overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-07 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 30.05.2009 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 176. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що однією сім`єю з відповідачем вони не проживають з грудня 2018 року, у зв`язку з тим, що між ними втрачені почуття любові та поваги. Сторони спільне господарство не ведуть, між ними втрато почуття любові та поваги. Вважала, що збереження їхньої родини неможливе, а тому просила її шлюб розірвати. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву про можливість слухання справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, просила розірвати її шлюб із відповідачем, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно із статті 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Судом встановлено, що 30.05.2009 року сторони зареєстрували шлюб у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 176, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . [INFO] народився [PERSON] , а [INFO] народився [PERSON] , батьками яких є сторони по справі. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, родина розпалася, підстав для її збереження немає і подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені, то у порядку передбаченому ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на її користь в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила розірвати укладений 08 червня 2005 року шлюб з [PERSON] , зареєстрований виконавчим комітетом Сезьківської сільської ради Ічнянського району Чернігівської області за актовим записом № 02, посилаючись на те, що від спільного проживання в шлюбі у них народилися двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , а сімейне життя з відповідачем не склалося, так як останній має іншу сім`ю, через що протягом двох років з чоловіком разом не проживають, шлюбі відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, тому збереження шлюбу та подальше спільне проживання є неможливим і суперечитиме їхнім інтересам. Заяв та клопотань від учасників справи не надходило. Сторони у судове засідання не з`явилися, надавши заяви, про розгляд справи за їх відсутності. Відзиву на позов відповідач не надав.. За відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 червня 2005 року (а.с. 23). Від спільного проживання у шлюбі у них [INFO] народилася дочка [PERSON] (а.с. 9), а [INFO] року син - [PERSON] (а.с. 8). Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи, що між сторонами припинені фактичні шлюбні відносини, сімейне життя позивача з відповідачем не склалося, так як останній має іншу сім`ю, які протягом двох років проживають окремо, спільного господарства не ведуть, примирятися не бажають суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, тому їх формально існуючий шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності їй Державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 № 754031 від 8 червня 2001 року. В обґрунтування заяви посилається на те, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,10 га, розташована на території Миролюбненської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області. Вказує, що має намір передати дану земельну ділянку в оренду, однак перешкодою стала невідповідність прізвища, зазначеного у Державному акті, її паспортним даним, зокрема, вона є «Савюк Ніна Герасимівна», а в правовстановлюючому документі в графі власник зазначено «Савюк Ніна Герасимівна». Заявниця подала заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлені вимоги просила задоволити. Представник заінтересованої особи Миролюбненської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області також направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечив проти задоволення вимог [PERSON] Оскільки сторони в судове засідання не зявились, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється. Суд, дослідивши надані докази, вважає, що заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документу слід задовольнити, виходячи із наступного. Судом встановлено, що згідно паспорта серії НА № 235010, виданого 9 січня 1997 року Старокостянтинівським РВ УМВС України в Хмельницькій області, заявницею є [PERSON], [INFO], яка зареєстрована та проживає в [INFO]. 8 червня 2001 року на підставі рішення Миролюбненської сільської ради Старокостянтинівського району № 2 від 9 лютого 2001 було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 № 754031 на імя «Савюк Ніна Герасимівна». Факт належності вищезазначеного Державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 № 754031 від 8 червня 2001 року саме заявниці підтверджується: копією паспорта [PERSON] серії НА № 235010, довідкою Миролюбненської сільської ради Старокостянтинівського району від 12 березня 2019 року № 250 про те, що [PERSON] та [PERSON] одна і та ж сама особа, а також наявністю у заявниці оригіналу Державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 № 754031 від 8 червня 2001 року. З огляду на викладене, суд вважає доведеним факт належності заявниці [PERSON] Державного акта на право приватної власності на землю серії Р1 № 754031 від 8 червня 2001 року.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом про розірвання шлюбу до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач). Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 18.06.2019 року у вказаній цивільній справі відкрито провадження. На обґрунтування позову було зазначено, що 26.04.2016 року між позивачем та відповідачем у Подільському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві укладено шлюб, про складено відповідний актовий запис № 206, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Спільних дітей від шлюбу у сторін немає. Позов обґрунтовано тим, що під час спільного проживання відносини між сторонами поступово погіршувалися, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Спільне господарство сторонами не ведеться з березня 2019 року. 23.09.2019 представником відповідача подано до суду пояснення обставин справи, згідно з якими, відповідач не згоден з підставами позову про розлучення, проте, не заперечує того, що зберегти шлюб неможливо. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 26.04.2016 року між позивачем та відповідачем у Подільському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві укладено шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 206, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Оскільки дійсною причиною розірвання шлюбу є те, що між сторонами фактично припинено шлюбні відносини, сторони мають діаметрально протилежні світоглядні позиції та ціннісні орієнтири, які приводять до постійних сварок, сторони не підтримують шлюбно-сімейні стосунки та не ведуть спільного господарства, а позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, то суд робить висновок про те, що сім`я розпалась остаточно, шлюб має формальний характер та підлягає розірванню у судовому порядку. Суд дійшов висновку про те, що надання строку на примирення суперечитиме моральним засадам суспільства. Перешкод для розірвання шлюбу в судовому порядку судом не встановлено.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-08 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про розірвання шлюбу. Позивач в своїй позовній заяві зазначила, що 29.06.2019 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджено свідоцтвом про шлюб від 29.06.2016 року, серія [NUMBER] , актовий запис № 373, виданим Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Від даного шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження від 17.01.2017 року, серія [NUMBER] , актовий запис № 135, видане Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство вони не ведуть, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим, позивач просила розірвати шлюб. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, наполягала на розірванні шлюбу та проти примирення заперечувала. Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю, також наполягав на розірванні шлюбу та проти примирення заперечував. Спору про поділ майна та визначення проживання дитини не має. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 Постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки, відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом про розірвання шлюбу до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач). На обґрунтування позову було зазначено, що 16.04.2013 року між позивачем та відповідачем відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві укладено шлюб, про що зроблено запис №253 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Мають спільного сина, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві 13.04.2013 року. Позивач посилається на те, що подружнє життя у них не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Шлюбні відносини між ними фактично припинилися, спільне господарство не ведуть, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливим, позивач просила розірвати шлюб. До початку судового розгляду позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій позов підтримала та просила його задовольнити. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, у якій він зазначив, що позов визнає у повному обсязі, проти розірвання шлюбу та ухвалення рішення не заперечує. Спору про поділ майна та визначення проживання дитини не має. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 Постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки, відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

