Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

У березні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу №1889 від 13.06.1995 №82 по [ADDRESS] , укладений на Південній Товарній біржі між [PERSON] та відповідачами. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 13.06.1995 між [PERSON] та [PERSON] й [PERSON] , діючих від свого імені та імені своїх неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу вищевказаної квартири. Договір було укладено на Південній товарній біржі та зареєстровано 03.07.1995 в БТІ за №17533. Всі умови договору сторони виконали, окрім нотаріального посвідчення. [INFO] [PERSON] померла, після її смерті відкрилася спадщина у вигляді зазначеної квартири. На теперішній час позивач позбавлений можливості прийняти спадщину після смерті своєї матері, оскільки цьому перешкоджає відсутність нотаріального посвідчення договору, який підлягає визнанню дійсним тільки у судовому порядку. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.04.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило. Відповідачі відзиви та третя особа пояснення на позовну заяву до суду не подали. Повідомлення відповідачів про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресами останнього відомого місця проживання останніх та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади. У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 13.06.1995 [PERSON] та [PERSON] , яка також діяла від імені своїх неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , та [PERSON] , уклали договір №1889 купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] . Договір оформлено в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Південна Товарна Біржа» та зареєстровано в Комунальному підприємстві «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим № 17533. З довідки Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 13.04.2020 № 810 вбачається, що станом на 28.12.2012 право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 13.06.1995 та зареєстровано в БТІ 26.06.1995. Згідно свідоцтв про народження серії [NUMBER] , актовий запис №229, матір`ю позивача записана [PERSON] , яка після розірвання шлюбу та реєстрації нового змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис №704, та свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис №1806. Відповідно до довідки про реєстрацію шлюбу №529 виданої 30.08.2016, 07.10.1995 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , та змінила прізвище на « [PERSON] », актовий запис №721. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №1488. Із матеріалів справи встановлено, що позивач має намір оформити спадкові права, але цьому перешкоджає відсутність нотаріального посвідчення договору. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу нерухомого майна укладено 13.06.1995, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР) статтею 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Частиною другої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У відповідності до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. З огляду на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна сторони ухилилися від його нотаріального посвідчення, що на теперішній час перешкоджає позивачу оформити спадкові права, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved