Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

У березні 2013 року Публічне акціонерне товариство «МЕГАБАНК» в особі Полтавського ЦРВ ПАТ «МЕГАБАНК» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Сектору ГІРФО Ленінського РВ ПМУ у Полтавській області, за участю третіх осіб на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Ленінський ВДВС Полтавського МУЮ, Відділ опіки і піклування Ленінської районної у м. Полтаві ради про усунення перешкод у користуванні майном, виселення, вселення та зняття з реєстраційного обліку, в якій просили виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з будинку, що розташований у [ADDRESS], зобов'язавши Сектор ГІРФО Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області зняти відповідачів з реєстрації за адресою: [ADDRESS] та стягнути судовий збір в солідарному порядку у розмірі 114,70 грн.. Ухвалою суду від 21 жовтня 2013 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача - Управління Державної міграційної служби в Полтавській області та виключено з кола співвідповідачів - Сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області. 27 листопада 2013 року представником ПАТ «МЕГАБАНК» за довіреністю В.О. Охріменко подано до суду заяву про уточнення назви позовної заяви, в якій остання уточнила назву позовної заяви «про виселення та зняття з реєстраційного обліку». Згідно ухвали суду від 18 грудня 2013 року до участі у справі залучено в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради. В судовому засіданні представник позивача ПАТ «МЕГАБАНК» - Охріменко В.О. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] за нотаріально посвідченою довіреністю - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі в зв'язку з його необгрунтованістю. В судовому засіданні представники третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Відділу опіки і піклування Ленінської районної у м. Полтави ради - Соц Н.О. та Ленінського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції - Куценко Н.Є. проти задоволення позовних вимог заперечували, посилаючись на порушення при задоволенні позовних вимог прав неповнолітньої дитини. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча завчасно та належним чином були повідомлені про день та час слухання справи, про що маються розписки про передання судових повісток на їх ім'я через представника відповідача [PERSON] за нотаріально посвідченою довіреністю - [PERSON]. В судове засідання представник відповідача Управління Державної міграційної служби в Полтавській області не з'явився, але на адресу суду надали заяву, в якій прохали проводити судовий розгляд справи у відсутність їх представника, при вирішенні даного спору по суті покладаються на розсуд суду. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради в судове засідання не з'явився, але надали суду заяву, в якій прохали проводити судовий розгляд у відсутність їх представника, при вирішення даного спору покладаються на розсуд суду. Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали даної справи, вважає, що позов Публічного акціонерного товариства «МЕГАБАНК» в особі Полтавського ЦРВ ПАТ «МЕГАБАНК» про виселення та зняття з реєстраційного обліку таким, що не підлягає до задоволення, за наступних обставин. Статтею 11 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що 29 березня 2007 року між ВАТ «МЕГАБАНК», правонаступником якого є ПАТ «МЕГАБАНК», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 61/2007 від 29 березня 2007 року, відповідно до якого останньому було надано кредит у сумі 130 000,00 доларів США на споживчі цілі на строк з 29 березня 2007 року по 29 березня 2017 року зі сплатою 13 % річних, в подальшому були укладені додаткові угоди до кредитного договору, якими було збільшено розмір кредиту до 230 000,00 доларів США, а відсоткову ставку збільшено до 13,8% річних. Поряд з цим, судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним вище кредитним договором 29 березня 2007 року між ВАТ «МЕГАБАНК», правонаступником якого є ПАТ «МЕГАБАНК», та [PERSON] було укладено іпотечний договір № 61/2007-з, посвідчений Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] за № 2580 ( т.1 а.с.9-11). Як вбачається з даного договору іпотеки, а саме п. 1.2 іпотечного договору, предметом іпотеки є житловий будинок за адресою [ADDRESS], реєстраційний номер майна у реєстрі прав власності на нерухоме майно 5490672, що належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору дарування від 25 лютого 2002 року ( т.1 а.с.9-11, 37). Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Законом України «Про іпотеку» визначено поняття іпотеки, де іпотека розуміється, як вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. З аналізу даних правовідносин, вбачається, що право застави по своїй природі забезпечує не тільки виконання основного зобов'язання, а й визначає можливі способи здійснення іпотекодержателем захисту його прав та інтересів в основному зобов'язанні. В судовому засіданні представником позивача вказано, що у зв'язку з порушенням відповідачем [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, ПАТ «Мегабанк» змушене було звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Так, згідно заочного рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 18 вересня 2009 року позовні вимоги ПАТ «МЕГАБАНК» задоволено в повному обсязі та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «МЕГАБАНК» заборгованість за кредитним договором - 221 419,61 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 1 687 217,43 грн., судові витрати у розмірі 1950,00 грн.. Даним рішенням позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «МЕГАБАНК» до [PERSON] про дострокове розірвання кредитного договору також задоволено. Розірвано кредитний договір № 61/2007 від 29 березня 2007 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та [PERSON]. Вказане рішення суду набрало законної сили 11 жовтня 2009 року та у встановлено законом порядку не оскаржене ( т.1 а.с.7). Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 14 ЦПК). Судом встановлено той факт, що відповідачем [PERSON] не виконані взяті на себе зобов'язання згідно кредитного договору, який відповідно до рішення суду від 18 вересня 2009 року визнаний припиненим та стягнуто з боржника суму заборгованості у розмірі 1687217,43 грн.. Вказане рішення суду набрало законної сили та відповідно є обов'язковим до виконання. Наведені обставини та факти не заперечувались сторонами по справі. В судовому засіданні представником позивача вказано, що на підставі вказаного рішення суду 07 травня 2010 року Ленінським районним судом м. Полтави були видані виконавчі листи, які були пред'явлені для примусового виконання до Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ. З приводу вказаних вище виконавчих листів 12 серпня 2011 року державним виконавцем Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ було відкрито виконавче провадження. Вказане підтверджується матеріалами справи, а саме: дійсно 12 серпня 2011 року державним виконавцем Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-1459, виданого 07 травня 2010 року Ленінським районним судом м. Полтави, про стягнення боргу з [PERSON] у сумі 1687217,43 грн. ( т.1 а.с. 8,11). Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у відповідності до положень ст. ст. 19, 25 Закону України «Про виконавче провадження» 12 серпня 2011 року державним виконавцем з метою забезпечення виконання рішення суду в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень зареєстровано заборону на відчуження рухомого та нерухомого майна. Поряд з цим, 31 жовтня 2011 року державним виконавцем було проведено опис майна боржника, а саме житлового будинку, житловою площею 180,4 кв.м., загальною площею 440,6 кв.м., з надвірними будівлями, спорудами та земельною ділянкою площею 1017 кв.м. (т.2 а.с.26-28). В судовому засіданні держаним виконавцем Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ Куценко Н.Є. вказано, що в рамках виконавчого провадження ВП 28131218 від 07 травня 2010 року та 31 жовтня 2011 року державним виконавцем була винесена постанова про призначення експерта, суб'єкта господарювання, для участі у виконавчому провадженні. Згідно звіту оцінки майна від 04 листопада 2011 року, сума вартості згідно висновку експерта визначена 2 329 200,00 грн., не включаючи податок на додану вартість, але з даним висновком експерта сторона виконавчого провадження стягувач -ПАТ «МЕГАБАНК» не погодився. Тому, зважаючи на вказані обставини, як було зазначено в судовому засіданні держаним виконавцем, 15 грудня 2011 року на підставі п.4 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» було призначено рецензування звіту оцінки майна. Згідно повторного звіту оцінки майна, вартість житлового будинку, що розташований у [ADDRESS], складає 1 887 233,33 грн., без ПДВ. Крім того, державним виконавцем вказано, що згідно відповіді Управління Держкомзему від 17 квітня 2012 року про наявність зареєстрованої земельної ділянки, надано інформацію про те, що у власності відповідача мається зареєстрована земельна ділянка за кадастровим номером 5320136700:12:001 площею 1012,62 м.кв., серії І-ПЛ 008519. Поряд з цим, державним виконавцем вказано, що в ході вжитих заходів було встановлено, що право на проживання в житловому будинку [ADDRESS], має неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], відповідно до довідки № 1652 КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради. Оскільки для подальшої реалізації заставленого майна необхідний був дозвіл органів опіки та піклування тому, державний виконавець у відповідності до п. 4.5.9 Інструкції з організації примусового виконання рішень у разі передачі на реалізацію арештованого майна, змушений був звернутися з запитом до органів опіки і піклування виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтави ради. Судом встановлено, що згідно рішення від 24 липня 2012 року Ленінської районної у м. Полтаві ради відмовлено Ленінському відділу державної виконавчої служби Полтавського МУЮ в наданні дозволу на реалізацію іпотечного майна, що розташоване за адресою у [ADDRESS], право користування яким має малолітній [PERSON], [INFO] ( т.2 а.с.53). Зважаючи на вказані обставини і факти, та у відповідності до пункту 4.5.9 Інструкції з організації примусового виконання рішень, якою визначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке мають неповнолітні, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону, якщо такий дозвіл не надано, державний виконавець звертається до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Згідно ухвали Ленінського районної суду м. Полтави в задоволенні подання Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ про встановлення чи зміну способу і порядку виконання судового рішення - відмовлено. Тому, зважаючи на вказані обставини, як зазначено в судовому засіданні державним виконавцем 05 квітня 2013 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. Слід зазначити, що встановлені судом правовідносини регулюються ч.2 ст. 16 ЦК України де визначені способи захисту судом цивільних прав та інтересів, так і норми параграфа 6 гл. 49 ЦК «Про заставу», та законів від 02 жовтня 1992 року «Про заставу та від 05 червня 2003 року «Про іпотеку», якими встановлено особливості звернення стягнення на предмет іпотеки/застави та задоволення за рахунок його вартості вимог іпотеко- чи заставодержателя. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», суд у своєму рішення може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки: шляхом проведення прилюдних торгів, або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку» При цьому, відсутність у вказаному вище законі чіткої процедури виселення мешканців при зверненні стягнення на предмет іпотеки викликає труднощі при вирішенні судами вимог іпотекодержателів про виселення мешканців. Зокрема, спірним є питання щодо застосування ч.2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в контексті вимог ст. 40 даного закону та ч.3 ст. 109 Житлового кодексу України. Так, частиною 4 статті 9 Житлового кодексу України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців. Разом з тим, частиною 1 статті 40 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Судом встановлено, що при укладенні іпотечного договору [PERSON] було надано довідку № 783 про склад сім'ї від 15.03.2007 року, видану ГЖЕД №8, в якій вказано, що за адресою [ADDRESS] зареєстрована одна особа - [PERSON] ( т.1 а.с.171). В судовому засіданні представником позивача наголошено на тому, що в ході примусового виконання судового рішення від 18 вересня 2009 року стало відомо, що станом на 24 травня 2012 року за адресою предмета іпотеки зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON],[INFO], [PERSON], [INFO]. Таким чином, як зауважила в судовому засіданні представник позивача Охріменко В.О., що у відповідності до п. 3.1.10 іпотечного договору, [PERSON] було взято на себе зобов'язання протягом дії кредитного договору з 29 березня 2007 року до 29 березня 2017 року нікого не реєструвати за місцем знаходження предмета іпотеки, які були ним порушені. Поряд з цим, як доказ порушення позивачем зобов'язання вказала, що [PERSON], 1972 рокународження, була зареєстрована за адресою предмета іпотеки 30 травня 2007 року, про що свідчить відмітка про реєстрацію в паспорті громадянина України останньої. Судом встановлено, що відповідно до довідки № 1652 від 24 травня 2012 року, виданої Житлово - комунальним господарством № 2 Полтавської міської ради, за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (т.2 а.с.54). Крім того, з паспорта громадянина України [PERSON], а саме відмітки про реєстрацію останньої, вбачається, що 30 травня 2007 року остання зареєстрована у [ADDRESS] ( т.2 с. 75). Більше того, судом встановлено та сторонами не заперечувалось того факту, що кредитний договір №61/2007 від 29 березня 2007 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством «Мегабанк» та [PERSON] розірваний відповідно до рішення суду від 18 вересня 2009 року, яке набрало законної сили. Поряд з цим, згідно іпотечного договору взяті відповідачем [PERSON] зобов'язання згідно даного договору діяли протягом дії кредитного договору з 29 березня 2007 року до 29 березня 2017 року, який на теперішній час згідно заочного рішення суду від 18 вересня 2009 року за вимогою безпосередньо Публічного акціонерного товариства «МЕГАБАНК» визнаний припиненим. Таким чином, наведені вище обставини та факти свідчать про те, що доводи представника позивача в судовому засіданні є суперечливими по своїй природі, оскільки останньою доводяться обставини та факти щодо правовідносин, які визнані у встановленому законом порядку припиненими. Поряд з цим, судом встановлено, що підставою для повернення виконавчого листа № 2-1459 від 07 травня 2010 року, виданого Ленінським районним судом м. Полтави, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «МЕГАБАНК» заборгованості по кредитному договору в сумі 1687217,43 грн. стало рішення Виконавчого комітету Ленінської районної ради м. Полтави № 263 від 24 липня 2012 року про відмову в наданні дозволу на реалізацію іпотечного майна, що розташоване у [ADDRESS], в інтересах неповнолітнього [PERSON], [INFO] (т.2 а.с.53). Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.ХІ.1950) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Законом України «Про охорону дитинства», а саме статтею 11 визначено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Поряд з цим, статтею 18 даного Закону визначено, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки і піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що рішення Виконавчого комітету Ленінської районної ради м. Полтави № 263 від 24 липня 2012 року про відмову в наданні дозволу на реалізацію іпотечного майна, що розташоване у [ADDRESS], в інтересах неповнолітнього [PERSON], [INFO], у встановленому законом порядку не оскаржено до теперішнього часу ніким з сторін даних правовідносин. Суд не приймає до уваги доводи представника позивача ПАТ «МЕГАБАНК» щодо порушення відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов'язань за іпотечним договором щодо безпосередньої реєстрації неповнолітнього за адресою іпотечного майна та відноситься до них критично. Оскільки, належних та допустимих доказів щодо фальшивості довідки № 783 від 15 березня 2007 року, виданої Госпрозрахунково житлово-експлуатаційної організації №8, яка була надана на час укладення іпотечного договору та наявності умислу саме з боку [PERSON] щодо зазначення в ній недостовірних даних позивачем суду не надано. Слід зазначити, що у відповідності до листа Приватного підприємства Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» № 6664 від 06.06.2012 року, вбачається, що за даними реєстрових книг Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» за гр. [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] ( т.2 а.с.44). Зважаючи на вказані обставини та факти вбачається, що інше житло у відповідачів по справі відсутнє. Так, судом встановлено, що на даний час на виконанні у Ленінському відділі державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції перебуває виконавчий лист № 2-1459 від 07 травня 2010 року , виданий Ленінським районним судом м. Полтави про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «МЕГАБАНК» заборгованості за кредитним договором в сумі 1 687217,43 грн., який було повторно пред'явлено ПАТ «МЕГАБАНК» до виконання. З копії виконавчого провадження, яке мається в матеріалах справи та пояснень представника третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Ленінського ВДВС Полтавського МУЮ, вбачається, що 22 липня 2013 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та з метою забезпечення виконання рішення суду державним виконавцем в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень зареєстровано заборону на відчуження рухомого та нерухомого майна. Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, 22 липня 2013 року державним виконавцем направлені запити до реєструючих установ. Так, 16 жовтня 2013 року державним виконавцем направлено запит до реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції Полтавської області про надання інформації стосовно зареєстрованого права власності на обтяження відносно [PERSON]. 22 грудня 2013 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою боржника з метою опису та арешту нерухомого майна. Актом опису й арешту майна від 24 грудня 2013 року описано майно боржника, а саме житловий будинок, житловою площею 180,4 кв.м., загальною площею 440,6 кв.м., з надвірними будівлями, спорудами та земельною ділянкою площею 1017 кв. Таким чином, судом встановлено, що на час розгляду справи в матеріалах виконавчого провадження відсутня заява про реалізацію предмета іпотеки та відсутні будь-які допустимі докази того, що вказане майно, а саме житловий будинок [ADDRESS], виставлений на продаж та відповідно проведена оцінка даного нерухомого майна в рамках зазначеного виконавчого провадження. Законодавцем визначений чіткий порядок регулювання даних правовідносин. Так, відповідно до положень статей 33,35 Закону України «Про іпотеку», згідно з якими у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцяти денний строк. У такому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Недотримання зазначених правил є перешкодою для звернення на предмет іпотеки, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання відповідно до ч.2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». У частинах 2 та 3 статті 40 Закону України «Про іпотеку» законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Поряд з цим аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщення, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено частиною 3 статті 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Таким чином, у відповідності до вимог Закону України «Про іпотеку», а саме статтей 33,35 ПАТ «МЕГАБАНК» повинен був направити вимогу про усунення порушень з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки. Поряд з цим, діяючими нормами закону визначено, що у разі порушення основного зобов'язання передбачає виселення мешканців в судовому порядку як під час задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, так і в подальшому, але з дотриманням обов'язкової процедури письмове попередження про звільнення житлового приміщення протягом одного місяця. Вказане свідчить, що повідомлення направлені 14 вересня 2012 року, ПАТ «МЕГАБАНК» на адресу відповідачів про добровільне виселення без проведення звернення стягнення на предмет іпотеки останніх є такими, що не узгоджуються з вказаними нормами Закону «Про іпотеку» та юридично неспроможними. Так, законодавцем визначено чітко, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотеко держателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк. Поряд з цим, законодавцем роз'яснено, що оскільки на час ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні виконання імперативно-диспозитивних приписів, встановлених ч.2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК України, щодо примусового виселення за рішення суду мешканців із житлового будинку або житлового приміщення, на які здійснюється звернення як на предмет іпотеки, то такі позовні вимоги на цій стадії не можуть бути задоволені, оскільки на цей момент відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотеко держателя або нового власника щодо звільнення таких житлових приміщень їх мешканцями в розумінні вимог ст. 3 ЦПК України щодо права особи для звернення до суду за захистом. Наведені вище обставини, факти та норми чинного законодавства, що регулюють дані правовідносини свідчать про те, що вимоги ПАТ «МЕГАБАНК» про виселення та зняття з реєстраційного обліку відповідачів є передчасними та такими, що не відповідають визначеній процедурі врегулювання даних правовідносин визначеної нормами Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України. Статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, вказане свідчить про те, що у позивача ПАТ «МЕГАБАНК» відсутнє право для звернення до суду за захистом порушених прав та інтересів в рамках ст. 3 ЦПК України. На підставі проведеного системного аналізу матеріалів даної справи, пояснень учасників процесу, їх відповідності матеріалам та узгодженості між собою і іншими доказами по справі, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «МЕГАБАНК» в особі Полтавського ЦРВ ПАТ «МЕГАБАНК» є необґрунтованим та недоведеним. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed