Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати заборгованості аліментів в сумі 67 342 грн. 90 коп. та 673 грн. 43 коп. сплаченого судового збору. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначала, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі до 04 листопада 2011 року, від якого вони мають двох синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. На підставі виконавчого листа № 2-1013, виданого 01 жовтня 2012 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області, з відповідача стягуються аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно на утримання однієї дитини. Проте, відповідач умисно ухиляється від сплати аліментів у визначеному розмірі й у зв'язку з цим утворилася неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів. Дана заборгованість виникла з вини відповідача, який не переймається належним утриманням синів, всі витрати щодо їх належного забезпечення покладені на позивача, а тому вона просить суд стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 67 342 грн. 90 коп. У зв'язку з наведеним, [PERSON] була змушена звернутися до суду із вказаним позовом. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] заперечував проти позовних вимог, посилаючись на те, що перебуває у скрутному матеріальному становищі, постійного прибутку не має. У зв'язку з викладеним, просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Заслухавши думку учасників процесу й дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 листопада 2011 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ОК № 079517 (а.с. 12). З досліджених у судовому засіданні матеріалів справи вбачається, що батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], про що свідчать копії свідоцтв про народження серії [NUMBER] та [NUMBER], що видані 14 серпня 2000 року та 12 листопада 2002 року Виконавчим комітетом Кам'янської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області (а.с. 10, 11). Судом також з'ясовано, що на підставі виконавчого листа № 2-1013, виданого 01 жовтня 2012 року Глибоцьким районним судом Чернівецької області, з відповідача стягуються аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно на утримання однієї дитини. Проте, відповідач аліменти на утримання дітей не сплачує, в результаті чого утворилася заборгованість, яка за період з червня 2012 року по кінець травня 2014 року становить 16 920 грн. 68 коп. Вказані обставини підтверджуються розрахунком про розмір заборгованості по сплаті аліментів, складеним 17 червня 2014 року Відділом державної виконавчої служби Глибоцького районного управління юстиції Чернівецької області (а.с. 24). У судовому засіданні також встановлено, що 07 серпня 2014 року позивач звернулася до правоохоронних органів із заявою про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів) (а.с. 23). Разом з тим, листом від 19 серпня 2014 року за № 35/7422 Глибоцький районний відділу УМВС України в Чернівецькій області повідомив, що опитати [PERSON] не вдалося, оскільки за місцем реєстрації він відсутній, а з пояснень його сестри - [PERSON] він на даний час проживає і працює за кордоном, а саме у Польщі, у зв'язку з цим прийнято рішення про закінчення перевірки по даних матеріалах та списання їх в справу Глибоцького РВ УМВС України в Чернівецькій області (а.с.22). Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З розрахунку поданого позивачем вбачається, що за період з червня 2012 року по липень 2014 року у відповідача утворилася заборгованість по сплаті пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 67 342 грн. 90 коп., що розрахована як сума заборгованості * на ставку пені у відсотках на день прострочення * кількість днів прострочення (а.с.5-6). Ч. 2 ст. 196 СК України закріплено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. У п. 22 Постанови Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Крім того, закріплено, що суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. З огляду на вказане вище положення закону та враховуючи матеріальне становище платника аліментів, який на даний час не працює, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та вважає за доцільне зменшити розмір пені до суми обрахованої Відділом державної виконавчої служби Глибоцького районного управління юстиції Чернівецької області заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 16 920 грн., яка й підлягає стягненню з [PERSON] Крім того, за правилами ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума сплаченого судового збору у розмірі 169 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial