Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачів про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок невиконання постанови Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2013 року, якою визнано протиправними дії посадових осіб Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про призначення пенсії відповідно до пункту 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщика, мічманам військовослужбовцям надстрокової служби та військовослужбовцям за контрактом, особам начальницького складу органів внутрішніх справ»; зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зробити перерахунок пенсії, виплатити різницю розміру пенсії з 01 січня 2011 року та виплачувати в подальшому пенсію відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України №2262-Х11. Посилаючись на те, що ухвалене судом рішення належним чином не виконуються, що спричинило йому моральні та душевні страждання, у зв'язку із тривалістю судових розглядів він знаходиться в постійному стані невизначеності. Завдану моральну шкоду позивач оцінив у 3 000 грн. та просив стягнути вказану суму з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України. У судове засідання позивач не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, направив суду письмові заперечення проти позову. Представник відповідача Державної казначейської служби України у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином про причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2013 року позов [PERSON] задоволено у повному обсязі. Визнано протиправними дії посадових осіб Головного Управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про призначення пенсії відповідно до пункту 7 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсії і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщика, мічманам військовослужбовцям надстрокової служби та військовослужбовцям за контрактом, особам начальницького складу органів внутрішніх справ»; зобов'язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зробити перерахунок пенсії, виплатити різницю розміру пенсії з 01 січня 2011 року та виплачувати в подальшому пенсію відповідно до ч. 3 ст. 43 Закону України №2262-Х11. Ухвалою Дніпропетровського адміністративного суду від 20 січня 2014 року, постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2013 року залишено без змін. Як вбачається з матеріалів справи, для забезпечення виконання постанови суду від 15 липня 2013 року головним управлінням було направлено до головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області відповідний запит, з метою отримання документів, необхідних для повного виконання рішення суду. Однак 30 липня 2014 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області отримана відмова у видачі таких документів, що унеможливило виконання постанови Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 липня 2013 року. У зв'язку з викладеним, головне управління в порядку статті 263 КАС України звернулося до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із заявою про встановлення порядку виконання постанови Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.07.2013. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2015 року, яка залишена без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2015 року, у задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про встановлення порядку виконання постанови від 15 липня 2013 року відмовлено. Оскільки у задоволенні заяви про встановлення порядку виконання постанови відмовлено, перерахунок пенсії [PERSON] було проведено за матеріалами пенсійної справи, що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком. Таким чином, з боку відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області були вжиті всі передбачені законом заходи щодо виконання постанови суду від 15 липня 2013 року. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на те, що внаслідок невиконання судового рішення йому спричинено моральну шкоду. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст. 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Вказана стаття регулює загальні підстави для відшкодування шкоди в межах позадоговірних (деліктних) зобов'язань. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідно до ст. 1167 ЦК України відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 1173 ЦК України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною - є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, з огляду на положення ст. 1173 ЦК України, що передбачають відповідальність за завдану шкоду незалежно від вини заподіювача, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв'язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Аналогічна позиція викладена у пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в якому зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Проте, позивач не навів обґрунтування позовних вимог немайнового характеру та не надав суду жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому моральної шкоди діями чи бездіяльністю відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed