Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

У березні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому вказував, що 10 червня 2008 року між ним та відповідачкою був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав останній кредит у вигляді встановленого на платіжну карту кредитного ліміту з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту, який первісно встановив у розмірі 1 000 грн. та в подальшому поступово збільшив до 20 000 грн., а відповідачка зобов`язалася щомісячно частинами повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним у розмірі 36 % річних, з 01 січня 2013 року 30 % річних, з 01 вересня 2014 року 34,8 % річних, з 01 квітня 2015 року 43,2 % річних, з 13 березня 2018 року 42 % річних, з 01 серпня 2020 року 40,8 % річних. Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобов`язань позичальником є обов`язок останньої сплачувати проценти в подвійному розмірі, неустойку (пеню, штрафи), а також, в разі порушення зобов`язань понад 180 днів, нести відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема сплачувати проценти за період прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 84 % річних (з 01 серпня 2020 року 60 % річних). Проте позичальник умови договору належним чином не виконувала у зв`язку з чим станом на 25 лютого 2021 року виникла заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 17789,25 грн., в тому числі: - заборгованість за простроченим кредитом 16\~389,14 грн.; - заборгованість за простроченими процентами 1\~400,11 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з [PERSON] у повному обсязі. 14 квітня 2021 року від представника відповідача [PERSON] надійшов письмовий відзив на позовну заяву в якому останній просив відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що позивачем не доведено факт укладення договору та узгодження сторонами усіх його умов (зокрема процентів), а також факт користування позичальником кредитом у зазначеному в позові розмірі. Також у відзиві звертав увагу суду на те, що банком не доведено належним доказами наявності та розміру заборгованості (розрахунок заборгованості та виписка з рахунку позичальника не відповідають умовам кредитного договору та фактичним операціям по рахунку позичальника, містять суперечливі дані щодо номерів кредитних карт, по яким здійснені нарахування). 05 травня 2021 року від представника АТ КБ «ПриватБанк» надійшла відповідь на відзив у якій представник зазначала, що 10 червня 2008 року між банком та відповідачкою був укладений кредитний договір у вигляді підписаної позичальником заяви про приєднання, згідно якої остання ознайомилася та приєдналася до запропонованих банком Умов і правил надання банківських послуг, банківських тарифів, погодивши право банку змінювати розмір кредитного ліміту, процентної ставки тощо. В межах вказаного договору [PERSON] періодично отримувала від банку кредитні картки з визначеним строком дії (що пояснює різницю в зазначених у виписці по рахунку номерах кредитних карт) та встановленим кредитним лімітом, активно користувалася кредитними коштами, проте взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість, що підтверджується належними та допустимими доказами (розрахунком заборгованості та випискою з рахунку позичальника). За таких обставин, представник банку просила про задоволення позову в повному обсязі. 19 травня 2021 року від представника відповідачки [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких останній просив відмовити в задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві на позов. В судове засідання представник позивача не з`явився, проте в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. В судовому засіданні, яке проводилося без участі відповідачки [PERSON] , її представник [PERSON] позовні вимоги не визнав. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі відповідачки та представника позивача, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації для вирішення спору. Заслухавши пояснення представника відповідачки [PERSON] , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що 10 червня 2008 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» (на час розгляду справи - АТ КБ «ПриватБанк») уклав у письмовій формі з [PERSON] (на час розгляду справи - Кондратьєва) кредитний договір б/н в якому сторони узгодили його умови. Договір складається із заяви позичальника про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, акцептованої банком, а також підписаної позичальником довідки про умови кредитування. Відповідно до договору банк надав [PERSON] кредит у вигляді встановленого на платіжну карту кредитного ліміту з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту, який первісно встановив у розмірі 1 000 грн. та в подальшому поступово збільшив до \~20 000 грн., а відповідачка зобов`язалася щомісячно частинами повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним у розмірі 36 % річних (в разі перевищення ліміту кредитування 54 % річних), а також комісію за надання додаткових послуг. Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобов`язань позичальником є обов`язок останньої сплачувати неустойку (пеню, штрафи). Станом на 25 лютого 2021 року банком нараховано позичальнику: заборгованість за простроченим кредитом 16\~389,14 грн.; заборгованість за простроченими процентами 1\~400,11 грн. При цьому проценти нараховувалися банком за ставками: з 10 червня 2008 року - 36 % річних; з 01 січня 2013 року 30 % річних; з 01 вересня 2014 року 34,8 % річних; з 01 квітня 2015 року 43,2 % річних; з 13 березня 2018 року 42 % річних; з 01 серпня 2020 року 40,8% річних (або в подвійному розмірі від базової ставки). При цьому, частина нарахованих банком процентів за одноосібним рішенням кредитора була погашена за рахунок кредитних коштів, що призвело до збільшення заборгованості за кредитом. Вказані нарахування банк мотивує тим, що кредитний договір складається не тільки із заяви позичальника про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, акцептованої банком, підписаної позичальником довідки про умови кредитування, а також Умов і правил надання банківських послуг (до яких приєдналася позичальник та якими передбачені зазначені умови). Аналізуючи вказані вимоги, суд виходить з наступного. Згідно\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК\~України передбачає, що відповідно до\~ст. 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно\~ст. 628 ЦК України,\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин (договір) вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч. 1\~ст. 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. З матеріалів справи вбачається, що Умови і правила надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними, а підписані [PERSON] заява позичальника про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, довідка про умови кредитування, не містять умов щодо сплати позичальником процентів у розмірах 30 % річних, 34,8 % річних, 43,2 % річних, 42 % річних, 40,8 % річних, процентів в подвійному розмірі від базової ставки, можливості кредитора в одноосібному порядку (або за узгодженням з позичальником без укладення окремого договору) змінювати розмір процентів, погашати нараховані позичальником проценти за рахунок кредитних коштів. В той же час, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у подібній справі за № 342/180/17 прийшла до наступних правових висновків: «Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої\~статті 634 ЦК України\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні\~підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої\~вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Також Велика Палата Верховного Суду зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої\~статті 530 ЦК України,\~за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів». З урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, оскільки витяг з Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису [PERSON] , тому їх не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного сторонами 10 червня 2008 року. При цьому, самі заява позичальника про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, довідка про умови кредитування, не містять умов щодо сплати позичальником процентів у розмірах 30 % річних, 34,8 % річних, 43,2 % річних, 42 % річних, 40,8 % річних, процентів в подвійному розмірі від базової ставки, можливості кредитора в одноосібному порядку (або за узгодженням з позичальником без укладення окремого договору) змінювати розмір процентів, погашати нараховані позичальником проценти за рахунок кредитних коштів. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді вказані умови, а тому в цій частині дії банку є такими, що суперечать кредитному договору, а вимоги - безпідставними. Перевіряючи розмір нарахованої заборгованості, суд виходить з наступного. З розрахунку заборгованості, що підтверджений випискою з рахунку позичальника вбачається, що: - за період з 10 червня 2008 року по 31 травня 2015 року заборгованість за кредитом становила 2\~550 грн., заборгованість за процентами (які в порушення умов договору нараховувалися за зміною ставкою) 75,32 грн. (а.с. 6-10, 43-62); - за період з 01 червня 2015 року по 25 лютого 2021 року відповідачка скористалася кредитом на загальну суму 248\~204,90 грн. (а.с. 11-19, 3-я колонка розрахунку заборгованості «витрати клієнтом кредитних коштів», а.с. 43-62) та в порядку виконання умов договору сплатила 303\~226,70 грн. (а.с. 11-16, 21-а колонка розрахунку заборгованості «сума коштів, внесена клієнтом на погашення заборгованості», а.с. 17-19, 30-та колонка розрахунку заборгованості «сума коштів, внесена клієнтом на погашення заборгованості», а.с. 43-62). В той же час, банк самочинно, за власною ініціативою, без згоди клієнта та без узгодження з умовами договору значну частину заборгованості за процентами (які в порушення умов договору нараховувалися за зміною ставкою, в той час як банк не здійснював погашення процентів за рахунок отриманих від позичальника коштів) погасив за рахунок наданого кредиту, що призвело до збільшення заборгованості за простроченим кредитом на 10\~226,74 грн. (а.с. 11-19, 4-а колонка розрахунку заборгованості «відсотки, погашені за рахунок кредиту», а.с. 43-62). Інших нарахувань (зокрема неустойки) банк не здійснював. При цьому, з розрахунку заборгованості за період з 01 червня 2015 року по 31 травня 2019 року (а.с. 16) вбачається, що за вказаний період позичальником погашено заборгованості за тілом кредиту на суму 110\~890,55 грн., нарахування та заборгованість за процентами відсутні. З розрахунку заборгованості за період з 01 червня 2019 року по 25 лютого 2021 року (а.с. 19) вбачається, що за вказаний період позичальником погашено заборгованості за тілом кредиту на суму 186\~931,45 грн., за простроченим тілом кредиту 820,05 грн., за відсотками 197,95 грн., за простроченими відсотками 2\~946,73 грн. Досліджені в сукупності докази вказують на те, що внесена позичальником в порядку виконання умов кредитного договору сума повністю покриває розмір кредиту, яким скористалася відповідачка, та нарахованих їй процентів. Переконливих доказів протилежного банком не надано. В той же час, згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, банком не доведено наявності та розміру заборгованості за кредитним договором, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України також не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Outcome: dismissed