Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

У березні 2017 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 14 вересня 2015 року на загальну суму 18 107 грн. 08 коп. Свої вимоги мотивує тим, що 14 вересня 2015 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 8 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 43.20% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач порушив умови кредитування та не виконує належним чином зобов'язання, в результаті чого станом на 15 листопада 2016 року виникла заборгованість в розмірі 18 107 грн. 08 коп., яка складається з: 7 980 грн. 06 коп. - заборгованість з тіла кредиту; 2 689 грн. 67 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6 098 грн. 92 коп. - заборгованість за пенею; 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 838 грн. 43 коп. - штраф (процентна складова). Представник позивача, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Подав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій вказав, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі з підстав вказаних в позові, зазначивши, що не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення (а. с. 50). Відповідач в судове засідання, призначене на 22 серпня 2017 року, не з'явився. Повістка про виклик в судове засідання, що була направлена на адресу вказану в позовній заяві, а саме: [ADDRESS], не була отримана відповідачем. Відповідно до інформації наданою сектором адресно-довідкової роботи УДМС України в Кіровоградській області від 22 травня 2017 року та від 26 червня 2017 року відповідач 27 грудня 2013 року вибув до м. Донецьк (а. с. 58, 61). Згідно з відповіддю головного управління державної міграційної служби України в Донецькій області від 03.07.2017 року, відсутні відомості щодо факту документування реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання [PERSON], [INFO]. Додатково повідомили, що облікові матеріали щодо реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання мешканців Донецької області, залишились на території, яка на теперішній час непідконтрольна українській владі (а. с. 63). 05 серпня 2017 року в газеті «Урядовий кур'єр» (№145 (6014)) опубліковано оголошення про виклик відповідача до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області на 22 серпня 2017 року о 08 год. 30 хв. (а. с. 75 - 76). Згідно з ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З публікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. За таких обставин, суд ухвалив провести заочний розгляд справи у відсутність сторін, постановивши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог ст. ст. 224 - 226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 14 вересня 2015 року відповідач подав банку анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку та оформлення на його ім'я платіжної картки. Своїм підписом на анкеті-заяві відповідач підтвердив факт ознайомлення з договором про надання банківських послуг до його укладення, та погодився з його умовами, а також з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Приватбанку. Також, крім анкети-заяви, відповідач особисто підписав довідку про умови кредитування, в якій зазначено, зокрема відсоткова ставка за кредитом, розмір комісії, пені та штрафів за порушення кредитних зобов'язань тощо (а. с. 9, 10, 11 - 44). Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст. 634 ЦК України. За цим договором про надання банківських послуг відповідач отримав кредит у розмірі 1 100 грн. 00 коп., який в подальшому неодноразово змінювався, востаннє 20 січня 2016 року до 8 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 43.20% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а. с. 8). Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором відповідач припинив виконувати, здійснивши останній платіж 18 травня 2016 року в сумі 13 грн. 62 коп., у зв'язку з чим станом на 15 листопада 2016 року виникла заборгованість в розмірі в розмірі 18 107 грн. 08 коп., яка складається з: 7 980 грн. 06 коп. - заборгованість з тіла кредиту; 2 689 грн. 67 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6 098 грн. 92 коп. - заборгованість за пенею; 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 838 грн. 43 коп. - штраф (процентна складова) (а. с. 7). Статтями 10, 11 та 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 статті 1050 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання він зобов'язаний сплатити неустойку. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг передбачено стягнення штрафу з позичальника при порушенні останнім строків платежів за будь-яким грошовим зобов'язанням. Окрім того, умовами договору про надання банківських послуг передбачена сплата пені у разі прострочення виконання зобов'язання. Статтею 61 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Оскільки, відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові №6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України враховується судом. Враховуючи те, що відповідач не виконав передбачені кредитним договором і законом зобов'язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом, по процентам за користування кредитом та пенею підлягають задоволенню. В той же час, оскільки позивач в судове засідання не з'явився та не висловив свою думку щодо необхідності стягнення з відповідача штрафу чи пені, та з метою недопущення подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення штрафу (фіксована частина) та штрафу (процентна складова). Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1 740,00 грн. На підставі ст. ст. 526, 530, 549, 610, 612, 629, 634, 638, 1049, 1050, 1054, 1056-1 ЦК України та

Outcome: partial