Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

У березні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] та ТзДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант», у якому просив стягнути солідарно з відповідачів суму у розмірі 31993 грн. 15 коп. на відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також понесені судові витрати у розмірі 640 грн. та витрати на правову допомогу - 5000 грн. /а. с. 4-6/. 22.06.2017 у судовому засіданні представником відповідача ТзДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» Ліповузом Д. І. подано письмові заперечення проти позову, посилаючись на належне виконання своїх зобов'язань, а саме виплату страхового відшкодування, згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності /а. с. 45-46/. 27.11.2017 представник позивача подав суду заяву про залишення позовної заяви у частині вимог до ТзДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» без розгляду, доповнюючи її у судовому засіданні, у решті вимог просив суд задовольнити позов. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 23.01.2018 заяву представника позивача задоволено - позовну заяву у частині вимог про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, шляхом стягнення з ТзДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» залишено без розгляду. Від відповідача [PERSON], якому судова кореспонденція направлялася у відповідності до положень процесуального закону у редакції від 03.08.2017, що діяв на час вчинення дії, а саме за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, згідно з відомостями Управління ДМС України в Чернігівській області на запит суду, а також за адресою, вказаною в постанові Козелецького районного суду Чернігівської області від 11.10.2016, як адреса його місця проживання, відзив на позов не надходив до суду /а. с. 8, 20/. Разом з тим, судова кореспонденція повернулася до суду без вручення адресату у зв'язку із причинами, що не дали змоги виконати обов'язок щодо пересилання поштового відправлення, як зазначено на відповідній довідці форми 20, а саме з підстав відсутності такого адресата. Згідно з частиною 1 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, не з'явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши обґрунтування представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 20.08.2016 на автошляху Козелець-Карпилівка-Сорокошичі 2 км+950 м сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Nissan» (д. н. з. [NUMBER]), яким керував відповідач [PERSON], та транспортного засобу «Peugeot 3008» (д. н. з. [NUMBER]), належний на праві власності позивачеві, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] /а. с. 9, 10/. Відповідно до постанови Козелецького районного суду Чернігівської області від 11.10.2016 (справа № 734/2751/16-п), відповідача визнано винним у вченні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП /а. с. 8/. Судовим розглядом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» за полісом № АЕ/5244105 /а. с. 47/. Згідно з умовами договору добровільного страхування наземного транспорту № 3111/261/000540 від 19.04.2016, укладеного позивачем з ПАТ «СК «Універсальна», остання виплатила позивачеві суму страхового відшкодування у розмірі 254426 грн. 86 коп., при цьому страхова сума встановлена у розмірі 400000 грн. /а. с. 11, 12, 13/. Залишки пошкодженого автомобіля позивача «Peugeot 3008» (д. н. з. [NUMBER]) були продані на аукціоні за 113580 грн. /а. с. 14/. 11.11.2016 ПАТ «СК «Універсальна» як страхова компанія за договором страхування № 3111/261/000540 постраждалої сторони (позивача) звернулася до страховика відповідача ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» із заявою про виплату (страхового) відшкодування на суму 50000 грн., вимоги якої було задоволено, що підтверджується укладеною між зазначеними страховими компаніями угодою про виконання зобов'язання від 13.02.2017 та платіжним дорученням № ID-90319 від 17.02.2017 на суму 45000 грн., яку було перераховано в порядку регресу, згідно з страховим актом № ЦВ/16/27567 /а. с. 48, 48-50, 51/. Таким чином, з врахуванням обставин, що позовна заява у частині вимог до страховика винної особи (відповідача) була залишена без розгляду ухвалою суду від 23.01.2018, позивач просив суд стягнути з відповідача [PERSON] суму у розмірі 31993 грн. 15 коп., що становить різницю між розміром матеріального збитку та розміром відшкодування. За приписами частини 3 статті 386 Цивільного кодексу України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно з загальними підставами відповідальності за завдану майнову шкоду, визначеними статтею 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), як визначено нормою статті 1194 Цивільного кодексу України. Згідно з приписами частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. У відповідності до частини 6 статті 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, не спростовані відповідачем і ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню. Таким чином, судом встановлено, що, як винний у дорожньо-транспортній пригоді 20.08.2016 за участі транспортного засобу позивача, відповідач несе цивільну відповідальність за завдану матеріальну шкоду його автомобілю. Відтак, враховуючи, що страхова сума транспортного засобу позивача становила 400000 грн., при цьому страховиком було виплачено суму страхового відшкодування у розмірі 254426 грн. 85 коп., а залишки пошкодженого автомобіля продано на аукціоні за 113580 грн., то стягненню з [PERSON] підлягає різниця суми між розміром матеріального збитку та відшкодування, а саме сума 31993 грн. 15 коп. За приписами частини 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами, тому, враховуючи положення частини 4 вказаної статті, з відповідача підлягає стягненню сума у розмірі 5000 грн., витрачена позивачем за надану йому правничу допомогу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 640,00 грн. /а. с. 2/. На підставі викладеного та

Outcome: approved