Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить з урахуванням уточнених позовних вимог, визнати договір купівлі-продажу, що був посвідчений приватним нотаріусом КМНО [PERSON],14 вересня 2002 року, за реєстровим номером 2896, дійним. Крім того, позивч просив визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за законом. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що після смерті матері, [INFO] року, залишилась спадщина, до складу якої входить вищевказана квартира. Однак позивач вказує на те, що при зверненні до нотаріуса, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Так, [PERSON] посилається на те, що 24.01.2014 року він отримав листа від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON], за змістом якого позивач звернувся до нотаріуса з усним запитом з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? (одну другу) частку квартири [ADDRESS] і належала його матері, [PERSON], яка померла [INFO] року. Вказана квартира була куплена за договором купівлі-продажу, що був посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 14 вересня 2002 року за реєстровим № 2896 і був зареєстрований Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвертаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна» 23 вересня 2002 року. За даним договором покупцями квартири, в рівних частках кожний, були [PERSON] та [PERSON]; крім того, на момент підписання договору померла [PERSON] не змінила своє прізвище, після одруження на «[PERSON]»; разом із цим, приватний нотаріус КМНО [PERSON] вважає окрему частину договору купівлі-продажу нікчемною; за таких обставин, видача свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частку квартири [ADDRESS], на думку нотаріуса, не вбачається за можливе. У судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги та просив їх задовольнити. Представник Головного управління юстиції у м. Києві у судове засідання не з'явився, до суду направив заперечення, у яких вказував на те, що ГУЮ у м. Києві не може бути відповідачем у вказаній справі. Приватний нотаріус КМНО [PERSON] у письмовій заяві до суду просила проводити розгляд даної справи у її відсутність. Представники Київської міської ради та третіх осіб у судове засідання не з'явились, повідомлялись належним чином про час і місце судового засідання, явку свого представника в судове засідання не забезпечили. Викладене є підставою для розгляду даної справи у відсутність відповідачів у загальному порядку. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог даного позову, з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 14.09.2002 року придбали у рівних частинах квартиру [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 14 вересня 2002 року, посвідченого ПН КМНО [PERSON] 11 січня 2002 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб; після одруження прізвище дружини було змінено на «[PERSON]». [INFO] року [PERSON] померла. Надаючи пояснення суду щодо змісту заявленого позову, [PERSON] вказав на те, що, 24.01.2014 року, на усний запит позивача приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з розбіжністю прізвища померлої [PERSON] та особи зазначеної в договорі купівлі-продажу. Аналогічні пояснення у підтвердження вимог позивач виклав у позовній заяві. Крім того, у матеріалах справи міститься зазначений у позові лист приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] від 24.01.2014 року про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану квартиру. Наведені обставини і стали підставою для заявлення [PERSON] даного позову до Київської міської ради, Головного управління юстиції у м. Києві про визнання договору купівлі-продажу квартири укладеним і визнання права власності на квартиру у порядку спадкування. Водночас, за змістом статті 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності; належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку. Беручи до уваги зміст положення статті 392 ЦК України, суд бере до уваги те, що у даному випадку Київська міська рада і Головне управління юстиції у м. Києві не можуть бути відповідачами у даній справі, оскільки між ними і позивачем відсутні спірні майнові приватноправові відносини. Так, Київська міська рада і Головне управління юстиції у м. Києві не оспорювали будь-яких майнових прав позивача, як спадкоємців на квартиру [ADDRESS]. Водночас, у ході розгляду даної справи, позивачем не було вказано на існування такого спору із будь-якою іншою фізичною чи юридичною особою. Водночас, зі змісту даного позову вбачається, що у даному разі мова не йде про оспорювання відповідачами дійсності, факту укладення чи дотримання вимог Закону про нотаріальне посвідчення вказаного договору купівлі-продажу квартири від 14 вересня 2002 року, посвідченого ПН КМНО [PERSON] Викладене свідчить про те, що застосовані позивачем способи захисту свого цивільного права, такі, як визнання договору дійсним і визнання права власності на майно в порядку спадкування, не відповідають дійсним обставинам справи, що свідчить про безпідставність вимог даного позову і є підставою для відмови у його задоволенні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed