Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до Оболонського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ в м. Києві про звільнення майна з-під арешту. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі постанов ВДАІ Шевченківського району на позивача були накладені штрафи за вчинення адміністративних правопорушень. Вказані постанови передано на примусове виконання до відділу державної виконавчої служби. В рамках виконавчого провадження на все майно позивача накладено арешт та заборону на його відчуження. Позивач вказує, що ним сплачено штрафи у повному обсязі. На час звернення до суду виконавчі провадження знищені у зв'язку із закінченням строку зберігання, а тому звільнити майно з-під арешту у позасудовому порядку неможливо. За таких обставин, позивач просить зобов'язати відповідача зняти арешт з рухомого майна, що належить позивачу на праві власності, та заборону на відчуження такого майна, накладені постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 19 червня 2013 року, ВП №36929122, та від 18 червня 2013 року, ВП №36636997, а також зобов'язати відповідача вилучити з Державного реєстру обтяження рухомого майна відповідний запис про накладення арешту на автомобіль «Део», д.н.з. [NUMBER], який належить позивачу на праві власності. Від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання явку свого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. За постановами ВДАІ Шевченківського району від 18 січня 2013 року та 06 лютого 2013 року позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафів у загальному розмірі 1020 грн. Вказані постанови пред'явлені до примусового виконання до ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві. Постановами державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві від 18 червня 2013 року та 19 червня 2016 року накладено арешт на все майно, яке належить боржнику [PERSON] та оголошено заборону на його відчуження. Відповідно до постанов державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві від 25 червня 2013 року виконавчі документи повернуто стягувачеві без виконання. За правилами ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Матеріалами справи підтверджено, що в рамках виконавчих проваджень з примусового виконання постанов ВДАІ про стягнення з позивача штрафів було накладено арешт на все майно боржника та вжито заборону на його відчуження. Позивачем здійснено оплату штрафу у сумі 1020 грн., що підтверджується квитанціями від 26 серпня 2016 року. Судом не встановлено порушень прав третіх осіб, у разі звільнення майна, що належить позивачу, з-під арешту. Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині зняття арешту та заборони відчуження з усього майна позивача є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про вилучення запису про накладення арешту з Державного реєстру обтяження рухомого майна, суд вирішує відмовити, оскільки підстави для вилучення відповідного запису в судовому порядку відсутні. Крім того, задоволення позову в частині вимог щодо зняття арешту та заборони відчуження з усього майна позивача є достатнім способом захисту прав та інтересів позивача.

Outcome: partial