Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

У березні 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення частки у ній та визнання права власності, визнання недійсним договорів купівлі-продажу. В обґрунтування поданого позову позивачка зазначила, що з вересня місяця 2003 року по 25 липня 2011 року, позивачка - [PERSON] проживала однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу. Вказує, що з [PERSON] вона спільно проживала за одними адресами, так з початку їхнього проживання проживали за адресою: [ADDRESS] , з 01 листопада 2005 року по 25 липня 2011 року проживали за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що протягом всього їхнього з [PERSON] спільного проживання разом з ними проживали її діти: [PERSON] , 1995 року народження та [PERSON] . 2000 року народження. З вересня місяця 2003 року по 25 липня 2011 року вона з [PERSON] спільно проживали, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, тобто вона з [PERSON] складали одну сім`ю. Протягом всього часу їхнього спільного проживання ні позивачка, ні [PERSON] у зареєстрованому шлюбі між собою, чи з іншими особами - не перебували. Факт, що з вересня місяця 2003 року по 25 липня 2011 року, позивачка проживала однією сім`єю з [PERSON] без реєстрації щлюбу, підтверджується: - показаннями свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , копією позовної заяви пред`явленою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина 13 жовтня 2003 року, як на підставу якої [PERSON] посилалася також на те, що [PERSON] проживає в фактичних шлюбних стосунках з іншою жінкою та аналогічним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, які знаходяться в матеріалах цивільних справ в архіві Нетішинського міського суду Хмельницької області за 2003-2004 роки; - довіреністю виданою 24.09.2010 року [PERSON] , посвідченою приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу Хмельницької області Ковальчук Л.Я., та зареєстрованою в реєстрі за № 1900, згідно якої [PERSON] уповноважив її представляти його інтереси з питань, що будуть виникати при експлуатації, страхуванні, ремонті, проходженні технічного огляду автомобілів марки HYUNDAI Tucson, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , та HYUNDAI Getz, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , що були зареєстровані на [PERSON] , - тобто надав в її безоплатне користування автомобілі зареєстровані на його ім`я; - полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ВЕ/2054763, строк дії якого з 30.03.2010 року по 29.03.2011 року, згідно якого як цивільно-правова відповідальність [PERSON] так і її - [PERSON] , [PERSON] була застрахована; - квитанціями про сплату комунальних послуг та інших необхідних; спільними фотографіями з [PERSON] . Стверджує, що за час спільного проживання з [PERSON] , без реєстрації шлюбу, ними було набуто нерухоме майно за спільно зароблені кошти. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 28.03.2016 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 28.03.2016 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 28.04.2016 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 25.07.2016 року заяву [PERSON] про витребування доказів задоволено. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 11.03.2019 року у клопотання про витребування доказів відмовлено. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 22.07.2019 року у клопотання про роз`єднання позовних вимог відмовлено. Суд зазначає, що 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.9 Розділу VII Перехідних Положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувся за правилами загального позовного провадження, що передбачено новою редакцією ЦПК України. В судовому засіданні позивачка поданий позов підтримала. Представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Інші учасники справи, будучи належним чином повідомлені про час та дату розгляду справи, до суду не з`явились. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява N 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 3.06.99 №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно із чч.1, 2 ст.21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч.1 ст.36 цього кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (презюмується належність майна, набутого під час шлюбу, на праві спільної сумісної власності чоловікові та жінці). Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу. Виходячи з аналізу вказаних норм, слідує висновок, що ст. 74 СК України поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Разом з тим, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбане спірне майно. Така позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 20.02.2012 року № 6-97цс11. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. З наведеного положення випливає ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, наявність усталених відносин, що притаманні подружжю, спільне проживання. Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-1026цс15 від 23.09.2015 року, яка є обов`язковою і має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Згідно зі ст.76,77 ЦПК України доказами вважаються будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, речових і електронних доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на частину майна за кожною із сторін. З пояснень свідків у судовому засідання, як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідача, судом не встановлено ознак спільного проживання сімєю, за яким: чоловік та жінка проживають разом, ведуть спільне господарство, мають єдиний бюджет, не встановлено того, що вони планували своє життя, обговорювали питання фінансового характеру. В судовому засіданні не було надано беззаперечних доказів факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю без шлюбу, оскільки самі вони по собі, без належних підтверджень інших ознак факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю без шлюбу, не являються достатніми доказами, а можуть свідчити лише про наявність дружніх стосунків, періодичне спільне проведення вільного часу. Суду не надано документальних доказів, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі, тощо. Посилання позивача на спільне проживання, не є достатнім для визнання факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, без наявності інших ознак сім`ї, Крім того письмовими доказами встановлено, що місце реєстрації позивачки було за іншою адресою ніж у відповідача. Позивачем не надано допустимих доказів про придбання спірного майна внаслідок спільної праці та внаслідок проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно. Жодними доказами по справі не підтверджується наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , беззаперечно не підтвердили факту перебування позивачки та відповідача у спірний період у фактичних шлюбних відносинах, не доповіли про факти, які б підтвердили проживання сторін саме однією сім`єю з веденням спільного господарства, побуту та бюджету. Такі свідки розповіли, що коли вони приходили в гості до відповідача, то позивачка та відповідач завжди були разом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд вважає, що позивачкою не доведено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, і відповідно суд не знаходить правових підстав для задоволення інших позовних вимог, які є похідними, таких як: визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна та визнання права власності, визнання недійсним договорів купівлі-продажу. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed