Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

У березні 2015 р. [PERSON] пред'явив позов до ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс», у якому просив визнати недійсним укладений ними 13.02.2015 р. договір лізингу № 000901 та стягти на свою користь з вказаного товариства 38473 грн. 14 коп. Позовні вимоги обґрунтовуються наступним. За вказаним договором відповідач зобов'язався придбати собі у власність предмет лізингу - транспортний засіб CheryRK 504 каб., після чого передати його у користування позивачеві на вказаних у цьому договорі умовах. Представник ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» усно роз'яснила [PERSON], що спочатку він має сплатити передплату за автомобіль у сумі 38205 грн. 70 коп., після чого з ним буде укладено договір лізингу, а після цього протягом декількох днів товариство передасть йому у користування транспортний засіб. У цей же день [PERSON] сплачено вказану суму згідно з виданим йому представником ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» рахунком, у якому товариством вже було вказано призначення платежу. Оплачуючи цей рахунок, позивач вважав, що він здійснює часткову оплату вартості автомобіля. [PERSON] не було роз'яснено, що ним сплачено адміністративний платіж - винагороду лізингодавцеві за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору. Договором такий платіж передбачено, але позивач не мав можливості детально ознайомитися з умовами цього договору до його підписання у зв'язку з недостатністю часу, відведеного представником ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» позивачеві для ознайомлення з 14-ма сторінками договору, що в силу п. 2 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» належить кваліфікувати як підприємницьку практику, що вводить в оману. До того ж, представник ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» запевнила позивача, що всі істотні умови договору йому роз'яснено, і попросила його швидше підписати договір, пославшись на те, що на неї чекають інші особи. Після вивчення змісту договору [PERSON] стало зрозуміло, що його не може бути розірвано з ініціативи лізингоодержувача і що сплачені на виконання цього договору кошти йому не повернуть, т.я. договір не передбачає таких можливостей. В силу ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» перелічені нижче умови укладеного сторонами договору є несправедливими: - незалежно від наявності у продавця предмету лізингу, вказаного лізингоодержувачем у договорі, та за бажанням лізингоодержувача сам предмет лізингу може бути замінений на інший до моменту купівлі предмета лізингу (п. 1.8). Згідно з цим пунктом договору лізингодавець залишив собі право свавільно змінювати предмет лізингу, - будь-які поліпшення, модифікації або зміни предмета лізингу або його з'єднання з будь-якими нерухомими або рухомими об'єктами дозволяються лише на підставі попереднього письмового погодження з лізингодавцем. При наявності відповідної письмової вимоги лізингодавця перед поверненням предмета лізингу лізингоодержувач зобов'язаний за власний рахунок відновити його початковий стан з урахуванням нормального зносу. У будь-якому випадку усі невід'ємні поліпшення, модифікації або зміни предмета лізингу, зроблені без письмової згоди лізингодавця, стають власністю останнього та підпорядковуватимуться даному договору. При цьому лізингодавець не зобов'язаний виплачувати лізингоодержувачу жодних компенсацій, а останній не має права на відшкодування цих виплат за рахунок лізингових платежів (п. 5.5). У той же час пунктом 5.6 договору передбачено, що лізингоодержувач зобов'язаний за власний рахунок забезпечити відповідність предмета лізингу всім нормативним вимогам та вносити такі зміни, модифікації й доповнення до предмета лізингу, які можуть час від часу вимагатися будь-яким законом, правилом, розпорядженням, нормативним актом або наказом державного органу, виданим у межах його компетенції. Отже згідно з пунктом 5.5 договору [PERSON] не має права на відшкодування лізингодавцем витрат, понесених у зв'язку із зміною предмета лізингу на виконання вимог законодавства, - на чинність укладеного сторонами договору не впливають будь-які обмеження або неможливість користування предметом лізингу внаслідок його часткового пошкодження, або внаслідок юридичних чи технічних або економічних причин, випадків надзвичайних подій чи форс-мажору. В таких випадках зобов'язання лізингоодержувача, в тому числі платіжні зобов'язання, залишаються чинними у повному обсязі (п. 5.7). Відповідно до цього пункту у разі неможливості виконання позивачем зобов'язань за договором з незалежних від нього причин відповідач в односторонньому порядку розриває договір і вилучає предмет лізингу, не повертаючи позивачеві кошти. У той же час таке ж зобов'язання відповідач на себе не взяв, - у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни (п. 10.5). Лізингоодержувач не може вимагати від лізингодавця жодного відшкодування або зменшення суми платежів за даним договором у випадку перерви в експлуатації предмета лізингу незалежно від причин виникнення такої перерви. Лізингоодержувач не має права затримувати платежі за цим договором, термін сплати яких настав, навіть з причин пошкодження предмета лізингу (п. 10.11). У разі неузгодженої у цьому договорі зміни розмірів лізингових платежів сторони складають додаткову угоду, а також на вимогу лізингодавця підписують коригування вартості предмета лізингу; у разі відмови лізингоодержувача від підписання вказаних додаткової угоди та (або) коригування вартості предмета лізингу лізингодавець має право розірвати договір лізингу, після чого лізингоодержуввач зобов'язаний повернути предмет лізингу протягом 5 календарних днів з моменту отримання від лізингодавця письмової пропозиції про зміну розмірів лізингових платежів; раніше сплачені платежі поверненню не підлягають (п. 10.15). Ці пункти дають відповідачеві право в односторонньому порядку збільшувати розмір лізингового платежу, зокрема на не передбачених договором умовах, без надання позивачеві права за будь-яких обставин впливати на його розмір, зокрема відмовитися від збільшення платежу. Крім того, у разі відсутності предмета лізингу з вини лізингодавця лізингоодержувач все одно зобов'язаний сплачувати лізингові платежі. Пункт 10.11 суперечить також ч.ч. 3, 4, 6 ст. 762 ЦК України. Крім того, договором не передбачено ніяких санкцій до лізингодавця у разі його відмови від підписання додаткової угоди або акту коригування вартості предмету лізингу, що суперечить п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», - несвоєчасне внесення лізингових платежів тягне за собою обов'язок лізингоодержувача сплачувати лізингодавцю пеню в розмірі подвійної ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення й проценти за користування чужими коштами у розмірі 3% річних від суми заборгованості за кожен день прострочення (п. 12.4). Несвоєчасне внесення лізингових платежів тягне за собою також можливість розірвання договору з різних причин на розсуд відповідача без повернення сплачених коштів (п. п. 12.7, 12.8). Положення цих пунктів суперечать ст. 61 Конституції України як такі, що встановлюють подвійну відповідальність за одне й те ж правопорушення. Крім того, договором не передбачено жодної санкції за порушення лізингодавцем умов договору та строків його виконання, - якщо лізингоодержувач сплатив адміністративний платіж і частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, він має право розірвати договір. У цьому випадку останньому підлягає поверненню 60% сплаченого авансового платежу, а його 40% утримується як штраф за дострокове розірвання договору; адміністративний платіж у цьому випадку поверненню не підлягає (п. 12.1). Всупереч п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цим пунктом відповідачеві надано можливість не повертати кошти на оплату, здійснену позивачем, у разі відмови останнього виконати договір, і не встановлено його право на одержання відповідної компенсації чи неустойки від відповідача у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору, що створило дисбаланс договірних умов. До того ж, всупереч ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і ст. 707 ЦК України позивач не має можливості відмовитися від договору, - лізингодавець має право без завчасного повідомлення лізингоодержувача в односторонньому порядку розірвати договір за умови: 1) невиконання лізингоодержувачем його умов (п. 3.2.6), що не відповідає п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», 2) неможливості або відмови продавця здійснити продаж або поставку лізингодавцю визначеного лізингоодержувачем предмета лізингу. У такому випадку лізингодавець повертає всі сплачені лізингоодержувачем кошти за мінусом 50% сплаченого адміністративного платежу (п. 3.2.7). Даною умовою договору відповідач звільнив себе від відповідальності за ненадання предмету лізингу та залишив за собою право неповернення частини сплачених за ненадані послуги коштів. Крім того, розірвання договору за вказаних обставин порушує права лізингоодержувача, т.я. лізингодавець не позбавлений можливості придбати предмет лізингу в інших продавців. До того ж, таких же прав лізингоодержувачеві договір не надає, - з метою виплати позивачем не менше 50% вартості предмета лізингу на момент його купівлі й передачі у разі зміни вартості цього предмета після укладення договору позивач зобов'язаний одноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів (п. 9.4). Розмір лізингової плати може індексуватися в залежності від переоцінки залишкової вартості предмета лізингу, що спричинена змінами вимог нормативно-правових актів щодо переоцінки предмета лізингу, у зв'язку з збільшенням митних зборів та інших обов'язкових платежів, які впливають на вартість предмета лізингу (п. 10.13). Проте договором не передбачено право позивача відмовитися від договору у разі значного збільшення ціни лізингу. Крім того, договором покладено на позивача обов'язок одноразово сплатити різницю між сплаченою і фактичною вартістю предмета лізингу після її збільшення незалежно від того, наскільки вона збільшилася. Отже ця умова договору відносно позивача є несправедливою, - відповідач звільнений від відповідальності перед позивачем у разі завдання позивачеві ушкодження здоров'я з вини виконавця договору (п. 5.4), - відповідач не відповідає перед позивачем за невиконання зобов'язань щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення до експлуатації, усунення несправностей протягом гарантійного строку, гарантійних вимог тощо - обов'язок відповідати за цими зобов'язаннями покладено на продавця, хоча відомості про останнього у договорі відсутні (п. 1.4). Цей пункт суперечить ст.ст. 762 ч. 6, 808 ЦК України, - договором передбачено, що позивач має сплатити відповідачеві адміністративний платіж - першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, за перевірку, розгляд і підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату, у сумі 38205 грн. 70 коп., які не є витратами відповідача, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. За своєю правовою суттю цей платіж є одноразовою платою відповідачеві при укладанні договору. Вичерпний перелік платежів, які може бути включено до лізингового платежу, міститься у ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг». У цьому переліку нема такого виду платежу, який за своєю суттю є передбачений договором між сторонами адміністративний платіж. Співмірність розміру адміністративного платежу за організацію укладеного сторонами договору виконаній послузі, яка фактично полягала у виготовленні стандартної форми договору, відповідачем не обґрунтована, На порушення ст. 632 ЦК України в оспорюваному договорі відсутня його ціна (істотна умова), внаслідок чого позивач не знає, яку загальну суму коштів він має сплатити відповідачеві для повного виконання зобов'язань, що в силу п. 2 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» вказує на недійсність договору. Договором не передбачено порядок його зміни та припинення, а також відповідальність відповідача, у той час як ним передбачено жорстку відповідальність позивача перед відповідачем. На порушення ч. 1 ст. 524 ЦК України, валютою укладеного стороною договору є не гривня, а іноземна валюта, і про еквівалент гривні у ньому не йдеться. Визначення ціни договору у національній валюті з подальшим автоматичним її коригуванням залежно від курсу іноземної валюти суперечить п. 1 постанови Кабміну України від 18.12.1998 р. № 1998, згідно з яким формування, встановлення та застосування суб'єктами підприємництва вільних цін на території України здійснюється виключно у національній грошовій одиниці, за винятком обґрунтованого врахування витрат у доларовому еквіваленті лише в частині імпортної складової структури ціни. Крім того, валютні ризики покладено виключно на позивача. До того ж, відповідач не попередив позивача про те, що вартість предмета договору може істотно зрости, ніж це очікувалося при укладенні договору, та що послуги відповідача, зважаючи на їх вартість, явно не задовольнятимуть інтереси й вимоги позивача, фінансовий стан якого значно погіршився у зв'язку з підвищенням курсу іноземної валюти. Всупереч ч. 1 ст. 3 Закону України «Про фінансовий лізинг» і ч. 1 ст. 767, ч. 1 ст. 807 ЦК України предмет лізингу не визначено індивідуальними ознаками: не вказано, чи це транспортний засіб, чи щось інше, якщо транспортний засіб, то який саме, його виробник, колір, модель, комплектація, рік випуску, наявність (відсутність) пробігу тощо. Отож нема підстав вважати, що сторони досягли всіх обов'язкових та суттєвих умов договору. Представник ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» при укладенні договору надала [PERSON] зразок квитанції для сплати першого внеску у сумі 38205 грн. 70 коп., у якій призначенням платежу зазначено не адміністративний платіж, а «оплата взноса по договору № 000901». Оскільки позивач неправильно сприймав умови, викладені у додатку № 1 до договору, то оплату по квитанції вказаного зразка він сприйняв як виплату частини вартості автомобіля, т.я. всі вказані у цьому додатку платежі визначено як «графік сплати першого лізингового платежу». Т.я. призначення сплаченого [PERSON] платежу у сумі 38205 грн. 70 коп. не відповідає його визначенню у договорі, то відповідач мав повернути позивачеві цей платіж, але він його не повернув, що свідчить про нечесну підприємницьку діяльність відповідача та про опосередкований обман позивача як споживача фінансової послуги. У доповненні до позовної заяви [PERSON] просить визнати оспорюваний ним договір недійсним також і з підстав помилки щодо природи цього договору, прав та обов'язків сторін та інших істотних обставин договору, яка вплинула на його волевиявлення, за відсутності якої договір не було б укладено, та з підстав введення його представником відповідача в оману при укладенні договору, який роз'яснював позивачеві не те, що зазначено у договорі. Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати дане рішення і задовольнити його позов. Доводи скарги зводяться до того, що більшість пунктів оспорюваного договору виключає або обмежує юридичну відповідальність ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс», порушуючи пункти 2, 7, 11-13, 16 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у зв'язку з чим він має бути визнаний недійсним. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу. Відповідач у запереченнях на апеляційну скаргу просить її відхилити за безпідставністю. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Постановляючи рішення, що оскаржується, суд І інстанції виходив з того, що [PERSON], підписавши оспорюваний договір, погодився з усіма його умовами, здійснив оплату адміністративного платежу за організацію та оформлення договору та не виконував інші умови договору для досягнення мети його укладення, у зв'язку з чим відповідач позбавлений можливості приступити до виконання договірних обов'язків, що твердження позивача про введення його представником відповідача в оману не відповідає дійсності, що підстав для визнання оспорюваного договору недійсним нема та що позивач не довів, що при укладенні договору він діяв не на свій розсуд та не за власним бажанням. З такими висновками не погоджується апеляційний суд. Так, по справі встановлено наступне. 13.02.2015 р. сторони уклали договір фінансового лізингу № 000901 (його копія з додатками на а.с. 14-21). У цьому договорі зазначено, що предметом фінансового лізингу є транспортний засіб, зазначений у його статті 1.1 та у специфікації (додаток № 2 до договору), а саме Chery, модель RK504 каб, тип КПП - мех.., привід - 4х4, ціною 14417 доларів 25 центів США, вартість якого вказано у додатку № 1 до договору. Згідно з цим договором: - відповідач бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати його у користування позивачеві, а останній взяв на себе зобов'язання користуватися предметом лізингу на строк та на умовах, передбачених даним договором (п. 1.3), - - незалежно від наявності у продавця предмету лізингу, вказаного позивачем у договорі, та за заявою позивача, сам предмет лізингу може бути замінений на інший до моменту купівлі предмета лізингу. Умови такої зміни і проведення розрахунків вказуються у відповідній додатковій заяві (п. 1.8), - будь-які поліпшення, модифікації або зміни предмета лізингу або його з'єднання з будь-якими нерухомими або рухомими об'єктами дозволяються лише на підставі попереднього письмового погодження з відповідачем. При наявності відповідної письмової вимоги останнього перед поверненням предмета лізингу позивач зобов'язаний за власний рахунок відновити його початковий стан з урахуванням нормального зносу. У будь-якому випадку усі невід'ємні поліпшення, модифікації або зміни предмета лізингу, зроблені без письмової згоди відповідача, стають власністю останнього та підпорядковуватимуться даному договору. При цьому відповідач не зобов'язаний виплачувати позивачеві жодних компенсацій, а позивач не має права на відшкодування цих витрат за рахунок лізингових платежів (п. 5.5), - позивач зобов'язаний за власний рахунок забезпечити відповідність предмета лізингу всім нормативним вимогам та вносити такі зміни, модифікації й доповнення до предмета лізингу, які можуть час від часу вимагатися будь-яким законом, правилом, розпорядженням, нормативним актом або наказом державного органу, виданим у межах його компетенції, - на чинність укладеного сторонами договору не впливають будь-які обмеження або неможливість користування предметом лізингу внаслідок його часткового пошкодження, або внаслідок юридичних чи технічних або економічних причин, випадків надзвичайних подій чи форс-мажору. В таких випадках зобов'язання лізингоодержувача, в тому числі платіжні зобов'язання, залишаються чинними у повному обсязі (п. 5.7), - у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів відповідач має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а позивач зобов'язаний прийняти такі зміни (п. 10.5), - останній не може вимагати від відповідача жодного відшкодування або зменшення суми платежів за даним договором у випадку перерви в експлуатації предмета лізингу незалежно від причин виникнення такої перерви. Позивач не має права затримувати платежі за цим договором, термін сплати яких настав, навіть з причин пошкодження предмета лізингу, та не може вимагати від відповідача жодного відшкодування або зменшення суми платежів за договором у випадку перерви в експлуатації предмета лізингу незалежно від причини цієї перерви (п. 10.11), - у разі неузгодженої у цьому договорі зміни розмірів лізингових платежів сторони складають додаткову угоду, а також на вимогу відповідача підписують коригування вартості предмета лізингу; у разі відмови позивача від їх підписання відповідач має право розірвати договір лізингу, після чого позивач зобов'язаний повернути предмет лізингу протягом 5 календарних днів з моменту отримання від відповідача письмової пропозиції про зміну розмірів лізингових платежів; раніше сплачені платежі поверненню не підлягають (п. 10.15), - несвоєчасне внесення лізингових платежів має наслідком для відповідача зобов'язання сплатити позивачеві пеню в розмірі подвійної ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення й проценти за користування чужими коштами у розмірі 3% річних від суми заборгованості за кожен день прострочення (п. 12.4), а також можливість розірвання договору без повернення сплачених коштів (п. 12.8), - якщо позивач сплатив адміністративний платіж і частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб, він має право розірвати договір. У цьому випадку останньому підлягає поверненню 60% сплаченого авансового платежу, а його 40% утримується як штраф за дострокове розірвання договору; адміністративний платіж у цьому випадку поверненню не підлягає (п. 12.1), - відповідач має право без завчасного повідомлення позивача в односторонньому порядку розірвати договір за умови: 1) невиконання позивачем його умов (п. 3.2.6), 2) неможливості або відмови продавця здійснити продаж або поставку відповідачеві визначеного позивачем предмета лізингу. У такому випадку відповідач повертає всі сплачені позивачем кошти за мінусом 50% сплаченого адміністративного платежу (п. 3.2.7), - згідно з п. 12.7 договору, відповідач має право достроково припинити його дію та вимагати повернення предмета лізингу, якщо: 1) позивач не сплатив або сплатив не в повному обсязі лізинговий платіж у визначений договором строк і прострочення оплати становить більше 30 календарних днів, а також всі належні до сплати неустойки та інші відшкодування відповідно до умов договору, 2) позивач використовує предмет лізингу не у відповідності до умов договору або його призначення, 3) позивач не виконує умов гарантії на предмет лізингу, не підтримує його у технічно справному стані (в т.ч. не проводить гарантійний та післягарантійний ремонт у разі необхідності такого ремонту, технічний огляд), що погіршує технічний стан предмета лізингу, 4) позивач надає відповідачеві інформацію не в повному обсязі або надає недостовірну інформацію згідно з вимогами даного договору, 5) позивач передав предмет лізингу в сублізинг, найм (оренду) без попереднього письмового дозволу відповідача, - у разі зміни вартості предмета лізингу після укладення договору позивач з метою виплати не менше 50% вартості предмета лізингу на момент його купівлі й передачі зобов'язаний одноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів до моменту купівлі та отримання предмета лізингу (п. 9.4), - розмір лізингової плати може індексуватися, зокрема, в залежності від переоцінки залишкової вартості предмета лізингу, що спричинена змінами вимог нормативно-правових актів щодо переоцінки предмета лізингу, у зв'язку з збільшенням митних зборів та інших обов'язкових платежів, які впливають на вартість предмета лізингу (п. 10.13), - відповідач звільнений від відповідальності перед позивачем у разі завдання позивачеві ушкодження здоров'я з вини виконавця договору (п. 5.4), - відповідач не відповідає перед позивачем за невиконання зобов'язань щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення до експлуатації, усунення несправностей протягом гарантійного строку, гарантійних вимог тощо - обов'язок відповідати за цими зобов'язаннями покладено на продавця, хоча відомості про останнього у договорі відсутні (п. 1.4), - договором передбачено, що позивач має сплатити відповідачеві адміністративний платіж - першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, за перевірку, розгляд і підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату, у сумі 38205 грн. 70 коп., які не є витратами відповідача, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. - у розділі «Визначення термінів» договору зазначено, що адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу Першого платежу, що підлягає сплаті лізингоолдеожувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір цього платежу відображається у додатку № 1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу. У згаданому додатку № 1 мається заголовок «Графік сплати авансового платежу», після якого під заголовком «Предмет лізингу», серед іншого, зазначено, що розмір адміністративного платежу становить 10% і суму - 1441 долар 72 центи США, вартість предмета лізингу на дату підписання договору - 382057 грн. 00 коп. та курс долара США на цю дату - 26,50. Також у цьому додатку, серед іншого, зазначено: погашення вартості предмета лізингу в доларах США - за 12 періодів у сумі 600,72 доларів США за один період, - у додатку № 2 до цього ж договору «Специфікація» зазначено таке: марка - Chery, модель - RK504 каб, кількість - 1, ціна в доларах США - 14417,25. У даному додатку також зазначено, що відповідно до ст.ст. 524, 533 ЦК України грошові зобов'язання виконуються у гривнях та що пунктом 8.1 ст. 8 договору визначено, що всі платежі підлягають сплаті в українських гривнях. Копіями квитанцій №№ 63 і 63/КЗ підтверджується, що на виконання зазначеного вище договору [PERSON] 13.02.2015 р. через філію Чернігівське облуправління АТ «Ощадбанк» ТВБВ 10024/00 сплачено готівкою ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» 38205 грн. 70 коп. внеску і банку - 267 грн. 44 коп. комісії (а.с. 22-23). Рукописний текст у виданому позивачеві бланку квитанції на сплату внеску на виконання договору, про який йдеться, заповнено не позивачем. З встановленого апеляційний суд робить наступні висновки. Частина 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» приписує, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Частиною 4 ст. 762 ЦК України передбачено, що наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася, а згідно з частиною 6 цієї ж статті наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Пункт 5.7 оспорюваного договору суперечить наведеним нормам права в тій його частині, згідно з якою на чинність цього договору не впливають будь-які обмеження або неможливість користування предметом лізингу внаслідок юридичних чи технічних або економічних причин, які не залежать від [PERSON], та внаслідок випадків надзвичайних подій чи форс-мажору, а також в тій його частині, згідно з якою в наведених випадках зобов'язання лізингоодержувача, в тому числі платіжні зобов'язання, залишаються чинними у повному обсязі. Тож цей пункт в описаних у даному абзаці частинах є недійсним. З наведених у попередньому абзаці правових підстав є недійсним і п. 10.11 договору між сторонами в частині, відповідно до якої лізингоодержувач не може вимагати від лізингодавця жодного відшкодування або зменшення суми платежів за даним договором у випадку виникнення перерви в експлуатації предмета лізингу з незалежних від лізингоодержувача причин. Частина 2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» надає лізингодавцеві право відмовитися від договору лізингу, якщо лізингоодержвувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів. Можливість розірвати договір з підстав несплати лізингоодержувачем неустойок та інших відшкодувань відповідно до умов договору ця та інші норми права, які регулюють спірні правовідносини, не передбачають. Тому є недійсним п. 12.7 договору між сторонами в частині надання відповідачеві права достроково припинити його дію у випадках, якщо позивач не сплатив або сплатив не в повному обсязі неустойки та інші відшкодування відповідно до умов договору. Пункт 1.4 договору, яким встановлено, що ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» не відповідає перед [PERSON] за невиконання зобов'язань щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення до експлуатації, усунення несправностей протягом гарантійного строку, гарантійних вимог тощо, суперечить ч. 1 ст. 808 ЦК України. Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України й відповідальність суб'єктів переказу встановлює Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Пунктом 33.2 ст. 33 цього Закону відповідальність за відповідність інформації, зазначеної в документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється переказ, покладено на платника. Згідно з п. 17.1 ст. 17 цього ж Закону, обов'язкові реквізити документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Приймання через касу банку готівки від клієнтів для зарахування на рахунки інших юридичних і фізичних осіб регулюється Інструкцією про ведення касових операцій банками в Україні, що затверджена постановою Правління НБУ 01.06.2011 р. № 174 (зареєстрована у Мін'юсті України 25.06.2011 р. за № 790/19528). Пунктом 1.1 даної Інструкції встановлено, що до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належить, зокрема, квитанція для відправлення переказу готівки. У пункті 1.3 цієї ж Інструкції зазначено, що призначення платежу є одним з обов'язкових реквізитів касового документа (а отже і квитанції, по якій [PERSON] сплачено адміністративний платіж). Таким чином, у квитанції для відправлення переказу готівки має бути чітко і правильно вказано призначення платежу. Тож суперечить наведеним у цьому абзаці нормам права положення про адміністративний платіж розділу «Визначення термінів» укладеного сторонами договору в частині того, що таким платежем є першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу Першого платежу лізингоодеожувача лізингодавцеві незалежно від назви призначення платежу у квитанції на його сплату. Крім того, положення про адміністративний платіж в цій частині є нечітким, т.я. згідно з визначенням терміну «Перший платіж» у розділі «Визначення термінів» договору між сторонами до складу Першого платежу входить як адміністративний платіж, так і авансовий платіж. Укладений сторонами договір містить вичерпний перелік видів платежів, які має сплатити позивач на його виконання. Платежу з назвою «внесок», як то зазначено в графі «призначення платежу» у квитанції, за якою [PERSON] сплачено ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» 38205 грн. 70 коп., у цьому переліку нема. У пункті 8.7 договору між сторонами зазначено, що всі рахунки та квитанції на сплату платежів, вказаних у додатку № 1 (а отже і на сплату адміністративного платежу), лізингоодержувач зобов'язаний отримувати у лізингодавця для їх подальшої оплати на виконання цього договору. Виходячи зі змісту цього пункту і з того, що ні у запереченнях на позов (а.с. 40-47), ні у запереченнях на апеляційну скаргу (а.с. 129-131) ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» не спростовує тверджень позовної сторони про те, що квитанцію, по якій позивач сплатив відповідачеві адміністративний платіж, заповнено співробітником ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс», апеляційний суд вважає дане твердження доведеним. Нечіткість згаданого вище положення договору між сторонами про адміністративний платіж у сукупності з невірним зазначенням співробітником ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» призначення платежу у квитанції, по якій цей платіж сплачено [PERSON], доводять вірність твердження позовної сторони про неправильне сприйняття позивачем з вини відповідача призначення внесеного ним платежу у сумі 38205 грн. 70 коп. Тож [PERSON] довів, що сплату ним адміністративного платежу внаслідок негативного впливу описаних вище обставин і фактів, спричинених відповідачем, він сприйняв як виплату відповідачеві частини вартості автомобіля. Цього висновку апеляційний суд дійшов і тому, що відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, частина 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» приписує, що нечесна підприємницька практика забороняється; у пункті 2 цієї частини зазначається, що нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману, зокрема, стосовно ціни. У абзаці 2 цієї ж частини зазначено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу надається у нечіткий спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Всі інші частини (пункти) договору, які позовна сторона вважає недійсними, не є такими, оскільки вони відповідають вимогам законодавства, що регулюють спірні правовідносини між сторонами. Згідно з ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Виходячи з встановлених та описаних вище обставин справи, апеляційний суд не може припустити, що оспорюваний [PERSON] договір ним було б укладено з ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» без недійсних його частин. Тому цей договір є недійсним в цілому. У частинах 2, 3 ст. 216 ЦК України зазначено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а винна сторона зобов'язана відшкодувати іншій стороні завдані вчиненням недійсного правочину збитки. Отже відповідач має повернути позивачеві отримані за недійсним договором лізингу від 13.02.2015 р. № 000901 кошти у сумі 38205 грн. 70 коп. та відшкодувати йому збитки - сплачену філії Чернігівське облуправління АТ «Ощадбанк» ТВБВ 10024/00 за перерахування позивачем названих коштів вартість банківських послуг у сумі 267 грн. 44 коп. Таким чином, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з постановленням рішення про задоволення позову. У порядку ч. 5 ст. 88 ЦПК України з відповідача до бюджету належить стягти судовий збір у сумі 577 грн. 10 коп. - відповідно до задоволеної частини вимог позовної заяви та апеляційної скарги і за ставками судових витрат, що встановлені п/п п/п 1, 8 п. 1 ч. 2, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи викладене,

Outcome: partial