Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

У вересні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним договору дарування частини квартири. Свої вимоги обґрунтовула тим, що 13.03.2008р. між відповідачами укладено договір дарування, згідно з яким [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв в дар 1/6 частину трикімнатної квартири [ADDRESS] , який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Аракелян О.І. та зареєстровано в реєстрі за №1257. Відчужена 1/6 частина квартири належала відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою 26.10.2007 за реєстровим№2-1421, зареєстрованого в спадковому реєстрі 26.10.2007 за реєстровим № 40606119 та зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 27.02.2008 за № 966. Дану 1/6 частина квартири відповідач одержала, як спадкоємець [PERSON] , з яким на момент смерті [INFO] вона перебувала в шлюбі. Позивач з [PERSON] перебувала в шлюбі з 1971 про 2005рр. Від даного шлюбу мають двох дітей [PERSON] , 1972 року народження та [PERSON] ,1982 року народження. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04.03.2005року, квартира [ADDRESS] поділена між колишнім подружжям по Ѕ частині. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частки квартири [ADDRESS] , яка була прийнята спадкоємцями: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Натомість, відповідачі жодного дня не проживали в даній квартирі та не користувалися належною їм часткою, не сплачували житлово- комунальних послуг. Квартира наразі перебуває у володінні та користуванні позивача та її дітей, виключно нею здійснюється оплата житлово-комунальних послуг та інших витрат, що додатково вказує на помилковість підписання договору дарування. Окрім того, як зазначає позивач в договорі дарування занижено ціну вартості частини квартири з метою приховання дійсної вартості житла та не сплачена сума податку на рахунок держави. Посилаючись на наведене, позивач просила суд визнати недійсним договір дарування частини квартири від 13.03.2008, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Аракелян О.І.., предметом якого є дарування 1/6 частини квартири [ADDRESS] . Позивач до судового засідання не з`явилася про дату, місце та час повідомлялася належним чином, до судового засідання надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить суд постановити рішення, яким позов задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином за місцем своєї реєстрації, заяв, клопотань, відзиву на адресу суду не надали, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність по наявним в справі доказам. Треті особи до судового не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином про причини неявки суд не повідомили. Третя особа приватний нотаріус КМНО Аракелян О.І. у судове засідання також не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, до судового засідання надала заяву про розгляд справи без її участі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, прийшов до наступних висновків. 13 березня 2008 між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдарований) укладено договір дарування частини квартири, за умовами якого дарувальник передала у власність відповідачу, 1/6 частки квартири [ADDRESS] . Дар сторони оцінили в 7000,00гривень( а.с.10). За приписами ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно ч. 1 ст. 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Згідно ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Договір дарування частини квартири укладений у письмовій формі та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Аракелян О.І., зареєстровано в реєстрі за № 1257. Судом встановлено, що позивач з [PERSON] перебувала в шлюбі з 1971 про 2005рр. Від даного шлюбу мають двох дітей [PERSON] , 1972 року народження та [PERSON] ,1982 року народження. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. [PERSON] помер [INFO] . Відчужена 1/6 частина квартири належала відповідачу [PERSON] , як дружині померлого на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою 26.10.2007 за реєстровим№2-1421, зареєстрованого в спадковому реєстрі 26.10.2007 за реєстровим № 40606119 та зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 27.02.2008 за № 966. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені законом. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Частиною 1 ст. 229 ЦК України встановлено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. За змістом статтей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам статті 717 ЦК України, є підставою для визнання договору дарування недійсним. Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, у відповідності до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорі дарування від 13.03.2008 дарувальник [PERSON] підтвердила, що дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального. Крім того, сторони стверджували, що договір не укладається під впливом тяжких для них обставин; вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідає їх інтересах; волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; володіють українською мовою, що дало їм можливість прочитати цей договір та правильно зрозуміти його сутність; умови договору їм зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину, не носить характеру уявного чи удаваного правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому. Враховуючи зміст договору, суд вважає, що, укладаючи договір дарування частини квартири, [PERSON] не могла встановити факт введення сторін в оману при підписанні спірного договору, оскільки не являється учасником даного договору та не була присутня при його підписанні та жодних доказів на підтвердження цих обставин позивачем не надано. Разом з тим, суд враховує, що після укладення договору дарування частини квартири відповідач прийняв її в дар, зареєстрував за собою право власності у встановленому законом порядку на неї. Частинами 1,2 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Таким чином, уклавши у березні 2008 року договір дарування частини квартири, [PERSON] розпорядилася своєю власністю на власний розсуд, так само як і відповідачі, будучи власником спірної частини квартири, мають право володіти, розпоряджатися та користуватися нею на власний розсуд. Окрім того позивачем зазначено, що приватним нотаріусом КМНО Аракелян О.І. не надіслано інформацію до податкових органів щодо сплати податків за договором дарування. Як вбачається з письмових пояснень приватного нотаріусу КМНО Аракелян О.І., договір дарування посвідчувався у 2008 році, тому відповідно до діючого на той час Закону України « про податок з доходів фізичних осіб», а саме п.п.13,14 ст.13 нотаріусів зобов`язували надсилати інформацію до податкових органів при видачі свідоцтв про право на спадщину. Ст. 14 становила, що майно подароване платнику податків, оподатковувалось за правилами, встановленими цим Законом для оподаткування спадщини. Ця норма не зобов`язувала нотаріуса надсилати інформацію в податкові органи. І тільки з 01.01.2011 року відповідно до п.174.4 податкового Кодексу України на нотаріусів було покладено обов`язок щоквартально подавати інформацію щодо сплати податків, включаючи і договори дарування. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання договору дарування частини квартири недійсним, а тому у задоволенні позову слід відмовити. З викладеного,

Outcome: dismissed