Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-15 00:00:00

У березні 2014р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з кожного з відповідачів 137500грн боргу, 20625грн процентів, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що у серпні 2008р. відповідач [PERSON] в інтересах сім'ї, яку на той час мав із [PERSON], отримав від нього під розписку у позику 25000 доларів США для придбання квартири, із строком повернення до 01.02.2009р., але досі свої зобов'язання по поверненню боргу відповідачі не виконали. У судовому засіданні позивач вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на зазначені обставини; відповідач [PERSON]- позов визнав, зазначені позивачем обставини підтвердив; відповідач [PERSON] - проти позову заперечила, посилаючись на те, що поділ майна із колишнім чоловіком [PERSON] вже відбувся і претензії щодо неповернутих боргів тоді вже заявлялися. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 21.08.2008р. відповідач [PERSON] взяв у борг у позивача [PERSON] грошові кошти в розмірі 25000 доларів США, повернути які зобов'язався до 01.02.2009р., проте взяте на себе зобов'язання по поверненню позики не виконав, по даний час мається борг перед позивачем. Зазначене підтверджується відповідною розпискою позичальника [PERSON] від 21.08.2008р. та його визнанням позову. Відповідно до ст.ст.1046,1049 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується у строк та в порядку, що встановлені договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ч.1ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства. На підставі стст.625,1050 ЦК України позичальник, який своєчасно не повернув суму позики, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За умовами укладеного договору інший розмір процентів за порушення грошового зобов'язання сторонами не визначався. Отже, відповідач [PERSON] взяте на себе зобов'язання не виконав, а тому крім суми позики в межах, що вимагається позивачем, - 137500грн, повинен також сплатити 3% річних - 20625грн за 5 років прострочення. Що стосується вимог позивача щодо стягнення суми боргу з відповідача [PERSON], суд вважає їх необґрунтованими, оскільки договір позики укладався між позивачем та відповідачем [PERSON], та згідно умов договору саме позичальник зобов'язався у строк та в порядку, що встановлені договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), а не інша особа. Суд не погоджується із твердженням позивача, що заборгованість перед ним за розпискою від 21.08.2008р. є спільним боргом колишнього подружжя [PERSON], оскільки позивачем не доведене передбачене ч.4ст.65 СК України положення про те, що майно, одержане за договором, укладеним одним із подружжя, було використане в інтересах сім'ї. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: partial