Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

У березні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Криворізький турбінний завод» про стягнення заробітної плати компенсації за затримку по заробітній платі, просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі та компенсацію за затримку виплати заробітної плати, оскільки вона працює у відповідача, станом на звернення до суду їй не виплачена заробітна плата за період з 01.09.2013 року. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснила, що їй частково виплачена заробітна плата, підприємство повністю не розрахувалось з нею, не виплатило заробітну плату. Крім цього вона має право на компенсацію, виплату середнього заробітку за затримку кінцевого розрахунку. Представник відповідача в судове засіданні не зьявився, був повідомлений належним чином, суду надіслав заперечення та документи на обґрунтування заперечень, позовні вимоги не визнав. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 116 Кодексу Законів про працю України, виплата усіх сум, що належать працівнику від підприємства проводиться в день його звільнення. Згідно ст 117 КЗпП України, в разі не виплати з вини власника, або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В судовому засіданні установлено, що позивачка працює у відповідача, заборгованість по заробітній платі складає 2013,69 грн., заробітна плата була виплачена у листопаді 2013 року. Підлягає стягненню з відповідача і середній заробіток за час затримки виплати в сумі 20302,56 гривень з розрахунку 28,08 грн.*82 дні прострочки по виплаті заробітної плати за грудень 2013 року 31 день, за січень 2014 року 31 день, за лютий 2014 року 20 днів. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку суд виходить з наступних міркувань. Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (далі Порядок), основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується шляхом ділення на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку). Задовольнивши позовні вимоги, судові витрати необхідно стягнути з відповідача.

Outcome: approved