Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про стягнення вартості майна. Стислий виклад обставин та зміст позовних вимог. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що із відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірваний за рішенням суду від 24 квітня 2013 року. За час шлюбу подружжям придбано майно, яке за рішенням суду від 06.06.2016 року поділено між сторонами. Також, вказаним рішенням визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частку будівельних матеріалів, обладнання та конструктивних елементів, з яких складається об`єкт незавершеного будівництва, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,0917 га, кадастровий номер 3221286801:01039:0031 по [ADDRESS] . Право власності на іншу Ѕ частку вказаних будівельних матеріалів, обладнання та конструктивних елементів, визнано за відповідачем. Проте, 18 січня 2017 року відповідач без відома та згоди позивача, не сплативши останній вартості за належну їй Ѕ частку вказаного майна, присвоїв будинок, ввів його в експлуатацію та зареєстрував на своє ім`я право власності на ввесь будинок. За таких обставин, позивач просить стягнути із відповідача на свою користь 132 385,50 грн. на відшкодування вартості Ѕ частки будівельних матеріалів, обладнання та конструктивних елементів, з яких складається об`єкт незавершеного будівництва, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,0917 га, кадастровий номер 3221286801:01039:0031 по [ADDRESS] . Позиція відповідача щодо заявленим позовних вимог. 22 квітня 2020 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, де останній заперечує проти позовних вимог у повному обсязі посилаючись на те, що після набрання рішенням законної сили, яким поділено спільне із позивачем майно, він запропонував [PERSON] вивезти із земельної ділянки усі будівельні матеріали та обладнання. Позивач вивезла такі будівельні матеріали, залишивши на земельній ділянці лише каркас будівлі. З того часу позивач жодного разу не висловлювала своїх претензій з даного приводу. Крім того, позивач звертається із позовними вимогами після спливу строків позовної давності, оскільки перебіг строку позовної давності розпочався із дати ухвалення судового рішення, тобто з 06.06.2016 р. З підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог та застосувати до них наслідки спливу позовної давності. 05 травня 2020 року позивач подала відповідь на відзив де зазначає, що нею не пропущені строки для звернення із даним позовом, оскільки про порушення своїх прав вона дізналася з 09.01.2020 р. з інформаційної довідки № 195785430 від 09.01.2020 р. з Державного реєстру нерухомого майна. Твердження відповідача про вивезення будівельних матеріалів та обладнання не відповідають дійсності, у зв`язку із тим, що вказані матеріали та обладнання були неподільні, їх неможливо вивезти, оскільки це фактично був збудований та готовий до експлуатації будинок. 08 травня 2020 року відповідач [PERSON] подав заперечення на відповідь [PERSON] , де вказує на те, що право позивача на будівельні матеріали виникло у день ухвалення рішення , тобто 06.06.2016 р. Лише восени 2016 року відповідач почав оформляти документи для проведення будівельних робіт та введення будинку в експлуатацію. До січня 2017 року [PERSON] інтенсивно здійснював будівництво, оскільки потребував місця проживання, 16.01.2017 р. ввів будинок в експлуатацію, а вже 18.01.2017 р. зареєстрував право власності на готовий будинок. Впродовж будівництва, позивач проживала поруч по сусідству і бачила хід будівництва, лише після цього звернулася із даними вимогами. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду не відомі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позовних вимог заперечила та просила у їх задоволенні відмовити. Фактичні обставини справи, що встановлені судом. У провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 06 червня 2016 року вищевказане рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2015 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя задоволено частково. Даним рішенням вирішено вимоги про поділ майна сторін, у тому числі вирішено: визнати за [PERSON] право власності Ѕ частку будівельних матеріалів, обладнання та конструктив елементів, з яких складається об`єкт незавершеного будівництва, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,0917 га, кадастровий номер 3221286801:01039:0031 по [ADDRESS] , вартістю 132 385,50 грн. (а.с. 4-8). Також, вищевказаним рішенням встановлено, що вартість самочинного будівництва на земельній ділянці площею 0,0917 га по [ADDRESS] становить 264 771 грн. 16 серпня 2017 року Департаментом ДАБІ у Київській області затверджено Декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта. Інформацією про об`єкт зазначено: будівництво житлового будинку, господарських будівель і господарських споруд, адреса: [ADDRESS] (а.с. 53-54). Зі змісту «Інформаційної довідки № 195785430 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ….», сформованої 09.01.2020 року, вбачається, що 18 січня 2017 року за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок загальною площею 47,5 кв.м., житловою - 12,1 кв.м., який розташований на земельній ділянці площею 0,917 га з кадастровим номером 3221286801:01:039:0031, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 77-78). На підставі заяви [PERSON] рішенням виконавчого комітету Пухівської сільської ради Броварського району Київської області присвоєно поштову адресу земельній ділянці [PERSON] для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер 3221286801:01:039:0031) (а.с. 31). Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини. Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2. 4 та 5 вищевказаної статті передбачено, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Як передбачено ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. У відповідність до вимоги 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Отже, судом встановлено, що відповідач самостійно, не отримавши згоди позивача на розпорядження майном, що визнане судом спільним майном подружжя, ввів будинок в експлуатацію та одноосібно оформив право власності на нього, чим порушив майнові права та інтереси позивача. Тому, позивач має право отримати компенсацію за частку у спільному майні подружжя. За таких обставин, позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Посилання відповідача на ті обставини, по після ухвалення рішення суду про поділ майна, позивач вивезла усі матеріали та обладнання, не підтверджені жодними доказами, а тому суд не може взяти їх до уваги як такі, що слугують підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Щодо заяви відповідача про застосування до даних вимог наслідки спливу строків позовної давності суд зазначає наступне. Згідно із ст. 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 256 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як передбачено ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно із ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Звертаючись із заявою про застосування до даних вимог строків позовної давності відповідач зазначає, що після ухвалення рішення суду про поділ майна 06 червня2016 року, позивач одразу вивезла усі необхідні матеріали та обладнання і до цього часу не пред`являла жодних вимог, тому строк позовної давності сплив 06 червня 2019 року. Проте, на підтвердження викладених у заяві обставин, відповідачем не надано жодних доказів, як і не підтверджено того, що про порушення своїх прав позивач дізналася більше трьох років тому. Вирішуючи питання щодо строків позовної давності, суд вважає, що днем, з якого починається перебіг строків позовної давності є 09 січня 2020 рік, коли позивач дізналася про порушення своїх прав, отримавши Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав. Отже, виходячи із викладеного, позивач звернулася із даним позовом у межах строку позовної давності. За таких обставин, враховуючи вище вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки такі вимоги є обґрунтованими та доведеними. Щодо судових витрат. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, стягненню із відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 1323,86 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved