Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

У вересні 2014 року представник позивача [PERSON] за довіреністю - [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою, у якій просить зобов'язати [PERSON] як власницю ? частини квартири [ADDRESS] виділити у користування [PERSON] та її сину [PERSON] житлову кімнату в квартирі [ADDRESS], а саме житлову кімнату, площею 13,4 м2 як таку, яка є ізольованою, має найменшу з усіх інших житлових кімнат площу та виділення у користування якої не спричинить порушення житлових прав та інтересів інших мешканців квартири. Установити наступний порядок користування квартирою [ADDRESS]: [PERSON] та її син [PERSON] користуються житловою кімнатою площею 13,4 м2; житлову кімнату площею 15,4 м2слід виділити у спільне користування [PERSON] та [PERSON]; житлову кімнату площею 15,7 м2залишити у користуванні [PERSON]; нежитлові приміщення, а саме кухню площею 6,0 м2, ванну кімнату площею 2,0 м2, вбиральню (поєднану) площею 1,1 м2, коридорплощею 7,7 м2, вбудовану шафу площею 0,8 м2, залишити в загальному користуванні всіх співмешканців квартири. Зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] та її сину [PERSON] у користуванні ізольованою житловою кімнатою площею 13,4 м2і нежитловими приміщеннями, які знаходяться у загальному користуванні. Судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач [PERSON] є дочкою відповідача [PERSON] від першого шлюбу. ЇЇ мати [PERSON] 11 жовтня 1991 року, попередньо розлучившись з батьком позивачки [PERSON], уклала шлюб з [PERSON] та взяла прізвище чоловіка «[PERSON]». Під час перебування у шлюбі 8 жовтня 2001 року за рахунок спільних коштів [PERSON] та [PERSON] придбали за договором купівлі-продажу квартиру [ADDRESS], після придбання якої сім'я у складі [PERSON], [PERSON] та їх спільної дочки [PERSON] переїхала проживати до вказаної квартири. Крім того, зазначено також, що позивачка 26 липня 1997 року уклала шлюб з [PERSON], від якого [INFO] року народився син [PERSON] Після одруження позивачка мешкала зі своєю сім'єю в будинку свекрухи. 8 грудня 2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, у зв'язку з чим позивачка вимушена була виїхати зі свого постійного місця проживання та в кінці 2006 року разом з сином, отримавши згоду матері та її чоловіка, переїхати жити до квартири [ADDRESS], в якій проживала до початку 2012 року. Вказана квартира складається з трьох житлових кімнат площею 13,4 кв.м, 15,4 кв.м, 15,7 кв.м, житловою площею 44,5 кв.м, загальна площа квартири 64,3 кв.м. Після переїзду до квартири позивачці з сином була виділена кімната площею 15,4 кв.м., за користування якою позивачка виділяла грошові кошти на оплату комунальних послуг. На початку 2012 року позивач [PERSON], намагаючись налагодити своє особисте життя, разом з сином переїхала мешкати до чоловіка, але стосунки між ними не склалися і в березні 2013 року вона вимушена була повернутися мешкати до квартири [ADDRESS]. Після повернення в квартиру в кімнаті, яку раніше займала позивачка з сином, проживала її мати [PERSON], кімнату площею 13,4 кв.м займала її сестра [PERSON], кімнату площею 15,7 кв.м займав вітчим [PERSON] З урахуванням відмови відповідачки надавати їй з сином для проживання окрему кімнату, позивачка звернулася до [PERSON] з проханням виділити їй та сину у користування частину кімнати площею 15.7 кв.м, яку він займав, на що останній надав свою згоду. В липні 2012 року [PERSON] запропонував позивачці зареєструватися в квартирі [ADDRESS], яка була оформлена по праву власності на нього. З 7 серпня 2012 року позивачка зареєстрована у квартирі за вказаною адресою, з 2 липня 2013 року за цією ж адресою зареєстрований син позивачки [PERSON] Після розірвання Ленінським районним судом м. Харкова 22 квітня 2013 року шлюбу між [PERSON] і [PERSON] та визнання за [PERSON] права власності в порядку поділу майна подружжя на ? частину квартири [ADDRESS], порядок користування квартирою не змінився. В кімнаті площею 15,4 кв.м проживала [PERSON], кімнату площею 13,4 кв.м займала [PERSON], кімнату площею 15,7 кв.м займав [PERSON] з позивачкою та її сином. У серпні 2014 року, повернувшись з відпуски, позивачка знайшла належні їй речі в коридорі, бо [PERSON] виселив її разом з сином з кімнати площею 15,7 кв.м, в якій вони проживали. Розуміючи той факт, що позивачка не є членом сім'ї [PERSON], [PERSON] вимушена разом з сином мешкати на кухні, але має доступ до кімнати площею 15,7 кв.м, яку займає [PERSON] [PERSON] веде спільне господарство з сином [PERSON], а [PERSON] забезпечує себе усім необхідним самостійно. Позивачка вважає, що вона є членом сім'ї відповідачки, у зв'язку з чим має право мешкати у квартирі та користуватися її приміщеннями нарівні з відповідачкою, має право проживати в окремій кімнаті, придатній і пристосованій для проживання в ній разом зі своїм сином. Позивачка не має іншого житла разом із сином, крім спірної квартири, та своєчасно вносить частину оплати за комунальні послуги, яка припадає на неї та сина. З урахуванням вказаних обставин позивачка вважає доцільним визначити наступний порядок користування квартирою [ADDRESS]: [PERSON] та її сину [PERSON] виділити в користування житлову кімнату площею 13,4 кв.м, житлову кімнату площею 15,4 кв.м виділити у спільне користування [PERSON] та [PERSON], житлову кімнату площею 15,7 кв.м залишити у користуванні [PERSON], нежитлові приміщення залишити в загальному користуванні всіх співмешканців квартири. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у ньому. Відповідач та її представник заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях, які приєднані до матеріалів справи. Відповідач доповнила також, що позивачка була зареєстрована в [ADDRESS] в серпні 2012 року без її згоди, оскільки на той час квартира була оформлена по праву власності виключно на її чоловіка [PERSON] Саме він одноособово прийняв рішення зареєструвати [PERSON] в квартирі та надав можливість проживати у кімнаті, яку він займав. [PERSON] був зареєстрований за місцем проживання своєї матері також без її згоди. Порядок користування в квартирі змінювався, але в останній період часу він фактично склався наступним чином: [PERSON] займає кімнату площею 15,4 кв.м, [PERSON] займає кімнату площею 13,4 кв.м, [PERSON] разом з [PERSON] та її сином займають кімнату площею 15,7 кв.м. [PERSON] мешкає у квартирі не постійно, бо періодично виїздить проживати до чоловіка в належну йому квартиру. Відповідач не вбачає підстав для зміни фактичного порядку та визначення іншого порядку користування у квартирі, бо і вона, і [PERSON] також потребують окремих кімнат, спільне господарство з позивачкою вони не ведуть, разом не мешкають. Вважає, що будь-які правові підстави для визначення порядку користування квартирою за ініціативою позивачки відсутні, оскільки виключно для співвласників квартири та за їх ініціативою законом передбачене право визначення порядку користування та володіння спільним майном, а між [PERSON] та співвласником [PERSON] порядок користування квартирою не визначався. Співвласник [PERSON] має право використовувати своє помешкання для проживання інших осіб, в тому числі позивачки з сином. Будь-які обов'язки у відповідачки по відношенню до [PERSON] відсутні, у зв'язку з чим позовні вимоги вважає незаконними та необґрунтованими, які не підлягають задоволенню. Третя особа [PERSON] до судового засідання з'явився, позовні вимоги підтримав та пояснив, що квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] та ним 8 жовтня 2001 року під час шлюбу, але оформлена по праву власності на нього. Після розірвання шлюбу та визнання права власності за [PERSON] на ? частину квартири, відповідачка та він продовжують мешкати у вказаній квартирі. Він займає кімнату площею 15,7 кв.м. В липні 2012 року він запропонував позивачці зареєструватися у спірній квартирі, яка була оформлена по праву власності на нього. Вказане рішення він прийняв одноособово без згоди [PERSON] З 7 серпня 2012 року позивачка була зареєстрована у спірній квартирі, а з 2 липня 2013 року з його згоди зареєстрований син позивачки - [PERSON] В березні 2013 року позивачка повернулася мешкати до квартири [ADDRESS]. На той час [PERSON] займала кімнату площею15,4 кв.м, кімнату площею 13,4 кв.м займала його дочка [PERSON], кімнату площею 15,7 кв.м займав він. За його згодою [PERSON] разом з сином стали проживати у його кімнаті. У серпні 2014 року [PERSON] виставив речі позивачки з кімнати в коридор, оскільки вважав, що вона є членом сім'ї відповідачки, яка повинна вирішити питання проживання [PERSON] в квартирі та надати їй належні умови для цього, але доступ до кімнати площею 15,7 кв.м та балкону він позивачці та її сину залишив. [PERSON] веде спільне господарство з сином [PERSON], а [PERSON] забезпечує себе усім необхідним самостійно. Вважає вказаний позивачкою порядок користування квартирою придатним для усіх її мешканців. Третя особа [PERSON] до судового засідання з'явилася, проти задоволення позовних вимог заперечувала. Пояснила, що вона є дочкою [PERSON] та [PERSON], мешкає та зареєстрована в спірній квартирі з часу її придбання. Порядок користування квартирою після переїзду до неї родини фактично склався наступним чином: кімнату площею 15,4 кв.