Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначила, що 04.08.2012 вона зареєструвала шлюб з [PERSON] Від шлюбу в них народилася дочка [PERSON], [INFO]. Однак, внаслідок різних поглядів на життя, характерів, уподобань подружнє життя в неї з відповідачем не склалось, зникло почуття любові, взаємної згоди та бажання жити подружжям, між ними часто виникали сварки та непорозуміння, які на ґрунті напружених відносин переростали в тривалі конфлікти. Відповідач не дбав та не дбає про добробут та злагоду в їхній сімї, жив та живе у власних інтересах, ігнорував її права як дружини, не рахувався та не рахується з її точкою зору, зверхньо ставиться до неї, часто в нічний час повертався додому, не повідомляючи її, чому затримався, де та з ким він знаходився. На даний час відповідач байдужий до неї та власної дитини, не приймає участі в догляді за нею та її вихованні, не допомагає їй у цьому, матеріально сімю утримує недостатньо, зароблені гроші в сім'ю не приносить, витрачає на власні потреби та розваги. Її зауваження та намагання змінити таке ставлення відповідача до неї та їхньої сімї останнім свідомо ігноруються, він жив та живе у власних інтересах, не змінив свого ставлення до неї та їхнього життя. Проживаючи в одній квартирі, на сьогоднішній день вона та відповідач фактично не ведуть спільного господарства, не мають взаємних прав та обовязків, спільного бюджету, їхній шлюб існує формально. Врешті таке життя із відповідачем стало неможливим, а тому найближчим часом вона планує переселитись із дитиною на проживання до власних батьків у місто Рівне, де народилась та виросла. Її рішення про звернення до суду з даним позовом детально проаналізовано та зважене, прийнято згідно вищеописаних обставин. За таких обставини збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам та бажанням, на сьогоднішній день вона категорично проти його збереження. Просить шлюб з відповідачем розірвати, строк для примирення не надавати, оскільки їхні спроби примирення в минулому не принесли жодних результатів. У судовому засіданні позивач підтримала вимоги свого позову, на розірванні шлюбу наполягає, причиною розірвання шлюбу зазначає відмінність поглядів на життя, припинення подружніх відносин. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав, просив шлюб розірвати. Заперечує щодо стягнення з нього судового збору, просить стягнути з нього й позивачки судовий збір порівну. Позивач не заперечила. 24 січня 2018 року, з урахуванням наявності в сторін малолітньої дитини та необхідності забезпечення її прав та інтересів, ухвалою суду судовий розгляд справи відкладено та надано сторонам строк для примирення до 9 год. 23 березня 2018 року. Провадження в справі зупинено. По закінченні цього строку сторони не примирились, ухвалою суду провадження в справі відновлене і судовий розгляд справи продовжено. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У ході судового розгляду справи з'ясовано, що 04 серпня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Між сторонами виникли неприязні стосунки із-за відсутності взаєморозуміння та взаємоповаги, внаслідок чого шлюб їхній на даний час існує лише формально, позивач просить шлюб з відповідачем розірвати. Ці обставини підтверджуються дослідженими доказами: заявою позивача, свідоцтвом про шлюб серії І-ГЮ № 079733, свідоцтвом про народження [PERSON] серії І-БВ № 225623. Відповідно до стст. 24, 55, 56, 112 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається; дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній; кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність; суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя; суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Розірвання шлюбу не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін чи інших осіб, у тому числі права та інтереси дитини, оскільки проживання дитини в сім'ї, де відсутні любов, злагода, взаєморозуміння і взаємоповага, є сварки і взаємна неприязнь між батьками, гірше впливають на дитячу психіку, ніж проживання дитини з одним із батьків, і примус батьків до спільного проживання всупереч їх волі та обставинам, що склалися, приведе до порушення прав дитини на належні умови життя, що є важливішим, ніж збереження шлюбу батьків. Статтями 12, 13 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Однак відповідачем у ході судового розгляду справи не надано будь-яких заперечень чи спростувань фактів, викладених у позовній заяві. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] неможливе, а збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому, враховуючи, що позов підлягає до задоволення повністю, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати. Разом з тим суд враховує досягнуту в ході судового розгляду справи домовленість сторін про стягнення з них обох судового збору в рівних частках і вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 320 гривень.

Outcome: approved