Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

У вересні 2016 року представник позивача ОСББ «Ізумруд» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення безпідставно одержаного майна (коштів). В обгрунтування позову зазначено, що 01.05.2012 року відповідача на підставі протоколу засідання правління ОСББ «Ізумруд» було обрано його головою правління, а звільнено - 30.09.2015 року. Відповідно до п. 9.8.7 статуту ОСББ «Ізумруд» до компетенції загальних зборів, зокрема, відноситься визначення розміру матеріального або іншого заохочення членів об»єднання і правління. Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про об»єднання співвласників багатоквартирного будинку», до компетенції загальних зборів відносить, зокрема, визначення розміру матеріального та іншого заохочення голови та членів правління. В період з 2012 р. по 2015 р. протокол загальних зборів про визначення матеріального заохочення голові правління відсутній, однак, відповідач незаконно без достатньої правової підстави та на власний розсуд, будучи головою правління, - нараховував собі та отримував матеріальне заохочення, що відображено в бухгалтерських документах. Враховуючи виладене, позивач вважає, що в порушення прав співвласників ОСББ, відповідач безпідставно отримав матеріальне заохочення на загальну суму 204049,87 грн., яке підлягає поверненню позивачу, а також відповідач має сплатити проценти за користування цими коштами в сумі 13453,64 грн. В ході розгляду справи в квітні 2018 року представник позивача зменшив розмір позовних вимог, посилаючись на неточності в розрахунку сум пред»явлених до стягнення, та просив суд стягнути із відповідача на користь позивача суму безпідставно отриманого матеріального заохочення в розмірі 1661154,88 грн., проценти за безпідставне користування коштами в розмірі 11084,97 грн., а також судові витрати (а.с.113). В червні 2018 року представник позивача змінив предмет позову та просив суд стягнути із відповідача на користь позивача безпідставно отримане майно (кошти) в сумі 166114,88 грн., та проценти за безпідставне користування коштами в сумі 11084,97 грн. (а.с.147-148). В судовому засіданні представник змінені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити з викладеих в ньому підстав. Відповідач в ході розгляду справи позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив суд в задоволенні позову відмовити, посилаючись на письмовий відзив, одночасно, просив застосувати до позовних вимог строки позовної давності. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення позову за наступних підстав. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ст. 1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. За змістом положень пункту 1 частини 1 ст. 1215 ЦК України, безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за умови добровільності виплати таких грошових сум юридичною особою, відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача. Обов'язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у вказаній статті покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі. Судом встановлено, що відповідно до протоколу засідання правління ОСББ «Ізумруд» від 25.04.2012 року, головою правління ОСББ «Ізумруд» було обрано [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до листа [PERSON] на ім»я начальника Деміївського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» від 13.07.2012 року, останній повідомляє, що він трудову угоду із ОСББ «Ізумруд» не укладав (а.с.41). Протоколів загальних зборів щодо встановлення матеріального заохочення голови правління, а також штатний розпис ОСББ «Ізумруд», табелі обліку робочого часу, - за період з 2012 р. по 2015 р., матеріали справи не містять. Наказом № 2-к від 01.10.2015 року голови правління [PERSON], [PERSON] було звільнено з посади голови правління у зв»язку з припиненням повноважень Правління ОСББ «Ізумруд» з 30.09.2015 року (а.с.10). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 10 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», вищим органом управління об'єднання є загальні збори. До виключної компетенції загальних зборів членів об'єднання відноситься, зокрема, обрання членів правління об'єднання; визначення розміру матеріального та іншого заохочення голови та членів правління; затвердження кошторису, балансу об'єднання та річного звіту. Порядок обрання та відкликання членів правління, їх кількісний склад та строки обрання встановлюються загальними зборами. Аналогічні положення містяться і у Статуті ОСББ «Ізумруд». Пунктом 9.16 вказаного Статуту, передбачено, що правління зі свого складу обирає голову правління і його заступника. Голова правління забезпечує виконання рішень загальних зборів членів об»єднання та рішень правління, укладає в межах своєї компетенції угоди, розпоряджається коштами об»єднання відповідно до затвердженого кошторису. Зазначеними нормами Закону України «Про ОСББ» та Статуту визначено, що член правління ОСББ, в тому числі і голова правління, отримує саме матеріальне заохочення, а не заробітну плату, які не являються тотожними поняттями. Умовою визначення розміру матеріального заохочення голови правління ОСББ є наявність відповідного рішення загальних зборів ОСББ, як повноважного органу на вирішення цього питання, а тому правовідносини щодо оплати праці голови правління прямо врегульовані нормою ст. 10 Закону України «Про ОСББ». Відповідач, як голова правління ОСББ «Ізумруд», не був уповноважений одноособово вирішувати питання щодо встановлення самому собі матеріального заохочення. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15.01.2019 року, в задоволенні позову [PERSON] до ОСББ «Ізумруд» про стягнення сум, належних до виплати працівнику при звільненні, - було відмовлено. Рішення набрало законної сили. З тексту зазначеного рішення вбачається, що відносини, які виникли між сторонами, не мають характеру трудових відносин, оскільки, посада голови ОСББ, яку займав [PERSON], є виборною, виконання обов»язків голови ОСББ не характеризується ознаками найманої праці. За змістом ст. 10 Закону «Про ОСББ» повноважним органом, який відкликає із посади усіх членів правління, в тому числі і голову правління, є загальні збори ОСББ. До компетенції правління вирішення питання звільнення голови правління не належить. Із матеріалів справи вбачається, що повноваження позивача, як голови правління, - були припинені на підставі рішення загальних зборів правління 30.09.2015 року, відповідно до якого було припинено повноваження правління, а тому саме це рішення загальних зборів ОСББ «Ізумруд» визначає правову підставу та є підставою для звільнення позивача із займаної посади. Згідно Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» (стаття 16), Закону України «Про особливості здійснення прав власності в багатоквартирному будинку» (статті 10 п. 2 п.п. 7) та Статуту ОССБ «Ізумруд», рішення, зокрема, про затвердження кошторису, визначення розміру матеріального та іншого заохочення членів правління, встановлення розміру внесків і платежів співвласників, визначення порядку їх сплати відносяться виключно до компетенції загальних зборів співвласників. Слід зазначити, що згідно ст. 4 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», об'єднання є неприбутковою організацією, не має на меті одержання прибутку для його розподілу між співвласниками і здійснює господарську діяльність використовуючи внески і платежі співвласників для обслуговування та утримання будинку. В обґрунтування позову сторона позивача вказує, що відповідач без достатніх правових підстав отримував кошти, будучи головою правління, оскільки, за час перебування на посаді повинен був і мав можливість, зокрема, діяти в питаннях нарахувань і виплати, зокрема, собі заробітної плати, матеріального заохочення, згідно із чинним законодавством України, проте, останнього, позивачем не було зроблено, що свідчить про отримання коштів без достатніх правових підстав, а відтак права позивача були порушені та підлягають захисту. Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. В обгрунтування розміру позовних вимог стороною позивача надано суду розрахунок безпідставно отриманих відповідачем коштів (матеріального заохочення) за період з травня 2012 р. по вересень 2015 р. в сумі 166114,88 грн., а також розрахунок відсотків в сумі 11084,97 грн. Зазначений розрахунок стороною відповідача в ході розгляду справи не спростовано, та судом приймається як належний та допустимий доказ, наданий стороною позивача на підтвердження належних сум до стягнення. Крім того, стороною позивача доведено, що розмір щомісячного матеріального заохочення голови правління об'єднання не був визначений взагалі, а стороною відповідача, в свою чергу, не доведено, що останнім правомірно отримувалися кошти, а відтак відсутні законні підстави для застосування до вищезазначених правовідносин положень ст. 1215 ЦК України, на яких наполягав відповідач. Доводи сторони відповідача про те, що він отримував впродовж 3,5 років заробітну плату, та ці кошти не безпідставно отримані, суд вважає необґрунтованими за наступних підстав. Згідно із частиною 1 ст. 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини). За змістом частини 1 ст. 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Підставою трудових правовідносин є трудовий договір. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. За трудовим законодавством суб'єктом матеріальної відповідальності може бути лише працівник, який знаходиться в трудових правовідносинах з підприємством, установою, організацією і заподіяв матеріальну шкоду внаслідок невиконання чи неналежного виконання трудових обов'язків, покладених на нього трудовим договором. Підставою даного позову у цій справі є не трудові відносини, а цивільно-правові відносини щодо безпідставно набутих грошових коштів, які внаслідок недобросовісності відповідача безпідставно перейшли у його власність. Відсутність рішення загальних зборів ОСББ «Ізумруд» щодо визначення матеріального заохочення голові правління в розмірі, який був нарахований і виплачений відповідачу, звернення ОСББ «Ізумруд» (протягом і до спливу одного року з дня виявлення такого факту) до суду із зазначеним позовом про повернення безпідставно набутих коштів, свідчать про відсутність добровільності позивача на виплату цих грошей відповідачу. Зважаючи на те, що відповідно до положень статуту ОСББ «Ізумруд», голова правління мав би забезпечити дотримання і виконання положень та вимог законодавства, зокрема, в частині трудового закону, несе відповідальність за організацію бухгалтерського обліку і розпорядження коштами ОСББ, відповідно до затвердженого кошторису, то здійснення нарахування і виплати щомісячного матеріального заохочення під час виконання відповідачем обов'язків голови правління за відсутності відповідного рішення загальних зборів про це, свідчить про наявність недобросовісності в діях відповідача, як набувача. Доводи сторони відповідача про застосування до позовних вимог строків позовної давності, на думку суду, не знайшли свого об»єктивного підтвердження в ході розгляду справи, оскільки, повноваження відповідача, як голови правління, були припинені 30.09.2015 року, а з даним позовом ОСББ «Ізумруд» звернувся 13.09.2016 року, тобто, в межах строків загальної позовної давності. Крім того, посилання сторони відповідача на застосування до позовної вимоги про стягнення процентів за користування коштами скороченого строку позовної давності, є також необґрунтованими, оскільки, ці строки застосовуються до вимог про стягнення штрафу та пені. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги доведеність факту отримання відповідачем без достатніх підстав коштів та наявність законних умов для повернення безпідставно набутих коштів, суд вважає позов обґрунтованим та доведеним, в зв»язку з чим останній підлягає задоволенню. Статтею 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому, з урахуванням зменшення позовних вимог в ході розгляду справи з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 2658,45 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: approved