Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-14 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], Приморського РВ ДМС України в Одеській області, за участю третьої особи [PERSON] в якому просив виселити [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], з квартири загальною площею 46,6 кв. м, що розташована за адресою: [ADDRESS] без надання іншого житла та зобов'язати Приморський РВ в м. Одесі ГУДМС України в Одеський області, зняти з реєстрації з квартирі, розташованій за адресою: - квартири загальною площею 46,6 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS], а саме: [PERSON] [INFO], ІПН [NUMBER], зазначивши в його обґрунтування що 28.11.2006 р. між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» правонаступником усіх прав та обов'язків якого є Публічне товариство «ОТП Банк» та громадянкою України [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-502/029/2008, зі всіма змінами, доповненнями та додатками до нього. В забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором № ML-502/029/2008, 06.03.2008 року між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки № SR502/029/2008 від 06.03.2008 року та договір іпотеки № PLM-502/029/2008 від 06.03.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №693, відповідно до якого в іпотеку було предано нерухоме майно - квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань 23.02.2016 року. [PERSON] було направлено вимогу № 320/16, відповідно до якої було повідомлено, що у разі невиконання умов кредитного договору ТОВ «ОТП Факторинг Україна» має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Але станом на дату подання позову погашення заборгованості за кредитним договором не здійснено, заборгованість за кредитним договором № ML-502/029/2008 складає від 01.03.2008 р. 523 826,86 доларів США за курсом НБУ складає 14 193 959,00 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням справу розглянути у їх відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача Приморського РВ ДМС України в Одеській області в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Суд у зв'язку з неявкою відповідачів, враховуючи відсутність відповідних заперечень від представника позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів, що не з'явилися, у порядку заочного розгляду справи. Згідно ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, повідомлених належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Зі згоди представника позивача, на підставі ст.224-225 ЦПК України, суд виніс ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 28.11.2006 р. між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» правонаступником усіх прав та обов'язків якого є Публічне товариство «ОТП Банк» та громадянкою України [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-502/029/2008, зі всіма змінами, доповненнями та додатками до нього. В забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором № ML-502/029/2008, 06.03.2008 року між Банком та [PERSON] було укладено договір поруки № SR502/029/2008 від 06.03.2008 року та договір іпотеки № PLM-502/029/2008 від 06.03.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №693, відповідно до якого в іпотеку було передано нерухоме майно - квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з вимогами ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з роз'ясненнями викладеними в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ч. 1ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Кодексом. Згідно вимог ст. 589 ЦК України, ч. 1ст. 33 Закону України «Про іпотеку», в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачене Законом України «Про іпотеку». Згідно з ч. 3ст. 33 цього Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку». Так, згідно із ч.ч. 1, 2ст. 39 цього Закону, в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. ч. 1ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК УРСР, у ч. 1 якої передбачені підстави для виселення. Ч. 3ст. 109 цього Кодексу регулює порядок виселення громадян. За змістом ч. 2ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3ст. 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2ст. 109 ЖК УРСР, громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Отже, ч. 2ст. 109 цього Кодексу встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення. Таким чином, встановивши, що в іпотеку передано квартиру, придбану за рахунок отриманих кредитних коштів, суд має право ухвалити рішення про виселення без надання іншого житла. У свої заяві позивач зазначив, що 23.02.2016 року відповідачу [PERSON] було направлено вимогу, відповідно до якої було повідомлено, що у разі невиконання умов кредитного договору ТОВ «ОТП Факторинг Україна» має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим, суду не надано доказів того, що відповідач [PERSON] отримав вказану вимогу, а, отже, відсутні об'єктивні, допустимі і переконливі докази про те, що [PERSON] був належним чином письмово повідомлена про виселення, відповідно до вимог ст. 109 ЖК УРСР. Враховуючи вище зазначене, а також те, що позивач просить виселити відповідача з квартири яка є предметом іпотеки, однак суду доказів проживання там відповідача чи інших осіб позивачем не надано, тому, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У зв'язку з вищевикладеним суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], Приморського РВ ДМС України в Одеській області, за участю третьої особи - [PERSON] про виселення мешканців з предмету іпотеки - слід відмовити.

Outcome: dismissed