Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

У вересні 2015 року позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться в м. Ковелі по вул. Богуна, 44. Відповідач по справі є її сусідом і йому належить на праві власності суміжна земельна ділянка площею 851 кв.м. по вул. Богуна, 48-а в м. Ковелі. Позивач вважає, що державний акт на право приватної власності на вказану земельну ділянку, що був виданий відповідачу, є незаконним та таким, що порушує її права, оскільки: 1)згідно генерального плану забудови земельної ділянки № 48-а по вул. Богуна в м. Ковелі відповідачу виділено земельну ділянку площею 600 кв.м. із влаштуванням наскрізного проїзду з вул. Богуна на вул. [PERSON]. Цим же генеральним планом була забезпечена повна технічна можливість проїзду по вул. Богуна, оскільки запланований проїзд межував із земельною ділянкою позивача і вона мала можливість заїжджати та заходити до свого будинку і повноцінно обслуговувати свою земельну ділянку по вул. Богуна, 44; 2)при виготовленні державного акта відповідач змінив конфігурацію своєї земельної ділянки, а також дорогу для проїзду, не погодивши при цьому межі з позивачем та іншими суміжними землекористувачами; 3)в результаті утворення нового проїзду виникло накладення земельної ділянки по вул. Богуна, 44 на земельну ділянку по вул. Богуна, 42. При цьому за рахунок зміни площі і конфігурації земельної ділянки відповідача, ним було приватизовано не 600 кв.м. земельної ділянки, а 851 кв.м.; 4)відповідачем було вибрано родючі шари землі з ділянки позивача на свою ділянку, при цьому на земельній ділянці позивача утворився великий котлован; 5)проходження газопроводу по земельній ділянці позивача до земельної ділянки відповідача є грубим порушенням правил безпеки. 6)відповідач вчиняє неправомірні дії до сімї [PERSON]. Вказуючи на зазначені обставини, позивач просила суд визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії І-ВЛ № 022241, виданий 25.06.2003 року на імя відповідача, та покласти на останнього судові витрати по справі /а.с. 29-30/. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує /а.с. 48/. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала повністю з підстав, викладених в позовній заяві. Вказувала на те, що відповідач самовільно змінив конфігурацію та площу своєї ділянки, незаконно облаштував проїзд до цієї ділянки, внаслідок чого виникло накладення земельної ділянки по вул. Богуна, 44 на земельну ділянку по вул. Богуна, 42 в м. Ковелі. Остання належить їй, однак через таке накладення вона не може оформити державний акт на землю. В звязку з цим вважає державний акт, виданий відповідачу, незаконним та таким, що порушує права позивача. Просила позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала повністю з аналогічних міркувань та просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та з участю його представника [PERSON] /а.с. 64/. Додатково подав суду письмове заперечення проти позову, згідно якого позовні вимоги позивача не визнає в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, відповідач вказував на те, що жодним чином не порушив прав позивача, оскільки суміжна межа земельної ділянки по вул. Богуна, 48-а в м. Ковелі із земельною ділянкою позивача була погоджена нею особисто ще в 2005 році. При цьому позивач не мала будь-яких претензій до виданого йому в 2003 році державного акта на землю. З приводу облаштування заїзду до його земельної ділянки спір між ними вже розглядався судом, а до спору, який виник між землекористувачами земельних ділянок по вул. Богуна, 44 та по вул. Богуна, 42, він не має жодного відношення, оскільки його земельна ділянка не межує з цими земельними ділянками на тій частині, де, нібито, були допущені порушення. Просив в позові відмовити /а.с. 50-51/. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні, поділяючи позицію відповідача, заявлений позов не визнав повністю та з тих же підстав просив відмовити в позові. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, зясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову. При цьому суд виходив з таких міркувань. Судом встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 600 кв.м., яка розташована в м. Ковелі по вул. Богуна, 44 та призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Зазначене підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВЛ № 050917, виданого 101.10.2005 року, та копією свідоцтва про шлюб, згідно якого позивач має на даний час прізвище «Врубель» /а.с. 75, 109/. Рішенням виконкому Ковельської міської ради № 302 від 29 вересня 1992 року відповідачу виділено земельну ділянку площею 600 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку по вул. Богуна, 48-а в м. Ковелі та затверджено генеральний план забудови даної земельної ділянки /а.с. 3/. На підставі рішення Ковельської міської ради від 30.05.2002 року № 2/14 відповідачу передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0851 га по вул. Богуна, 48-а в м. Ковелі для обслуговування та будівництва житлового будинку, про що 25.06.2003 року видано державний акт серії І-ВЛ № 022241/а.с. 57/. Зазначене рішення Ковельської міської ради від 30.05.2002 року на даний час є чинним, а тому твердження позивача щодо невідповідності площі земельної ділянки відповідача генеральному плану та щодо зміни відповідачем конфігурації своєї земельної ділянки є безпідставними та надуманими. Згідно протоколу № 24 виїзного засідання узгоджувальної комісії щодо вирішення земельних спорів від 20.03.2014 року, комісією, в присутності представника позивача [PERSON] та відповідача, встановлено, що для будинку № 42, № 44 передбачені окремі заїзди з вулиці Богуна, проїзд до житлового будинку № 48-а влаштований згідно генплану та вимощений за рахунок коштів відповідача. Таким чином твердження позивача щодо перешкод в заїзді до її земельної ділянки повністю спростовуються зазначеним вище протоколом. Як вбачається з державного акта на земельну ділянку, що належить відповідачу, на момент його видачі ця земельна ділянка не межувала із земельною ділянкою позивача. Погодження межі земельних ділянок з позивачем, як із суміжним землекористувачем, в даному випадку законом не передбачено, а тому й не проводилось. Із схематичного зображення земельної ділянки позивача, яка винесена в натурі, вбачається, що вона межує із земельною ділянкою відповідача по крайній лінії Б-В довжиною 1,39 м. /а.с. 75, 85/. Дана межа була погоджена позивачем та відповідачем, що підтверджується актом погодження меж з суміжними землекористувачами від 08.04.2005 року /а.с. 91/. Таким чином твердження позивача щодо відсутності погодження меж земельної ділянки відповідача з нею, як із суміжним землекористувачем, є безпідставними, а тому суд відхиляє їх. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24.07.2015 року було відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до Ковельської міської ради та [PERSON] про визнання незаконним рішення Ковельської міської ради від 29 січня 2015 року № 65/6 в частині затвердження проекту землеустрою щодо надання [PERSON] земельної ділянки в оренду та визнання недійсним договору оренди землі від 19.02.2015 року /а.с. 61-63/. Зазначене рішення переглядалось в апеляційному порядку та, згідно ухвали Апеляційного суду Волинської області від 27.08.2015 року, залишено без змін, а відтак набрало законної сили. Зазначеним рішенням суду встановлено законність облаштування відповідачем проїзду до власної земельної ділянки. Таким чином доводи позивача та її представників щодо порушення прав та інтересів позивача через влаштування цього проїзду та щодо виникнення накладення земельної ділянки по вул. Богуна, 44 на земельну ділянку по вул. Богуна, 42 через те ж облаштування проїзду, є повністю безпідставними та спростовуються вказаним рішенням суду. Решта доводів позивача щодо незаконності виданого відповідачу державного акта на землю (вивіз землі відповідачем, проходження газопроводу по земельній ділянці позивача, неправомірність дій відповідача) не стосуються предмету даного позову, а тому судом не розглядаються. Відповідно до\~ст. 116 Земельного кодексу України,\~громадяни набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно вимог ч. 1 ст. 153 Земельного кодексу України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вирішуючи питання про підставність та обґрунтованість заявлено позову, суд виходить з положень\~ст. 3 ЦПК України, в силу якої захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси особи. Статтями\~10,\~11,\~60 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.\~\~\~\~\~\~ Враховуючи наведе, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до переконливого висновку про те, що всупереч наведеним правовим нормам позивач не надала суду належних та допустимих доказів того, що при виготовленні державного акта про право власності на землю на ім'я відповідача були порушені будь-які її права та інтереси. В той же час заперечення відповідача проти позову знайшли свої підтвердження в ході судового розгляду справи. З огляду на викладене, підстав для визнання державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на ім'я [PERSON], немає, а тому суд прийшов до висновку про безпідставність вимог позивача, а відтак про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в цілому. Відмовляючи в задоволенні позову, суд на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, покладає на позивача понесені ним судові витрати.

Outcome: dismissed