Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

У березні 2021 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини зі всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позивачем зазначено, що сторонами було укладено шлюб 01 червня 2012 року. У шлюбі у сторін народилася дитина - [PERSON] , [INFO] . Протягом тривалого часу відповідач не допомагає дитині, матеріально її не забезпечує. Наразі позивач безробітна, наразі повноцінно забезпечувати та утримувати дочку, позивач, не має можливості, у зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з`явилася, через канцелярію суду надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надавши через канцелярію суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнав в повному обсязі, вважав їх законним і обґрунтованими. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 01 червня 2012 року перебувають у шлюбі (арк.с.9). Від шлюбу сторони мають дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні (арк.с.10,12,13). Відповідно до довідки ТОВ «АТБ - Маркет» від 29.12.2020 року, [PERSON] з 14.08.2012 року працює на посаді охоронника у підрозділі маг. Продукти 600 (арк.с.14,15). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.ч.1-3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З урахуванням зазначених обставин, враховуючи, що відповідач є працездатною особою, працює, не заперечував проти задоволення позовних вимог, враховуючи спільний обов`язок батьків щодо утримання дитини, суд вважає, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі. Таким чином, з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на утримання дитини в єдиній частці в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.03.2021 року (дня пред`явлення позову) та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати покласти на відповідача. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення щодо стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved