Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

У вересні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просила стягнути з останньої на її користь борг у сумі 56 240,41 грн. та судові витрати. На підтвердження своїх вимог вказувала, що 17 січня 2018 року відповідач позичила в неї кошти в сумі 2 000 доларів США, які зобов'язувалась повернути до кінця серпня 2018 року, про що власноручно написала розписку. Однак у строк, обумовлений в розписці, кошти не повернула. Відповідач зустрічей уникає, кошти не повертає, чим порушує її права, що і стало підставою для зверення до суду з позовом. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач позовні вимоги визнала та пояснила, що підставою неповернення коштів стала смерть її матері, на поховання якої були витрачені кошти. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та співставленні, заслухавши пояснення сторін, дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Так, судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами, що 17.01.2018 року [PERSON] позичила в [PERSON] грошові кошти в сумі 2 000 доларів США строком до серпня 2018 року, про що власноручно раписала відповідну розписку (а.с. 4). Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦПК України). Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 18.09.2013 року по справі № 6-63цс13 розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, і підтверджує як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов'язковим для виконання сторонами у відповідності до ст. 629 ЦК України. В силу ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст. 539 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В силу ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Ст. 524 ЦК України встановлено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Згідно з ч. 1 та 2 ст. 533 ЦПК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В судовому засіданні з'ясовано, що відповідач дійсно позичила в позивача кошти в сумі 2 000 доларів США, які мала повернути в строк до кінця серпня 2018 року, однак не повернула, чим порушила права позивача. На підставі викладеного вище суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з позовом позивачем був сплачений судовий збір у сумі 704,80 грн. Оскільки позов задоволено в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача суму пропорційно розміру задоволених вимог, а саме в сумі 704,80 грн. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved