Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що відповідно до укладеного договору від 21 жовтня 2006 року відповідач отримав кредит у розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 72% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним і банком договір. У порушення норм ЦК України та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 31.08.2013 року виникла заборгованість на загальну суму 27219,24 грн, яка складається з: 4804,67 грн - заборгованість за кредитом, 20642,22 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов і правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина), 1272,35 грн - штраф (процентна складова). У зв'язку з наведеним позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 27219,24 грн за кредитним договором від 21.10.2006 року та судові витрати. Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2013 року позов було задоволено, а ухвалою цього ж суду від 16 червня 2014 року заочне рішення від 14.11.2013 року скасовано, а справу призначено до розгляду у загальному порядку. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на пропуск позивачем без поважних причин строку позовної давності. Просив застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що 21 жовтня 2006 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 72% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Даний кредитний договір складається із Заяви позичальника, Пам'ятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів та Правил користування платіжною карткою. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач належним чином не виконував зобов'язання відповідно до умов договору (виконання зобов'язання припинилось з 27.03.2007 року), у зв'язку з чим станом на 31.08.2013 року виникла заборгованість на загальну суму 27219,24 грн, яка складається з: 4804,67 грн - заборгованість за кредитом, 20642,22 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов і правил надання банківських послуг: 500 грн - штраф (фіксована частина), 1272,35 грн - штраф (процентна складова). Згідно статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно частини 1 статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відповідно до частини 5 цієї статті, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починаться зі спливом строку виконання. Відповідно до статті 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно дог частини 3 та 4 статті 267 ЦК Україні, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 19.03.2014 року (справа 6-14цс14), яка є обов'язковою при виборі правової норми, що підлягає застосуванню в силу положень ч.2 ст. 214, ч.1 ст. 360-7 ЦПК України, відповідно до правил користування платіжною карткою, яка є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Згідно пункту 9.12 кредитного договору від 21.10.2006 року, укладеного між сторонами, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання (тобто з 21.10.2006 року по 21.10.2007 року). Якщо протягом даного строку жодна зі сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же термін. Пунктом 3.1.3 Правил користування платіжною карткою передбачено, що по закінченню строку дії відповідна картка продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшло письмової заяви держателя про закриття карткового рахунку, а також при умові наявності грошових засобів на картковому рахунку для оплати послуг з виконання розрахункових операцій по картрахунку (у передостанній день місяця закінчення строку дії) та при дотриманні інших умов, передбачених договором. Незважаючи на вищезазначені умови договору, позивачем не було надано до суду жодних доказів перевипуску картки та встановлення нового терміну її дії, а також доказів отримання відповідачем нової картки чи, навіть, повернення первинної картки до банку, а тому суд приходить до висновку, що строк дії кредитної картки закінчився 21.10.2007 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданої позивачем, останній платіж за кредитним договором від 21.10.2006 року відповідач здійснив 27.03.2007 року, а строк дії кредитної картки закінчився 31.10.2007 року (останній день місяця дії картки), тому трирічний строк позовної давності не переривався та повинен обчислюватися саме з цієї дати (31.10.2007 року). Чинним законодавством України та умовами кредитного договору від 21.10.2006 року не передбачено спеціальної позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором. Отже, строк на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 21.10.2006 року закінчився 31.10.2007 року, позовна заява відповідачем була подана до суду 20.09.2013 року, а тому строк позовної давності пропущено. Оскільки судом встановлено, що позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом (трирічний строк позовної давності), про причини пропуску строку позовної давності позивач не повідомив, не вказав на їх поважність та не просив їх поновити, а відповідач наполягав на застосуванні строку позовної давності, то існують підстави для відмови у задоволенні позову згідно вимог ст. 267 ЦК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed