Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

У березні 2019 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до Ларжанської сільської ради Ізмаїльського району про припинення права власності на земельну ділянку. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що згідно Господарської книги Ларжанської сільської Ради за житловим будинком [ADDRESS] значилось 0.37 га та проживали [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 26.03.1988 р загальні збори колгоспу «8 березня» у зв`язку з будівництвом школи вилучили з користування [PERSON] , який проживав за адресою [ADDRESS] земельну ділянку 0.13 га, залишок земельної ділянки - 0.24 га. В 1992 році померла [PERSON] , яка перед смертю склала заповіт на користь своєї онуки [PERSON] В 1994 р. помер [PERSON] , який перед смертю склав заповіт на користь своєї онуки - [PERSON] [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] На теперішній час [PERSON] не має можливість продати житловий будинок з земельною ділянкою [ADDRESS] через відмову нотаріусів оформляти правочин по земельної ділянці у зв`язку з тим, що по реєстру власник має 0.09 га а по Держаному акту [NUMBER] [PERSON] власник за той же адресою земельної ділянки площею 0.2319 га Позивачка та ії представник у судове засідання не з`явилися, представник надав суду заяву про слухання справи у їх відсутності, позивні вимоги підтримав у повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача - Ларжанської сільської ради Одеської області у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про слухання справи у його відсутність. Вивчивши матеріали справи, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих у порядку, передбаченому ст. 81-89 ЦПК України. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими,речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В судовому засіданні встановлено, що 19.12.1997 р. Ларжанська сільська рада прийняла рішення № 176 «Про передачу в приватну власність земельну ділянку», по якій [PERSON] передано у власність 0.17 га. 26.05.2000 р. Ларжанська сільська рада прийняла рішення «Про затвердження планів суміжних земельних ділянок з встановленням границь, складеного начальником відділу земельних ресурсів та головним архітектором Ізмаїльського район» та скасувала рішення Ларжанської сільської ради від 19.12.1997 р. та передала [PERSON] в користування 0.09 га для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] . 29.06.2000 р. Ларжанська сільська рада надала Свідоцтво на право власності № 181 , по якому власниками житлового будинку [ADDRESS] визначені [PERSON]., [PERSON] , [PERSON] 11.07.2000 р. [PERSON] отримала Свідоцтва на право спадщину за заповітом після смерті [PERSON] зареєстрованого за № 2/3589. 11.07.2000 р. [PERSON] отримала Свідоцтва на право власності на забудову після смерті [PERSON] , зареєстрованого за № 2/3591. 21.08.2002 р. Ізмаїльський районний суд скасував рішення Ларжанської сільської ради № 81 від 26.05.2000 р. та признав за [PERSON] право користування земельною ділянкою площею 0.2319 га по [ADDRESS] . 20.03.2003 р. Ларжанська сільська рада прийняла рішення про надання [PERSON] земельної ділянки 0. 2319 га. 22.08.2003 р. Ларжанська сільська рада рішенням № 60 скасувала рішення Ларжанської сільської ради від 20.03.2003 р. про надання [PERSON] . 0.2319 га. 25.05.2004 р. Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області прийняв рішення скасувати рішення Ларжанської сільської ради від 20.03.2003 р. та зобов`язати Ларжанську сільську раду надати [PERSON] в приватну власність 0.2319 га по [ADDRESS] . 17.05.2005 р. Апеляційний суд Одеської області залишив без змін рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.05.2004 р. 26.07.2005 р. [PERSON] отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку в розмірі 0.2319 га в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку. 19.02.2016 р. Ларжанська сільська рада прийняла рішення «Про проведення перейменування вулиць», по якому вулиця «Кірова» перейменована в вулицю « Шкільна». 18.12.2017 р. ГУ Держгєокадастру в Одеської області затвердив Технічну документацію із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, яка знаходиться в власності [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за адресою [ADDRESS] , по якої площа земельної ділянки складає 0.1296 га. 15.11.2018р. рішенням Ларжанської сільської Ради «Про затвердження гр. України - [PERSON] затверджено Технічну документацію з землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд( присадибна ділянка)» безоплатно передано в приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0.1296 га., кадастровий номер № [NUMBER] . 16.11.2018 р. Державний кадастровий реєстратор склав Протокол № 2877697, по якому для земельної ділянки, право власності на яку посвідчено державним актом [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER] площею 0.2319 га визнав недійсним. Згідно висновку в Протоколі для земельної ділянки право власності на яку посвідчену державним актом [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER] вірним вважати земельну ділянку площею 0.1296 га Головне управління Державного кадастру в Одеської області надало витяг, що земельна ділянка площею 0.1296 га належить [PERSON] на території Ларжанської сільської Ради на праві власності. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 2 статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. . Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст.126 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Згідно ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч.1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд доходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані на нормах закону і повинні бути задоволені.

Outcome: approved