Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

У березні 2020 року позивачка [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до АТ «ПУМБ», треті особи: приватний нотаріус КМНО Хара Н.С., приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Юхименко О.Л., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. № 12061 від 29 травня 2019 року про стягнення з неї на користь відповідача заборгованості у розмірі 14 246 грн. 24 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що виконавчий напис вчинений з порушенням норм Закону України «Про нотаріат» та постанови КМУ від 29.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Крім того, позивачка заперечує укладення кредитного договору із ПАТ «ПУМБ», вказує лише на те, що у травні 2013 року отримала пропозицію від Банку «Ренесанс Капітал» оферту щодо відкриття карткового рахунку. Звертає увагу на те, що на її адресу АТ «ПУМБ» не було направлено жодних повідомлень чи вимог про усунення порушень кредитних зобов`язань, а тому вона була позбавлена можливості бути вчасно проінформованою про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги банку, або ж виконати їх. Банком не дотримано вимог закону щодо подання повного пакету документів, необхідних для вчинення виконавчого напису та приватним нотаріусом не перевірено наявності доказів належного направлення та отримання боржником письмової вимоги, інформацію щодо строку позовної давності, оскільки відсутня інформація щодо строку прострочення та періоду, за який виникла заборгованість. Вважає, що розрахунок боргу, який відповідач надав нотаріусу для вчинення оспорюваного виконавчого напису щодо наявності в неї грошового зобов`язання по кредиту, процентам перед відповідачем не можна вважати документом, на підставі якого встановлюється безспірність вимог до боржника. Також зазначила, що відповідно до п.9. ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» вона звільняється від сплати судового збору. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2020 року визначено головуючого суддю Цукурова В.П. (а.с. 30) Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.03.2020 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 14.05.2020 приватним нотаріусом КМНО Харою Н.С. до суду подано клопотання, в якому вона просила розглядати справу за її відсутності. 16.06.2020 позивачкою до суду подана заява про направлення справи на розгляд до Дніпровського районного суду м Києва - за місцем вчинення виконавчого напису, вказану заяву просила розглянути за її відсутності. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.06.2020 справу передано до Дніпровського районного суду м. Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.07.2020 визначено головуючого суддю Дніпровського районного суду м. Києва Гаврилову О.В. 31.07.2020 ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи: приватний нотаріус КМНО Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Юхименко Ольга Леонідівна передано на розгляд до Подільського районного суду м. Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2020 року визначено головуючого суддю Подільського районного суду м. Києва [PERSON] 05.04.2021 представником позивачки [PERSON] до суду подані пояснення, в яких зазначає, що приватним виконавцем порушений порядок прийняття документів, на підставі яких відкрито виконавче провадження. Звертає увагу, що при винесенні приватним нотаріусом оспорюваного виконавчого напису порушено процедуру вчинення виконавчих написів, не перевірено безспірність вимог. Просив прийняти пояснення та врахувати їх при винесенні судового рішення по суті справи. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.06.2021, цивільну справу № 357/2912/20 (номер провадження 2/758/3419/21), передано судді Подільського районного суду м. Києва Петрову Д.В., в зв`язку із звільненням з посади судді, згідно рішення Вищої ради правосуддя № 798/0/15-21 від 08 квітня 2021 року «Про звільнення [PERSON] з посади судді Подільського районного суду м. Києва у зв`язку з поданням заяви про відставку». Ухвалою від 14.06.2021 цивільну справу прийнято до провадження судді Петрова Д.В. та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 02.08.2021 представником позивачки [PERSON] [PERSON] до суду подана заява про збільшення позовних вимог, в якій він просить стягнути з відповідача безпідставно отримані грошові кошти в сумі 3 771,24 грн., в зв`язку з тим, що розгляд даної цивільної справи триває вже 16 місяців і весь цей час із доходів позивачки відбувається стягнення коштів на підставі оскаржуваного виконавчого напису. 09.08.2021 представником позивачки [PERSON] до суду подана заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Позовні вимоги повністю підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі. 04.10.2021 в судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, відповідно до вимог закону, представник позивачки подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, просив позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача АТ «ПУМБ» в судове засідання не з`явився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилав, про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходило. Третя особа приватний нотаріус КМНО Хара Н.С. в судове засідання повторно не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. в судове засідання повторно не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, причини неявки суду не повідомила. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами та ухвалити заочне рішення відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 29 травня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 12061, за яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» правонаступником усіх прав та обов`язків якого є АТ «Перший Український міжнародний банк», ідентифікаційний номер юридичної особи 14282829, місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4, п/р [NUMBER] , МФО 334851, заборгованість за у розмірі 14 246,24 грн. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17. Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі «Перелік»). Згідно вказаного Переліку, кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як вбачається з копії постанови ВП № 59416992 приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л., стягнення звертається з [PERSON] на користь АТ «Перший Український міжнародний банк» в розмірі 14 246,24 грн. В матеріалах справи міститься копія пропозиції укласти Договір карткового рахунку (оферта), підписана позивачкою та ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та не посвідчена нотаріально. Таким чином, як вбачається із матеріалів справи заявник ПАТ «ПУМБ» не подав нотаріусу необхідний документ, яким має бути оригінал кредитного договору. Це явно не відповідає вимогам закону, який встановлює перелік необхідних документів, які мають бути подані нотаріусу для вчинення виконавчого напису. Отже, заявником не дотримано вимог закону щодо подання повного пакету документів, необхідних для вчинення виконавчого напису, а нотаріусом на даний недолік не звернуто увагу і в порушення вимог закону вчинено виконавчий напис при відсутності вказаного необхідного документу (виписки з рахунку) чи іншого документу, який би був рівнозначний вказаному і доказував би безспірність заборгованості, її розмір та безспірність її стягнення. Крім того, в матеріалах справи відсутня безспірна інформація щодо строку прострочення та періоду, за який виникла заборгованість. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів, які б спростовували зазначені твердження позивача ПАТ «Перший український міжнародний банк» суду не надані. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що факт безспірності підпадає під об`єктивний сумнів, стверджувати протилежне підстави відсутні, а тому зазначений виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, тобто позов є обґрунтованим. Щодо поданої 02.08.2021 представником позивачки заяви про збільшення позовних вимог про стягнення з відповідача безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 3 771,24 грн. Суд зазначає наступне. Ухвалою суду від 14 червня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження по справі з повідомленням (викликом) сторін по справі. Справу призначено на 09 серпня 2021 року. 02 серпня 2021 року, тобто до першого судового засідання по справі, представник позивачки, через канцелярію суду подав заяву про збільшення позовних вимог. Із змісту вказаної заяви вбачається, що збільшені позовні вимоги полягають в тому, що позивачка просить суд стягнути з відповідача безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 3771 грн. 24 коп. Дослідивши матеріали поданої заяви про збільшення позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до п. 2 ч.2 ст.49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог необхідно розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. При цьому не вважається збільшення розміру позовних вимог заявлення нових (додаткових) вимог. У разі подання позивачем заяви про збільшення позовних вимог, в якій по суті йдеться про нові вимоги, суд повинен у прийнятті заяви відмовити. Судом встановлено, що подана до суду заява про збільшення позовних вимог за своєю правовою природою не може розцінюватися як така, оскільки містить самостійні позовні вимоги, а не збільшення вимог за уже прийнятим судом позовом. Більш того, вказана вимога заявлена представником позивача передчасно, так як виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. № 12061 від 29 травня 2019 року не визнаний таким, що не підлягає виконанню, а відповідне рішення суду - ще не набрало законної сили. За наведених обставин, суд прийшов до висновку про відмову в прийнятті заяви про збільшення позовних вимог. При цьому, необхідно роз`яснити представнику позивача, що відмова в прийнятті заяви про збільшення позовних вимог не перешкоджає зверненню із позовною заявою до суду в загальному порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачка, згідно з п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору, тому на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі, визначеному зазначеним законом. На підставі викладеного та

Outcome: approved