Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

У вересні 2018 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила ухвалити рішення, яким визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив права користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] шляхом зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS]. У квартирі позивача зареєстровано чотири особи: власник - [PERSON], син - [PERSON], брат - [PERSON], який зареєстрований за вказаною адресою, але не проживає з 2003 року, донька [PERSON], яка зареєстрована, але не проживає з 26.07.2004 року, тобто фактично проживає дві особи. Особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг оформлені на власника, тому виникають труднощі зі сплати надмірних комунальних послуг, які несе позивач. Відповідач з 2003 року у квартирі [ADDRESS] не проживає з 2003 року. Наявність реєстрації відповідача у будинку ставить позивача у тяжке матеріальне становище, у зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги, просила позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Відповідач - [PERSON] не з'явися в судове засідання без поважних причин; належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання; не подав відзив; позивача не заперечувала проти такого вирішення справи та ухвалення заочного рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, та у зв'язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вислухавши позивача, свідків, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у зв'язку з наступним. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору дарування квартири від 25 жовтня 2007 року [PERSON] прийняла в дар від [PERSON] квартиру [ADDRESS] (арк. с.6). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] (арк.с.11). Як вбачається з довідки КП «Житлове господарство Красногвардійського району» Дніпропетровської міської ради, [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS]. Зареєстрований та проживає син - [PERSON], [INFO]; брат - [PERSON], [INFO], зареєстрований, але не проживає з 2003 року за вказаною адресою; дочка [PERSON], [INFO], зареєстрована, але фактично не проживає з 2004 року за зазначеною адресою (арк.с.5). Відповідно до довідки № 8390 про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні будинку за адресою: [ADDRESS] до складу зареєстрованих входять: [PERSON] (уповноважений власник), [PERSON], [PERSON], [PERSON] (арк.с.15,39). [PERSON], [INFO], зареєстрований, але не проживає з 2003 року за вказаною адресою. Зазначені обставини підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], допитані, кожна окремо в судовому засіданні. Так, свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні пояснила суду, що вона є сусідкою та подругою позивача. Свідок часто буває у квартирі позивача, знає, що у неї в квартирі зареєстрований брат, але він у квартирі не проживає. Вона ніколи не бачила, що він там жив, або приходив; особистих речей в його квартирі також немає. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є сусідкою та подругою позивача, вони спілкуються з 2009 року. Свідку відомо, що у позивача є брат, який зареєстрований у її квартирі, але позивач в квартирі проживає сама, брат ніколи у квартирі не жив, де він знаходиться, їй не відомо. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються зібраними у справі доказами. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядженням своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, позивач, відповідно до вимог ст.12 ЦПК України, довела за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.76-78 ЦПК України, зазначені у позовній заяві обставини того, що за адресою: [ADDRESS], відповідач не проживає понад один рік, а лише зареєстрований в ній. Питання про належність та допустимість доказів по справі, вирішується тільки на підставі застосування норм матеріального права та з урахуванням поданих сторонами доказів у справі. Відповідно до ч.2 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність прописки само по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням. Отже, вимога позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS], є обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню. Вирішуючи вимогу позивача про зняття з реєстраційного обліку [PERSON] за адресою: [ADDRESS], суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи вказану норму, задоволення позову власника про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, і є належним способом усунення перешкод у користуванні власністю, а рішення суду - підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання, а тому, вимога позивача про зняття з реєстраційного обліку [PERSON] за адресою: [ADDRESS], не підлягає задоволенню, оскільки визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, є достатньою підставою для зняття його з реєстраційного обліку. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial