Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

У вересні 2014 року представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про виселення. В обґрунтування вимог зазначив, що відповідно до укладеного договору № ZPVLGА0000001005 від 15.07.2008 відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 22943,54 доларів США з кінцевим терміном повернення 15.07.2018. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладений договір іпотеки, згідно з умовами якого відповідач передала в іпотеку наступне нерухоме майно: житловий будинок загальною площею 61,1 кв.м, житловою площею 40,40 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який належить [PERSON] Через неналежне виконання зобов'язань за кредитним договором банк звернувся до суду з позовом, в якому, зокрема, просив звернути стягнення на предмет іпотеки. 19 серпня 2013 року Вільнянським районним судом Запорізької області ухвалено рішення, яким позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково, а саме в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZPVLGА0000001005 від 15.07.2008 у розмірі 57644,74 доларів США, що за курсом НБУ складає 460581,45 грн., звернено стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та належить на праві приватної власності [PERSON], із застосуванням процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». В порядку ст. 40 Закону України «Про іпотеку» ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» листом надіслав на адресу іпотекодержателя та інших мешканців спірного будинку письмові вимоги про звільнення житлового приміщення протягом тридцяти днів. Однак відповідачі вимоги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» протягом одного місяця не виконали та не звільнити житлове приміщення. Посилаючись на викладене, позивач просив суд виселити відповідачів та інших осіб з житлового будинку [ADDRESS] та стягнути з відповідачів судовий збір. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити у повному обсязі на тих підставах, що в ньому зазначені. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, в обґрунтування своїх заперечень посилався на те, що 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Вказаним законом встановлено мораторій на звернення стягнення на нерухоме майно по кредитних договорах в іноземній валюті. Оскільки, правовідносини, що склалися між сторонами, є похідними від передбаченої законом процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, на них поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Зважаючи, що спірний будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], є місцем його постійного проживання, загальна його площа складає 61,1 кв.м, іншого нерухомого майна у нього немає, у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відсутні передбачені законом підстави для примусового виселення мешканців будинку в період дії мораторію. На підставі викладеного, просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином (а.с. 32, 33, 40, 41, 49, 50), про причини своєї неявки суд не повідомили, будь-яких заперечень проти позову чи клопотань на адресу суду не надали. В зв'язку із чим, причина їх неявки визнана судом неповажною. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки відповідача, повідомленого про дату судового засідання, тобто незалежно від поважності причин його неявки, навіть якщо вони є поважними, суд на підставі наявних у справі доказів вирішує справу. На підставі викладеного, суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачів [PERSON] та [PERSON] Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 15 липня 2008 року між Банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № ZPVLGА0000001005 (копія а.с. 6-8), відповідно до якого остання отримала кредит у сумі 25779,05 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 15.07.2018. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором Банк та [PERSON] уклали договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON] 15 липня 2008 року, зареєстрований у реєстрі за № 1581 (копія а.с. 9-11). Згідно з умовами договору, відповідач передала в іпотеку наступне нерухоме майно: житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 61,1 кв.м, який розташований на земельній ділянці розміром 1078 кв.м та належить [PERSON] на праві особистої приватної власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Вільнянською державною нотаріальною конторою Запорізької області 21 листопада 2002 року за реєстровим № 2001. У зв'язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором, рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 19 серпня 2013 року, яке набрало законної сили 30 серпня 2013 року, в межах суми боргу за кредитним договором звернено стягнення на предмети іпотеки - житловий будинок загальною площею 61,1 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS], із застосуванням процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку» (копія а.с. 12-14). Як вбачається з довідки виконавчого комітету Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області № 02-01-15/680 від 05.11.2014, у житловому будинку за адресою: [ADDRESS], зареєстровані відповідачі [PERSON], 1958 року народження, [PERSON], 1969 року народження, та [PERSON], 1989 року народження (а.с. 56). Згідно зі ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 3 ст. 109 Житлового Кодексу України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно з частиною четвертою статті 9 Житлового кодексу України, статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення його мешканців. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. З матеріалів справи вбачається, що 21 травня 2014 року за № 30.1.0.0/2-022 іпотекодержателем була направлена на адресу відповідачів письмова вимога про добровільне звільнення житлового приміщення в порядку ст. 40 Закону України «Про іпотеку» в тридцятиденний строк з дня її отримання (копія а.с. 15). Даний лист був отриманий позивачем 29 травня 2014 року (а.с. 16) та отриманий 07 червня 2014 року, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 17-18). Таким чином, слід вважати, що відповідачів було офіційно повідомлено про вимогу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про добровільне звільнення протягом одного місяця житлового будинку [ADDRESS]. Вказані дії свідчать про дотримання ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» процедури виселення. Відповідно до положень ч. 4 ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження», виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням. У судовому засіданні відповідач [PERSON] підтвердив, що хоча відповідачі [PERSON] та [PERSON] і не живуть у вищевказаному будинку, але там знаходиться їх майно. Отже, оскільки відповідачі в добровільному порядку не звільнили житлове приміщення, рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки набрало законної сили, їх слід виселити. Щодо заявлених доводів відповідача [PERSON] про неможливість звернення стягнення на предмет іпотеки у зв'язку з набранням чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то вони не заслуговують на увагу, оскільки рішення про звернення стягнення на вказаний предмет іпотеки було ухвалено ще в 2013 році, набрало законної сили і не виконане. Тобто у даному випадку стягнення звернуто на предмет іпотеки до набрання чинності Законом України від 03.06.2014. Крім того, предметом позову є не звернення стягнення на майно, а виселення з житлового будинку як наслідок невиконання рішення суду. Положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки вони регулюються ст.ст. 33, 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України. Таким чином, аналізуючи зібрані докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині виселення відповідачів з житлового будинку за адресою: [ADDRESS], на який звернуто стягнення. Що стосується заявленої вимоги про виселення інших осіб, які зареєстровані та/або проживають в квартирі, суд у цій частині не вбачає підстав для задоволенні позову, оскільки інші особи, що можливо проживають у будинку, залучені до участі у справі не були, письмово іпотекодержателем про необхідність виселення з житлового приміщення вони не повідомлялися, і взагалі, відомостей про те, що крім відповідачів ще хтось проживає в спірному будинку, суду не надано. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн. (платіжне доручення а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: partial