Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

У вересні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці із вказаним вище позовом. Посилалася на те, що він є власником квартири №46, яка знаходиться в будинку №36 по вул.Салтикова-Щедріна в м.Чернівці. Окрім нього за вказаною адресою також зареєстровані його матір [PERSON] та племінник [PERSON] Однак відповідач [PERSON] з 2015 року у вказаній квартирі не проживає та протягом цього часу жодного разу туди не навідувався. Зазначає, що реєстрація місця проживання відповідача [PERSON] в квартирі створює йому ряд перешкод та порушує його право власності. Зокрема, відповідач не приймає участі у витратах по утриманню квартири в частині сплати всіх передбачених комунальних платежів, які нараховуються відповідно до кількості зареєстрованих мешканців у квартирі, а також у звязку із реєстрацією відповідача він не має змоги оформити субсидію. Вказані обставини суттєво впливають на його фінансове становище. У звязку із цим, просив позов задовольнити та визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №46, яка знаходиться в будинку №36 по вул.Салтикова-Щедріна в м.Чернівці. Під час розгляду справи позивач [PERSON] позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи через публікацію оголошення про його виклик на сайті суду. Причину своєї неявки суду не повідомив. Згідно вимог ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що позивач не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що квартира №46, яка знаходиться в будинку №36 по вул.Салтикова-Щедріна в м.Чернівці належить на праві приватної власності позивачу [PERSON], що підтверджується договором дарування квартири від 17 червня 2013 року, а також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.8-12). Відповідно до положень ст.ст. 317, 319\~ЦК України особі належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383\~ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, ст.150\~ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. \~ \~ \~ \~Згідно довідки\~(виписки\~з домової\~книги про\~склад сім»ї\~та реєстрацію)\~ЖБК №5\~від 20\~вересня 2018\~року,\~в квартирі\~№46,\~яка знаходиться\~по вул.Салтикова-Щедріна,\~36\~в м.Чернівці\~зареєстровані [PERSON],\~[PERSON]\~та [PERSON] (а.с.16). Як вбачається із акту Житлово-будівельного кооперативу №5, відповідач [PERSON] з серпня 2015 року по теперішній час у вказаній квартирі не проживає. (а.с.15). Статтею 405 Цивільного кодексу України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як було встановлено судом, жодної домовленості між позивачем та відповідачем щодо користування спірним житлом укладено не було. Більше того, судом встановлено, що відповідач [PERSON] порушує права позивача, як власника житла, зокрема, він змушений сплачувати за відповідача комунальні послуги, а також, у звязку із реєстрацією відповідача він не має змоги оформити субсидію, що суттєво впливає на його фінансове становище. Таким чином, дослідивши та проаналізувавши в сукупності письмові докази, враховуючи наведені вище норми закону, а також фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved