Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк» або Банк) звернулося в суд із вищезазначеним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи свої вимоги тим, що 13 вересня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №НКЛ-4544981 (далі - Кредитний договір), за яким Банк надав [PERSON] грошові кошти в сумі 730 252,00 грн. під 34,53% річних на умовах платності, повернення та строковості. В забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] між Банком та відповідачем укладено Договір іпотеки №б/н від 13.09.2012 року (далі - Договір іпотеки), за яким [PERSON] передала в іпотеку Банку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 64,5 кв.м, житловою площею 32,3 кв.м, ринкова вартість згідно зі Звітом про експертну оцінку ринкової вартості житлової нерухомості, що виданий Товариством з обмеженою відповідальністю «Незалежна експертна компанія «Правий берег» скаладає станом на 21.08.2012 - 744 470,00 грн. Позивач стверджує, що свої зобов`язання за Кредитним договором виконав, в той час як [PERSON] кредит не погашає, у зв`язку з чим станом на 28.07.2015 утворилася заборгованість в сумі 663 630,37 грн., з яких 549 774,65 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 77 043,75 грн. - заборгованість по відсоткам, 36 811,97 грн. - комісія за ведення кредиту. Посилаючись на умови вищезазначеного Кредитного договору та Договору іпотеки, а також ст.37 Закону України «Про іпотеку», позивач просить суд задовольнити позов (а.с.2-6) В судове засідання сторони та третя особа не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи відповідно до положень ст.74 ЦПК України (а.с.52, 53, 60-62) В той же час, представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, окремо зазначив, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с.63) Зважаючи на те, що в матеріалах справи достатньо доказів про дійсні взаємовідносини сторін, двічі належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з`явився, суд за письмовою згодою позивача вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі ст. ст. 224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Судовим розглядом встановлено, що13.09.2012 між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладено Кредитний договір №НКЛ-4544981, згідно якого Банк взяв на себе зобов`язання надати [PERSON] грошові кошти в сумі 850 000,00 грн. зі сплатою відсотків 16% річних з кінцевим терміном погашення заборгованості 12.09.2019. При цьому, умовами Кредитного договору також передбачалося, що в разі невиконання [PERSON] будь-якого із зобов`язань, передбачених цим Кредитним договором (п.п.5.8, 5.9, 5.10 Кредитного договору), передбачався 21% річних і для цього додаткового погодження між сторонами Кредитного договору вже потребується. Також умовами Кредитного договору передбачена сплата комісії - одноразова 0,99% від суми кредиту, 0,6% - щомісячно за обслуговування кредитної заборгованості (а.с.7) 30.04.2012 між позивачем та [PERSON] укладено Додатковий договір №1 до вищезазначеного Кредитного договору, яким вже сторони узгодили 15,5% річних за користування кредитними коштами. Також встановили, що у випадку невиконання [PERSON] своїх зобов`язань за Кредитним договором плата за користування кредитом встановлюється в розмірі 20,5% річних починаючи з дня невиконання зазначених зобов`язань (а.с.9) До даного Додаткового договору №1 в якості додатку був підписаний і графік погашення заборгованості із зазначенням конкретних дат сплати [PERSON] своєї заборгованості перед Банком за Кредитним договором (а.с.11) Доводи позивача про те, що ним умови даного Кредитного договору виконані в повному обсязі знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, що вбачається із заяви на видачу готівки №1 від 14 вересня 2012 року (а.с.13) Судовим розглядом також встановлено, що 13.09.2012 між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладено в забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним Кредитним договором Іпотечний договір (далі - Договір іпотеки), згідно якого [PERSON] передала в іпотеку Банку належне їй на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 28 вересня 1999 року державним нотаріусом 21-ої Київської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №3-2896, зареєстроване також в КМБТІ 27 жовтня 1999 року а №7181, нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 64,5 кв.м, житловою площею 32,3 кв.м. (а.с.14) П.2.3.1 Договору іпотеки встановлено, що ринкова вартість предмету іпотеки згідно зі Звітом про експертну оцінку ринкової вартості житлової нерухомості, що виданий Товариством з обмеженою відповідальністю «Незалежна експертна компанія «Правий берег» складає станом на 21.08.2012 - 744 470,00 грн. Загальна заставна вартість предмету іпотеки за погодженням сторін становить 744 470,00 грн. (п.2.3.3 Договору іпотеки) Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки. Частиною 1 ст.546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Статтею 572 ЦК України визначено, що в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) Відповідно до ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно зі ст.12 Закону України «Про іпотеку» в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання ? звернути стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 4.1.6 Договору іпотеки встановлено, що в разі невиконання зобов'язань за Кредитним договором, іпотекодержатель не перешкоджає іпотекодержателю у здійсненні заходів, направлених на задоволення його вимог за рахунок предмета іпотеки. Згідно з п.4.4.9 Договору іпотеки в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором, а у разі невиконання іпотекодавцем цієї вимоги - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні положення мають місце в ст. 33 Закону України «Про іпотеки». За умовами вищевказаного іпотечного договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли на момент настання терміну виконання позичальником зобов'язань, забезпечених іпотекою за цим договором, вони не будуть виконані чи будуть виконані неналежним чином. Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, невиконання або неналежне виконання позичальником основного зобов'язання (або тієї чи іншої його частини) (п.4.1.5 Договору іпотеки). А отже, позивач має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки і пред'явлення позову про звернення стягнення є обґрунтованим. В силу ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Згідно з п.7.2 Договору іпотеки задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Таким чином, умови іпотечного договору містять відповідне застереження, що надає позивачу право набуття права власності на предмет іпотеки. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 39 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 17 ЦК України має право вимагати застосування його судом. Також Верховним Судом України у Постанові від 11 грудня 2013 року по справі №6-124цс13 зазначено, що відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом права власності на предмет іпотеки, згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з положень ч.2 ст.16 ЦК України, ч.3 ст.33, ст.36, ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. Згідно з наданим банком розрахунком у зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] умов Кредитного договору станом на 28.07.2015 утворилась заборгованість у розмірі 626 818,40 грн., з яких: 549 774,65 грн. - заборгованість за кредитом; 77 043,75 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 36 811,97 грн. - комісія за ведення кредиту (а.с.21) У зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] договірних зобов'язань за Кредитним договором суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, суд звертає увагу, що положення ч.3 ст.37 Закону України «Про іпотеку» визначають, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Разом з цим, ч. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Як зазначалося судом станом на день подачі позову до суду заборгованість за Кредитним договором складає 626 818,40 грн. З висновку про вартість майна вбачається, що станом на 21.08.2012 ринкова вартість квартири [ADDRESS] становить 744 470,00 грн., при цьому, самі сторони Договору іпотеки узгодили дану заставну вартість предмета іпотеки (а.2.3.3 Договору іпотеки) Суд, відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України та ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України позбавлений самостійно збирати докази, а наявні матеріали справи іншої оціночної вартості зазначеної квартири не містять. В той же час, суд зобов`язаний керуватися ч.3 ст.37 Закону України «Про іпотеку», згідно якій обов'язок по відшкодуванню перевищення 90 відсотків вартості предмету іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог, покладено на іпотекодержателя. Так, 90 відсотків вартості іпотечного майна становить 670 023,00 грн. (744470х90:100), що перевищує розмір забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя на 43 204,60 грн. (670 023,00 грн. - 626 818,40 грн.) За таких обставин позивач зобов'язаний відшкодувати відповідачу перевищення 90 відсотків вартості предмету іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог, а саме - 43 204,60 грн. Зазначений обов`язок прямо передбачений законом, відтак не потребує заявлення як окремої вимоги і вирішується судом безумовно. Відповідно до ст.88 ЦПК України на користь держави з відповідача підлягає стягненню сума судового збору, від сплати якої був звільнений позивач під час звернення до суду із цим позовом в розмірі 3 654,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved