Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним.\~ На обґрунтування позову позивач вказав, що будучи власником земельної частки (паю) розміром 7,9 умовних кадастрових гектарів,\~\~яка перебувала у колективній власності КСП «Зорі Кремля», 30.01.2017 року звернувся до відділу Держгеокадастру у Новоодеському районі Миколаївської області з заявою про видачу дубліката втраченого ним сертифікату на право на земельну частку (пай) від 10.06.2000 р. та дізнався про те, що його право на земельну частку (пай) передано [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу права на земельну частку (пай) серії АВК№677900 від 02.06.2000 р., укладеного від його імені [PERSON] на підставі доручення, посвідченого 02.06.2000 р., та посвідченого нотаріально. Посилаючись на те, що будь-які довіреності [PERSON] ним не видавалися та не підписувалися, а також на те, що оскільки [PERSON] відчужив таким чином належне йому право на земельну частку (пай) власній дружині, тобто здійснив продаж на свою власну користь, що суперечить принципам представництва, відповідно до яких представник має діяти виключно в інтересах особи, яку він представляє, та не може укладати угоди у відношенні себе особисто, просить про визнання договору купівлі-продажу права на земельну частку (пай) від 02.06.2000 р., зареєстрованого в реєстрі за № 1-1056, недійсним.\~\~\~\~\~\~\~\~ Також вказав на те, що про порушення свого права дізнався лише 30.01.2017 р., у звязку із чим позов подано ним з дотриманням вимог законодавства щодо позовної давності та не є пропущеним. Ухвалою суду від 13.04.2017 р., занесеною до журналу судового засідання, до участі у справі у якості спідвідповідача залучено [PERSON] У судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали, пославшись на обставини у ньому викладені. Крім того позивач суду вказав, що наміру на продаж належного йому права на земельну частку (пай) не мав, дійсно у 2000 році звертався до відповідача [PERSON] з приводу розпорядження належного йому права на земельну частку (пай), проте вважав, що укладає з нею договір оренди земельної частки (паю), за що і отримав того ж дня 800 грн. Підтвердив суду, що з 2000 р. орендної плати в рахунок, як він стверджує, укладеного договору оренди землі не отримував, претензій до відповідачів з цього приводу не мав, строк, протягом якого мав би діяти договір оренди, йому невідомий, а сам договір оренди йому не надавався. Також стверджував, що не памятає, щоб підписував та видавав довіреності [PERSON] з приводу належної йому земельної частки (паю). Вирішив звернутися до суду із позовом, так як його син займається сільськогосподарською діяльністю та бажає обробляти цю землю. Відповідач [PERSON]М та його представник проти задоволення позову заперечили, пославшись на його безпідставність. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що в червні 2000 р. до нього звернувся [PERSON] з пропозицією придбання належного йому права на земельну частку (пай), у звязку із чим він запропонував йому звернутися до своєї дружини [PERSON] Того ж дня на його імя [PERSON] було видано доручення на продаж сертифікату на земельну частку (пай) , на виконання якого ним того ж дня у нотаріуса було укладено договір купівлі-продажу права на земельну частку пай, відповідно якому [PERSON], сплативши позивачу 800 грн., купила право на земельну частку (пай). Також вказав, що про укладення договору оренди землі з [PERSON] ніколи не йшлося та на протязі більш як 16 років будь-яких претензій від позивача з приводу укладеного договору купівлі-продажу не надходило. Крім того стверджував, що придбання його дружиною права на земельну частку (пай) було здійснено нею особисто, за рахунок грошей, належних її матері, будь-яких прав на земельну ділянку, власником якої на даний час є [PERSON] на підставі державного акту на право власності на землю, він не має. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечила, суду пояснила, що в червні 2000 року до неї особисто звернувся позивач [PERSON] з пропозицією придбання належного йому права на земельну частку (пай). Погодившись на його пропозицію, отримавши від [PERSON] доручення на імя її чоловіка [PERSON] про відчуження їй права на земельну частку (пай) та сертифікат, що посвідчує таке право, сплатила обумовлену ціну у 800 грн. і того ж дня разом із чоловіком оформила в Державній нотаріальній конторі договір купівлі-продажу права на земельну частку (пай), що належала позивачу та продаж якої ним було запропоновано. Відповідач [PERSON] також просила про застосування судом строку позовної давності до вимог позивача, оскільки з моменту укладення оспореного позивачем договору минуло 16 років 9 місяців 7 днів. Вивчивши доводи позову, вислухавши пояснення сторін, свідка [PERSON] та [PERSON], дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належало право на земельну частку (пай) розміром 7,9 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебувала у колективній власності КСП „Зорі Кремля, розташованого у с. Новосафронівка Новоодеського району Миколаївської області (сертифікат на право на земельну частку (пай) серія МК №027523) 02.06.2000 року [PERSON] видано доручення [PERSON] на продаж належного йому сертифікату серія МК №027523 на земельну частку (пай), розташованої в межах земель КСП „Зорі Кремля з наданням права на підписання від його імені всіх необхідних документів, повязаних з оформленням договору купівлі-продажу [PERSON] Згідно з договором купівлі-продажу права на земельну частку (пай), посвідченого державним нотаріусом Новоодеської державної нотаріальної контори [PERSON] 02.06.2000 р. [PERSON], діючи від імені [PERSON] за дорученням, посвідченим 02.06.2000 р., продав [PERSON] право на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом, у землі, яка перебуває у колективній власності КСП „Зорі Кремля, площею 7,9 умовних кадастрових гектарів, яке належить продавцю на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія МК №027523, за 800 грн., одержаних продавцем. На підставі вказаного договору купівлі-продажу права на земельну частку (пай) до Сертифікату серія МК №027523 02.06.2000 р. внесено зміни про передачу права на земельну частку (пай) [PERSON] Станом на 02.06.2000 р., час укладення оспорюваного позивачем договору купівлі-продажу права на земельну частку (пай), діяли норми Цивільного Кодексу УРСР, які згідно з п.4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного Кодексу України мають бути застосовані судом для вирішення спору. Відповідно з п. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» № 666/94 від 10 листопада 1994 року право на земельну частку (пай) могло бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Ч.1\~ст. 48 ЦК УРСР \~ визначено, що недійсною є угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. Згідно з положеннями ст.. 56 ЦК УРСР \~угода, укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки. Під помилкою за змістом п. 11 Постанови ВСУ від 28.04.1978 р. №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною суб'єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена. Обставини, щодо яких помилялась сторона, мали існувати саме на момент вчинення правочину, і особа на підтвердження своїх вимог повинна довести, що така помилка дійсно мала місце та має істотне значення. Судам у п. 19 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 р. №9 «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» надано розяснення, що помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Згідно з вимогами ст.ст, 10,11, 60 ЦПК України (в редакції, що діяла до 15.12.2017 р.), а також ст. ст.. 12,13, 81 ЦПК України ( в редакції, що діє станом на 15.01.2018 р.) \~саме на позивача покладено обовязок довести обставини, про існування яких він стверджує суду. У звязку із цим саме позивач, стверджуючи суду, що він помилявся з приводу підстав отримання ним грошей в червні 2000 р. в сумі 800 грн., які вважав орендною платою, а не платою за продаж належного йому права на земельну частку (пай), та вважав, що укладає договір оренди земельної частки (паю) має довести той факт, що на час укладення угоди він дійсно помилився щодо природи правочину, і ця помилка не була наслідком власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення. Звернувшись до суду з позовом 10.03.2017 року, [PERSON] посилався на те, що будь-які довіреності [PERSON] ним не видавалися та не підписувалися, а також безпосередньо у судовому засіданні також і на те, що він помилявся щодо змісту угоди, яку вчинив. Такі твердження позивача спростовані дослідженими у судовому засіданні доказами. Так, свідок [PERSON] суду показав, що будучи головою Новосафронівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області в червні 2000 р. саме на особисте прохання позивача [PERSON] оформив та посвідчив доручення, яким той уповноважив [PERSON] на продаж свого сертифікату на земельну частку (пай). При цьому [PERSON] особисто підписав в його присутності доручення. Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи №516 від 26.09.2017 р., призначеної судом за клопотанням позивача, підпис від імені [PERSON] у графі „підпис у дорученні від 02.06.2000 р., зареєстрованому в реєстрі за №38, виконаний [PERSON], рукописний запис „Драгомарецкий Анатолій Васильович (після підпису) у графі „Підпис у дорученні від 02.06.2000 р., зареєстрованому в реєстрі за №38, виконаний [PERSON]. Висновок судової почеркознавчої експертизи №516 від 26.09.2017 р., зміст самого доручення, датованого 02.06.2000 р., зареєстрованого в реєстрі за №38, повністю узгоджуються з показами, наданими свідком [PERSON] та поясненнями відповідачів [PERSON], [PERSON] щодо обставин вільного волевиявлення позивача на видачу доручення [PERSON] саме на продаж належного йому права на земельну частку (пай) у червні 2000 р. та форми його реалізації, та спростовують твердження позивача щодо того, що довіреності [PERSON] ним не видавалися та не підписувалися, а також що він не мав наміру на продаж належного йому права, а лише на передачу земельної ділянки в оренду. Крім того, згідно поясненням самого позивача, у період з 2000 по 2017 рік включно орендну плату він не отримував ані грошима, ані будь-яким іншим чином, претензій до відповідачів з приводу її сплати не мав, умов договору оренди, в тому числі і щодо строку його дії, з [PERSON] не обговорював, будь-яких дій до січня 2017 року відносно землі як власник паю не вчиняв. Таким чином, суд вважає доведеним, що позивачем [PERSON] було 02.06.2000 р. реалізовано як власником, його власну волю саме на відчуження належного йому права на земельну частку (пай), посвідченого Сертифікатом серії МК №027523 02.06.2000 р., [PERSON], та не є наслідком помилки. Свідок [PERSON], яка є дружиною позивача, суду пояснила, що неодноразово, близько 5-6 разів зверталася разом зі своїм чоловіком [PERSON] до [PERSON] з приводу повернення земельної ділянки. Вперше звернулися майже одразу після того, як землю було передано відповідачу [PERSON], але коли саме, не памятає. Відповідач [PERSON] нібито спочатку погодилася повернути землю, але тут же, як вони пішли від будинку, наздогнала їх та відмовилася від повернення земельної ділянку, оскільки вже оформила усі необхідні документи. Стверджувала, що чоловік [PERSON] не казав їй, що продав сертифікат на належну йому земельну частку (пай), а повідомляв, що передав землю в оренду. Умови, на яких було укладено договір оренди землі, строк його дії, розмір орендної плати чоловік їй не повідомляв та в період з 2000 р. по теперішній час орендну плату вони не отримували. Також пояснила, що з процедурою укладення договору оренди земельної ділянки добре обізнана, оскільки укладала такий договір з іншою особою, за яким тривалий час отримувала орендну плату. Оцінивши пояснення самого позивача та свідка [PERSON], суд вважає, що твердження позивача, що про порушення свого права він дізнався лише 30.01.2017 року після звернення до відділу Держгеокадастру у Новоодеському районі Миколаївської області з заявою про видачу дубліката сертифікату на право на земельну частку (пай) є безпідставними, оскільки згідно вищевказаних пояснень, про оформлення [PERSON] документів щодо земельної ділянки та небажання її повернути їм стало відомо задовго до січня 2017 року, за пояснення свідка [PERSON], майже одразу після того, як землю було передано [PERSON]. Також безпідставними суд вважає і твердження позивача щодо існування у відповідачів відповідно до вимог ст.. 23 КпШС спільної сумісної власності подружжя щодо придбаного [PERSON] права на земельну частку (пай), оскільки сам по собі факт перебування в шлюбі та придбання нерухомого майна одним із подружжя не може бути автоматичною підставою для виникнення у відповідачів спільної сумісної власності подружжя щодо цього майна за умов, повідомлених відповідачами, які стверджували, що гроші, які були передані позивачу у 2000 р. не були власністю подружжя. З врахуванням наведеного суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у звязку з їх недоведеністю.

Outcome: dismissed