м займала [PERSON], кімнати площею 13,4 кв.м та 15,7 кв.м знаходилися в користуванні батьків. На час придбання спірної квартири [PERSON] мала свою родину, проживала окремо разом зі своїм чоловіком і придбана квартира не була розрахована на її проживанні в ній. Деякий проміжок часу після розірвання шлюбу зі своїм чоловіком позивачка мешкала у квартирі без реєстрації в ній, але виїхала з неї мешкати окремо до чоловіка. Після ускладнення відносин між батьками порядок користування в квартирі склався наступним чином: [PERSON] займає кімнату площею 15,4 кв.м, [PERSON] займає кімнату площею 13,4 кв.м, [PERSON] разом з [PERSON] та її сином займають кімнату площею 15,7 кв.м. Після розірвання шлюбу між батьками порядок користування квартирою не змінювався. Позивачка була зареєстрована в [ADDRESS] в серпні 2012 року без її згоди та згоди [PERSON], оскільки [PERSON] одноособово прийняв рішення зареєструвати [PERSON] в квартирі та надав можливість проживати у кімнаті, яку він займав. У серпні 2014 року [PERSON] виставив речі позивачки з кімнати в коридор, але доступ до кімнати площею 15,7 кв.м та балкону [PERSON] позивачці та її сину залишив. [PERSON] мешкає у квартирі не постійно, бо періодично виїздить проживати до чоловіка в належну йому квартиру. Вона не вбачає підстав для зміни фактичного порядку та визначення іншого порядку користування у квартирі, оскільки вона та її мати також потребують окремих кімнат, спільне господарство з позивачкою ні вона, ні [PERSON] не ведуть. Представник третьої особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. За таких обставин, на підставі ст. 169 ЦПК України та за згодою сторін суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність представника третьої особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, пояснення третіх осіб [PERSON] та [PERSON], перевіривши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як встановлено у судовому засіданні позивач [PERSON] народилася [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданого райвідділом РАЦС Черкаської області 13 листопада 1979 року. Її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого Ленінським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова 26 липня 1997 року, [PERSON] 26 липня 1997 року уклала шлюб з [PERSON] та взяла прізвище чоловіка «[PERSON]» (а.с. 11). [INFO] року народився [PERSON], батьками якого є [PERSON] та позивач [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02 квітня 1998 року (а.с. 15). 08 грудня 2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано у відділі реєстрації актів цивільного стану Чорнобаївського районного управління юстиції, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 139 від 2006 року (а.с. 12). 11 жовтня 1991 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та взяла прізвище чоловіка «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 11 жовтня 1991 року (а.с. 20). В період шлюбу 8 жовтня 2001 року за договором купівлі-продажу, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], р.№10051, подружжям [PERSON] та [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS], яка по праву власності була оформлена за [PERSON] (а.с. 21). Згідно технічного паспорту, виданого КП «Харківським міським бюро технічної інвентаризації» від 10 березня 1994 року зі змінами станом на 2 жовтня 2001 року квартира [ADDRESS] складається з трьох кімнат житловою площею 44,50 кв.м, у тому числі: 1-а кімната площею 13,4 кв.м, 2-а кімната - 15,4 кв.м, 3-тя кімната - 15,7 кв.м, а також кухні площею 6,0 кв.м, ванної кімнати площею 2,0 кв.м, вбиральні (поєднаної) площею 1,1 кв.м, коридору площею 7,7 кв.м, вбудованої шафи площею 0,8 кв.м. Загальна площа квартири 64,3 кв.м. (а.с. 23-25). Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 22 квітня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, за [PERSON] визнане право власності в порядку поділу спільного майна подружжя на ? частину квартири [ADDRESS] (а.с. 26-27). Як вбачається з довідки, виданої дільницею № 29 КП «Жилкомсервіс» за вих. № 1203 від 02.09.2014 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані 5 (п'ятеро) осіб: [PERSON] з 07.11.2001 року, [PERSON] з 07.11. 2001 року, [PERSON] з 17.09.2008 року, [PERSON] з 07.08.2012 року та [PERSON] з 02.07.2013 року (а.с. 28). Як встановлено у судовому засіданні та не заперечувалось сторонами, після придбання спірної квартири до неї переїхала проживати сім'я у складі [PERSON], [PERSON] та їх дочки [PERSON] Порядок користування квартирою після переїзду до неї родини фактично склався наступним чином: кімнату площею 15,4 кв.м займала [PERSON], кімнати площею 13,4 кв.м та 15,7 кв.м. займало подружжя [PERSON]. На час придбання квартири [ADDRESS] [PERSON] мала свою родину та проживала окремо разом зі своїм чоловіком. Після ускладнення відносин у родині та розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] порядок користування в квартирі склався наступним чином: [PERSON] займає кімнату площею 15,4 кв.м, [PERSON] займає кімнату площею 13,4 кв.м, [PERSON] займає кімнату площею 15,7 кв.м. В липні 2012 року [PERSON] запропонував позивачці зареєструватися в квартирі [ADDRESS], яка була оформлена по праву власності на нього. З 7 серпня 2012 року позивачка зареєстрована у квартирі за вказаною адресою, що підтверджується довідкою дільниці № 29 КП «Жилкомсервіс» № 1203 від 02.09.2014 року, з 2 липня 2013 року за цією ж адресою зареєстрований син позивачки [PERSON] Відповідачка [PERSON] не надавала своєї згоди на реєстрацію в квартирі [PERSON] та її сина [PERSON], [INFO], вказане рішення було прийнято одноособово співвласником [PERSON] У березні 2013 року [PERSON] переїхала мешкати до квартири [ADDRESS], але з урахуванням зайнятості усіх житлових кімнат та відмови відповідачки надати їй з сином для проживання окрему кімнату, у зв'язку з чим позивачка звернулася до [PERSON] з проханням виділити їй та сину у користування частину кімнати площею 15.7 кв.м, яку він займав, на що останній надав свою згоду. Після того, як в серпні 2014 року [PERSON] виставив з кімнати площею 15,7 кв.м речі позивачки, вона вирішила звернутися до суду з позовом про визначення порядку користування квартирою та виділення їй з сином окремої кімнати для проживання. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. В разі відсутності такої згоди спір може вирішуватися судом. [PERSON] не є співвласником квартири, у зв'язку з чим право ініціювати визначення порядку користування та володіння спільним майном у неї відсутнє. Згідно частин 1, 2, 4 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку(квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти з займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Аналогічні вимоги викладені і у ст. 405 ЦК України, відповідно якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ст. 64 ЖК України до членів сім'ї власника будинку(квартири) належать дружина власника, їх діти та батьки; членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно мешкають та зв'язані спільним побутом, які мають взаємні права та обов'язки. Згідно ч.1 ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Таким чином, наявність сімейних відносин, спільне проживання та ведення спільного господарства, а також взаємні сімейні права та обов'язки з власником є необхідними умовами для проживання з власником житла та користування належним йому житловим приміщенням. Під час судового розгляду було встановлено, що позивачка за ініціативою [PERSON] з 7 серпня 2012 року зареєстрована у квартирі за вказаною адресою, після чого з березня 2013 року з дозволу [PERSON] мешкає за вказаною адресою та займає разом з [PERSON] та сином кімнату площею 15.7 кв.м. Факт ведення спільного господарства між [PERSON] та [PERSON], а також спільне їх проживання не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Між співвласниками [PERSON] та [PERSON] порядок користування квартирою був сформований фактично, юридично не визначався, у зв'язку з чим вимога позивачки до [PERSON] про виділення їй з сином окремої кімнати та визначення порядку користування квартирою згідно запропонованого нею варіанту є необґрунтованою. Окрім того, будь-які вимоги до [PERSON] у позивачки відсутні, він не є відповідачем по справі. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Співвласник [PERSON] має право використовувати приміщення, яке він займає, для свого проживання та проживання інших осіб, в тому числі [PERSON] та [PERSON] З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позивачка не довела обставини, на які вона посилається у позовних вимогах, а тому позов задоволенню не підлягає. Враховуючи, що суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, судові витрати пов'язані з розглядом справи покладаються на позивача, отже сплачений позивачем судовий збір відповідно до ст. 88 ЦПК України відшкодуванню не підлягає. На підставі ст.ст. 10, 11, 209, 212-215, 218, 294, 296 ЦПК України, ч.1 ст. 16, ч.1 ст. 317, ч.1 ст. 319, ч. 1 ст. 321, ч. 1-3 ст. 358, 405 ЦК України, ст. 64, ч.ч. 1,2 ст.156 ЖК, суд -

Outcome: dismissed