Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

У березні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, 3-ті особи: Головне управління Держгеокадастру у м. Києві, Реєстраційна служба Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що у травні 2006 року померла його матір [PERSON], після чого було відкрито спадщину на належне їй майно, а саме земельна ділянка площею 622 кв. м(0,0622 га), яка розташована за адресою: [ADDRESS] (СТ «Любитель природи»). Вказана земельна ділянка належала померлій на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07.04.2000 року, який зареєстрований в реєстрі 1051, цільове призначення під ведення садівництва. З метою прийняття спадщини позивач звернувся до Третьої київської державної нотаріальної контори з відповідною заявою, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право спадщини на земельну ділянку, так як до Державного земельного кадастру не внесено відомостей про вказану земельну ділянку, яка є об`єктом спадкування за законом. Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 622 кв. м (0,0622 га), яка розташована за адресою: [ADDRESS] (СТ «Любитель природи») в поряду спадкування за законом після смерті [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Представники відповідачів в судове засідання не з'явились, про розгляд справи належним чином повідомлені (а.с.23-24), про причини своєї неявки суд не повідомили. Представник третьої особи Шевчук О.П. в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе провести заочний порядок розгляду справи. Заслухавши представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, позивач [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом Бюро ЗАГС Пролетарського району м. Фрунзе 27.10.1976 року (а.с.9). Як вбачається з договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07.04.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондарук Т.І., [PERSON] продав, а [PERSON] купила земельну ділянку площею 622 кв. м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (с/т «Любитель природи») у Харківському районі, цільове призначення земельної ділянки: для ведення садівництва. Вказана земельна ділянка належала продавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, виданого Київською міською радою 19.08.1999 року за реєстром 90-2-00681 (а.с.6). [INFO] у м. Києві померла [PERSON] у віці 67 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації смерті у м. Києві [INFO] (а.с.8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 622 кв. м(0,0622 га), яка розташована за адресою: [ADDRESS] (СТ «Любитель природи»). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися в момент його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою і часом відкриття спадщини є день смерті особи. Отже, у позивача виникло право на спадкування земельної ділянки площею 622 кв. м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (с/т «Любитель природи») у Харківському районі після смерті матері [PERSON] Реалізуючи своє право на спадщину, позивач звернувся до державного нотаріуса Третьої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON], однак державним нотаріусом Третьої київської державної нотаріальної контори Пєшковою О.П. 14.08.2015 року було винесено постанову, якою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки порушено вимоги ст. 68 Закону України «Про нотаріат», ст. 126 Земельного кодексу України, п. 4.15, 4.20 (глави 10) Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (а.с.5). Як стверджував представник третьої особи в судовому засіданні, згідно переданої інформації. Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) до 01.01.2013 року було зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], площею 0,0622 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (с/т «Любитель природи») на праві власності за [PERSON] (право посвідчено державним актом від 19.08.1999 [NUMBER]). Представник позивача в судовому засіданні підтвердила, що відомості про укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки не було внесено до Державного земельного кадастру. Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов'язок спадкоємців, а їх право. В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.п. 4.15, 4.18 п. 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Оскільки позивач, як спадкоємець померлої [PERSON] позбавлений можливості здійснити своє право на спадкування в зв'язку з відсутністю в Державному земельному кадастрі відомостей про укладений договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, таке право підлягає відновленню в судовому порядку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів, тобто дій особи, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд вважає, що набуття позивачем в порядку спадкування за законом права власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], площею 0,0622 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (с/т «Любитель природи») нічиїх прав та інтересів не порушує, є правомірним та відповідає нормам закону, проте не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. З огляду на встановлені обставини, виходячи з положень ст. 16 ЦК України, яка надає кожній особі право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та визначає можливі способи захисту прав, та ст. 328 цього Кодексу, згідно якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, суд вважає вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved