Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернувся у суд в порядку цивільного судочинства з позовом до ПАТ «Таскомбанк» про стягнення грошових коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами укладено договір банківського вкладу на вимогу для фізичних осіб, за умовами якого позивачем передано банку грошові кошти під 19% річних. 10 червня 2010 року позивачу стало відомо, що з його вкладного рахунку було здійснено неодноразове несанкціоноване зняття грошових коштів у загальному розмірі 790000 гривень. Позивач стверджує, що підпис на заявах про видачу готівки від 06 травня 2010 року, 13 травня 2010 року, 19 травня 2010 року позивачу не належить. За таких обставин, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму депозитного вкладу у розмірі 790000 гривень, проценти за користування депозитними коштами у сумі 1353376,02 грн., інфляційні втрати у розмірі 845342,17 грн., а також вирішити питання про розподіл судових витрат. Представники позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили суд задовольнити позов у повному обсязі. Позивач у судовому засіданні пояснив, що йому надійшла пропозиція від банку розмістити грошові кошти. В результаті переговорів з начальником відділення була погоджена процентна ставка по договору банківського вкладу у розмірі 19% річних, підписаний договір. Потім позивачу зателефонували з банку з метою підписання іншого примірника договору. Крім позивача, депозитний рахунок поповняли [PERSON], 1964 року народження, [PERSON] та інші особи. Про несанкціоноване зняття коштів з рахунку дізнався приблизно через тиждень, до міліції не звертався, написав заяву до банку. Після чого продовжив поповнювати депозитний рахунок. Депозитні кошти завжди знімав через касу банку. Представники відповідача у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, просили суд відмовити у задоволенні позову. Зазначили, що відповідно до результатів судової експертизи підписи на заявах на видачу готівки та в заявах на переказ готівки вчинені іншою особою, а не [PERSON] Відтак, у банку відсутнє зобов'язання щодо виплати депозитних коштів на користь позивача. Крім того, розрахунок процентів за користування вкладом, інфляційних втрат здійснений позивачем з пропуском строку позовної давності. Отже, представник відповідача просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 02 квітня 2010 року між ВАТ «АБ «Бізнес Стандарт», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] укладено договір банківського вкладу на вимогу для фізичних осіб «Депозитна лінія «Безмежна» № ДВ-300/18575. Відповідно до розділу І договору вкладник передає, а банк приймає на вкладний рахунок [NUMBER] грошові кошти в валюті - гривня в тимчасове користування та зобов'язується здійснювати обслуговування рахунку на умовах та в порядку, встановлених цим договором. У підтвердження цього договору після внесення вкладу та/або у підтвердження здійснення додаткових внесків на рахунок та/або здійснення зняття грошових коштів з рахунку, банк видає вкладнику документ, що відповідає вимогам, встановленим чинним законодавством (квитанцію банку та/або виписку з рахунку). Згідно з п.п. 2.1, 2.4 договору вкладник розміщує вклад в банку готівкою через касу банку або шляхом перерахування грошових коштів на рахунок, відкритий у банку. Вкладник має право протягом строку зберігання коштів здійснювати на рахунок додаткові внески готівкою через касу банку (відділення) або шляхом перерахування коштів на рахунок. При цьому, при внесенні додаткових внесків додаткова угода до цього договору не укладається, сума додаткова внеску фіксується у виписці з рахунку, а проценти на суму додаткового внеску нараховуються та сплачуються відповідно до умов цього договору. За умовами п. 2.5. договору протягом строку зберігання коштів вкладник має право знімати з рахунку грошові кошти, але сума зняття в один операційний день не має перевищувати 90% суми залишку грошових коштів на рахунку на початок банківського операційного дня. Відповідно до п. 2.6 договору проценти за користування вкладом протягом строку зберігання коштів, нараховані відповідно до умов цього договору, виплачуються шляхом зарахування нарахованих за попередній місяць процентів на рахунок в перший банківський день місяця наступного за місяцем, за який здійснювалось нарахування процентів. При цьому, сторони домовились, що день фактичного зарахування суми нарахованих за попередній місяць процентів на рахунок є днем збільшення залишку коштів на рахунку на суму таких процентів. 02 квітня 2010 року між банком та позивачем укладено договір про внесення змін і доповнень до договору банківського вкладу на вимогу для фізичних осіб «Депозитна лінія «Безмежна». Пункт 2.3 договору викладено сторонами у наступній редакції: «За час зберігання та користування грошовими коштами в межах строку зберігання коштів у період з 02 квітня 2010 року до дати фактичного отримання вкладником коштів в банку, банк нараховує і виплачує вкладнику проценти на суму вкладу за процентною ставкою 16,5% річних або за іншою ставкою, яка може бути встановлена банком згідно з умовами цього договору.» Договір банківського вкладу та додаткова угода укладений в письмовій формі та підписаний сторонами. У відповідності до положень ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За приписами ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Згідно зі ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Банк має право змінити розмір процентів, які виплачуються на вклади на вимогу, якщо інше не встановлено договором. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Як убачається з матеріалів справи, між сторонами виникли договірні відносини, пов'язані з розміщенням грошових коштів на вкладному рахунку, відкритому в банку. Згідно з випискою з рахунку в день укладення договору позивачем було внесено на рахунок [NUMBER] грошові кошти у сумі 3800000 грн. Під час розгляду справи судом було з'ясовано, що у позивача наявні примірники договорів банківського вкладу, укладені 06 квітня 2010 року за № ДВ-300/18575 та 02 квітня 2010 року за № ДВ-300/18575. За умовами вказаних договорів процентна ставка за час зберігання та користування грошовими коштами становить 19% річних. (а.с. 118-121 т.І) Представником позивача для огляду судом були надані оригінали вказаних договорів. Позивач пояснив, що у квітні 2010 року за пропозицією начальника відділення банку ним підписані декілька варіантів договорів з різними умовами. Разом з тим, позивач підтвердив свій підпис на примірнику договору, долученому до матеріалів справи банком. (а.с. 73-75 т.І) В подальшому на вкладному рахунку, відкритому в банку на ім'я позивача, неодноразово здійснювалися банківських операції з переказу та зняття готівки. Так, зокрема, 28 квітня 2010 року було здійснено переказ грошових коштів на депозитний рахунок у сумі 24000 грн., 30 квітня 2010 року - 46000 грн., 30 квітня 2010 року - 20000 грн., 05 травня 2010 року - 2525,37 грн., 07 травня 2010 року - 42000 грн., 07 травня 2010 року - 265500 грн., що підтверджується заявами про переказ готівки. (а.с. 159-164) В заявах про переказ готівки вказано, що кошти перераховані на рахунок від імені [PERSON] Загальна сума грошових коштів, які були перераховані на вкладний рахунок протягом наведеного періоду, становить 400025,37 грн. 06 травня 2010 року з депозитного рахунку на користь [PERSON] були повернуті грошові кошти у сумі 250000 грн., 13 травня 2010 року - 100000 грн., 19 травня 2010 року - 440000 грн., що підтверджується заявами про видачу готівки від 06 травня 2010 року № 462164, від 13 травня 2010 року № 469891, від 19 травня 2010 року № 476526. (а.с. 156-158) У заявах про видачу готівки зазначено, що грошові кошти видані [PERSON] Загальна сума коштів, що були зняті з депозитного рахунку у зазначений період, становить 790000 грн. Відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 14 серпня 2014 року № 43478/14 позивача [PERSON] був відсутній на території України у період з 24 квітня 2010 року по 13 травня 2010 року та у період з 14 травня 2010 року по 06 червня 2010 року. (а.с. 150) В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що підпис на заявах про видачу готівки йому не належить, з приводу зняття коштів з депозитного рахунку він не звертався до банківської установи протягом вищенаведеного періоду. Відповідач, з свого боку, наполягав на тому, що грошові кошти з депозитного рахунку були видані тим особам, які переказували гроші на такий рахунок. За таких обставин, сторони скористалися своїм правом та клопотали у суду про призначення судової почеркознавчої експертизи. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 08 грудня 2014 року призначено судову почеркознавчу експертизу за клопотаннями позивача та відповідача. Для проведення експертизи у розпорядження експертів були надані вищенаведені заяви про переказ готівки за період з 28 квітня 2010 року по 19 травня 2010 року, що підтверджують поповнення та зняття коштів з депозитного рахунку. Згідно з висновком експертів від 27 липня 2015 року № 6596/6597/15-32 підписи від імені [PERSON] у рядку «підпис отримувача» у заявах на видачу готівки від 06 травня 2010 року № 462164, від 13 травня 2010 року № 469891, від 19 травня 2010 року № 476526 та у рядку «підпис платника» в заявах про переказ готівки від 07 травня 2010 року № 464140, від 07 травня 2010 року № 463738, від 05 травня 2010 року № 460079, від 30 квітня 2010 року № 457851, від 30 квітня 2014 року № 456867, від 28 квітня 2010 року № 454036 виконані не [PERSON], зокрема, навмисно зміненим почерком, а іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON], тобто у незвичайних умовах під впливом на пишучого збиваючих факторів штучного характеру (зокрема, виконання підпису з наслідуванням підпису іншої особи). Підписи на досліджуваних заявах виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів. (а.