Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

У березні 2018 року заявник [PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду міста Харкова з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій, з урахуванням заяви про уточнення вимог від 20.04.2018 року , просила встановити факт про те, що [PERSON], ідентифікаційний код [NUMBER], паспорт [NUMBER], виданий МВМ Дзержинського РВХМУУМВС України в Харківській області 24.09.1999р., за національністю «єврейка»; зобов'язати Харківський міський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Харківській області внести зміни до актового запису про шлюб від 19.03.1988р. №520, складеного на [PERSON] та [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції: виправити національність нареченої «українка» на «єврейка»; зобов'язати Харківський міський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Харківській області внести зміни до актового запису про шлюб від 03.07.1999р. №483, складеного на [PERSON] та [PERSON] Дзержинським відділом державної реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції: виправити національність нареченої «українка» на «єврейка». Свою заяву [PERSON] обґрунтовувала тим, що її мати за національністю є єврейкою, а відповідно до традицій єврейського народу національність передається за лінією матері та тим, що встановлення юридично значущого факту необхідне для внесення змін в актові записи цивільного стану її та її дітей, а також визнання Державою Ізраїль та надання [PERSON] пільг, передбачених законодавством Держави Ізраїль. Під час судового засідання представник заявника повністю підтримав її заяву та просив задовольнити її з урахуванням наданих уточнень. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява, в якій Харківський міський відділ Державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області просив, розглянути справу за відсутності уповноваженого представника та вказав, що не заперечує проти задоволення заяви [PERSON] Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника заявника, суд вважає, що заява [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, з урахуванням наданих уточнень, підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Частиною 1 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Законодавством України, не встановлено виключний перелік юридичних, що мають юридичне значення, які можуть бути встановлені судом в порядку окремого провадження, а частиною 2 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до статті 3 Закону України «Про національні меншини в Україні», до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Частиною 1 статті 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» встановлено, що громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. У відповідності до статті 300 Цивільного кодексу України фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до частини 2 статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Національність - національна ідентичність, належність особи до певної нації (або іншої етнічної групи (спільності), яка визначається як відмінними особливостями етнічної групи (мова, звичаї і традиції, культура, фізіологічні риси (належність до певного типу тощо), яких дотримується особа, так і особистим почуттям належності до етнічної спільності - почуттям національної ідентичності. Статтею 1 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01.02.1995, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин», встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід'ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва. Стаття 3 Конвенції визначає, що кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з чим не повинно зашкоджувати такій особі. Судом встановлено, що заявник народилася у місті Харків [INFO] та її батьками були: [PERSON], за національністю українець та [PERSON], за національністю єврейка, про що в книзі записів актів громадського стану про народження зроблено запис від 02.07.1968р. за №6018. Під час отримання паспорту у 1984 році [PERSON] визначила свою національність як «українка», що в подальшому вплинуло на внесення відомостей в актові записипро шлюб від 19.03.1988р. №520 та запису про шлюб від 03.07.1999р. №483, а також під час внесення відомостей про народження її дітей. У лютому 2013 року [PERSON] звернулася до Дзержинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції з заявою про внесення змін до актового запису про шлюб №520 від 19.03.1988р., складеного на [PERSON] та [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції: виправити національність нареченої «українка» на «єврейка»; про внесення змін до актового запису про шлюб №483 від 03.07.1999р., складеного на [PERSON] та [PERSON] Дзержинським відділом державної реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції: виправити національність нареченої «українка» на «єврейка»; про внесення змін до актового запису про народження сина №644 від 03.03.2000 р., складеного на [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції: виправити національність матері «українка» на «єврейка». Висновком про відмову у внесенні змін, доповнень до актового запису цивільного стану від 11.01.2014р., який складений на підставі Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011р. №96/5 визнано неможливим виправити національність [PERSON] з актового запису про шлюб №520 від 19.03.1988р., актового запису про шлюб №483 від 03.07.1999р. та актового запису про народження сина №644 від 03.03.2000 р. у зв'язку із тим, що нею фактично була обрана національність за національністю батька «українка», під час отримання паспорту [NUMBER] виданого відділом внутрішніх справ Дзержинського райвиконкому м. Харків 27.06.1984р. Саме внесення змін в актові записи цивільного стану регулюється положеннями Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011р. №96/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14.01.2011р. №55/18793(далі - Правила). Згідно пункту 2.13.1 Правил, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду у якому зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п. 2.16.7 Правил, на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. З огляду на вищевикладене, без рішення суду, як підстави внесення змін до актів цивільного стану, неможливо внести такі зміни, а тому нормативне обмеження компетенції органів реєстрації актів цивільного стану не дає можливості заявнику реалізувати право на вибір національності, передбачене статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні», згідно якої громадяни мають право вільно обирати та відновлювати національність. Частиною 3 статті 294 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Враховуючи вище наведе, суд приходить до висновку, що встановлення юридичного факту належності заявника [PERSON] до єврейської національності підтверджується наданими документами та не порушує права та інтереси третіх осіб, а тому суд вважає за необхідне задовольнити заяву та встановити юридичний факт того, що заявник [PERSON] належить до єврейської національності. Крім цього, з урахуванням положень Правил, для належного реалізації винесеного рішення та можливості в подальшому його реалізації також підлягають задоволенню вимоги заявника про зобов'язання органу реєстрації вчинити певні дії. На підставі викладеного,

Outcome: approved