Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила розірвати договір найму квартири [ADDRESS], укладений 23 березня 2010 року між [PERSON], яка померла [INFO] року, та відповідачем [PERSON], визнати [PERSON] таким, що втратив право користування даною квартирою, та зняти з реєстраційного обліку, виселити його із квартири без надання іншого житла, стягнути з нього на її користь заборгованість по оплаті за житло в сумі 625,77 грн. та судові витрати. На підтвердження своїх вимог вказувала, що вона отримала квартиру [ADDRESS] на підставі Договору дарування від своєї матері. За цією адресою вона не проживає, а зареєстрована та мешкає в [ADDRESS]. За життя 23.03.2010 року між матір'ю позивачки [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір найму кімнати площею 11, 4 кв.м. Після смерті матері в неї немає можливості утримувати дві квартири, а саме в м. Кременчуці та в м. Полтаві. Вона є пенсіонеркою, додаткових доходів для існування не має. Згідно з п. 3 укладеного договору найму відповідач зобов'язувався своєчасно вносити плату за оренду житла, але з моменту укладання оплата за оренду кімнати не проводилась жодного разу. У зв'язку з цим вона запропонувала йому погасити заборгованість, розірвати договір найму та виселитися із квартири. Однак він відмовився. Вона неодноразово просила відповідача виселитися, але її прохання були марними. Тоді 23.10.2013 року вона направила [PERSON] лист-повідомлення з вимогою достроково розірвати договір оренди житлового приміщення, виселитися та знятися з місця реєстрації. Лист повернувся «за закінчення терміну зберігання». Відповідач без її дозволу заселив у квартиру співмешканку, стіни квартири руйнуються та потребують поточного ремонту, замість однієї кімнати, яка зазначена в договорі найму, зайняв усю квартиру. У зв'язку з тим, що в її квартирі зареєстрований відповідач, вона позбавлена можливості вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном. Він створює їй перешкоди в користуванні та розпорядженні своїм майном, у добровільному порядкуна відмовляється знятися з реєстраційного обліку та виселитися відмовляється, що і стало підставою для звернення до суду з позовом. Відповідач письмових заперечень проти позову на адресу суду не надсилав. Від представника КП ЖЕО № 2 надійшла заява, в якій вказано, що заборгованість по особовому рахунку № [NUMBER] за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій станом на 01.03.2014 року складає 672,73 грн. По суті позовних вимог покладався на розсуд суду та просив справу розглядати без його участі. Від третьої сторони - Управління державної міграційної служби України в Полтавській області жодних пояснень чи заяв по справі не надходило. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримувала в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не прибув. Його адвокат [PERSON] заперечував проти задоволення позову в повному обсязі та пояснив, що з договору чітко не є зрозумілим, на скільки років він укладений. Він вважає, що договір укладений на 10 років. Також у договорі не вказано, які саме комунальні платежі повинен сплачувати наймач квартири, до того ж, заборгованість виникла з вересня 2008 року до укладення договору найма кімнати, і він займає лише одну кімнату, а заборгованість нарахована на всю квартиру. Наразі, відповідач проживає в квартирі на законних підставах, оскільки позивач має права та обов'язки такі самі, як і попередній власник. Листа з вимогою виселення відповідач не отримував особисто, а тому не був належним чином повідомленим. Позивачем не надано доказів того, що відповідач чинив перешкоди позивачу в користуванні майном. Інші сторони в судове засідання не прибули. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, встановив наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS], що підтверджується Договором дарування, посвідченого 12 квітня 2011 року державним нотаріусом Четвертої полтавської державної нотаріальної контори Ткаченко Н.В. за реєстровим № 2-454, відповідно до якого [PERSON] безоплатно передала їй у власність дану квартиру (а.с. 6), витягом з Державного реєстру правочинів №9779214 від 12.04.2011 року (а.с. 7), технічним паспортом на квартиру від 11.02.2011 року, витягом про державну реєстрацію прав 29809451 від 28.04.2011 року, виданим Приватним підприємством «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» (а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] року (а.с. 16). За життя [PERSON] 23 березня 2010 року уклала з відповідачем [PERSON] договір № 5 найму житлової кімнати площею 11,4 кв.м., що за адресою: [ADDRESS]. Строк укладення договору вказаний як «на 10 рік». П. 1 договору передбачено, що договір може бути продовжений за домовленістю сторін. П. 2 даного договору обумовлено, що договір може бути розірвано по бажанню однієї із сторін до закінчення строку, після попередження, не менше ніж як за 15 днів до розірвання договору. П. 3 договору наймач має щомісячно сплачувати орендну плату за здачу кімнати. Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS], з 27.03.2010 року, що підтверджується відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Полтавській області від 23.02.2014 року (а.с. 30) та довідкою № 524 КП «ЖЕО №2» від 06.02.2014 року (а.с. 13). 23.10.2013 року позивач [PERSON] зверталась до [PERSON] з письмовою вимогою звільнити житлове приміщення (а.с. 17). Рекомедований лист повернувся за строками зберігання (а.с. 18). Позивач [PERSON] зверталась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору найму житлового приміщення та виселення без надання іншого житлового приміщення. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив залишити позов без розгляду у зв'язку із повторною неявкою представник позивача. Ухвалою Октябсрького районного суду м. Полтави від 24 грудня 2013 року позов залишено без розгляду у звязку з повнотою неявкою представника позивача (а.с. 19). Ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Ст. 17 Загальної декларації прав людини від 1948 року, яка Указом Президента «Про вшановування в Україні 60-ї річниці проголошення Загальної Декларації прав людини» від 15 серпня 2008 року прийнята на державному рівні, проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Глава 28 ЦК України визначає житло об'єктом права приватної власності. В силу ст. 383 ЦК України та 150 ЖК України власник житлового будинку має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 3 ст. 825 ЦК України, договір найму частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім'ї. Наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці. В силу ст. 826 ЦК України у разі розірвання договору найму житла наймач та інші особи, які проживали у помешканні, підлягають виселенню з житла на підставі рішення суду, без надання їм іншого житла. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Враховуючи, що покійна [PERSON] та відповідач [PERSON] в договорі найму житла домовились про можливість його дострокового розірвання, і позивачам [PERSON], як власник даного житла виконала умови договору та письмово завчасно запропонувала відповідачу виселитися, суд приходить до висновку, що відповідач, не звільнивши житло, порушує права позивача, як власника, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Стосовно вимоги позивача визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та стягнення з нього оплати за житло в сумі 625 грн. 77 коп., то суд приходить до висновку, що в даній частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки в силу статей 71 та 72 ЖК України особа може втратити право користування жилим приміщенням у разі відсутності її понад шість місяців, а відповідач проживає за місцем своєї реєстрації. Також, договором, укладеним з покійною [PERSON], оплата за комунальні послуги не була передбачена, а лише помісячна плата за кімнату. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на вищевикладене,

Outcome: partial