Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору недійсним. Свої вимоги обґрунтовує тим, що кредитний договір № 135/19/05-р. від 13 квітня 2005 року про надання споживчого кредиту, укладений між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ ««УкрСиббанк», та ним був оформлений з порушенням вимог Цивільного кодексу України. Всупереч вимогам ч.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» йому не була надана в належній і зрозумілій формі вся необхідна інформація про кредит, перед укладанням договору не було надано в письмовій формі інформацію про умови кредитування. Крім того, відсутні істотні умови договору, детальний розпис загальної вартості кредиту, так як є істотна умова кредитного договору без якої неможливо було знати скільки повинен він був насправді сплачувати позичальник. Банком також не було включено до кредитного договору значення абсолютного подорожчання кредиту та детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача. Просить визнати недійсним кредитний договір № 135/19/05-Р від 13 квітня 2005 року. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задольнити, посилаючись на доводи викладені в позові. Представник позивача в судове засідання не з»явився, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. Згідно кредитного договору № 135/19/05-Р укладеного 13 квітня 2005 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] банк надав останньому кредит в іноземній валюті в сумі 16 000 доларів США у порядку і на умовах зазначених у даному договору. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша ст. 627 Цивільного кодексу України). Обґрунтовуючи вимоги щодо визнання недійсним оспорюваного за предметом позову правочину, позивач посилався на порушення відповідачем Закону України «Про захист прав споживачів», відсутність істотних умов договору, таких як ціна та детальний розпис загальної вартості кредиту. Надаючи правову оцінку таким доводам позивача, слід зазначити, що за змістом частини першої ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Фактичний аналіз змісту оспорюваного правочину та додатку №1 до нього (графік погашення заборгованості, (а.с. 14-15) свідчить на наявність у ньому інформації про загальну суму кредиту, грошової одиниці кредиту, строку кредитування та процентної ставки, порядку надання кредиту та умови його погашення, взаємні права та обов'язки сторін, а також розміру винагороди, яку позичальник повинен сплатити на користь банківської установи за надання кредиту. (п.п. 1.1, 1.3) Таким чином, доводи позивача про відсутність вищевказаних істотних умов договору слід вважати безпідставними та надуманими. Також суд зазначає, що спірний правочин укладений між сторонами 14 квітня 2005 року, тобто до прийняття Закону України від 22 вересня 2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами послуг», якими були внесені зміни до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо необхідності обов'язкового зазначення даних стосовно детального розпису сукупної вартості кредиту для споживача, а також заборони надання споживчих кредитів в іноземній валюті. Безпідставними є доводи позивача щодо необхідності визнання недійсним договору, як такого, що був наданий в іноземній валюті, так як відповідно до роз»ясненнь п.п. 10-13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №5, положень статей 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у редакції чинній на момент укладення договору передбачена можливість здійснення банками кредитних операцій від свого імені, на власних умовах та на власний ризик незалежно від виду валюти, яка використовується, на підставі банківської ліцензії. Таким чином, оспорюваний позивачем договір не суперечать вимогам законодавства, встановленим для договорів даного виду; волевиявлення сторін на укладення і підписання кредитного договору було вільним, позивачем не надано доказів недійсності договору, і судом таких не встановлено. З урахуванням вищенаведеного суд, не знаходить правових підстав для визнання договору недійсним та задоволення позовних вимог позивача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed