Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

У березні 2015 року представник позивача звернувся до суду із позовною заявою до відповідача, в якій просить стягнути з нього заборгованість за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначив, що 04 липня 2013 року між ПАТ «ВБР» та відповідачем був укладений кредитний договір № IKCASHSHG.56233.007, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 19800 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,001% рычних. Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість відповідач взяті на себе зобов'язання погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, не виконав. У зв'язку з цим станом на 09 лютого 2015 року загальна сума заборгованості становить 30456,13 грн., яка складається із поточної заборгованості по тілу кредиту у розмірі 9831,61 грн., простроченої заборгованості по тілу кредиту у розмірі 6060,88 грн., поточної заборгованості за процентами у розмірі 0,01 грн., простроченої заборгованості за процентами у розмірі 587,37 грн., заборгованості по комісії у розмірі 9504 грн. та суми пені у розмірі 4472,26 грн. На підставі викладеного, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 30456,13 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явилася, надала на адресу суду заяву про розгляд справи без її присутності, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів та постановлення заочного рішення у зв'язку з неявкою відповідача. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у зв'язку з чим, суд ухвалив розглядати справу заочно у порядку ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява ПАТ «ВБР» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 04 липня 2013 року між ПАТ «ВБР» та відповідачем був укладений кредитний договір № IKCASHSHG.56233.007. Відповідно до п.п.1.1-1.4 кредитного договору банк надає відповідачу у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності кредит у розмірі 19800 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,001 % річних терміном користування кредитом до 03 липня 2016 року. Пунктами 1.5-1.6 кредитного договору визначено, що позичальник сплачує банку комісію за надання фінансового інструменту у розмірі 1800 грн. у день укладення кредитного договору та за надання кредитних ресурсів у розмірі 4% від суми кредиту за договором щомісяця у період сплати до повного погашення заборгованості за кредитом. Згідно п. 2.4 кредитного договору відповідач зобов'язаний сплачувати кредит, комісію та відсотки щомісяця з 01 по 10 число кожного місяця. При несплаті кредиту, комісії та відсотків у зазначений строк вони вважаються простроченими. З п. 6.1 кредитного договору вбачається, що за порушення строків погашення заборгованості за користування кредитом банк нараховує позичальнику відсотки у розмірі 36% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. Позивач свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість відповідач взяті на себе зобов'язання погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, не виконав. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Частиною 1 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Пунктом 6.3 кредитного договору за порушення строків сплати процентів за користування кредитом, банк нараховує позичальнику пеню у розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. У зв'язку із порушенням відповідачем умов та правил користування кредитом, станом на 09 лютого 2015 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 30456,13 грн., яка складається із поточної заборгованості по тілу кредиту у розмірі 9831,61 грн., простроченої заборгованості по тілу кредиту у розмірі 6060,88 грн., поточної заборгованості за процентами у розмірі 0,01 грн., простроченої заборгованості за процентами у розмірі 587,37 грн., заборгованості по комісії у розмірі 9504 грн. та суми пені у розмірі 4472,26 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов'язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов'язку не встановлений, або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню поточна заборгованість по тілу кредиту у розмірі 9831,61 грн., прострочена заборгованість по тілу кредиту у розмірі 6060,88 грн., поточна заборгованість за процентами у розмірі 0,01 грн., прострочена заборгованість за процентами у розмірі 587,37 грн. та заборгованість по комісії - 9504 грн., оскільки у судовому засіданні встановлено, що протягом тривалого часу позичальником порушувались умови кредитного договору, а саме: не сплачувались щомісячні платежі та передбачені умовами Кредитного договору проценти. Щодо позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором суд зазначає наступне. Згідно ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053-р місто Маріуполь (Маріупольська міська рада), у тому числі і смт Сартана (Сартанська селищна рада) відносяться до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №1079-р було зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Між тим, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 року, розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 1079-р «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р» визнано нечинним. З матеріалів справи вбачається, що відповідач зареєстрований у [ADDRESS]. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором кредиту № IKCASHSHG.56233.007 від 04 липня 2013 року вбачається, що станом на 09 лютого 2015 року загальна заборгованість з пені складає 4472,26 грн. При цьому у період з 14.04.2014 року, тобто у період дії мораторію на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобов'язаннями, відповідачу була нарахована пеня в сумі 4388,49 грн. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що вимоги про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором підлягають задоволенню частково, а саме в сумі, яка нарахована за період до 14.04.2014 року і складає 83,77 грн. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частин вимог. У зв'язку з цим з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial