Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із вищевказаною позовною заявою. Зазначав, що 31.05.2016 року відповідач позичив в нього 5 100 доларів США та зобовязався повертати кошти частками наприкінці кожного місяця на визначених договором умовах. Посилаючись на порушення відповідачем взятих на себе зобовязань в частині повернення обумовлених договором грошових сум, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 5 100 доларів США, що еквівалентно 136 290 грн., в звязку із достроковим розірванням договору позики від 31.05.2016 року, стягнути моральну шкоду в розмірі 20 000 грн., а також покласти усі судові витрати. В судовому засіданні від 08.12.2016 року позивач надав пояснення по суті позову в яких позов підтримав та просив його задовольнити, а також подав заяву про збільшення позовних вимог в якій просив також достроково розірвати договір позики від 31.05.2016 року, укладений між ним та відповідачем, в звязку з постійними порушеннями позичальником його умов. 17.01.2017 року позивач звернувся до суду зі заявою в якій просив розглянути дану справу без його участі в якій щодо винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою, а також рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, тому суд вважає за можливе провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 31.05.2016 року між сторонами у справі укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач отримав в борг грошову суму в розмірі 5 100 доларів США, еквівалент даної суми 125 000 грн. по курсу НБУ України, терміном на сім календарних місяців. Згідно п. 2.1 вказаного договору, позичальник бере на себе зобовязання розрахуватися з позикодавцем частками не пізніше 30-31 числа (останній день) кожного місяця, з розрахунку: - 30.06.2016 року - в розмірі 300 доларів США, еквівалент даної суми 7 800 гривень по курсу НБУ України. - 31.07.2016 року - в розмірі 300 доларів США, еквівалент даної суми 7 800 гривень по курсу НБУ України. - 31.08.2016 року - в розмірі 300 доларів США, еквівалент даної суми 7 800 гривень по курсу НБУ України. - 30.09.2016 року - в розмірі 300 доларів США, еквівалент даної суми 7 800 гривень по курсу НБУ України. - 31.10.2016 року - в розмірі 300 доларів США, еквівалент даної суми 7 800 гривень по курсу НБУ України. - 30.11.2016 року - в розмірі 300 доларів США, еквівалент даної суми 7 800 гривень по курсу НБУ України. - 31.12.2016 року повернення залишку коштів в розмірі 3300 доларів США, еквівалент даної суми 93 800 гривень по курсу НБУ України. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей. Положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України закріплено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається з матеріалів справи відповідач отримав грошові кошти в сумі 5 100 доларів та зобовязався повернути їх частинами як передбачено п. 2.1 договору, про що свідчить зроблений ним напис на договорі позики від 31.05.2016 року. Будь-яких доказів на підтвердження виконання умов договору позики в частині повернення грошових коштів, а також відсутності заборгованості, відповідач суду не надав. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Положеннями ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ст. 651 ЦК України). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Враховуючи вищевикладене та оцінюючи наявні в матеріалах докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення вимог позивача в частині розірвання договору позики від 31.05.2016 року та стягнення з відповідача 5 100 доларів США, що станом на 08.09.2016 року (за курсом 26,72 грн. за 1 долар США) становить 136 290 грн., тобто в межах зробленого позивачем розрахунку та заявлених вимог, оскільки станом на час вирішення справи курс НБУ за 1 долар США становить 27,72 грн. Передбачена п. 4.3 договору умова щодо розгляду спорів Фастівським міськрайонним судом, на думку суду, не позбавляє позивача права на звернення з цим позовом до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в порядку ст. 109 ЦПК України, тобто за місцем реєстрації відповідача. В судовому засіданні на обґрунтування вимоги про стягнення моральної шкоди позивач послався, зокрема, на п. 6.3 договору, яким встановлена відповідальність позичальника за відмову сплачувати обумовлену договором суму у вигляді зобовязання компенсувати позикодавцю усі витрати, які понесе останній при несвоєчасному отриманні позичених коштів та усі судові витрати (судовий збір, тощо). Згідно розяснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Враховуючи той факт, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору позики, правові підстави для застосування до даного спору положень ст. 1167 ЦК України відсутні. При цьому умовами укладеного між сторонами договору, відшкодування моральної шкоди у разі невиконання позичальниками взятих на себе зобов'язань, також не передбачено, тому в частині вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити. На підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави пропорційно до задоволених вимог, тобто в сумі 1 362,90 грн.

Outcome: partial