Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

У вересні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначив наступне. Позивач є власником житлового будинку [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності. Разом із ним в житловому будинку зареєстровані його син та невістка - відповідачі [PERSON] та [PERSON], які до кінця 2016 року проживали з ним у зазначеному будинку. Восени 2016 року вони зібравши всі свої речі виїхали на постійне місце проживання до Російської Федерації і вже майже два роки за вказаною адресою не проживають. Позивачу приходиться самостійно нести витрати по утриманню помешкання, доглядати його та в силу своїх можливостей оплачувати комунальні послуги, при цьому оформити субсидію він не має змоги. Збереження реєстрації за відповідачами перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися належним йому майном, у зв'язку з цим він змушений звернутись до суду із зазначеним позовом. Позивач до судового засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надавали, про причини неявки суд не інформували. Суд, у зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачами відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з'ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об'єктивно оцінивши докази, доходить наступного висновку. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та іншими нормативно - правовими актами. У відповідності до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно положень ст.ст.317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Права власника житлового будинку також визначені ст.383 ЦК України яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності позивачу [PERSON] належить житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.6-7) Відповідно до довідки про склад сім'ї, в будинку [ADDRESS] зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] (а.с.13) З акту вуличного комітету від 03 вересня 2018 року встановлено, що відповідачі за адресою реєстрації [ADDRESS] не проживають з листопада 2016 року, особисті речі в будинку відсутні (а.с.14) Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачі - [PERSON] та [PERSON] не проживають в житловому будинку за вказаною адресою з листопада 2016 року, тобто понад один рік. Згідно статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку щодо задоволення вимог позивача [PERSON], оскільки в судовому засіданні встановлено, що позивач, як власник будинку, позбавлений можливості у повній мірі використовувати своє право власності у зв'язку з тим, що за адресою зазначеного нерухомого майна зареєстровано відповідачів, які понад рік не проживають за вказаною адресою. Відтак, суд вважає за доцільне ухвалити рішення, яким визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved