Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

У вересні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до ПП «Граніт-Запоріжжя» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 03 жовтня 2001 року він був прийнятий на роботу в ПФ ЗП «Агропромсервіс» на посаду сторожа адміністративного приміщення. У вересні 2004 року ПФ ЗП «Агропромсервіс» було перейменоване у ПП «Граніт-Запоріжжя», де він продовжував працювати на посаді сторожа адміністративного приміщення. 30 квітня 2013 року його було звільнено з підприємства за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, про що підприємством було видано відповідний наказ. На день його звільнення ПП «Граніт-Запоріжжя» повинно було виплатити йому заборгованість по заробітній платі за період з липня 2012 року по квітень 2013 року, але виплата цих сум внаслідок невідомих причин станом на день звернення з позовом до суду не відбулася. Згідно листа Територіальної державної інспекції з питань праці у Запорізькій області за вих. № 01-Но-0452-1 від 14.06.2013р., ПП «Граніт-Запоріжжя» за період з липня 2012 по квітень 2013 року за наданим розрахунком заборгувало йому 7631,81 грн., з урахуванням невикористаної щорічної відпустки, йому була нарахована заробітна плата, але не виплачена при звільненні. На підставі викладеного, просить суд стягнути з ПП «Граніт-Запоріжжя» на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 7631,81 грн., компенсацію за час затримки виплати. В процесі розгляду справи позивач уточнив свої позовні вимоги та остаточно просив суд стягнути з ПП «Граніт-Запоріжжя» на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 4782 гривень 74 копійок, компенсацію за час затримки виплати станом на листопад 2013 року в розмірі 5608 гривень 19 копійок. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2013 року позовні вимоги [PERSON] задоволені. Стягнуто з Приватного підприємства «Граніт-Запоріжжя», яке знаходиться за адресою: 69063, м. Запоріжжя, вулиця Жуковського, буд. № 47, (код ЄДРПОУ 13608789) на користь [PERSON], [INFO], який зареєстрований та мешкає за адресою: м. Запоріжжя, вулиця Г.Сталінграда/Грязнова[ADDRESS], (ІПН: [NUMBER]) заборгованість по заробітній платі в розмірі 4782 (чотири тисячі сімсот вісімдесят дві) гривень 74 копійок, компенсацію за час затримки виплати станом на листопад 2013 року в розмірі 5608 (пять тисяч шістсот вісім) гривень 19 копійок, а всього 10390 (десять тисяч триста девяносто) гривень 93 копійок. Стягнуто з Приватного підприємства «Граніт-Запоріжжя», яке знаходиться за адресою: 69063, м. Запоріжжя, вулиця Жуковського, буд. № 47, (код ЄДРПОУ 13608789) на користь держави (Державний бюджет Жовтневого району м. Запоріжжя, код ЄДРПОУ: - 38025440, Банк одержувача: - ГУДКСУ у Запорізькій обл.., МФО: 813015, рахунок: 31214206700003, код бюджетної кодифікації: 22030001) судовий збір за подання позову майнового характеру в розмірі 229 (двісті двадцять девять) гривень 40 копійок. (а.с. 29-31) Не погодившись в зазначеним рішенням суду, та у відповідності до ст. 228 ЦПК України, відповідач керуючий санацією\~ Приватного підприємства « Граніт Запоріжжя»\~ [PERSON] у жовтні 2014 року звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду від 19 листопада 2013 року. (а.с. 41-43) Ухвалою суду від 19 березня 2015 року заява керуючого санацією\~ Приватного підприємства « Граніт Запоріжжя»\~ [PERSON] задоволена, заочне рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 19 листопада 2013 р. у справі № 2/331/2199/13 за позовом [PERSON] до Приватного підприємства « Граніт Запоріжжя»\~ про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку, скасоване та справа призначена до розгляду в загальному порядку. (а.с. 121-122) При новому розгляді справи, в судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити та додатково зазначив, що на теперішній час він заборгованість по заробітній платі не отримав, а тому вважає, що відповідач повинен додатково виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку по день винесення судового рішення. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог [PERSON] заперечувала, посилаючись на те, що у звязку з відсутністю на підприємстві документів відносно заробітної плати його працівників, яка була викрадена невідомими особами, про що свідчить витяг з кримінального провадження № 120140800200020006 від 22.07.2014р., останнє не може пересвідчитися у дійсності заявленого позивачем розміру заборгованості. З приводу стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку зазначило, що ПП «Граніт-Запоріжжя» не мало можливості виплатити [PERSON] заборгованість по заробітній платі з обєктивних причин, які не залежали від підприємства, оскільки з 08.08.2012 року постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС ЗМУЮ за ВП № 33597011 було накладено арешт на кошти, майно підприємства та оголошено заборону на його відчуження. На підставі викладеного, просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, взявши до уваги пояснення позивача та представника відповідача, письмові заперечення відповідача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що з 03 жовтня 2001 року [PERSON] був прийнятий на роботу в ПФ ЗП «Агропромсервіс» на посаду сторожа адміністративного приміщення. (а.с. 5-зв.) У вересні 2004 року ПФ ЗП «Агропромсервіс» було перейменоване у ПП «Граніт-Запоріжжя», де [PERSON] продовжував працювати на посаді сторожа адміністративного приміщення. 04 вересня 2012 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя було видано судовий наказ про стягнення з ПП «Граніт-Запоріжжя на користь [PERSON] нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 2849,07 грн. станом на 01 серпня 2012 року. 30 квітня 2013 року [PERSON] було звільнено з підприємства за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, про що підприємством було видано відповідний наказ.(а.с. 6) На день звільнення [PERSON] з ПП «Граніт-Запоріжжя», останнє повинно було виплатити йому заборгованість по заробітній платі за період з серпня 2012 року по квітень 2013 року, але виплата цих сум внаслідок невідомих причин станом на день звернення з позовом до суду не відбулася. Згідно листа Територіальної державної інспекції з питань праці у Запорізькій області за вих. № 01-Но-0452-1 від 14.06.2013р., ПП «Граніт-Запоріжжя» за період з липня 2012 по квітень 2013 року за наданим розрахунком заборгувало йому 7631,81 грн. з урахуванням невикористаної щорічної відпустки, йому була нарахована заробітна плата, але не виплачена при звільненні. Враховуючи викладені обставини, ПП «Граніт-Запоріжжя» за період з серпня 2012 року по квітень 2013 року заборгувало [PERSON] заробітну плату в розмірі 4782,74 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Згідно ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оплату праці», своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. При нарахувані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в ст. 116 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Особи, винні в порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством (ст. 265 КЗпП України). Само по собі ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати, при його невиконанні не звільняє роботодавця від відповідальності згідно зі ст. 117 КЗпП України. Таке роз'яснення цієї норми права довів і Конституційний суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, де\~\~\~\~дано офіційне тлумачення положень статті 233 КЗпП Україниу взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1цього кодексу. Крім того, слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 3 цієї ж статті Закону, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналогічним чином питання обовязків доказування та питання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому слід зазначити, що доказування не може ґрунтуватися лише на припущеннях. Згідно абзацу 2 п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» від 12.06.2009 року встановлено, що розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Згідно ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Із змісту вказаної норми права вбачається, що відомості про факти, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, повинні бути одержані із зазначених у законі джерел і передбаченими у законі способами. Перевіряючи доводи відповідача щодо відсутності вини роботодавця звільненому працівникові [PERSON], сум у строки, зазначенні в ст. 116 КЗпП України, та аналізуючи сукупність наданих суду письмових доказів по справі, суд приходить до наступного. Так, матеріалами справи встановлено, що ухвалою Господарського суду Запорізької області від 25 листопада 2013 року порушено провадження у справі про банкрутство Приватного підприємства «Граніт-Запоріжжя» (код ЄДРПОУ 13608789). (а.с. 139-140) Надалі ухвалою Господарського суду Запорізької області від 17 квітня 2015 року Приватне підприємство «Граніт-Запоріжжя» (код ЄДРПОУ 13608789) банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та ліквідатором призначено арбітражного керуючого [PERSON]. (а.с. 141-143) Також встановлено, що в провадженні Жовтневого ВДВС ЗМУЮ перебувало виконавче провадження № 1514/о з примусового стягнення з ПП «Граніт-Запоріжжя» на користь [PERSON] суми боргу у розмірі 674301,00 грн. 08 серпня 2012 року постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС ЗМУЮ [PERSON] накладено арешт на кошти ПП «Граніт-Запоріжжя» на загальну суму боргу 674301,00 грн., що містяться на рахунках: р/р 2600830011392, 26009315289511, 26069315013921, 26001315013923, 26009315013825, 26054315289511, 26151315289511 в Запорізькій ОФ АКБ «Укрсоцбанк», МФО 313010; р/р 26001000114765, 26031000011140, 26037000011003, 26008000112306, 26009000112305 в ПАТ «Укрсоцбанк» МФО 300023; р/р 26001205216099, 26009205216002 в Запорізькому РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» МФО 313399; р/р 26000799972236, 26001799953050, 26003799981127, 26048799999237, 2600202820684, 26049028206844 в ПАТ КБ «Правекс-Банк», МФО 321983; р/р 26000315289511, 26055315289511 в Донецькій ОФ ПАТ «Укрсоцбанк» МФО 334011. (а.с. 157) Також, постановою державного виконавця Жовневого ВДВС ЗМУЮ [PERSON] від 08.08.2012р. накладено арешт на все майно, що належить ПП «Граніт-Запоріжжя» та заборонено ПП «Граніт-Запоріжжя» здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить йому. (а.с. 158) Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановлено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Згідно ч. 1 ст. 614 ЦК України, особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання. За диспозицією ст.. 614 ЦК України вина це невжиття особою усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання обовязку. Таким чином, в сенсі ст. 614 ЦК України, особа є винною, якщо вона доведе, що вжила усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання по виплаті [PERSON] заборгованості по заробітній платі. Стороною відповідача не надано суду належних та допустимих доказів того, що керівництвом ПП «Граніт-Запоріжжя» для виконання зобовязання перед [PERSON] щодо виплати заборгованості по заробітній платі, приймалися активні законні дії по зняттю арешту з рахунку підприємства для своєчасної виплати працівникам підприємства заробітної плати. Аналізуючи перелічені норми матеріального права, встановлені під час розгляду справи обставини, суд приходить до висновку, що не виплата [PERSON] заборгованості по заробітній платі в сумі 4782,74 грн., в період з 30 квітня 2013 року по теперішній час відбулося з вини ПП «Граніт-Запоріжжя», а тому в цій частині позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 Відповідно до п. 8 Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число календарних днів. Позивач просить суд стягнути з відповідача середній заробіток з дня звільнення (30 квітня 2013 року) по 31 травня 2015 року, (включно) тобто за 25 місяців. Розмір середнього заробітку за термін затримки виплати заробітної плати з квітня 2013 р по 31 травня 2015 року (включно) становить: (801,17 грн. (середній заробіток заробітної плати за місяць) х 25 місяців) = 20029,25 грн. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що з ПП «Граніт-Запоріжжя» на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з квітня 2013 р по 31 травня 2015 року (включно) в розмірі 20029,25 грн. Аналізуючи зазначені норми матеріального права, надані докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до ПП «Граніт-Запоріжжя» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивач на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру встановлена в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Оскільки мінімальна заробітна плата на 1 січня 2015 року становить 1218,00 грн., то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви майнового характеру в розмірі 248,12 грн.

Outcome: approved