с. 234-239 т.І) В мотивувальній частині висновку експертами зазначено, що при порівнянні даних досліджуваних підписів між собою було встановлено збіжності в кожному випадку порівняння транскрипції підпису, вказаних вище загальних (у тому числі ступеня прояву, характеру та локалізації ознак порушення координації рухів) та суттєвих окремих ознак почерку, утворюють індивідуальну сукупність і тому достатні в кожному випадку для висновку про те, що ці підписи виконані однією особою. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд доходить наступних висновків. На підставі укладеного договору банківського вкладу [PERSON] були розміщені кошти на депозитному рахунку. За дорученням позивача депозитний рахунок, відкритий в банку на його ім'я, поповнювався як [PERSON], так і іншими особами, що було підтверджено позивачем. При цьому, належним чином засвідчені довіреності на здійснення банківських операцій від імені [PERSON] при переказу та знятті коштів з вкладного рахунку співробітникам банку не надані. Грошові кошти вносилися та знімалися через касу банку в період відсутності позивача на території України, що підтверджується інформацією про перетинання державного кордону України, отриманою від Державної прикордонної служби України. Приймаючи до уваги висновки судових експертів, суд доходить висновку, що переказ та зняття готівки на депозитний рахунок, відкритий на ім'я [PERSON], здійснювався однією і тією ж особою. Разом з тим, такі встановлені судом обставини не звільняють відповідача від відповідальності за порушення умов договору банківського вкладу, оскільки усі банківські операції з переказу та зняття готівки виконані від імені вкладника без посилань на особу повіреного. За таких обставин, суд встановив, що 06, 13 та 19 травня 2010 року з депозитного рахунку були зняті грошові кошти у загальній сумі 790000 грн., які позивач не отримував. 10 червня 2010 року та 30 серпня 2010 року позивач звертався до банку з листами про зарахування незаконно знятих грошових коштів на його рахунок, однак вимоги [PERSON] у позасудовому порядку задоволені не були. Згідно з розрахунком суми позовних вимог, долученого до матеріалів справи представником позивача, та за умовами п. 2.6 договору банківського вкладу проценти за користування депозитними коштами, нараховані за попередній місяць, зараховуються у наступному місяці на вкладний рахунок та рахуються як збільшення залишку на депозитному рахунку. За таким принципом представником позивача було здійснено розрахунок процентів за користування депозитними коштами, які за період з 07 травня 2010 року по 14 червня 2016 року становили 1353376,02 грн., без врахування суми вкладу у розмірі 790000 грн. (а.с. 66-71 т.ІІ) За правилами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляційні втрати позивача за період з 07 травня 2010 року по 14 червня 2016 року складають у загальному розмірі 845342,17 грн. Судом було перевірено розрахунок розміру заявлених позовних вимог, виконаний представником позивача. Вказаний розрахунок є обґрунтованим та відповідає умовам договору, встановленим судом обставинам та вимогам чинного законодавства України. До винесення рішення у справі представником відповідача заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За правилами ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У відповідності до положень ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу. Як убачається з матеріалів справи, позивачем заявлені вимоги про стягнення суми вкладу, процентів за користування депозитними коштами та інфляційних втрат. На основну вимогу (стягнення суми вкладу) позовна давність не поширюється. Відповідно до приписів ЦК України проценти на суму вкладу виплачуються вкладнику за весь строк користування депозитними коштами. Інфляційні втрати у даному випадку не є за своєю юридичною природою штрафними санкціями, а являються компенсаційними виплатами, пов'язаними з девальвацією національної валюти. Отже, усі заявлені позивачем вимоги безпосередньо та невід'ємно пов'язані з вимогою позивача до банку про видачу вкладу, а тому на заявлені позивачем вимоги позовна давність не поширюється. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про задоволення позову [PERSON] про стягнення грошових коштів у повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 6890 грн.

Outcome: approved