Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

У вересні 2016 року до суду звернулись [PERSON], [PERSON] та [PERSON] із вищевказаним позовом про визнання права власності. Позивачі вказували, що 03.03.2016 року між ними та Товариством з обмеженою відповідальністю Виробничо-будівельна фірма «Монолітбуд» було укладено договір позики, відповідно до умов якого відповідач отримав в борг 450 000 грн., які зобовязався повернути до 15.07.2016 року. Зазначали, що в забезпечення виконання зобовязань за договором позики між ними та відповідачем було укладено договір іпотеки, предметом якого є нежитлова будівля літ. А-2, загальною площею 946,5 кв.м, що знаходиться за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Куценка, 5-Б. Посилаючись на порушення відповідачем зобовязань за договором позики, позивачі просили в рахунок задоволення вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON] щодо погашення заборгованості за договором позики від 03.03.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON], в сумі 450 000 грн. звернути стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за договором іпотеки від 03.03.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON], а саме: нежитлову будівлю літ. А-2, загальною площею 946,5 кв.м., за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Куценка, 5-Б, шляхом визнання права власності та реєстрації права власності на нежитлову будівлю літ. А-2, загальною площею 946,5 кв.м., за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Куценка, 5-Б за [PERSON] частки майна в розмірі 44,4% (444/1000), [PERSON] частки майна в розмірі 44,4 % (444/1000), [PERSON] частки майна в розмірі 11,2 % (120/1000), за ціною (заставною вартістю предмета іпотеки) 450 000 грн. за вказане нерухоме майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. В судове засідання сторони та їх представники не зявились, звернулись до суду із заявами про розгляд справи у їхню відсутність. В поданій представником відповідача заяві останній не заперечував відносно задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 03.03.2016 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] (позикодавці) та Товариством з обмеженою відповідальністю Виробничо-будівельна фірма «Монолітбуд» (позичальник) було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON] Згідно п. 1 договору позики, позикодавці при укладенні цього договору передали позичальникові, а позичальник прийняв від позикодавців гроші в загальній сумі 450 000 грн., з яких [PERSON] надав у борг суму в розмірі 200 000 грн.; [PERSON] надав у борг суму в розмірі 200 000 грн.; [PERSON] надав у борг суму в розмірі 50 000 грн. Відповідно до п.п. б) п. 3 вказаного договору, остаточний розрахунок щодо повернення суми боргу має бути здійснено не пізніше 15 липня 2016 року в основній валюті даного договору, гривні. Пунктом 5 договору сторони погодили, що з метою забезпечення належного виконання своїх зобовязань по поверненню суми позики в зазначений у підпункті «б» пункту 3 даного договору строк, позичальник надає в заставу наступне майно: нежитлову будівлю літ. А-2, загальною площею 946,5 кв.м, за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Куценка, 5-Б. Разом з цим, 03.03.2016 року з метою забезпечення виконання зобовязань за договором позики між позивачами (іпотекодержателями) та відповідачем (іпотекодавцем) було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області [PERSON], предметом якого є нерухоме майно: нежитлова будівля літ. А-2, загальною площею 946,5 кв.м., за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Куценка, 5-Б, яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі мирової угоди від 10.05.2012 року, затвердженої ухвалою Господарського суду Київської області від 11.05.2012 року. Згідно п. 1.3 договору іпотеки, заставна вартість предмета іпотеки визначається сторонами в сумі 450 000 грн. 22.07.2016 року позивачі звернулись на адресу ТОВ ВБФ «Монолітбуд» із письмовою вимогою від 21.07.2016 року про сплату боргу. Листом № 33 від 02.08.2016 року відповідачем була надана відповідь про те, що підприємство через фінансовий стан не має змоги сплатити у передбачений в договорі позики строк отриману суму в борг. З матеріалів справи вбачається, що власником спірної нежитлової будівлі літ. А-2, загальною площею 946,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Куценка, 5-Б є Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо-будівельна фірма «Монолітбуд», що підтверджується копією витягу про державну реєстрацію прав Комунального підприємства Київської обласної ради «Білоцерківське міжміське бюро технічної інвентаризації». Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України, в тому числі шляхом визнання права. Разом з цим, право на справедливий суд гарантовано статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ч. 1 ст. 627 ЦК України закріплено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Правилами ст. 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Положеннями ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» закріплено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 1 ст. 33 Закону). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене та оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені по справі позовні вимоги є доведеними та ґрунтуються на відповідних доказах, а також узгоджуються з нормами матеріального права та договірними взаємовідносинами, які виникли та врегульовані між сторонами відповідно до укладених договору позики та договору іпотеки, тому заявлений позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто 4 500 грн. сплаченого [PERSON] судового збору відповідно до квитанції від 25.08.2016 року. Враховуючи наведене,

Outcome: approved