Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» звернулося до суду із позовом у якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 23 871,44 грн. та судові витрати. Вимоги мотивує тим, що 27.11.2013 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № Р24.221.70530, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 27 681,00 грн. зі сплатою 10 % річних з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені кредитним договором графіком щомісячних платежів. Банк свої зобов'язання перед відповідачем відповідно до укладеного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі встановленому договором. Станом на 30.09.2015 року [PERSON] отриманий кредит банку не повернула та не сплатила нараховані відсотки і комісію на загальну суму 25 370,77 грн. 30 вересня 2015 року між ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» та ПАТ «Ідея Банк» було укладено договір факторингу № 30/09-1, відповідно до умов якого ПАТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» права вимоги за кредитним договором. Станом на 30.03.2016 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 23 871,44 грн. та складається із заборгованості за кредитом у розмірі 17 705,13 грн. та заборгованості за нарахованими і несплаченими відсотками та комісіями у розмірі 6 166,31 грн. За клопотанням представника відповідача ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2016 року до участі у справі було залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА Життя» (а.с. 86). Представник позивача в судове засідання не з'явився, позивач був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. У поданій заяві представник ТОВ «ФК «РАНТЬЕ» просить розглянути справу у відсутності представника позивача. Відповідач та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти позову, просили відмовити у його задоволенні, посилаючись на безпідставність вимог. Представник третьої особи приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА Життя» в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи третя особа була повідомлена належним чином, про причини неявки представника суд повідомлено не було. Суд, вислухавши відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Як убачається із матеріалів справи, 27 листопада 2013 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № Р24.221.70530, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит на поточні потребі у розмірі 27 681,00 грн. строком на 30 місяців зі сплатою 10 % річних від залишкової суми кредиту (надалі по тексту - кредитний договір, а.с. 18-20). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 30 вересня 2015 року між ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» та ПАТ «Ідея Банк» було укладено договір факторингу № 30/09-1, відповідно до умов якого останнє відступило ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» права вимоги за кредитними договорами, переліченими у реєстрі боржників (а.с. 12-17). Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а відповідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 1.1. договору факторингу, на умовах цього договору клієнт (первісний кредитор) відступає (передає у власність) факторові (новому кредитору) з 30 вересня 2015 року права вимоги під фінансування від фактора, а фактор набуває (приймає у власність) від клієнта з 30 вересня 2015 року права вимоги та здійснює їх оплату (фінінсування) клієнту за плату. Згідно витягу з додатку № 2 до договору факторингу № 30/09-1 від 30.09.2015 року до ТОВ «Факторингова компанія «РАНТЬЕ» перейшло право вимоги за кредитним договором № Р24.221.70530 від 27.11.2013 року укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] (а.с. 26). Відповідач в судовому засіданні заперечувала обставини отримання кредитних коштів у розмірі, що вказаний у договорі, пояснила, що вона двічі укладала договір з ПАТ «Ідея Банк», їй надавався кредит 15000 грн., який вона систематично сплачувала, проте у менших розмірах через тяжкий матеріальний стан, оскільки після Майдану 22.02.2014 року помер її син, у подальшому у 2015 р. її матір зламала шийку стегна, тому необхідні були гроші на операцію, на даний час вона доглядає за своєю матір'ю, яка прикута до ліжка, її доходами є лише пенсія. Позивачем на підтвердження заявлених вимог надано копії ордеру-розпорядження № 1 від 27.11.2013 року про видачу кредиту на суму 24 714,28 грн. та ордеру-розпорядження про сплату страхового платежу від 27.11.2013 року на суму 1 483,36 грн. (а.с. 21). Проте суд не може прийняти до уваги вказані документи на підтвердження виплати коштів відповідачу за кредитним договором, оскільки зазначенні ордери-розпорядження не містять підписів [PERSON] та перерахування вказаних коштів спростовується наступними доказами. Так, у меморіальному ордері № 24.221.70530.1 від 27.11.2013 року зазначено платника [PERSON] та призначення платежу за страхові послуги вказана сума 2 966,72 грн. (а.с. 23). У заяві на видачу готівки № TR.1417639.3428.2114 від 27.11.2013 року з підписом позивача вказана сума 21 992,88 грн., зазначено зміст операції: виплата коштів згідно договору № 40.85.000128 від 19.04.2013 року (а.с. 68), що слугує підставою вважати те, що кошти за вищевказаним кредитним договором від 27.11.2013 року були перераховані на погашення кредиту за попередньо укладеним кредитним договором № 40.85.000128 від 19.04.2013 року. Отже, загалом враховуючи суми зазначені у заяві на видачу готівки та в меморіальному ордері, кредит 27.11.2013 року видавався у розмірі 24959,60 грн. Сплата кредитних коштів у розмірі, що вказується у кредитному договорі 27 681 грн. також не підтверджується долученою до позову випискою по особовому рахунку (а.с. 24, 25). Відповідно до п. 2.1 кредитного договору, позичальник повертає кредит разом з процентами за обслуговування кредитної заборгованості в 30 щомісячних внесках до 1 дня/числа кожного місяця згідно Графіку щомісячних внесків за кредитним договором. За заявленими вимогами позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 30.03.2016 року у розмірі 23 871,44 грн., що включає: заборгованість за кредитом у розмірі 17 705,13 грн. та заборгованість за відсотками і комісіями у розмірі 6 166,31 грн. На підтвердження заявлених вимог позивачем не надано розрахунок заборгованості станом на час заявлених вимог, при цьому також у позові не наведено підстави нарахування боргу за відсотками і комісіями у розмірі 6 166,31 грн., не зазначено складові вказаної суми заявленої до стягнення, що позбавляє суд можливості перевірити правильність здійсненого позивачем розрахунку боргу у цій частині вимог, що в свою чергу вказує на недоведеність позивачем належними доказами розміру існуючої заборгованості. Тому у частині вимог про стягнення відсотків та комісії у сумі 6166,31 грн. слід відмовити, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Згідно ч. ч. 1, 3, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Також із виписки по особовому рахунку убачається, що відповідачем сплачувались кредитні кошти, остання сплата проведена 28.12.2015 р., загальна сума сплаченого кредиту складає 17 155 грн. За викладених обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за кредитним договором станом на 30.03.2016 р. у розмірі 14 983 грн. 73 грн., що становить різницю між заявленою до стягнення заборгованістю по тілу кредиту 17 705,13 грн. та сумою 2 721,40 грн., що відповідачу за кредитним договором не виплачувалась (27681 грн. - 24959,60 грн.). В решті вимоги задоволенню не підлягають за недоведеністю, так як позивачем жодним чином не підтверджено підстави нарахування заборгованості за відсотками та комісією, їх фактичні розміри. Також суд не може прийняти до уваги заперечення представника відповідача, як підставу для відмови в позові посилання на те, що [PERSON] є неналежним відповідачем у справі та вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором мають заявлятися до третьої особи у справі ПрАТ «Страхова компанія «УНІКА Життя» з яким [PERSON] уклала договір добровільного страхування, де об'єктом страхування є заборгованість за укладеним між сторонами кредитним договором, оскільки заявлені вимоги ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» до відповідача ґрунтуються на правовідносинах, що виникли з кредитних зобов'язань за відповідно укладеними правочинами. Відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений останнім судовий збір в дохід держави в сумі 1 378,00 грн.

Outcome: partial