Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

У березні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом, який уточнила у квітні 2017 року, до відповідача про розірвання шлюбу. У своїй позовній заяві позивач посилалася на те, що шлюб між нею та відповідачем було зареєстровано 06.07.2013 року Індустріальним відділом державної реєстрації цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів 06.07.2013 року зроблено відповідний актовий запис за № 393. Від шлюбу вони мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO] року. Сімейне життя з відповідачем не склалось, сторони втратили один до одного почуття любові та поваги, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин спільно господарство не ведуть. Позивач, з урахуванням уточненого позову, просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем зареєстрований 06.07.2013 року Індустріальним відділом державної реєстрації цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів 06.07.2013 року зроблено відповідний актовий запис за № 393, стягнути з відповідача судові витрати по справі. Ухвалою суду від 20.04.2017 року сторонам було надано строк на примирення три місяці. Ухвалою суду від 27.06.2017 року провадження по справі було відновлено. Позивач у судовому засіданні пояснила, що з березня 2017 року вони з відповідачем проживають окремо, спільно господарство не ведуть, шлюбні стосунки підтримують. Спір щодо проживання дитини відсутній. Майнового спору немає. Відповідач зловживає спиртними напоями, застосовує до неї фізичне насильство, через що вона змушена звертатись до поліції. Після відновлення провадження по справі позивач у судове засідання не з'явилася, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання з'явився, в задоволені позову просив відмовити, заперечував проти розірвання шлюбу. Після відновлення провадження по справі відповідач у судове засідання не з'явилася, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти розірвання шлюбу не заперечує. У відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось і журнал судового засідання не вівся. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно ч. 1 ст. 13 СК України частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Статтями 51 Конституції України та 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року) - кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ч. 6 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Відповідно до ч. 1 ст. 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється в наслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього кодексу. З матеріалів справи судом встановлено, шлюб між позивачем та відповідачем було зареєстровано 06.07.2013 року Індустріальним відділом державної реєстрації цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів 06.07.2013 року зроблено відповідний актовий запис за № 393. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - доньку [PERSON], [INFO] року, яка є повнолітнім. Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Сімейне життя позивача з відповідачем не склалось, сторони втратили один до одного почуття любові та поваги. Сторони не ведуть спільне господарство, проживають окремо з березня 2017 року. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Надання сторонам строку для примирення не дало бажаних результатів, оскільки після відновлення провадження по справі позивач та відповідач виявили бажання розірвати укладений між ними шлюб. Майновий спір між сторонами відсутній. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Спір щодо місця проживання дитини між сторонами відсутній. Дитина залишається проживати з відповідачем (матір'ю). Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, їх сім'я розпалася остаточно та відновлена бути не може, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved