Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

У березні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до [PERSON] , в якому просить визнати [PERSON] [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач ніколи не проживав та не проживає за вказаною адресою, будинком не користується та не цікавиться, витрати на його утримання не несе. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 березня 2021 року визначено головуючого по справі суддю Шолох Л.М. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 квітня 2021 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. та відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 серпня 2021 року закрито підготовче провадження у справі № 490/1443/21 та призначень її до розгляду по суті. У судове засідання сторони не з`явилися, не повідомивши суд про причини неявки. Від представника позивача - адвоката Цвелікова С.В. надійшла заява, в якій він просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Враховуючи думку представника позивача, який просить справу розглядати за його відсутності, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, які не з`явилися. Вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. З матеріалів справи слідує, що [PERSON] отримав у спадщину після смерті матері [PERSON] , 1933 року народження житловий будинок, загальною площею 83,4 кв.м., житловою 55,3 кв.м., за літ. А з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями та спорудами: літня кухня Б, вбиральня Ж, душ З, огорожі 4,5,6, споруди 3, І, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.07.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Агапітовою К.В. Згідно витягу про державну реєстрацію прав від 31.07.2012 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . З довідки Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради №23043-000438420-037-08 від 17 лютого 2021 року про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Як слідує із акту від 25 лютого 2021 року, підписаного [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідач [PERSON] зареєстрований, але фактично не проживає за адресою [ADDRESS] з 2001 року. Допитані в судовому засіданні 02 вересня 2021 року свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що є сусідами позивача. Свідки зазначили, що відповідач є онуком позивача, проте не проживає у будинку позивача починаючи з 2001 року. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Виходячи з положень ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, при вирішенні питання про втрату членом сім`ї власника житла права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягає як строк його відсутності, так і поважність причини такої відсутності. Отже, судом встановлено, що позивач є власником спірного будинку, а відповідач [PERSON] ніколи не проживав та не проживає в даному будинку. Суд приходить до висновку, що відповідач, залишившись зареєстрованим на даній жилій площі, мав право на користування даним жилим приміщенням, проте, не проживаючи в спірному будинку, відповідач втратив право користування даним жилим приміщенням. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити та визнати [PERSON] [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 908, 00 грн. Враховуючи вищевказане,

Outcome: approved