Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, заінтересована особа: Ізюмська міська рада Харківської області. Просить встановити факт належності правовстановлюючих документів: свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 13 грудня 2011 року, тип обєкта нежитлова будівля, магазин з продажу продовольчих товарів по вулиці Київській № 11/2 в місті Ізюмі Харківської області на імя [PERSON] та договору дарування від 12 квітня 2017 року на квартиру [ADDRESS] на імя [PERSON] заявнику [PERSON]. Представник заявника в судове засідання не зявилася, просила справу розглянути без її участі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд без участі представника, заперечень не надали. Судом встановлено, що заявнику на праві власності належить нерухоме майно, яке належним чином зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS] на підставі договору дарування від 12 квітня 2017 року та нежитлова будівля - магазин з продажу продовольчих товарів по вулиці Київській № 11/2 в місті Ізюмі Харківської області на підставі свідоцтва про право власності від 13 грудня 2011 року. (а.с.7-11). В даних документах прізвище вказане [PERSON], у звязку з тим, що на той час у неї був паспорт, в якому прізвище записане [PERSON]. Згідно свідоцтва про шлюб, в свідоцтві про народження сина прізвище заявника [PERSON]. (а.с.12,13). У заявника виникла необхідність розпорядитись своїм майном. Комунальне підприємство «Ізюмське міське бюро технічної інвентаризації» своїм листом повідомило, що зміни в свідоцтві про право власності на нежитлову будівлю, магазин з продажу продовольчих товарів, який розташований за адресою: м. Ізюм, вул. Київська, будинок № 11/2, власником якого є [PERSON], а саме змінити прізвище на [PERSON] внести не може, так як видача правовстановлюючих документів не входить до компетенції підприємства. (а.с.30). Згідно повідомлення Ізюмського районного відділу Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області [PERSON], [INFO], уродженка с. Бахтин Борівського району Харківської області 23.07.1996 року змінила прізвище з Мироненко, 23.05.2017 року вона була документована паспортом громадянина України у формі ID-картки у звязку зі зміною прізвища з [PERSON], а саме був обмін паспорта в звязку зі зміною інформації, внесеної до паспорта (крім додаткової зміної інформації). (а.с.34). Згідно статей 256, 259 ЦПК України суд може встановити факт належності правовстановлюючого документа особі, прізвище, імя якої, що зазначено в документі, не збігається з прізвищем, імям цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Крім того, згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, на збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним у свідоцтві про народження або в паспорті, в тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно листа Верховного Суду України 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved