Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

У березні 2015 р. позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом в якому просила зняти арешт накладений відповідно до листа 046-75 від 21.01.1998 р. УКБ КМДА на приватний будинок за адресою: [ADDRESS], який зареєстрований 25.10.2004 р. за № 1407754, посилаючись на ті підстави, що 27.12.2002 р. позивачкою було придбано земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] за цільовим призначенням на будівництво, експлуатація та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, проте 02.03.2015 р. [PERSON] отримала інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно згідно якої за № 1407754 за у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за вищезазначеною адресою накладено арешт на підставі листа №046-75 від 21.01.1998 р. Київської міською державною адміністрацією УКБ, однак як зазначає позивачка, що дана земельна ділянки була придбана без будівельних споруд, що згідно постанови від 13.06.2007 р. згідно архітектурно-планувального завдання ГУ містобудування та архітектури та акту обстеження земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], вільна від забудови. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а також на порушення права позивача як власника нерухомого майна. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день і час розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується звіротніми повідомленнями та повісткою суду з відміткою про вручення (а.с.28-31, 35, 40, 44), заперечень проти позову суду не надали, про поважність причин неявки суд не повідомили. Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів згідно частини 4 ст.169 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 27.12.2002 р. [PERSON] було придбано земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], за цільовим призначеним будівництво, експлуатація та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, право власності на яку зареєстровано в установленому законом порядку та отримано Державний акт на право власності земельної ділянки з відповідним штампом про державну реєстрацію (а.с.6-12). 02.03.2015 р. позивачка отримала інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме, згідно якої дізналася, що на майно згідно запису № 1407754 у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на будинок [ADDRESS] у м. Києві накладено арешт на підставі листа № 046-75 від 21.01.1998 р Київської міською державною адміністрацією УКБ (а.с.9). Також встановлено, що постановою Святошинського районного суду м. Києва від 13.06.2007 р. земельна ділянка по [ADDRESS] у м. Києві згідно архітектурно-планувального завдання Головного управління містобудування та архітектури та акту обстеження ділянки проектування вільна від забудови, а також встановлено, що за приватний будинок [ADDRESS], у м. Києві у 1989 р. відселено під забудову житлового масиву Біличі. 16 мікрорайон, а колишнім власником були [PERSON] та [PERSON] надані квартири та сплачено компенсацію (а.с.11). Згідно ч. 1 ст. 509 зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги у повному обсязі, що задовольняється в момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих про строчкою виконання (а у випадках передбачених законом чи договором - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). У відповідності до частин 1, 2 ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст.15 ЦК України визначає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У даному випадку порушено право [PERSON] як власника нерухомого майна, що перешкоджає здійснення нею права користування та розпоряджання земельною ділянкою. У відповідності до частини 2 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, суд приходить до висновку про доведеність порушення прав позивача як власника нерухомого майна, а відповідно доведеність позовних вимог і необхіджність їх задоволення.

Outcome: approved