Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

У вересні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд здійснити виділ у натурі 20/100 (10/100 та 1/10) часток із майна, що є у спільній частковій власності, з припиненням останньої, а саме виділити в натурі [PERSON] нежитлові приміщення в частині будівлі літ. Б-1, Б1-1, 11-1,11-2,11-3, 11-4,11-5, 11-6,11-7, 11-8, 11-9, 11-10, 11-11, 11-12, основною площею 74,2 кв.м., загальною площею 100 кв.м. та нежитлові приміщення підвалу Бпд за №V та з №8-1 по №8-9, загальною площею 92,5 кв.м. по вул. мала Морська,15 в м. Миколаєві. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 23 грудня 2015 року [PERSON] передала безоплатно у власність1/10 ідеальну частку у праві власності на нежитлові приміщення в підвалі літ. Бпд, №V, з №8-1 по 8-9, загальною площею 92,5 кв.м., що знаходяться в Миколаївській області, м. Миколаїв, вул. Мала Морська,15, а [PERSON] прийняла у власність вищезгадане нерухоме майно (Договір дарування нежитлових приміщень, посвідчений приватним нотаріусом ММНО [PERSON]П.). В реальне користування [PERSON] переходить 1/10 ідеальна частка у праві власності на нежитлові приміщення, що складають з нежитлових приміщень в підвалі літ. Бпд, №V, з №8-1 по 8-9, загальною площею 92,5 кв.м. 23 грудня 2015 року [PERSON] передала безоплатно у власність 10/100 ідеальних часток у праві власності нежитлові приміщення, що знаходяться в Миколаївській області, м. Миколаїв, вул. Мала Морська,15, а [PERSON] прийняла у власність вищезгадане нерухоме майно (Договір дарування нежитлових приміщень, посвідчений приватним нотаріусом ММНО [PERSON]П.). В реальне користування [PERSON] переходить 10/100 ідеальних часток у праві власності на нежитлові приміщення в частині літ.Б-1, Б1-1, 11-1, 11-2, 11-3, 11-4, 11-5, 11-6, 11-7, 11-8, 11-9, 11-10, 11-11, 11-12, основною площею 74,2 кв.м., загальною площею 100 кв.м. У відповідності до довідки КП ММБТІ від 14.09.2017 р., станом на 30.12.2012 за ПП [PERSON] було зареєстровано право власності на:нежитлові приміщення площею 100,0 кв.м., що складало 10/100часток обєкту в м. Миколаєві по вул. Мала Морська,15 на підставі договору купівлі-продажу від 1001.2002; нежитлові приміщення загальною площею 92,5 кв.м., що складало 1/10 часток обєкту за вищевказаною адресою на підставі договору купівлі-продажу від 11.04.2003. Крім того, на підставі рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.12.2007 (справа №17/948/07) за ТОВ «Центральний 1» було визнано право власності на нежитлові приміщення загальною площею 203,0 кв.м. за адресою: м. Миколаїв, вул. Мала Морська,15. Проте, відповідно до рішення виконкому Миколаївської міської ради від 25.01.2008, за №179 цим приміщенням було надано нову адресу м. Миколаїв, вул. Мала Морська,15/1. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок, розташований в м. Миколаєві по вул. Велика Морська, 51, позивачці належить житлове приміщення, а саме: квартира №3 домоволодіння №51 по вул. Велика Морська, 51 в м. Миколаєві площею 25,7 кв.м., яка складається: 3-1 - кухня пл. 3,8 кв.м., 3-2 - житлова площа 18,5 кв.м., 3-3 - коридор пл. 2,3 кв.м., 3-4 - вбиральня пл. 1.1 кв.м. У відповідності до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Статтею 364 ч. 1 цього Кодексу передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. Частиною 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч. 1 ст. 183). За такого, суд приходить до висновку, що вимоги позову обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судовий збір сплачено позивачкою при подачі позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved