Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-23 00:00:00

У вересні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на 1/2 частку домоволодіння, яке розташоване по [ADDRESS]. Спадщину після його смерті вона прийняла своєчасно. Однак, оскільки спадкодавець не отримав при житті правовстановлюючих документів на домоволодіння, вона не може оформити на себе право власності на спадкове майно. Просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частку домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача Магальської сільської ради Новоселицького району в судове засідання не з'явився, направивши на адресу суду заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу у його відсутності. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що по [ADDRESS] розташовано домоволодіння, яке складається з житлового будинку літера «А» та господарських споруд. Дане домоволодіння відносилося до категорії дворів робочих і було побудовано подружжям [PERSON] та [PERSON] до 1982 року на відведеній для вказаної мети земельній ділянці та зареєстровано в погосподарській книзі сільської ради із наданням відповідної адресної частини. Дані обставини у своїй сукупності свідчать про те, що вказане домоволодіння побудовано відповідно до діючого на час його будівництва законодавства та належним чином було зареєстровано органом місцевого самоврядування. Так, порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР був встановлений інструкцією, яка була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року з послідуючими змінами та доповненнями. Згідно з пунктами 4, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Пленум Верховного Суду України у п. 9 своєї постанови від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснив, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України в редакції 1969 року, діючий на час побудови домоволодіння, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Зважаючи на те, що спірне домоволодіння було побудовано на відведеній в установленому порядку земельній ділянці та зареєстровано в сільській раді [PERSON], на час коли останній перебував у шлюбі з [PERSON], то домоволодіння вважається їх спільним майном та з того часу вони стали його співвласниками в рівних частках, тобто по 1/2 частці на кожного з них. Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частку вказаного домоволодіння. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадщину після смерті [PERSON] як спадкоємець за законом 1 черги своєчасно прийняла позивачка, звернувшись протягом шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини із відповідною заявою до нотаріальної контори, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Однак, у зв'язку із смертю спадкодавця та відсутністю за ним зареєстрованих належним чином правовстановлюючих документів на вказане домоволодіння, нотаріальна контора відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи, що позивачка є спадкоємцем за 1 черги за законом після смерті свого чоловіка, спадщину прийняла своєчасно, інших спадкоємців немає, то право власності на 1/2 частку домоволодіння слід визнати за нею в порядку спадкування. На підставі ст.ст. 328, 1223, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд

Outcome: approved