Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-28 00:00:00

У березні 2020 року до суду звернулась [PERSON] з цивільним позовом до ОСББ «Бульвар Княгині [PERSON] , 15» про стягнення заборгованості по заробітній платі, мотивуючи тим, що 08.12.2017 року вона прийнята на роботу бухгалтером по сумісництву на 0,75% ставки до ОСББ «Бульвар Княгині [PERSON] , 15». 20.12.2019 року в.о. голови правління ОСББ «Бульвар Княгині [PERSON] , 15» [PERSON] видала наказ №84 про звільнення бухгалтера [PERSON] , який принесла останній 10.01.2020 року. Позивачка зазначає, що вказаний наказ видано незаконно, вона відмовилася його підписувати. Сам наказ позивачці передано не було, примірник на поштову адресу не направлявся. В.о. голови правління [PERSON] 14.01.2020 року закрила позивачці доступ до роботи з Приват24 чим перешкоджала виконувати трудові обов`язки. З 11.01.2020 року по 13.03.2020 року позивачці не виплачувалась заробітна плата. [PERSON] вважає наказ про своє звільнення не законним, а невиплату їй заробітної плати у вказаний період такою, що суперечить ст.115 КЗпП та ст.24 Закону України «Про оплату праці», тому вона просила суд стягнути з ОСББ «Бульвар Княгині [PERSON] , 15» заборгованість по виплаті заробітної плати у сумі 8571,43 грн. за період з 11.01.2020 року по 13.03.2020 року. 14 квітня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому представник відповідача, в.о. голови правління ОСББ «Бульвар Княгині Ольги, 15» [PERSON] зазначає, що бухгалтер [PERSON] звільнена з роботи з 10.01.2020 року на підставі Наказу №84 від 20.12.2019 року. Вказаний наказ [PERSON] в судовому порядку не оскаржувала. Під час звільнення [PERSON] виплачено заробітну плату у повному обсязі, що нею не оспорюється. Вважає, що у [PERSON] відсутнє право на заробітну плату у період з 11.02.2020 року по 13.03.2020 року у зв`язку з тим, що остання була звільнена з ОСББ «Бульвар Княгині [PERSON] , 15» у вказаний період, тому позов необхідно залишити без задоволення. 28.04.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив [PERSON] .. Позивачка зазначає, що відзив не спростовує доводів позовної заяви, адже вона звертала увагу [PERSON] на незаконність Наказу про звільнення №84 від 20.12.2019 року, ОСББ «Бульвар Княгині [PERSON] , 15» не дотрималось процедури звільнення передбаченої законом, тому наполягала на задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі. Судом встановлено, що 24 квітня 2016 року установчими зборами співвласників багатоквартирного будинку [ADDRESS] . 25.05.2016 року у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань зареєстровано Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку « [ADDRESS] , що підтверджується випискою\~ з вказаного реєстру. 08.11.2017 року головою правління ОСББ «Бульвар Княгині [PERSON] , 15» [PERSON] видано Наказ №31 про прийняття на роботу [PERSON] за сумісництвом на посаду бухгалтера ОСББ з окладом згідно штатного розкладу в 0,75 %. 17.11.2017 року головою правління ОСББ «Бульвар Княгині [PERSON] , 15» [PERSON] подано до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області повідомлення про прийняття [PERSON] на роботу. Відповідно до штатного розпису ОСББ «Бульвар Княгині [PERSON] , 15» станом на 01.01.2019 року, місячний фонд оплати праці бухгалтера визначено на рівні 4 000,00 грн.. 20.12.2019 року в.о. голови правління ОСББ «Бульвар Княгині [PERSON] , 15» [PERSON] видано Наказ №84 про звільнення бухгалтера ОСББ «Бульвар Княгині [PERSON] , 15» [PERSON] відповідно до п.2 ст.40 КЗпП\~ України з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді та недостатній кваліфікації 10 січня 2020 р.. 10.01.2020 року комісія ОСББ «Бульвар Княгині Ольги, 15» у складі в.о. голови правління [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] склали Акт про відмову в підписанні та отриманні [PERSON] Наказу №84 від 20.12.2019 року про її звільнення. Позивачка [PERSON] вважає, що в.о. голови правління ОСББ «Бульвар Княгині [PERSON] , 15»\~ [PERSON] недотрималась законом встановленої процедури її звільнення з посади бухгалтера, перешкоджала у виконанні трудових обов`язків шляхом позбавлення можливості роботи з Приват24, безпідставно не виплатила їй заробітну плату за період з 11.01.2020 року по 13.03.2020 року, що і стало причиною для звернення до суду з даним позовом. Представник відповідача в.