Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

У березні 2020 р. [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, просить стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» 300 000,00 грн моральної шкоди, 29 670,00 грн матеріальної шкоди, 10 000,00 грн витрат на правову допомогу. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 24.12.2017 р. о 03:10 год. на станції Яблонька приміським поїздом № 6028 сполученням «Сянки-Львів» було скоєно наїзд на [PERSON] , [INFO] , який внаслідок наїзду отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події. В результаті дорожньо-транспортної пригоди їй було заподіяно моральну шкоду, яка пов`язана із порушенням основних гарантованих Конституцією України прав громадян - права на життя, оскільки втратила єдиного сина, який був найстаршою дитиною в сім'ї, її надію та опору. Трагічна загибель сина повністю змінила звичайний уклад її життя, порушився душевний спокій, зберігається загальний пригнічений стан, страх та відчай, що вимагає суттєвих додаткових зусиль для подальшої організації свого життя; розмір душевних страждань оцінює у 300 000,00 грн. Крім того понесла витрати на поховання сина, спорудження йому надгробного пам'ятника. Ухвалою суду від 02.04.2020 р. позовну заяву [PERSON] залишено без руху. 10.04.2020 р. від [PERSON] надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 17.04.2020 р. відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 17.07.2020 р. витребувано матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017140340000669 від 24.12.2017 р. 26.05.2021 р. від Самбірського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області до суду надійшли матеріали кримінального провадження № 12017140340000669 від 24.12.2017 р. Відповідачем Акціонерним товариством «Українська залізниця» подано відзив на позовну заяву. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини і дійшов наступних висновків. Так, протокол огляду місця події від 24.12.2017 р. свідчить про те, що 24.12.2017 р. в с. Нижня Яблунька Турківського району на залізничній колії виявлено труп [PERSON] , [INFO] , жителя с. Нижня Яблунька Турківського району з тілесними ушкодженнями, характерними для переїзду потягом. Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 73 від 24.12.2017 р. смерть [PERSON] наступила внаслідок руйнування головного мозку, політравми, травмування при зіткненні з поїздом. Факт дорожньо-транспортної пригоди підтверджується постановою слідчого слідчого відділу Турківського відділення поліції Самбірського відділу Головного управління Національної поліції України у Львівській області Зубрицької О.М. від 28.12.2017 р. про закриття кримінального провадження № 12017140340000669 від 24.12.2017 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 КК України. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , що видане 26.12.2017 р. Виконавчим комітетом Нижньояблунської сільської ради Турківського району Львівської області, [INFO] у віці 16 років помер [PERSON] , про що 26.12.2017 р. складено відповідний актовий запис № 29, місце смерті с. Нижня Яблунька Турківський район, Львівська область. Факт смерті [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди підтверджується висновком судово-медичного експерта Турківського районного відділенні Комунального закладу Львівської обласної ради «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» Шумілова І.В. № 073/2017 від 05.02.2018 р. Згідно пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; Згідно частини першої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Статтею 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Дійсно, згідно висновку судово-медичного експерта № 4606/2017-т від 29.12.2017 р. у крові та сечі з трупа [PERSON] виявлено етиловий спирт у кількості: в крові - 1,66% /проміле/, в сечі - 1,9% /проміле/; постанова про закриття кримінального провадження обґрунтована відсутністю складу кримінального правопорушення, втім матеріали кримінального провадження № 12017140340000669 від 24.12.2017 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 КК України, не свідчать, що загиблий допустив грубу необережність. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З метою забезпечення правильного й однакового застосування судами законодавства, що регулює відносини з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 4 Постанови від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» дав судам такі роз'яснення, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. У пункті 9 Постанови від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд, враховуючи викладене, ту обставину, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі, якщо шкоду завдано смертю фізичної особи, дійшов висновку про наявність підстав для присудження позивачу компенсації завданої їй моральної шкоди, розмір якої визначено за критеріями, що мають істотне значення і належать до характеру порушень, обставин справи з урахуванням критерію справедливості відшкодування, тому позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди з урахуванням розумності і справедливості підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] моральної шкоди в сумі 100 000,00 грн, заподіяної внаслідок загибелі її сина [PERSON] , означена сума є домірною цій шкоді. Згідно частини першої статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Враховуючи викладене, витрати, понесені [PERSON] на поховання сина [PERSON] , спорудження йому надгробного пам`ятника у сумі 29 670,00 грн, підлягають стягненню з відповідача (а.с. 12-19). Позивачем [PERSON] заявлено вимоги про компенсацію здійснених нею витрат, понесених на професійну правничу допомогу адвоката Стефківського В.І. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у рішеннях № 13-рп/2000 від 16.11.2000 р., № 23-рп/2009 від 30.09.2009 р., зокрема, у рішенні № 23-рп/2009 від 30.09.2009 р. зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно частин першої, третьої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до частин першої-п`ятої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Так, представництво інтересів позивача [PERSON] здійснювалося адвокатом Стефківським В.І. відповідно до договору від 16.05.2019 р. № 0067-Ц про надання професійної правничої (правової) допомоги та на підставі ордеру серії ВС № 1020086 від 05.10.2020 р., у договорі про надання професійної правничої (правової) допомоги сторони визначили погодинні ставки за правничу допомогу: правовий аналіз наявних доказів (документів) по справі; опрацювання законодавчої бази, що регулюють відносини між позивачем та відповідачем; формування правової позиції по веденню справи та вибір стратегії; аналіз судової практики; написання, підготовка, копіювання та надсилання позовної заяви з додатками в суд (у тому числі, сторонам). Згідно частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. З огляду на викладене, позивач і адвокат визначили в договорі розмір гонорару за представництво інтересів позивача в суді, які позивач сплатила 06.02.2020 р. у зв`язку з розглядом справи, означені витрати пов`язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим і співмірним із складністю справи та наданих послуг, їх обсягом, значенням справи для сторони. При вирішенні питання про розмір судових витрат, суд вважає, що всі дії, вчинені представником позивача в межах розгляду цивільної справи № 757/13928/20-ц, є правничою допомогою в розумінні вимог закону в межах саме даної цивільної справи, а тому витрати на професійну правничу допомогу адвоката Стефківського В.І. у розмірі 10 000,00 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial