Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

У березні 2017 року надійшла до суду позовна заява [PERSON] до [PERSON] (надалі Відповідач-1), [PERSON] (надалі Відповідач -2), треті особи: Служба у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, Центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Дарницького району м. Києва про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що є дідусем малолітньої [PERSON], [INFO], матір'ю якої являється його рідна донька, Відповідач -1. Батьком дитини є Відповідач -2. Вказує, що онука до листопада 2016 року проживала з відповідачами за адресою: [ADDRESS]. Втім, оскільки Відповідачі ведуть аморальний спосіб життя, зловживають спиртними напоями та доля дитини їх не турбує, позивач забрав онуку до себе на постійне проживання. На жаль, Відповідачі за час проживання дитини з позивачем належних висновків для себе не зробили, самоусунулись від виховання доньки, її не відвідують та матеріально не забезпечують. Відповідач -1 неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків. Зважаючи на викладені обставини, позивач просить позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов з викладених в ньому підстав. Відповідач -1 в судовому засіданні проти позову заперечила. Пояснила наступне. Свою доньку дуже любить незважаючи на ті обставини, що з листопада 2016 року не бачила дитину. Втім матеріально дитині не допомагає, так як не має стабільного доходу, який надав би їй таку спроможність. Зазначаючи про ставлення до дитини, на запитання суду, з приводу наявності письмових доказів про неналежне виконання Відповідачем-1 батьківських обов'язків мати дитини нічого пояснити не змогла. Вказала лише про велику любов до дитини та намір Відповідача -1 стати на шлях виправлення по виконанню батьківських обов'язків. Відповідач -2 в судовому засіданні позов визнав. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації в судовому засіданні надав до суду Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав Відповідачів. Представник третьої особи Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Дарницького району м. Києва судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі. Як зазначили представники третіх осіб в судовому засіданні Відповідачам неодноразово надавалась можливість змінити своє відношення до дитини. Втім вони цю можливість не використали. Суд, вивчивши пояснення сторін, представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе провести розгляд справи за наданими суду доказами, задовольнивши позовні вимоги виходячи з наступного. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав тільки з підстав зазначених у частині 1 цієї статті у випадках їх винної поведінки. Зокрема, однією з підстав зазначено ухилення батьків від виконання обов'язків по вихованню дітей, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя (п.2 ч. 1). Звертаючись до суду з заявленим позовом позивач вказує, що є дідусем малолітньої [PERSON], [INFO], матір'ю якої являється його рідна донька, Відповідач -1. Батьком дитини є Відповідач -2. Вказує, що онука до листопада 2016 року проживала з відповідачами за адресою: [ADDRESS]. Втім, оскільки Відповідачі ведуть аморальний спосіб життя, зловживають спиртними напоями та доля дитини їх не турбує, позивач забрав онуку до себе на постійне проживання. Відповідачі до Органу опіки та піклування Дарницького району міста Києва щодо визначення способу участі у вихованні дитини не зверталися. За результатами Висновку від 04.05.2017 встановлено, що малолітня [PERSON] народилася під час зареєстрованого шлюбу [PERSON] та [PERSON]. З листопада 2016 року батьки з дитиною не проживають, зі слів дідуся, не беруть участі у вихованні, розвитку та утриманні дитини. [PERSON] перебуває на обліку в службі у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації як дитина, яка опинилася в складних життєвих обставинах. Причиною взяття на облік є те, що батьки [PERSON] ухиляються від виконання батьківських обов'язків. Батьки малолітньої [PERSON] схильні до вживання алкогольних напоїв. Матір дитини, [PERSON], двічі було притягнуто до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов'язків. Службою у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації з батьками [PERSON] неодноразово було проведено профілактичні бесіди, однак це не дало позитивних результатів. На даний час малолітня [PERSON] разом з дідусем проживає за адресою: [ADDRESS]. При проведенні обстеження житлово-побутових умов проживання дитини за адресою: [ADDRESS] встановлено, що для [PERSON] створені умови для проживання, відпочинку та розвитку, проте в квартирі незадовільний санітарно-гігієнічний стан. З 03.04.2017 [PERSON] була зарахована на денне перебування до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей БФ «Асперн» Дарницького району міста Києва. Беручи до уваги вищезазначене, рекомендації комісії з питань захисту прав дитини (протокол від 13.04.2017 № 7), можна зробити висновок, що [PERSON] та [PERSON] свідомо ухиляються від виконання батьківських обов'язків, не намагаються забезпечити достатній життєвий рівень дитині, не турбуються про стан її здоров'я. З метою захисту майбутнього та інтересів дитини, на підставі статті 164 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] щодо малолітньої дитини [PERSON] Як пояснив представник третьої особи Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Дарницького району м. Києва під час відвідин дитини спеціалістами Центру за адресою: [ADDRESS], [PERSON] повідомив, що мати іноді телефонує до доньки, але належної батьківської уваги не приділяє. Їхати до мами [PERSON] не хоче . За час роботи із сім'єю, фахівцями Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Дарницького району з'ясовано, що [PERSON] та [PERSON] не беруть участі у вихованні та утриманні малолітньої доньки, тому представник третьої особи просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ст. 11 Закону № 2402 -111 сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього . Кожна дитина має право на проживання сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків . Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження. Відповідно до вимог ст.180 Сімейного Кодексу батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття . У відповідності до ст. 164 СК України, батьки або один з них можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено , що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей чи зловживають батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на дітей своєю аморальною, антигромадською поведінкою , а також якщо батьки є хронічними алкоголіками чи наркоманами . Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб. Які не виконують батьківських обов'язків, і способом захисту прав та інтересів дитини. Відповідно до Закону України ,,Про охорону дитинства,, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Пленум Верховного Суду України в своїй Постанові № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав п. 16 роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не створюють умов отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінюватись, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Як встановлено судом відповідачі здійснюють не належне виховання своєї доньки, матеріально не допомагають, її життям не цікавляться. Вказані обставини відповідачами визнано в судовому засіданні. Суд вважає важливими доводи Відповідача -1 про те, що вона любить свою доньку, втім не може їх врахувати виходячи з наступного. Вказані обставини спростовуються письмовими доказами, які визнано сторонами. Саме по собі почуття любові, про яку говорить мати дитини є абстрактним поняттям та не пов'язано з життєвим побутом та вихованням дитини. На превеликий жаль Відповідачі не усвідомили необхідність виконання батьківських обов'язків щодо своєї доньки, зробивши життєвий вибір не на користь дитини. Вжиті заходи не дали позитивних результатів. Зрештою, відповідальність за долю дитини взяли на себе дідусь та держава. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідачі від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини - ухиляються, нехтують батьківськими правами , не піклуються про доньку, не приймають мір для вирішення питання виконання батьківських обов'язків по її вихованню. Згідно ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Виходячи з положень ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбаченихстаттею 184 цього Кодексу. Згідно ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Як вбачається з матеріалів справи, Відповідачі мають спільну дитину, [PERSON], [INFO] (а.с. 9) Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував, що усі обов'язки щодо утримання та виховання онуки несе самостійно. Відповідачі не надають матеріальну допомогу на утримання дитини. Позивач неодноразово звертався до Відповідачів з проханням надавати кошти на утримання дитини, пояснюючи, що в нього пенсія є досить маленькою та її не вистачає на утримання дитини. З огляду на викладене, позивач просив задовольнити позовні вимоги, якими стягнути з відповідачів аліменти на утримання дитини в розмірі ? (з кожного) з усіх видів доходу відповідачів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з дати подання позову до досягнення диною повноліття. Разом з тим, виходячи з положень ст. 154 Сімейного Кодексу України судом враховано, що позивачка звернулась до суду за захистом прав її неповнолітньої дитини, що перебуває на її утриманні. Відповідно до ст. 180, 181, 182, 183 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до її повноліття. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, а також інші обставини, що мають істотне значення. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідачі відповідно до ст. 60 ЦПК України не надали доказів про спростування заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що слід стягувати з відповідачів в користь позивача (законного представника, державного закладу) аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? (з кожного) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку з дати подання позову до досягнення диною повноліття. Відповідно до ст. 79,88 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного ст.ст. 164 , 165 ,166 СК України, Закону України ,,Про охорону дитинства,,, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та

Outcome: approved