Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-03 00:00:00

У березні 2020 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Оболонський районний ВДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві про зняття арешту. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що рішенням Оболонського районного суду м.Києві від 07.09.2015 року його позов до [PERSON] задоволено в повному обсязі та звернуто стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки MG, модель 550, 2011 року випуску, колір чорний, № шасі [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] , шляхом передачі вказаного автомобіля йому у власність в рахунок виконання [PERSON] перед ним зобов`язання, що виникло на підставі договору позики від 11 жовтня 2012 року, у сумі 126 976 гривень 16 копійок. На підставі вказаного рішення суду, з метою державної реєстрації (перереєстрації) транспортного засобу на своє ім`я, [PERSON] стало відомо, що на даний транспортний засіб накладено арешт із забороною його відчуження. Оскільки існування такого арешту заважає [PERSON] оформити у власність указаний автомобіль, позивач просить зняти арешт та розшук з автомобіля марки MG модель 550, 2011 року випуску, колір чорний, № шасі [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , накладений постановою Оболонського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 30.05.2013 року. Ухвалою від 30.03.2020 року по справі відкрито спрощене провадження. Ухвалою від 25.09.2020 року в якості співвідповідача залучено Оболонський районний відділ державної виконавчої служби м.Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав, з обставин викладених в позові та просив суд позов задовольнити. Представник Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в судовому засіданні зазначала, що на виконанні перебувало виконавче провадження № 1115/8 де боржником є [PERSON] , а стягувачем [PERSON] і в межах виконавчого провадження було накладено арешти та заборони на майно боржника. Постановою ВП № 7157045 від 30.05.2018 року повернуто стягувачу виконавчий напис, а тому вона позбавлена можливості зняти арешт та заборони з майна. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. За таких обставин, справа підлягає розгляду на підставі наявних в ній доказів без участі відповідача. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Судом установлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , власником транспортного засобу марки MG, модель 550, 2011 року випуску, колір чорний, № шасі [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , являється [PERSON] . Заочним рішенням Оболонського районного суду м.Києві від 07.09.2015 року позов [PERSON] до [PERSON] задоволено та звернуто стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки MG, модель 550, 2011 року випуску, колір чорний, № шасі [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] , шляхом передачі вказаного автомобіля марки MG, модель 550, 2011 року випуску, колір чорний, № шасі [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , у власність [PERSON] в рахунок виконання [PERSON] перед [PERSON] зобов`язання, що виникло на підставі договору позики від 11 жовтня 2012 року, у сумі 126 976 гривень 16 копійок. Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №58170234 від 23.01.2019 року на майно боржника [PERSON] постановою державного виконавця Оболонського РВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві від 30.05.2013 року про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 7157045 накладено арешт та заборону відчуження на все рухоме майно у межах суми звернення стягнення. За інформацією з АСВП від 14.03.2019 року виконавче провадження № 7157045 у якому [PERSON] є боржником, [PERSON] стягувачем завершено. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції закону, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Частинами 4, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції закону, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Згідно із ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї ж статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим, зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. В ході розгляду справи встановлено, що в межах виконавчого провадження державний виконавець відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» наклав арешт на майно та заборону на майно боржника [PERSON] в тому числі і на спірний автомобіль, а також оголосив його розшук. Проте, з 11.10.2012 року автомобіль марки MG, д.н. [NUMBER] перебував у заставі у позивача і в подальшому судовим рішенням від 07.09.2015 року звернуто стягнення на предмет застави шляхом його передачі у власність [PERSON] . Статтею 18 ЦПК України визначено, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Враховуючи те, що арешт та розшук вищевказаного автомобіля позбавляє позивача зареєструвати на його ім`я автомобіль відповідно до судового рішення від 07.09.2015 року, суд доходить до висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved