Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із вказаним позовом та просили визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Неодноразово уточнювали позовні вимоги, та остаточно позивач [PERSON] в обґрунтування позову зазначив, що [PERSON] та [PERSON] є квартиронаймачами квартири [ADDRESS]. На підставі РВК№322 від 28.11.2077р. особливі рахунки було розділено. В липні 2007 року шлюб між вказаними особами розірвано, відповідач з того моменту виїхав з квартири й дотепер не з,являється, витрати на утримання квартири та комунальні послуги не сплачує, в зв'язку з чим позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою за вищевказаною адресою. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, вказавши що [PERSON] є його батьком, який в 2007 році розійшовся з матір'ю та пішов жити до першої дружини. Особливі рахунки були розділені, за одним зареєстровані він з батьком, а за іншим мати, брат та баба. Батько спочатку просив гроші за свою частину квартири, потім відмовився й з 2014 року почав сплачувати комунальні послуги. Оскільки відповідач самостійно пішов з квартири, не вселявся та був відсутній більш шести місяців без поважних причин, на підставі ст.ст.71,72 ЖК повинен бути визнаний таким що втратив право користування житлом. Відповідач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, обґрунтовуючи тим, що іншого житла не має, проживає де прийдеться. Позивач та колишня дружина перешкоджають йому з,являтися в квартирі, не дають ключ від вхідної двері, в зв'язку з чим він не має можливості попасти у приміщення, де залишалися його речі. Просив відмовити у позові, оскільки має намір вселитися у спірне житло. Треті особи [PERSON] і [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги вважали обґрунтованими, оскільки відповідач з 2007 року в квартирі не проживає, витрати за комунальні послуги не сплачував, вселитися не намагався. Третя особа [PERSON] до суду не з,явилась, надала заяву та просила позов задовольнити. Представник позивача та третіх осіб [PERSON] в судовому засіданні підтримала позицію позивача з вищезазначених ним обставин та просила позов задовольнити. Представник третьої особи Маріупольської міської ради Шавров М.О. проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що рішенням РВК особливі рахунки розділені, відповідач є квартиронаймачем другої половини житлового приміщення, яке не приватизоване, ордер відсутній, у зв'язку з чим вимоги позивача протирічать ст.18 ЖК. Суд, заслухавши сторони, свідків, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, дійшов висновку про те, що у задоволенні позову треба відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є квартиронаймачами квартири [ADDRESS], шлюб між якими розірвано 09.07.2007р., актовий запис №265. На підставі рішення Виконавчого комітету від 28.11.2007р. за №322 особливі рахунки на вказану квартиру розділено. За особливим рахунком [NUMBER] зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] За особливим рахунком [NUMBER] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] Відповідно до відомостей ЖКП Іллічівського району м.Маріуполя квартира [ADDRESS] на балансі вказаного підприємства, дане житло не приватизоване й має статус державного. Аналогічні відомості надані й Департаментом міського майна Маріупольської міської ради від 25.05.2016р. за №07-4/1979. Як вбачається з акту ЖКП Іллічівського району м.Маріуполя від 08.02.2016р. складеного в присутності свідків, відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі з липня 2007 року. В матеріалах справи мається довідка видана 11.04.2016р. ЖКП Іллічівського району м.Маріуполя на ім'я [PERSON], який проживає [ADDRESS], о/р[NUMBER], що за вказаною адресою, станом на 01.04.2016р. заборгованість по квартплаті відсутня, переплата 578,11грн. Крім того, відповідачем в судовому засіданні надані квитанції щодо сплати ним комунальних послуг з 2015 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що є сусідом, відповідач не проживає в квартирі №5 біля восьми років, з якої причини йому не відомо. Чи зберігаються в квартирі його речі також не знає. Свідок [PERSON], яка також є сусідкою надала суду аналогічні пояснення. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Стаття 72 ЖК України передбачає визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (зі змінами та доповненнями) у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Зі слів [PERSON] судом встановлено, і проти цього не заперечує позивач, що ключів від квартири відповідач [PERSON] не має, з метою уникнення конфліктів намагається рідше приходити. Отже суд приходить до висновку, що позивач та родичі перешкоджають його вселенню у спірне майно. За ст.18 ЖК України Управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (зі змінами та доповненнями) в силу ст.61 ЖК житлово-експлуатаційна організація, а при її відсутності-підприємство, установа, організація як наймодавець можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму жилого приміщення. Вони вправі, зокрема, пред'являти позови про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розірвання договору найму жилого приміщення і виселення в зв'язку з систематичним порушенням правил співжиття, псуванням і руйнуванням жилих приміщень. В зазначеному випадку судом встановлено, що відповідач являється наймачем житлової кімнати 12,9кв.м. в квартирі [ADDRESS], загальною площею 22,6 кв.м, з 2007 року в квартирі не проживає. Разом з тим, наполягає, що в квартирі залишались його речі та на момент розгляду справи він належним чином сплачує комунальні витрати та заборгованості не має. На момент розгляду справи квартира [ADDRESS] не приватизована, с заявою щодо її передачі у приватну власність ніхто не звертався, зазначене майно має статус державного. Таким чином, права позивача [PERSON] на користування житловою кімнатою 12,9кв.м. в квартирі [ADDRESS], не порушені, а він не є належним позивачем щодо відносин, які виникли у відповідача [PERSON] щодо користування житловою кімнатою площею 12,9кв.м. в зазначеній квартирі. Крім того, позивачем не надано суду доказів того, яким чином порушені його права щодо кімнати площею 15.02кв.м, квартиронаймачем якої є [PERSON], оскільки в позовних вимогах позивач вказує квартиру [ADDRESS] в цілому. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування спірною квартирою, не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed