а саме на момент вчинення правочину. Відповідно до ч. 1 ЦК України\~договір є укладеним, якщо сторони в належній\~\~ формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. \~\~\~ \~Статтею 1054 ЦК України\~передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи, 12.06.2008 між ВАТ «Морський транспортний банк» (Банк) та [PERSON] ( Позичальник) укладено кредитний договір № 00355/RP6 від 12.06.2008 року, згідно якого Банк надав кредитні кошти шляхом перерахування з позичкового рахунку на поточний картковий рахунок із 12.06.2008 року з терміном погашення по 11.06.2015 року включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії на суму 57171, 00 доларів США на наступні цілі: 39918,00 доларів США на придбання автомобіля, 17253, 00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 12, 5 % річних за фактичний період користування Кредитом на суму залишку заборгованості за Кредитом та разової комісії у розмірі 0,5 % від суми кредиту. Таким чином, кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів і надає право одному із подружжя на отримання кредиту. Суд вважає, що укладаючи кредитний договір від 12.06.2008 року його сторони обумовили всі істотні його умови, обовязок щодо виконання грошових зобовязань взяв на себе [PERSON], згоди на укладення даного договору не потребується, оскільки положення статті 65\~ СК України щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту. З цих підстав позовна вимога щодо визнання недійсним кредитного договору № 00355/RP6 від 12.06.2008 року, укладеного між [PERSON] та ВАТ «Морський транспортний банк»; застосування наслідків недійсності правочину в порядку ст. 216 ЦК України та зобовязання ПАТ «Марфін Банк» повернути [PERSON] кошти у сумі 47084, 56 доларів США та 1911,03 грн., зобовязання [PERSON] повернути ПАТ «Марфін Банк» кошти у розмірі 39918, 00 доларів США до задоволення не підлягає. При оспоренні договору застави (іпотеки) суд має враховувати положення статті 578 ЦК, ст. 6 Закону України «Про заставу» \~згідно з якими майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою всіх співвласників. Відповідно до ст.ст.\~546, 547 ЦК України\~виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Поняття застави визначено законодавцем у\~ст.572 ЦК України. Згідно вказаної правової норми в силу застави, як способу забезпечення зобов'язання, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.578 ЦК України, ст. 6 Закону України «Про заставу» \~майно, що є у спільній власності може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. Судом встановлено, що в день укладення кредитного договору від 12.06.2008 року, в цей же день між [PERSON] (Заставодавець) та ВАТ «Морський транспортний банк» (Заставодержатель) укладено договір застави транспортного засобу № 00413/СР6, згідно якого заставою забезпечено виконання зобовязання Заставодавця за кредитним договором № 00355/RP6 від 12.06.2008 року. Предметом цього договору є надання Заставодавцем в заставу майна, опис якого зазначений в п.6 цього договору, в забезпечення виконання власних зобовязань перед Заставодержателем, в силу чого Заставодержатель має право в разі невиконання Заставодавцем зобовязань, забезпечених заставою, одержати задовольняння своїх вимог за рахунок Предмету застави переважно перед іншими кредиторами Заставодавця. 06.06.2008 року між ТОВ «Фокстрот авто» ( Продавець) та [PERSON] (Покупець) укладено договір купівлі продажу легкового автомобіля марки «Honda Accord». Із матеріалів справи вбачається, що з 06.06.2008 року право керування даним автомобілем має [PERSON], що зафіксовано у Свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу (а.с.13). При цьому у даному Свідоцтві вказано як особливі відмітки, що про заборону відчудження автомобіля у звязку із наявністю кредиту ВАТ «МТБ». З цих підстав суд критично відноситься до показань позивача [PERSON] в тій частині, що про наявність кредитних відносин між Банком та її чоловіком [PERSON] вона обізнана не була, так як вони спростовані даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, в якому вказано про право керування позивача із 06.06.2008 транспортним засобом та наявності заборони на його відчудження з причин кредиту ВАТ «МТБ». На підставі ч. 4 ст. 65 СК України укладений одним із подружжя договір створює обовязки для другого подружжя лише в тому разі, якщо договір укладено в інтересах сімї, а майно, одержане за цим договором, використане для задоволення потреб сімї. У судовому засіданні встановлено, що членами сімї позивача являються вона та її чоловік [PERSON] Таким чином, придбавши автомобіль «Honda Accord» та маючи право користування ним, [PERSON] була обізнана про його придбання в кредит, про що свідчить запис в Свідоцтві про державну реєстрацію від 06.06.2008 року. Дата реєстрації транспортного засобу за [PERSON] 10.06. 2008 року. При цьому, із п.1.3 даного кредитного договору від 12.06.2008 року слідує, що забезпечення виконання позичальником зобовязань за даним договором виступає договір поруки № 00413-СР6 від 12.06.2008 року, а також інші види застави, іпотеки, поруки тощо надані Банку з метою забезпечення зобовязань за даним Договором. Таким чином, маючи право користування автомобілем «Honda Accord» із 06.06.2008 року та будучи обізнаною про наявність кредитних зобовязань її чоловіка [PERSON] перед Банком, позивач, виходячи із умов кредитного договору № 00355/RP6 від 12.06.2008 року була обізнана про перебування автомобіля в заставі Банку, а саме з часу отримання права користування даним автомобілем із червня 2008 року. Ч.1 ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Суд критично відноситься до показань позивача в тій частині, що про наявність договору застави від 12.06.2008 вона дізналася лише у 2014 року, а саме з часу опису й арешту автомобіля «Honda Accord» (а.с.179), оскільки вони спростовані матеріалами справи. Так, в матеріалах справи на а.с.30 наявна згода, виконана від імені [PERSON] про укладення договору застави № 00413-СР6 від 12.06.2008 року про забезпечення автомобіля, що придбавається за рахунок кредитних коштів. Однак, згідно висновку судової почеркознавчої експертизи підпис у даній згоді виконано не [PERSON], а іншою особою, що свідчить про те, що позивач письмово згоди на передачу автомобіля «Honda Accord» у заставу не надавала. При цьому, позивачем пропущено строк звернення до суду із даним позовом, оскільки про порушення свого права вона була обізнана із червня 2008 року, що підтверджено матеріалами справи, а до суду звернулася у вересні 2015 року . Окрім цього, на а.с.182 наявне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу РАР № 375780, згідно якого за [PERSON] 13.10.2006 року зареєстровано транспортний засіб NISSAN MICRA (а.с.182). Із матеріалів справи вбачається, що 13.12.2006 року, на підставі контракту № 01/04-А 11.12.2006 року [PERSON] було придбано автомобіль [NUMBER]. Таким чином, позивач не надала доказів, що майно, яке одержане за кредитним договором та договором застави використовувалося для задоволення потреб сімї. В судовому засіданні позивач пояснила, що на момент купівлі-продажу транспортного засобу «Honda Accord» сімя не мала потреб у цьому автомобілі, а відповідач, ніби то приховавши від неї факт укладення кредитного договору самостійно прийняв рішення про придбання даного транспортного засобу. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсними кредитного договору, застосування наслідків недійсності правочину, а також визнання недійсним договору застави. Оскільки в задоволенні вищевказаних позовних вимог відмовлено, то вимогу про зобовязання ПАТ «Марфін банк» зняти обтяження з Державного реєстру обтяжень рухомого майна рухомого майна та вилучення обтяження з Державного реєстру обтяжень рухомого майна суд залишає без задоволення. Окрім цього, при розгляду даної позовної вимоги слід звернути увагу на те, що в ході розгляду справи відповідні органи уповноважені знімати обтяження та вилучати з Державного реєстру обтяжень рухомого майна рухомого майна не залучалися до участі у справі, а в разі задоволення позову рішення суду було б підставою для вилучення таких записів з даного реєстру. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача. Судові витрати суд вирішує у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати стягненню із відповідача на користь позивача не підлягають.

Outcome: dismissed