о. голови правління ОСББ «Бульвар Княгині Ольги, 15»\~ [PERSON] свої заперечення проти позову мотивує тим, що у спірний період ОСББ «Бульвар Княгині [PERSON] , 15»\~ та [PERSON] вже не перебували у трудових відносинах, Наказ №84 від 20.12.2019 року про звільнення позивачки з посади бухгалтера останньою не оскаржувався, отже відсутні підстави для нарахування заробітної плати [PERSON] у період з 11.01.2020 року по 13.03.2020 року. Тому, вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Положеннями ст.94 КЗпП України, заробітна плата, це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган за трудовим договором виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оплату праці», основна заробітна плата, це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата, це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про оплату праці», організація оплати праці здійснюється, крім іншого, на підставі колективних договорів. Суб`єктами організації оплати праці є: органи державної влади та місцевого самоврядування; роботодавці, організації роботодавців, об`єднання організацій роботодавців або їх представницькі органи; професійні спілки, об`єднання професійних спілок або їх представницькі органи; працівники. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оплату праці» та ст. 97 КЗпП України оплата працi працiвникiв здiйснюється за погодинною, вiдрядною або iншими системами оплати працi. Оплата може провадитися за результатами iндивiдуальних i колективних робiт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті. За змістом п.2 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як встановлено судом, 20.12.2019 року в.о. голови правління ОСББ «Бульвар Княгині [PERSON] , 15» [PERSON] видано Наказ №84 про звільнення бухгалтера ОСББ «Бульвар Княгині [PERSON] , 15» [PERSON] відповідно до п.2 ст.40 КЗпП України з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді та недостатній кваліфікації 10 січня 2020 р.. [PERSON] у заявах по суті спору підтвердила, що спірний наказ про звільнення в судовому порядку нею не оскаржувався. За таких обставин, з 10.01.2020 року [PERSON] є такою, що не перебуває у трудових відносинах з ОСББ «Бульвар Княгині [PERSON] , 15», відтак, у останнього не виник обов`язок по сплаті заробітної плати позивачці після 10.01.2020 року. Відповідно до п.3 ст.232 КЗпП України, безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб податкових та митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, і службових осіб центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об`єднаннями громадян, з питань звільнення, зміни дати і формулювання причини звільнення, переведення на іншу роботу, оплати за час вимушеного прогулу і накладання дисциплінарних стягнень, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу Посилання [PERSON] на незаконність її звільнення та недотримання передбаченої законом процедури звільнення в.о. голови правління ОСББ «Бульвар Княгині Ольги, 15» [PERSON] , без встановленого ст.232 КЗпП України порядку оскарження наказу про звільнення, є безпредметними та на увагу не заслуговують. Тому, доводи позивачки [PERSON] про її право на отримання заробітної плати у ОСББ «Бульвар Княгині Ольги, 15» за період з 11.01.2020 року по 13.03.2020 року не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, тому узадоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України відповідач просив суд стягнути з позивачки 5250,00 грн. судових витрат на правничу допомогу надану Адвокатським бюро «ВІТАЛІЙ ГАДЕЛІЯ ТА ПАРТНЕРИ» у розмірі 5250,00 грн.. У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу ОСББ «Бульвар Княгині Ольги, 15» надало суду Договір №ПД/з/0002 від 02.09.2019 року укладеного з Адвокатським бюро «ВІТАЛІЙ ГАДЕЛІЯ ТА ПАРТНЕРИ», Додаткову угоду №2 від 07.04.2020 року, замовлення на отримання правничої допомоги від 07.04.2020 року та попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат від 10.04.2020 року складений самим ОСББ «Бульвар Княгині Ольги, 15» на суму 5250,00 грн.. Вказані документи підтверджують наявність договірних відносин між ОСББ «Бульвар Княгині Ольги, 15» та Адвокатським бюро «ВІТАЛІЙ ГАДЕЛІЯ ТА ПАРТНЕРИ» однак не підтверджують вид та обсяг отриманої/наданої правової допомоги та факт її оплати. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для\~ відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Outcome: dismissed