Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

У вересні 2014р. позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною заявою, в якій поставлено питання про визнання за нею майнових прав на об'єкти інвестування, а саме: двокімнатну квартиру [NUMBER], загальною площею 63,8кв.м. в секції 2 та машиномісце для автомобіля в підземному паркінгу, які знаходяться в житловому будинку, що будується за адресою по [ADDRESS]. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 04.03.2004р. між нею та ТОВ «Спецбудресурс» було укладено Договір №76.03.04 інвестування житлового будівництва по [ADDRESS], відповідно до умов якого відповідач прийняв на себе зобов'язання власними та/або залученими силами побудувати та передати у власність позивачу у строк не пізніше 31-го грудня 2005р. 2-кімнатну квартиру [NUMBER] (будівельний номер), загальною площею, 63,8кв.м., в секції 2 та машиномісце для автомобіля в підземному паркінгу житлового будинку, що будується за адресою: [ADDRESS], а позивач зобов'язалась забезпечити фінансування на умовах та у строки, що вказані у договорі та/або додатках до нього. Зазначала, що вартість договору та відповідно об'єктів інвестування на день укладення договору становила 159900,00грн. Вказувала про те, що нею умови договору виконані в повному обсязі, сплачено 100% коштів за договором в сумі 159900,00грн., однак, відповідачем умови договору не виконані, будівництво об'єктів нерухомості, що є об'єктами інвестування, не завершено, що змусило позивача звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. В судове засідання позивач не з'явилася, про дату та час судового засідання повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, подав суду заяву, в якій позовні вимоги позивача визнав, вважає їх обґрунтованими, а тому не заперечував проти задоволення позову, просив суд розглядати справу за відсутності його представника за наявними матеріалами справи. У відповідності до вимог ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечувала позивач. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 04 березня 2004 року між [PERSON] (далі-позивач/Інвестор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецбудресурс» (далі-відповідач/Генеральний Інвестор) було укладено Договір №76.03.04 інвестування житлового будівництва по [ADDRESS] (далі-Договір) (а.с.6-12). Відповідно до п.1.1., 1.2. Договору, відповідач (Генеральний Інвестор) приймає на себе зобов'язання власними та/або залученими силами побудувати та передати у власність позивача (Інвестора) двокімнатну квартиру будівельний номер [NUMBER], загальною площею 63,8кв.м. в секції №2 та місце для парковки автомобіля по [ADDRESS], а позивач зобов'язується забезпечити фінансування на умовах та у строки, що вказані у чинному Договору та/або додатках до нього. Згідно п.2.1.1. Договору Генеральний Інвестор зобов'язується передати Інвестору приміщення, що вказані в п.1.2. Договору по акту не пізніше 31-го грудня 2005р., якщо інше не буде узгоджено письмово. Відповідно до п.2.1.4. Договору Інвестор може отримати відповідну квартиру лише після інвестування у 100 (сто) відсотків загальної площі цієї квартири на умовах даного Договору. Згідно з п.3.1., 3.2. Договору вартість чинного договору складає 159900,00грн. Інвестор проводить авансову оплату в сумі 80000,00 грн. до 23 березня 2004 року. Судом встановлено, що свої зобов'язання за договором інвестування будівництва позивач виконала, перерахувала на рахунок відповідача суму, встановлену Договором, що підтверджується копіями відповідних квитанцій (а.с.13-14) та Актом виконання розрахунків від 14.06.2012р., яким сторони Договору підтвердили, що позивач сплатила кошти в сумі 159900,00грн., чим виконала свої інвестиційні зобов'язання по фінансуванню будівництва машиномісця для автомобіля та квартири [NUMBER] загальною площею 63,8кв.м. в секції 2 будинку [ADDRESS] в повному обсязі (або на 100%) та в належний термін (а.с.16). Однак, відповідач свої зобов'язання за Договором не виконав, приміщення, зазначені в Договорі, позивачу не передав. Згідно вимог ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно положень ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно ч.5 ст.7 Закону України «Про інвестиційну діяльність», інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України. Згідно ч.1 ст.4 Закону України «Про інвестиційну діяльність», об'єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях економіки, цінні папери (крім векселів), цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об'єкти власності, а також майнові права. Згідно ст.177 ЦК України до об'єктів цивільних прав відносять речі, майнові права та інше. Відповідно до ч.1 ст.190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Згідно з ч.2 ст.190 ЦК України майнові права визнаються речовими правами. Згідно зі ст.3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами визнаються будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та права вимоги. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважаться набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.3 ст.331 ЦК України, до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Частиною 2 ст.331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з п.2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 року, прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до І -ІІІ категорії складності, та об'єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Відповідно до листа Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві №7/26-9/3110/10 від 31.10.2014р., об'єкт будівництва по [ADDRESS] в експлуатацію не приймався (а.с.27). Таким чином, суд дійшов висновку, що до завершення будівництва проінвестованого позивачем об'єкту нерухомого майна, а саме двокімнатної квартири [NUMBER] (будівельний номер), загальною площею 63,8кв.м. та машиномісця для автомобіля, які будуть знаходитись у секції 2 житлового будинку, розташованому по [ADDRESS], і прийняття його в експлуатацію, позивачу, як інвестору, належать майнові права на цей об'єкт нерухомого майна. Враховуючи те, що відповідачем на день розгляду справи, не виконані взяті на себе зобов'язання, не введено в експлуатацію житловий будинок по [ADDRESS], суд вважає, що відповідач не виконав своїх зобов'язань за Договором щодо передачі позивачеві машиномісця для автомобіля та двокімнатної квартири [NUMBER] (будівельний номер) загальною площею 63,8кв.м., які будуть знаходитись в секції 2 житлового будинку по [ADDRESS], в строки обумовлені Договором, тому заявлені позивачем вимоги про визнання за нею майнових прав на зазначені об'єкти інвестування є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Частиною 2 зазначеної статті встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1599,00грн. З огляду на викладене та

Outcome: approved