Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

У березні 2014 року, позивач звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. В обґрунтування якого зазначила, що з 25 серпня 2007 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], 2009 року народження та сина [PERSON], 2012 року народження. Шлюбні відносини сторони не підтримують з травня 2012 року, підставою розпаду сім`ї стало те, що на протязі спільного проживання відповідач порушував подружню вірність, не піклувався про сім'ю. З вказаного часу спільне господарство не ведуть, збереження сім'ї вважає не можливим. У судове засідання позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. При цьому зазначила, що не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що знаходить підтвердження в матеріалах справи. Суд, вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Проаналізувавши обставини справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. До такого висновку суд приходить на підставі наступного. Матеріалами справи встановлено та підтверджено, 25 серпня 2007 року був укладений шлюб між сторонами, який зареєстровано Жовтневим відділом РАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 720. Від подружнього життя сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Дані обставини підтверджені копіями свідоцтва про шлюб та про народження в матеріалах справи (а.с. 6-8). Як вбачається з матеріалів справи, з травня 2012 року сторони не підтримують подружні відносини, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Підставою розпаду сім`ї стало те, що за час спільного життя відповідач порушував подружню вірність, не піклувався родиною, що призвело до втрати почуттів любові та поваги один до одного. Так, судом вживались заходи для збереження сім`ї, тому за клопотанням відповідача судом був наданий сторонам строк для примирення, проте сторони і надалі проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ст. 55 Сімейного кодексу України чоловік зобов'язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Враховуючи обставину, що сторони довгий час подружні стосунки не підтримували і підтримувати їх у подальшому позивач намірів не має, а відносини між ними фактично стали недружелюбними, незважаючи на зусилля суду до примирення сторін, суд приходить до висновку про те, що спільне життя суперечить їхнім інтересам, зберегти сім`ю немає можливості, тому шлюб за вимогою позивача розриває.

Outcome: approved