Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину. Позивач свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем і від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. У вересні 2012 року, після досягнення донькою повноліття, з відповідача рішенням суду стягнуто аліменти на період її навчання в «Державному навчальному закладу - вищого професійного училища», які були виконані у повному обсязі. Однак, з вересня 2014 року донька продовжила навчання та стала студенткою факультету соціальної педагогіки та психології «Запорізького національного університету», заочної форми навчання, за станом здоров'я не працює, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги. Відповідач, маючи можливість надавати допомогу повнолітній дитині, таку допомогу не надає, а тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дитини в розмірі 25% від загального доходу щомісячно з 01.09.2014р. на період навчання до досягнення донькою 23 років - до [INFO], а також витрати на отримання правової допомоги у розмірі - 400грн. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила задовольнити у повному обсязі. Пояснила, що донька продовжує навчання на заочній формі навчання, є інвалідом третьої групи, за станом здоров'я доньці важко навчатися, вона потребує постійної допомоги матері, в тому числі під час учбового процесу, у зв'язку з чим позивачка її постійно супроводжує. З цих підстав позивачка не може мати постійне місце роботи та повністю матеріально забезпечувати доньку. Відповідач позов визнав частково, не заперечує проти стягнення аліментів у розмірі ? частки заробітної плати, про що подав заяву до бухгалтерії підприємства, де працює. Третя особа [PERSON] просила позов задовольнити, оскільки без матеріальної підтримки батька вона не зможе закінчити навчання у вищому навчальному закладі. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, який було розірвано 18.07.1995р. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишилися проживати з позивачкою, а з відповідача на її утримання стягувалися аліменти. З 01.09.2014 року [PERSON] є студенткою заочної форми навчання, факультету соціальної педагогіки та психології «Запорізького національного університету», термін навчання з 01.09.2014р. по 30.06.2019р., що підтверджується довідкою №1/14-15 від 01.09.2014р. (а.с.5). [PERSON] є інвалідом з дитинства III групи, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER]. (а.с.6). У зв'язку з продовженням навчання повнолітня донька потребує матеріальної допомоги батьків. Доходів позивачки, на утриманні якої знаходиться повнолітня [PERSON], не вистачає на необхідне забезпечення повнолітньої доньки на період її навчання у вищому навчальному закладі. Відповідач має постійне місце роботи, працює на ВАТ «ПФК «Металург-Запоріжжя», що ним не заперечується. Надав суду копію його заяви від 22.09.2014 року до бухгалтерії ВАТ «ПФК «Металург-Запоріжжя» з вимогою добровільного стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки на період її навчання. Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи вище наведене, суд вважає за необхідне, з урахування матеріального та сімейного становища сторін, позов задовольнити частково, стягнувши з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини його доходу щомісячно, на період навчання дочки, але не довше ніж до досягнення нею 23 років, тобто до [INFO] Згідно ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін..), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам. Матеріали справи не містять доказів укладення угоди між позивачем та адвокатом, пов'язаної зі складанням позовної заяви, що розглядається, наданням усних консультацій, пов'язаних з даною справою, тощо, що входить до предмету доказування по справі, а тому в частині стягнення витрат на правову допомогу слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial