Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

У вересні 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визначення порядку володіння та користування приміщеннями квартири, посилаючись на те, що їй і її колишньому чоловіку [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS]. Вона, [PERSON], є власником ? частини вказаної квартири. Право власності на ? частину вказаної квартири вона набула на підставі договору дарування від 27 листопада 2007 року, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, реєстровий номер 399. Дарування здійснене [PERSON], який набув у власність цю квартиру на підставі Договору дарування від 1 грудня 2001 року, посвідченого [PERSON], державним нотаріусом Першої київської обласної державної нотаріальної контори, реєстровий номер 4-3944. Квартира [ADDRESS] є двокімнатною, має загальну площу 64,1 кв.м., житлову площу 30,1 кв.м. і складається з приміщення 1 коридору площею 8,8 кв.м., приміщення 2 вбиральні площею 1,2 кв.м., приміщення 3 ванної кімнати площею 2,7 кв.м., приміщення 4 кухні площею 15,1 кв.м., приміщення 6 житлової кімнати площею 12,6 кв.м., приміщення 7 житлової кімнати площею 17,5 кв.м., приміщення 8 кладової площею 1,4 кв.м., приміщення 9 котельні, обладнаної на балконі площею 4,8 кв.м.. Необхідність визначення порядку користування приміщеннями квартири виникли в зв»язку з наступними обставинами. 20 вересня 1980 року вона вступила в шлюб з [PERSON]. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 жовтня 2013 року шлюб між ними розірвано. Враховуючи їхні напружені відносини, як колишнього подружжя, їй важко здійснювати свої права власності на частину вказаної квартири без визначення порядку користування її приміщеннями. [PERSON], який був в квартирі лише наїздами, під час цих наїздів чинить їй перешкоди щодо належного користування приміщеннями квартири. Зокрема, мало місце самочинне відключення газопроводу від плити, знищення її продуктів, він також неодноразово вривався в кімнату, де вона перебувала, наносив їй побої і навіть намагався задушити її подушкою. З цього приводу вона постійно викликала міліцію. Крім того, він намагався оговорити її в зникненні певної суми грошових коштів, однак жодних доказів в міліцію так і не надав. В результаті цього вона не може протягом тривалого часу належним чином використовувати належну їй частину квартири із-за невизначеності порядку користування приміщеннями квартири. Досягнути згоди з цього питання їй з відповідачем неможливо. З урахуванням її частки у власності на квартиру, розташування приміщень вказаної квартири, а також вкрай напружених відносин з відповідачем, в її користування доцільно виділити приміщення 6-житлову кімнату житловою площею 12,6 кв.м., з якої є вихід в приміщення 9 котельні, обладнаної на балконі площею 4,8 кв.м., яку також необхідно виділити в її користування. З урахуванням частки відповідача [PERSON] в його користування доцільно виділити житлову кімнату житловою площею 17,5 кв.м.. В її спільному з [PERSON] користуванні необхідно залишити приміщення 1 коридору площею 8,8 кв.м., приміщення 2 вбиральні площею 1,2 кв.м., приміщення 3 ванної кімнати площею 2,7 кв.м., приміщення 4 кухні площею 15,1 кв.м., приміщення 8 кладової площею 1,4 кв.м.. Такий порядок користування є справедливим, оскільки в користування сторін перейдуть рівні площі приміщень. Вона, як жінка, буде убезпечена від свавільних відключень опалення в осінньо-зимовий період. Для визначення порядку володіння та користування житловими приміщеннями є всі технічні передумови. Зокрема, квартира фактично складається з двох кімнат. При виділенні у її користування меншої житлової кімнати у користуванні відповідача залишається ізольована кімната більшою житловою площею. Її намагання визначити порядок володіння та користування приміщеннями квартири за принципом справедливості не дали ніякого результату. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просила встановити наступний порядок володіння та користування приміщеннями квартири [ADDRESS], а саме в її володіння та користування виділити приміщення 6-житлову кімнату площею 12,6 кв.м., та приміщення котельні 9, обладнаної на балконі площею 4,8 кв.м., у володіння та користування [PERSON] виділити приміщення 7-житлову кімнату площею 17,5 кв.м., а в їхньому спільному користуванні залишити приміщення 1 коридор площею 8,8 кв.м., приміщення 2 вбиральню площею 1,2 кв.м., приміщення 3 ванну кімнату площею 2,7 кв.м., приміщення 4 кухню площею 15,1 кв.м., приміщення 8 кладову площею 1,4 кв.м.. В послідуючому у грудні 2015 року позивач [PERSON] подала суду заяву в порядку вимог ст. 31 ЦПК України, в якій просила встановити наступний порядок володіння та користування приміщеннями квартири [ADDRESS], в її, [PERSON], володіння та користування виділити приміщення 6-житлову кімнату площею 12,6 кв.м., у володіння та користування [PERSON] виділити приміщення 7-житлову кімнату площею 17,5 кв.м., в їхньому спільному користуванні залишити приміщення 1 коридор площею 8,8 кв.м., приміщення 2 вбиральню площею 1,2 кв.м., приміщення 3 ванну кімнату площею 2,7 кв.м., приміщення 4 кухню площею 15,1 кв.м., приміщення 8 кладову площею 1,4 кв.м., та приміщення 9 котельню, обладнану на балконі, площею 4,8 кв.м.. У судовому засіданні позивач [PERSON] і представник позивача позов підтримали і просили його задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] і представник відповідача позов не визнали і заперечували проти його задоволення. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно вимог ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до вимог ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб»єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи. Згідно вимог ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Судом встановлено, що позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] з 20 вересня 1980 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 жовтня 2013 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу позов задоволено і розірвано шлюб, укладений 20 вересня 1980 року між [PERSON] і [PERSON], зареєстрований Виконавчим комітетом Бондарівської сільської ради Овруцького району Житомирської області-актовий запис № 19. За Договором дарування квартири від 01 грудня 2001 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняв у дар квартиру під № 1 в будинку під № 7 по вул. Молодіжна, що знаходиться в с. Дмитрівка, Києво-Святошинського району, Київської області. Вказана квартира складається з двох жилих кімнат житловою площею 30,1 кв.м., загальною площею 57,8 кв.м.. 27 листопада 2007 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений Договір дарування частки квартири, відповідно до умов п. 1. якого за цим Договором дарувальник передає у власність обдаровуваному безоплатно ? частку квартири [ADDRESS], що знаходиться в с. Дмитрівка, Києво-Святошинського району. Київської області. Відповідно до умов п. 2 вказаного Договору дарування частки квартири зазначена в п. 1 цього договору квартира загальною площею 64.1 кв.м. складається з двох житлових кімнат, житловою площею 30,1 кв.м.. Збільшена загальна площа на 6,3 кв.м. на підставі рішення виконкому Дмитрівської сільської ради від 26 квітня 2007 року за № 92. Згідно складеного 08 липня 2015 року Акту обстеження житлово-побутових умов проживання депутата Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 08 липня 2015 року було проведено обстеження житлово-побутових умов проживання в [INFO], де дійсно зареєстровані [PERSON] і [PERSON], та засвідчено факт, що на газовій плиті відсутні всі конфорки, решітки, в міксері відсутня колба, в електричному чайнику відсутній шнур, в пральній машині відсутня ємність для прального порошку. Відповідно до складеного Акту депутата Дмитрівської сільської ради від 07 жовтня 2015 року було встановлено, що доступу до газового опалювального котла немає; кімната, через яку можна зайти на лоджію, де знаходиться газовий котел, замкнена. [PERSON], який мешкає в цій кімнаті, проживає за вищевказаною адресою непостійно, навідується один раз на три-чотири тижні. [PERSON] проживає за даною адресою постійно, що і підтверджують сусіди. Як встановлено судом, між сторонами по справі [PERSON] і [PERSON] існують неприязні стосунки, що підтверджується також висновками перевірок по заяві [PERSON] Києво-Святошинським РВ ГУ МВС України в Київській області від 25 липня 2015 року, 21 червня 2015 року, 12 листопада 2014 року. В поданій позовній заяві позивач [PERSON] просила встановити наступний порядок володіння та користування приміщеннями квартири [ADDRESS], а саме в її, [PERSON], володіння та користування виділити приміщення 6-житлову кімнату площею 12,6 кв.м., у володіння та користування [PERSON] виділити приміщення 7-житлову кімнату площею 17,5 кв.м., в їхньому спільному користуванні залишити приміщення 1 коридор площею 8,8 кв.м., приміщення 2 вбиральню площею 1,2 кв.м., приміщення 3 ванну кімнату площею 2,7 кв.м., приміщення 4 кухню площею 15,1 кв.м., приміщення 8 кладову площею 1,4 кв.м., та приміщення 9 котельню, обладнану на балконі, площею 4,8 кв.м.. Однак, як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін у справі, між [PERSON] і [PERSON] був встановлений і склався порядок користування жилими приміщеннями у вказаній квартирі, а саме позивач [PERSON] володіє і користується жилою кімнатою площею 17, 5 кв.м., а відповідач [PERSON] володіє і користується жилою кімнатою площею 12,6 кв.м., що є за розміром меншою, ніж та кімната, в якій проживає позивач [PERSON]. Інші приміщення в квартирі знаходяться у спільному користуванні сторін. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що їй потрібна менша кімната площею 12, 6 кв.м., яку вона просила суд виділити у володіння і користування, оскільки з неї є вихід на балкон, в якому обладнано котельню, що є приміщенням 9, в користуванні якою чинить їй перешкоди відповідач [PERSON], а іншого входу до даної котельні в квартирі немає. Однак, в судовому засіданні під час розгляду справи позивач [PERSON] підтвердила, що вона має доступ до котельні 9, обладнаної на балконі, через прохід кухнею-приміщення 4 площею 15,1 кв.м., і тому на даний час в неї не існує перешкод до доступу до котельні, що знаходиться на балконі. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову, оскільки між позивачем і відповідачем встановлено порядок користування жилими кімнатами в квартирі і іншими приміщеннями в квартирі, що є у їхньому спільному користуванні. Жилою кімнатою площею 12,6 кв.м. користується відповідач [PERSON] і проживає в ній, а кімнатою площею 17,5 кв.м. користується і проживає в ній позивач [PERSON]. Доказів, які б свідчили про необхідність зміни володіння і користування жилими кімнатами між мешканцями квартири, позивачем [PERSON] суду не надано. Доводи, на які посилається в судовому засіданні позивач [PERSON] про необхідність визначення судом порядку володіння і користування приміщеннями квартири [ADDRESS], та виділення в її володіння і користування житлову кімнату площею 12, 6 кв.м., а відповідачу [PERSON], відповідно 17,5 кв.м., суд вважає необгрунтованими, та такими, що не підтверджені ніякими належними та допустимими доказами в необхідності встановлення такого порядку користування приміщеннями квартири, про що просила позивач у справі [PERSON]. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України при здійсненні правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно ж до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] не надала суду достатніх, належних та допустимих доказів, які б підтверджували заявлені позовні вимоги про визначення порядку володіння та користування приміщеннями квартири, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed