Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що 09 травня 2014 року біля 20-00 годин [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], який належить позивачу [PERSON], рухаючись по вул. Фурмана, 8 у селі Гоголів Броварського району Київської області, у напрямку хутора Зоря, зі швидкістю близько 50 км/год., порушив вимоги п.п. 2.3 «б» та 12.1 Правил дорожнього руху, не впорався з керуванням та вчинив дорожньо транспортну пригоду (далі ДТП). Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України - зазначеної ДТП, та призначено покараная у виді позбавлення волі строком на 4 роки з іспитовим строком 2 роки. Унаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав значні технічні ушкодження. Відповідно до висновків експертизи (Звіту № 738 про оцінку автомобіля від 25 липня 2014 року) величина матеріальних збитків, завданих автомобілю становить, 90011,70 (девяносто тисяч одинадцять гривень) 70 копійок, витрати на проведення вказаної експертизи складають 1000 гривень, які позивач і просив стягнути з відповідача. Також вказував, що внаслідок ДТП він зазнав також і моральної шкоди, оскільки втратив можливість працювати, так як працював приватним перевізником, в результаті ДТП його автомобіль до теперішнього часу невідремонтовано й тому він без роботи. У звязку з наведеним постраждала і його сімя. Моральну шкоду він оцінив у 5\~000 грн. У процесі розгляду справи позивач уточнив свої вимоги та просив стягнути лише майнову шкоду, яку збільшив на підставі актуалізації звіту (а.с. 220 223 том 1) до 114\~886,20 грн. та + 1000 грн. за проведення експертизи. У жовтні 2014 року [PERSON] подав до суду зустрічний позов до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що дійсно 09 травня 2014 року сталося ДТП під час якої він, перебуваючи у стані алкогольного спяніння, не маючи прав на керування автотранспортним засобом, за наказом [PERSON] керував автомобілем [NUMBER], який належить [PERSON] Унаслідок ДТП він та пасажири автомобіля зазнали значних тілесних ушкоджень, автомобіль також було пошкоджено. Позивач вказував, що за кермо автомобіля він сів за наказом самого [PERSON] та мав намір відвезти пасажирів по домівках, проте потрапив у ДТП. Вважав, що [PERSON], який також був у стані алкогольного спяніння, є винним у ДТП, оскільки така сталася за його грубої необережності. Позивач вказувавав, що він є фактично потерпілим у ДТП, а тому [PERSON] має відшкодувати йому матеріальну шкоду: а саме затрати на лікування, відшкодувати 15\~000 грн., які [PERSON] сплатив потерпілій [PERSON], а також моральну шкоду, що з доповненими позовними вимогами разом складає 97\~170 грн. 73 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. Зустрічні позовні вимоги не визнали та просили їх відхилити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] первісні позовні вимоги не визнали, просили їх відхилити та задовольнити зустрічний позов. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час і місце слухання справи повідомлялася в установленому законом порядку. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до статей 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, і це не заперечується сторонами, що 09 травня 2014 року о 20-00 годині [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], власником якого є [PERSON], рухаючись по вул. Фурмана, 8 у селі Гоголів, Броварського району Київської області у напрямку хутора Зоря, порушив Правила дорожнього руху, не впорався з керуванням автомобілем та вчинив ДТП. У результаті ДТП водій автомобіля [PERSON], який знаходився у стані алкогольного спяніння та керував автомобілем без достатніх правових підстав, не маючи посвідчення водія, та пасажири [PERSON], [PERSON], [PERSON] отримали тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості. 27 серпня 2014 року [PERSON] у судовому засіданні під час розгляду кримінальної справи за його звинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, свою вину визнав. Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 27 серпня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді і позбавлення волі строком на 4 роки з іспитовим строком 2 роки. Унаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача [PERSON] отримав механічні пошкодження. Відповідно до Звіту № 738 та актуалізації вказаного звіту про оцінку автомобіля [NUMBER] вартість матеріального збитку, завданого автомобілю становить 114\~886,20 грн. Також 1000 грн. [PERSON] було сплачено за проведення дослідження, тому загальна сума шкоди складає 115\~886, 20 грн. Стаття 1166 ЦК України визначає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Отже зважаючи на все вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] майнової шкоди, завданої пошкодженням його автомобіля, проте вважає за необхідне зменшити її розмір виходячи з наступного. Положення ст. 1193 ЦК України визначають, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Згідно з розясненнями, даними у п.7 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху. Як зясовано було у судовому засіданні [PERSON] є власником автомобіля [NUMBER], тобто джерела підвищеної небезпеки, та 09 травня 2014 року, вийшовши зі свого автомобіля, залишив в автомобілі ключ у замку запалення внаслідок чого [PERSON] отримав можливість протиправно скористатися вказаним автомобілем та потрапив у ДТП. Тому суд приходить до висновку, що у діях позивача [PERSON] має місце груба необережність, яка сприяла пошкодженню автомобіля та ступінь вини у пошкодженні автомобіля суд визначає у розмірі 27 %. Ураховуючи зазначене, суд вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування на 27%. У ст. 1187 ЦК України зазначено, що якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на відшкодування шкоди, заподіяної в наслідок ДТП [PERSON] сплатив 15\~000 грн. 27% від даної суми складають 4050 грн., на які суд вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування [PERSON] на користь [PERSON] шкоди. Отже виходячи з усього вищенаведеного суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 80\~420 грн. Показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], допитаних у судовому засіданні щодо обставини чи давав [PERSON] вказівку [PERSON] сідати за кермо свого автомобіля перед ДТП чи ні, суд оцінює критично, оскільки вказані свідчення є протирічивими. Щодо позовних вимог [PERSON], то суд приходить до висновку про відмову в їх задоволенні у звязку з їх недоведеністю. На їх підтвердження позивач за зустрічним позовом [PERSON] посилається на копії фіскальних чеків, копії товарних чеків, які є не поіменованими, тому у суду відсутня можливість встановити їх належність певній особі. Рішення ж суду не може грунтуватися на припущеннях. Не доведено у судовому засіданні й факту заподіяння [PERSON] [PERSON] моральної шкоди та не надано жодних доказів на підтвердження такої. Зважаючи на все вищевикладене у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] відхиленню у звязку з їх недоведеністю.

Outcome: partial