Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-10 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] і [PERSON] звернулися у суд із указаним позовом, який обґрунтували тим, що відповідач [PERSON] перешкоджає у спілкуванні з онукою [PERSON], [INFO]. Просили зобовязати відповідача не перешкоджати брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з онукою, встановивши такі час і дні для спілкування: щопонеділка з 17 години до 09 години вівторка з правом ночівлі та правом забирати дитину із садочка у понеділок та відводити дитину в садочок у вівторок, та щопятниці з 16 години до 19 години 30 хвилин суботи з правом ночівлі. У ході розгляду справи як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, з позовом до [PERSON] звернувся [PERSON], просив змінити раніше встановлений за ухвалою суду про визнання мирової угоди спосіб участі у вихованні дочки [PERSON] Такі вимоги обґрунтував тим, що змінилися обставини, які визначали способи його участі у вихованні дитини, а саме вік дитини та графік його роботи. Зважаючи на те, що відповідач не допускає його до місця свого проживання, яке визначено місцем спілкування з дитиною, та на вік дитини, просив встановити систематичні побачення із дитиною за місцем свого проживання або на нейтральній території в один із будніх днів та в один із вихідних або святкових днів з 12 до 18 години без присутності матері дитини [PERSON], а також дозволити йому оздоровлювати дитину в зонах відпочинку на території України без присутності відповідача. В судовому засіданні позивачі та їх представник підтримали позов, просили його задовольнити у повному обсязі. Пояснили, що [PERSON] є у них єдиною онукою, вони неодноразово вживали заходи для спілкування з нею, проте відповідач жодного разу не надала такої можливості. За місцем свого проживання облаштували кімнату для онуки. Третя особа із самостійними вимогами підтримав заявлений ним позов у повному обсязі. Пояснив, що між ним та відповідачем існують напружені стосунки, остання створює умови для неможливості спілкування з дитиною за визначеним в ухвалі суду місцем, не допускає його до дитини, виховує в дитини негативне почуття до батька. Спілкування з дитиною за місцем проживання матері та у її присутності не можливе, тому просив визначити місцем спілкування з дитиною місце його проживання або нейтральну територію та у відсутності відповідача. Відповідач та її представник указані позови не визнали, просили відмовити у задоволенні кожного із заявлених позовів. Пояснили, що позивачі не вживають заходів для зясування стану здоровя та розвитку дитини, не надають їй матеріальної допомоги. Третя особа [PERSON] ухиляється від виконання мирової угоди та не спілкується з дитиною, у присутності дитини застосовує до відповідача фізичну силу. У ході розгляду справи відповідач та її представник позов [PERSON] і [PERSON] визначили частково не заперечували проти спілкування баби і діда з внучкою кілька годин щонеділі за місцем проживання матері дитини та у її присутності. Представник органу опіки та піклування пояснив, що умови проживання як позивачів, так і відповідача належні, кожен з них характеризується позитивно та не має протипоказань щодо спілкування з дітьми. З урахуванням складних відносин між батьком, дідом, бабою та матірю дитини, просив ухвалити рішення, яке б відповідало інтересам дитини. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, представника органу опіки та піклування, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд частково задовольнив заявлені позови, виходячи з наступного. Третя особа із самостійними вимогами [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO], а позивачі [PERSON] та [PERSON] батьками третьої особи і відповідно дідом і бабою дитини. Малолітня [PERSON] проживає разом із матірю відповідачем [PERSON] у м. Ковелі в будинку №30 на вул. Кривенького. Позивачі та третя особа проживають окремо від дитини в смт. Люблинець Ковельського району. Такі обставини в судовому засіданні визнані сторонами, а тому з урахуванням положень ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України не підлягають доказуванню. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право полягає, перш за все, у наданні дитині можливості жити і виховуватися в сім'ї. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з тим із батьків, який проживає окремо від дитини, а також з іншими членами сім'ї, зокрема дідом і бабою. Декларація прав дитини, проголошена 20 листопада 1959 року Генеральною Асамблеєю ООН, принциповим положенням визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи, для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 157 Сімейного кодексу України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкодити тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Зазначені нормативно-правові акти не визначають переваги одного із батьків щодо виховання та спілкування з дитиною. Відповідно до статті 257 Сімейного кодексу України баба, дід мають право спілкуватися зі своїми внуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Між сторонами у справі існує спір щодо участі позивачів у вихованні онуки [PERSON] та спілкуванні з нею, а також щодо зміни встановлено способу участі у вихованні дитини третьою особою, про що свідчать звернення до суду з даними позовами та пояснення сторін в судовому засіданні. З пояснень сторін слідує, що між ними склалися і продовжують існувати глибоко неприязні стосунки, проявом яких є взаємні претензії та звинувачення. Зі сторони позивачів та третьої особи претензії щодо створення відповідачем перешкод для доступу до дитини, зі сторони відповідача у застосуванні третьою особою фізичного насильства до неї та у відсутності зі сторони позивачів матеріальної допомоги дитині. Такі обставини також підтверджуються показаннями свідка [PERSON] матері відповідача. Позивачі [PERSON], кожен зокрема, позитивно характеризуються за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебувають, що вбачається з наявних у матеріалах справи характеристик селищного голови Люблинецької сільської ради від 05 травня 2015 року, довідок Ковельської центральної районної поліклініки від 07 травня 2015 року. З наданих ними у судовому засіданні пояснень слідує, що вони з любов'ю ставляться до внуки [PERSON], мають на меті брати активну участь у спілкуванні з нею. Встановлені обставини вказують на те, що задля забезпечення інтересів неповнолітньої дитини та прав позивачів як діда і баби на виховання внуки необхідним є встановлення способу участі позивачів у такому вихованні. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Ковельської міської ради визначено за доцільне встановити такий порядок спілкування діда і баби з онукою: з 16 по 19 години один раз у тиждень за місцем проживання матері дитини та у її присутності протягом шести місяців, надалі - двічі в тиждень у ті ж години на нейтральній території в присутності матері протягом шести місяців, у разі відсутності конфліктних ситуацій та позитивному контакті дитини з дідом і бабою дозволити спілкування за місцем їх проживання двічі на тиждень з 16 до 19 години без присутності матері. З дослідженої у судовому засіданні медичної карти на імя [PERSON] вбачається, що дитина перебуває на медичному обліку у звязку із захворюванням на гепатит, має неврологічні розлади. Також з пояснень відповідача та третьої особи слідує, що дитина відвідує дитячий садок. Згідно з актом обстеження умов проживання, складеним 04 травня 2015 року Службою у справах дітей Ковельської районної державної адміністрації, позивачі [PERSON] та третя особа із самостійними вимогами [PERSON] проживають у трикімнатній квартирі на [ADDRESS], зареєстровані у ній, мають зразкові умови проживання, квартира мебльована, охайна, забезпечена необхідною побутовою технікою. В сімї товариські стосунки, побудовані на взаємній повазі та любові. Для виховання та розвитку малолітньої [PERSON] відведена окрема кімната, ліжко-диван, шафа для речей, приготовлені іграшки та чиста постіль. Належні санітарно-гігієнічні умови житла позивачів і третьої особи також підтверджуються актом обстеження житлово-побутових умов від 05 травня 2015 року, затвердженого комісією Люблинецької селищної ради Ковельського району Волинської області. Визначаючи конкретний спосіб участі позивачів у вихованні внуки суд враховує наведені обставини, а також вік дитини, психологічну можливість дитини протягом кількох годин перебувати у відсутності матері (про що свідчить відвідування дитячого садка), спільне проживання позивачів з батьком дитини, відмінні побутові умови для виховання і розвитку дитини за місцем їх проживання. Наявність неприязних стосунків між сторонами, вказує на те, що їх спільне спілкування з дитиною може зашкодити інтересам дитини. Тому, дотримуючись пріоритету інтересів дитини та розумного балансу між інтересами всіх учасників сімейних відносин на участь у вихованні дитини, доцільним є встановлення систематичних побачень позивачів з дитиною щонеділі за місцем проживання позивачів за відсутності матері дитини з правом відвідування культурно-масових, спортивних, розважальних та оздоровчих закладів. При визначенні дня і часу зустрічей, врахуванню підлягають думка відповідача, зокрема про те, що такі зустрічі можуть відбувати в неділю і що вранці цього дня дитина ходить до церкви, а також та обставина, що позивачі і відповідач проживають у різних, хоч і не віддалених, несених пунктах. Одночасно відповідача слід зобовязати не чинити перешкод позивачам спілкуватися з [PERSON]. Вирішуючи позов третьої особи із самостійними вимогами про зміну встановленого способу участі у вихованні дочки суд виходить з насупного. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 27 лютого 2013 року про визнання мирової угоди, укладеної між [PERSON] та [PERSON], визначений такий спосіб спілкування батька [PERSON] з дочкою [PERSON]: щопонеділка з 10 до 15 години, щосереди з 15 до 19 години та щонеділі з 15 до 18 години за місцем проживання матері дитини [PERSON] Третя особа [PERSON] бажає брати активну участь у вихованні дочки та просить змінити цей спосіб на систематичні побачення із дитиною за місцем його проживання або на нейтральній території без присутності матері дитини, а також дозволити йому оздоровлювати дитину в зонах відпочинку на території України без присутності матері дитини. Необхідність зміни встановленого способу обґрунтовує тим, що за місцем проживання відповідача та у її присутності спілкування з дитиною неможливе через конфліктну поведінку відповідача, крім того, з часу ухвалення рішення суду дитина підросла та може спілкуватися з ним у відсутності матері. З пояснень сторін та показань свідка [PERSON] (Державний виконавець, який здійснював примусове виконання зазначеної мирової угоди) вбачається, що з часу визначення способу спілкування батька з дитиною, таке спілкування мало місце лише тричі. Причиною чому є напружені стосунки між батьками дитини. З показань свідка [PERSON] також слідує, що дитина знає батька, спілкується з ним. Після затвердження мирової угоди дитина досягнула трьох років, почала відвідувати дитячий садочок, тобто адаптована до перебування в соціумі протягом кількох годин у відсутності матері. Таким чином, з метою забезпечення інтересів дитини щодо спілкування з батьком та права батька щодо виховання дитини, з урахуванням неприязних стосунків між батьком і матірю дитини, віку дитини встановлений судом за мировою угодою спосіб участі [PERSON] у вихованні дочки [PERSON] потребує зміни. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Ковельської міської ради визначено за доцільне дозволити [PERSON] спілкуватися та відвідувати дочку [PERSON] у присутності матерії за місцем її проживання двічі у тиждень з 16 до 19 години; дозволити відвідувати дочку у дошкільному навчальному закладі у присутності вихователів з повідомленням матері про час та особливості відвідування; у разі перебування дитини за місцем проживання діда і баби [PERSON], дозволити спілкуватися з дитиною без присутності матері. За встановлених у справі обставин, зокрема стосунків між сторонами, віку дитини, доцільним є визначення систематичних побачень батька з дитиною у час, встановлений для діда і баби дитини, тобто щонеділі за місцем проживання батька за відсутності матері дитини з правом відвідування культурно-масових, спортивних, розважальних та оздоровчих закладів. Оскільки батько дитини, її дід і баба мають спільне помешкання, а дитина має контакт із батьком, їх спілкування в один і той же час відповідатиме інтересам дитини і не порушуватиме прав кожного із них. З урахування того, що третя особа із самостійними вимогами [PERSON] має змінний графік роботи та не кожна неділя є для нього вихідним, необхідним є визначення ще одного із будніх днів для спілкування з дочкою. Дитина відвідує дитячий садок, тому задля дотримання розпорядку закладу та виховного процесу, години побачень батька з дитиною слід визначити у вечірній час. Зважаючи на вік дитини, її прихильність до мами, вимога позивачів про ночівлю дитини за місцем їх проживання та вимога третьої особи про виїзд для оздоровлення в зони відпочинку у межах України у відсутності матері на тривалий час є передчасною. Відповідно до 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачів та третьої особи із самостійними вимогами підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати. На підставі Конвенції про права дитини, Декларації прав дитини, ст. ст. 2, 6, 19, 157, 257 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial