Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

У березні 2021 року позивач АТ «Універсал Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за анкетою-заявою «monobank» від 20.01.2020 року до договору про надання банківських послуг, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яким є платіжні картки monobank. Особливістю даного проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Відповідач підписав вищезазначену анкету-заяву,положеннями якої визначено, що він разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг, чим підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язався виконувати його умови. Відповідно до змісту анкети, ЕЦП є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах, а все листування ведеться через мобільний додаток або інші дистанційні канали. Відповідачу було встановлено кредитний ліміт до 100 000 грн. на отриману платіжну картку, однак у зв`язку з порушенням умов договору зі сторони відповідача перед позивачем станом на 12.01.2021 виникла заборгованість в розмірі 75 394, 92 грн., яка складається із загального залишку заборгованості з наданим кредитом, яку позивач просив стягнути. Справа призначена до розгляду без виклику сторін , від яких клопотань про розгляд справи з викликом не надходило. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 20.01.2020 року [PERSON] звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Відповідачу встановлено кредитний ліміт до 100 000 грн. на отриману платіжну картку, позивач виконав всі взяті на себе зобов`язання відповідно до умов договору, надавши можливість відповідачу розпоряджатись кредитними коштами на умовах договору та в межах кредитного ліміту. За змістом ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. За своєю правовою природою кредитний договір може бути публічним договором (стаття 633 ЦК України), договором приєднання (стаття 634 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови відповідного договору. Враховуючи вищезазначене та положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» ,суд вважає , що між сторонами виникли кредитні правовідносини. Разом з тим, враховуючи відсутність підтвердження щодо конкретно запропонованих відповідачу Умов та правил банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, останні не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. Однак , з виписки, наданої Банком по рахунку клієнта вбачається, що відповідач користувався кредитною карткою, тому банк має право вимагати повернення фактично отриманих та використаних відповідачем коштів. В той же час з розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку ( яка є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися у сукупності з іншими доказами,до аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 провадження № 61-9618 св 19, та в постанові Верховного Суду від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц провадження № 61-22158 св19 ) вбачається , що 3000 грн. в якості простроченої суми , були списані з кредитного ліміту картки та включені до тіла кредиту , також до тіла кредита було включено 15000,85 грн. заборгованості за відсотками , а отже твердження позивача про саме визначений ним розмір загального залишку заборгованості з наданим кредитом суд вважає необґрунтованим , тому з урахуванням й того , що відповідачем не надано доказів сплати заборгованості й наданий позивачем розрахунок не спростував , суд дійшов висновку про стягнення фактичної заборгованості за тілом кредиту 57394,07 грн. = 75394, 92 грн. - 15000,85 грн - 3000 грн. З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1727,92 грн. (76,12%) На підставі викладеного,

Outcome: partial