Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

У березні місяці 2015 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON],, третя особа: Дніпропетровська міська рада, про визнання права власності на житловий будинок, в порядку спадкування за законом. В обґрунтовування позову [PERSON] зазначила, що зі своїм чоловіком, [PERSON] вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.06.1977 року. Під час перебування у шлюбі з 1979 року по 1981 рік вони побудували житловий будинок по вул.. Петрозаводська, 453-б у м. Дніпропетровську. 25.01.2006 року [PERSON] помер. Спадкоємцями першої черги за законом є позивач та відповідачі. Із заявами про прийняття спадщини до Четвертої державної нотаріальної контори звернулися [PERSON] та [PERSON], проте у видачі їм свідоцтва про право на спадщину було відмовлено у звязку з відсутністю право установлювального документа на житловий будинок. Зважаючи на викладене вище. позивач просить визнати за нею право власності на житловий будинок по вул.. Петрозаводська, 453-б у м. Дніпропетровську, в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив задовольнити. [PERSON] просив позов задовольнити. [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки судові не повідомив. Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора в судове засідання представника не направила, направленим до суду листом просила розглядати справу у його відсутність. Заслухавши думку учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 25.01.2006 року помер [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку по вул.. Петрозаводська, 453-б у м. Дніпропетровську. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом до майна померлого [PERSON] Крім позивача, спадкоємцями першої черги за законом є сини померлого: [PERSON], [PERSON]. З матеріалів спадкової справи убачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулися дружина померлого: [PERSON] та син - [PERSON] [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, спадщину після померлого [PERSON] не прийняв. В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок по вул.. Петрозаводська, 453-б у м. Дніпропетровську був збудований [PERSON] в період 1979-1980 роки, що підтверджується технічним висновком, проте за свого життя [PERSON] право власності на будинок не оформив та в 2006 році помер. З матеріалів справи також убачається, що [PERSON] відмовився від своєї частки у спадщині на користь матері, [PERSON] З технічного паспорту на житловий будинок убачається, що [PERSON] та [PERSON] були господарями житлового будинку по вул. Петрозаводська, 453-б у м. Дніпропетровську, розташованого на земельній ділянці площею 1061 кв. м, що підтверджується актом Міжміського бюро технічної інвентаризації, житловий будинок належить їм на праві спільної сумісної власності, оскільки був побудований за час перебування їх у шлюбі. Згідно ст. 1218 ЦПК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Згідно з частинами 1, 3, 5 статті 1268 ЦПК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Як розяснено у п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» , суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини ( частина пята статті 1268 ЦК ). Проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно ( стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право ( обєкт спадкування) на виникнення права власності на спадкове майно як на обєкт нерухомого майна. Відповідно до ч.4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації , передбаченої цим законом за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена у відповідності до законодавства , що діяло на час їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася такими підзаконними актами, як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства УРСР від 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 . зареєстрованого в Мінюсті 18.02.2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Так, як [PERSON] відмовився від своєї частки у спадщині на користь позивача, суд вважає, що за позивачем, [PERSON] слід визнати право власності на житловий будинок по вул. Петрозаводська, 453-б в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON]

Outcome: approved