Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

У березні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно та про перехід прав та обов'язків набувача за договором довічного утримання, яким просила визнати за собою права та обов'язки набувача [PERSON] за договором довічного утримання, посвідченого державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Янковою І.В. 18.10.2007 року за реєстром № 5-1545, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] помер її чоловік, [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] та інше майно. Вона, у встановлений законом строк, звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після його смерті, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки померлий за життя не зареєстрував своє право власності, яке отримав на підставі договору довічного утримання, відповідно до умов якого відповідач передав у власність [PERSON] зазначену квартиру, а її чоловік зобов'язався забезпечити відчужу квача довічним доглядом. Після смерті чоловіка обов'язки за договором довічного утримання нею сумлінно виконуються та відповідач, навіть, склав на її ім'я заповіт та довіреність на право керувати та розпоряджатися усім його майном. У судове засідання позивачка не з'явилася, але надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх у повному обсязі та справу слухати без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, але від його представника до суду надійшла заява, в якій він позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував та просив справи розглянути без їхньої участі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 18 жовтня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договорі довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Янковою І.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 5-1545, відповідно до умов якого [PERSON] передає у власність, а [PERSON] приймає квартиру [ADDRESS], а [PERSON] зобов'язується довічно утримувати [PERSON], надаючи комплекс послуг згідно щомісячних замовлень, забезпечуючи його харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою та зберігаючи за ним право довічного проживання у вказаній квартирі. 11 квітня 2009 року між [PERSON] та позивачкою укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER], виданого 11 квітня 2009 року Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції. Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER], виданого 17 вересня 2014 року Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, [PERSON] помер [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. 01 жовтня 2014 року за заявою [PERSON] про прийняття спадщини за законом Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 612/2014 на майно померлого [INFO] [PERSON]. Як вбачається з постанови державного нотаріуса третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Янкової І.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03 серпня 2015 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], після померлого [INFO] [PERSON] Як вбачається з зазначеної постанови, підставою для відмови стала та обставина, що згідно спірного договору довічного утримання від 18.10.2007 року, спірна квартира не зареєстрована у відповідному органі, що передбачено ст. 182 ЦК України, ст. 3, 4, 5 п. 5 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а спадкоємицею [PERSON] не наданий належним чином зареєстрований у відповідних органах правовстановлюючий документ на спірну квартиру. Вирішуючи питання про можливість задоволення позовних вимог [PERSON], суд виходить з наступного. Згідно ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Статтею 748 ЦК України, (момент виникнення у набувача права власності на майно, передане за договором довічного утримання (догляду)) передбачено, що набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України, в редакції, яка діяла на момент укладання договору довічного утримання, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Порядок реєстрації договорів на момент укладання договору довічного утримання врегульовано «Тимчасовим порядком державної реєстрації правочинів затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 р. N 671. Відповідно до п. 1 Порядку державна реєстрація правочинів проводиться відповідно до вимог Цивільного кодексу України шляхом внесення відповідної інформації до Державного реєстру правочинів. Пунктом 5 Порядку встановлено, що договір довічного утримання (догляду), за якими передається набувачеві у власність нерухоме майно, підлягає державні реєстрації. Тобто, станом на дату укладання спірного договору довічного утримання, законодавець пов'язував набуття (виникнення) права власності на нерухоме майно за таким договором з моменту державної реєстрації правочину саме у Державному реєстрі правочинів. Згідно п. 6 Порядку державна реєстрація правочинів проводиться шляхом внесення нотаріусом запису до Реєстру одночасно з його нотаріальним посвідченням. Як вбачається з Витягу з Державного реєстру правочинів, виданого 18.10.2007 року Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою (ГС № 453630), договір довічного утримання від 18.10.2007 року було зареєстровано в Державному реєстрі правочинів, номер правочину: 2428204. Таким чином, [PERSON], набув право власності на спірну квартиру 18.10.2007 року, з моменту реєстрації договору довічного утримання у Державному реєстрі правочинів. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1220 ЦК України, передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Як вже зазначалося, після смерті [PERSON] [INFO] відкрилася спадщина, яка складається, в тому числі, з квартири [ADDRESS]. Спадкоємцем за законом після його смерті є позивач, [PERSON], яка прийняла спадщину після смерті свого чоловіка шляхом звернення до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з відповідною заявою. Судом встановлено, що у зв'язку із зміною законодавства в частині моменту набуття права власності за договором довічного утримання на нерухоме майно та відсутністю реєстрації права власності на спірне майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» позивачка позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на спірне майно у нотаріуса в порядку, передбаченому Законом «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у зв'язку з чим, її права як спадкоємця, підлягають захисту шляхом визнання їх в судовому порядку. При цьому, питання визнання права власності в порядку спадкування на нерухоме майно, що є предметом договору довічного утримання, не може розглядатися окремо від питання переходу обов'язків набувача до спадкоємців за цим договором у випадку його смерті, оскільки вони є нерозривними та законодавець пов'язує можливість такого переходу, лише за умови переходу права власності на це майно до спадкоємців. Так, відповідно до ст. 757 ЦК України, обов'язки набувача за договором довічного утримання (догляду) переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, що було передане відчужувачем. Якщо спадкоємець за заповітом відмовився від прийняття майна, що було передане відчужувачем, право власності на це майно може перейти до спадкоємця за законом. Судом встановлено, що позивачка звернулася до нотаріальної контори с заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка в строки, передбачені Законом, та вважається такою що прийняла спадщину. Протягом строку, встановленого ЦК України, від прийняття спадщини не відмовилася. А за таких обставин, в силу ст. 757 ЦК України, до неї перейшли обов'язки набувача за договором довічного утримання. У зв'язку з чим, позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved