Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

У березні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розподіл домоволодіння, виділення в натурі 1/2 частини домоволодіння та усунення перешкод в праві власності на 1/2 частину домоволодіння посилаючись на те, що є власником 1/2 частини домоволодіння по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.09.2005 року. Інша 1/2 частина вказаного домоволодіння належить на праві власності відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадщину від 17.09.2005 року. Незважаючи на те, що він є співвласником вказаного домоволодіння, відповідач не впускає його до будинку та сам користується всім домоволодінням. Досягнути згоди щодо порядку користування майном сторони не можуть. Позивач просив суд розділити домоволодіння по [ADDRESS], розташоване на земельній ділянці 583,0 кв.м., яке складається з житлового будинку А-1 житловою площею 44,9 кв.м., загальною площею 79,4 кв.м, літньої кухні «Б», гаража «В», погрібу «Г», сараїв «б» і «Е», душа «Д», убиральні «Ж», споруд 1-8, та виділити позивачу в натурі 1/2 частину домоволодіння; зобов'язати відповідача не чинити позивачу перешкоди у користуванні належною йому частиною спірного домоволодіння (а.с.5). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2015 року позовні вимоги - задоволено (а.с.142-147). В апеляційній скарзі (а.с.153-156) [PERSON] просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити, оскільки: - твердження суду щодо недоведеності тривалого проживання апелянта в спірному домоволодінні є необґрунтованими та спростовуються поясненнями в судовому засіданні самого позивача; - спірне домоволодіння є безпосереднім житлом для апелянта, який здійснив певні поліпшення у вигляді поточних ремонтів, переобладнань і т.п.; - 4-й варіант розподілу спірного домоволодіння є найбільш прийнятним, який не порушує прав відповідача, який тривалий час там проживає та готовий компенсувати відхилення від ідеальних часток; - при розподілі домоволодіння між співвласниками та вказівкою кому які приміщення підлягають виділенню кожному з співвласників, суд не включив приміщення 1-4 та 1-7, не зазначив, хто з співвласників повинен виконати переобладнання. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що сторони є рідними братами та власниками 1/2 частини спірного домоволодіння кожен на підставі свідоцтва про право на спадщину, поділ якого згідно висновку будівельно-технічної експертизи за варіантом № 2 передбачає найменше відхилення від ідеальних часток співвласників. Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та матеріалам справи. Як вбачається зі справи, сторони є співвласниками спірного домоволодіння і кожному з них належить 1/2 його частина (а.с.6,188). В позовній заяві позивач просить поділити спірне домоволодіння між ним та відповідачем та здійснити виділ йому в натурі 1/2 домоволодіння та обґрунтовує свої вимоги посиланням на положення ч.3 ст.358 ЦК України (а.с. 5). ЦК України Статтею 358 Цивільного кодексу України врегульовані правовідносини між співвласниками щодо здійснення ними права спільної часткової власності. Зокрема згідно з ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності; у разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Вказана норма надає співвласнику право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі без виділу у натурі цієї частки із майна, що є у спільній частковій власності. Що ж стосується вимог позивача про поділ спільного майна та виділ в натурі належної йому 1/2 частини цього майна, то ці правовідносини є різними за своїми наслідками і врегульовані різними нормами права. Право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, регулюється положеннями ст.364 ЦК України. Поділ між співвласниками у натурі майна, що є у спільній частковій власності, регулюється положеннями ст.367 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч.1 ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Отже виділ частки в натурі передбачає судовий захист права співвласника, а поділ майна в натурі між співвласниками передбачений лише за згодою співвласників, що унеможливлює судовий розгляд такого спору. Суттєвою різницею між виділом в натурі частки із майна та поділом майна в натурі є те, що виділ обмежений розміром частки, належної співвласнику, який бажає виділу своєї частки, а розмір частки кожного з співвласників при поділі в натурі майна залежить від їх згоди. Таким чином вимоги про виділ в натурі частки із майна та про поділ майна в натурі між співвласниками є різними по своїй правовій суті. Задовольнивши позовні вимоги поділ домоволодіння в натурі між співвласниками, суд першої інстанції вказану різницю не врахував, та в порушення вимог ст.213,215 ЦПК України не зазначив в рішенні які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Зазначивши в позовній заяві вимоги про поділ спільного майна, позивач не зазначив обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги про поділ спільного майна, тобто в цій частині заявив не конкретні позовні вимоги. Відповідно до ч.2 ст.364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки; компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Отже правовідносини, що виникають між співвласниками при вирішенні питання про виділ частки майна в натурі, залежать від способу виділу, обраного позивачем, та від згоди іншого співвласника на отримання компенсації. Як вбачається з позовної заяви, позовні вимоги позивача щодо виділу 1/2 частки в натурі не містять вимог щодо виділу конкретних приміщень будинку та будівель домоволодіння. Відповідно до висновків судової будівельно-технічної експертизи від 25.04.2014 року та від 05.03.2015 року передбачено 4-варіанти розподілу спірного домоволодіння (а.с.42-53,111-124). Отже всього наявні 8-варіантів виділу у натурі частки із спільного майна. Як вбачається зі справи за наявності такого різноманіття варіантів позивач не надав суду уточнення до позовної заяви стосовно варіанту виділу йому у натурі 1/2 частки спірного домоволодіння. Згідно ч.3 ст.364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється; така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Як вбачається з позовної заяви, позовні вимоги про припинення права спільної часткової власності та про визнання за позивачем права власності на виділене майно, як це передбачено ч.3 ст.364 ЦК України, позивачем не були заявлені. Суд першої інстанції на зазначені обставини не звернув уваги та, ухваливши судове рішення, вказав, що кожному з співвласників належить = 50/100 частини домоволодіння, при цьому не встановив яку фактичну частку складають виділені сторонам приміщення та будівлі спірного домоволодіння. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Розглянувши справу за варіантом № 2 без подання позивачем відповідних позовних вимог, суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позивачем вимог, які відповідно до позовної заяви є неконкретними. Так саме є неконкретними позовні вимоги про зобов'язання відповідача не чинити позивачу перешкод в праві власності на належну позивачу 1/2 частину домоволодіння. Задовольнивши в цій частині позовні вимоги, суд першої інстанції не врахував, що його рішенням належна позивачу 1/2 частина домоволодіння виділена в натурі. Тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв'язку з порушенням норм матеріального та процесуального права. Не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги щодо розподілу спірного домоволодіння за 4-м варіантом, оскільки відповідач з зустрічним позовом до позивача про поділ домоволодіння за 4-м варіантом до суду не звертався. З огляду на вищезазначене колегія суддів вважає, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про розподіл домоволодіння, виділення в натурі 1/2 частини домоволодіння та усунення перешкод в праві власності на 1/2 частину домоволодіння слід відмовити. Відмова у задоволенні позову не перешкоджає [PERSON] звернутися до суду з позовом до [PERSON] з відповідним позовом, правильно зазначивши правові підстави та варіанти щодо виділу йому у натурі 1/2 частки спірного домоволодіння. У зв'язку з викладеним і

Outcome: dismissed