У березні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому зазначено, що 16 червня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем було укладено договір, відповідно до якого позивач надав [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Посилаючись на те, що [PERSON] умови кредитного договору не виконує, позивач просить стягнути з нього заборгованість, яка утворилась станом на 18 лютого 2019 року, в сумі 11539,48 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом - 1230,22 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 7983,57 грн, заборгованість за пенею та комісією - 1300,00 грн, а також штрафи відповідно до умов та правил надання банківських послуг - штраф 500,00 грн (фіксована частина) та штраф 526,69 грн (процентна складова). Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Судом встановлено, що 16 червня 2011 року [PERSON] було видано кредитну карту «Універсальна» зі встановленим лімітом. Своїм підписом в анкеті-заяві від 16 червня 2011 року [PERSON] підтвердив, що зазначена заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають договір про надання банківських послуг, з яким він ознайомився і згоден, про що свідчить його підпис. Внаслідок несвоєчасного та неповного виконання відповідачем зобов`язань за вказаним договором станом на 18 лютого 2019 року утворилася заборгованість в сумі 11539,48 грн, в тому числі: заборгованість за кредитом - 1230,22 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 7983,57 грн, заборгованість за пенею та комісією - 1300,00 грн, а також штрафи відповідно до умов та правил надання банківських послуг - штраф 500,00 грн (фіксована частина) та штраф 526,69 грн (процентна складова). Згідно статті 1054 частини 1 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України визначено, що, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідачем доводи позивача щодо невиконання ним зобов`язань за договором не спростовані, а тому майнові права АТ КБ «ПриватБанк» підлягають захисту шляхом стягнення з [PERSON] суми заборгованості. Відповідно до статті 141 ЦПК України, суд також стягує з відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

У березні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із зазначеним позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором б/н від 19.03.2008 року в розмірі 11242,55 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову зазначає, що всупереч умов укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] кредитного договору б/н від 19.03.2008 року (далі - Кредитний договір), остання своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим, станом на 17.02.2019 року, у [PERSON] перед банком виникла заборгованість за кредитом в сумі 11242,55 грн., яку остання не погашає у добровільному порядку, що змусило банк звернутись до суду із зазначеним позовом. Представник позивача у судове засідання не прибув, подав письмову заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не прибув повторно, про час і місце судового розгляду був повідомлений вчасно та належним чином, однак про причини неявки суду не повідомив, відзив проти позову та клопотань про розгляд справи за його відсутності та/або про відкладення розгляду справи не подавав. За таких обставин,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

У березні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулося з позовом, мотивуючи його тим, що [PERSON] звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим відповідно до укладеного договору № б/н від 20.01.2011 отримала кредит у розмірі 3000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складає договір про надання банківських послуг. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі та надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого, станом на 06.02.2019 має заборгованість у розмірі 12605 грн 24 коп., з яких: 00 грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 2317 грн 93 коп. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 00 грн 00 коп. - заборгованість за нарахованими відсотками; 8610 грн 87 коп. - нарахована пеня за прострочене зобовязання; 600 грн 00 коп. - нарахована пеня несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн; 500,00 грн штраф (фіксована складова); 576 грн 44 коп. - штраф ( процентна складова). Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з [PERSON] вказану суму заборгованості за кредитним договором від 20 січня 2011 року. Ухвалою Володарсько - Волинського районного суду Житомирської області від 17.08.2020 справу прийнято до провадження судді та призначено в порядку спрощеного позовного провадження в судове засідання з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, одночасно з подачею позовної заяви надав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, відзив не направила. З огляду на викладене,

Outcome: dismissed