Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернувся з позовом до Фермерського господарства «Ланагропрод» про визнання права власності та витребування з чужого незаконного володіння залізобетонних плит з силосних траншей у кількості 64 штуки. Вимоги мотивував тим, що придбав зазначене майно за договором купівлі-продажу від 10 травня 2014 року у [PERSON] , однак відповідач не допускає його до вказаного майна та не дає можливості реалізувати право власності, оскільки спірне майно знаходиться на території тваринного комплексу, належного відповідачеві. Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 06 травня 2016 року було відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] В апеляційній скарзі [PERSON] просив скасувати вказане рішення суду, мотивуючи свою позицію тим, що судом, всупереч вимог процесуального закону, не було дано будь-якої правової оцінки показанням свідків, які в судовому засіданні підтверджували той факт, що спірне майно знаходиться на території тваринного комплексу відповідача, однак доступитись до нього неможливо через охорону працівниками Фермерського господарства «Ланагропрод» території тваринного комплексу. В запереченні на апеляційну скаргу ФГ «Ланагропрод» просило залишити рішення суду без зміни, посилаючись на те, що твердження позивача про знаходження на території фермерського господарства силосної траншеї з залізобетонними плитами не відповідає дійсності, оскільки на території господарства в межах виділеної земельної ділянки знаходиться лише 7 господарських будівель, які належать відповідачеві на праві власності. Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту договору купівлі-продажу від 10 травня 2014 року про придбання позивачем 64 штук залізобетонних плит вбачається, що вказане рухоме майно знаходиться в с. Рубанка , Бахмацького району, на території бувшого СТОВ „Колос без зазначення конкретної адреси, а на території ФГ «Ланагропрод» , яка знаходиться в с. Рубанка , Бахмацького району, по вул. Колгоспній, 3, за твердженням відповідача, відсутні будь-які силосні ями. Суд послався на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження знаходження спірного майна на території відповідача. Втім, з наведеною мотивацією суду не можна погодитись виходячи з такого. З матеріалів справи встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 10 травня 2014 року позивач купив у [PERSON] 64 залізобетонні плити з силосних траншей, що знаходяться в с. Рубанка , Бахмацького району, на території бувшого СТОВ „Колос і вказане майно було передано йому за актом прийому-передачі від 11 травня 2014 року (а.с.2). Відповідно, [PERSON] придбала вказане майно на аукціоні з реалізації рухомого майна у 2008 році за протоколом № 8231006/11 і кошти від його реалізації надійшли на рахунок Відділу ДВС Бахмацького РУЮ, що у справі підтверджено довідкою Відділу ДВС Бахмацького РУЮ від 09.02.2016 року № 162 (а.с.3). Ухвалою суду від 29 березня 2016 року за клопотанням позивача було накладено арешт та заборону на відчуження вказаного майна з огляду на те, що його відчуження відповідачем може призвести до утруднення виконання судового рішення, проте відповідно до акту державного виконавця від 08.04.2016 року останнього не було допущено на територію господарства охоронцем за вказівкою керівництва ФГ «Ланагропрод» (а.с.58). Вказані обставини підтверджено державним виконавцем Білогрудом І.М.в судовому засіданні під час допиту в якості свідка. Проте, в засідання апеляційного суду позивачем було представлено копію акту опису й арешту майна від 29.06.2016 року, складеного державним виконавцем у присутності понятих , відповідно до якого, було описано 32 плити в траншеї силосної ями на території ФГ «Ланагропрод» із застосуванням фотозйомки за допомогою мобільного телефона. Копії фотографій судом було також приєднано до матеріалів справи. Виходячи з наведеного, апеляційний суд знаходить, що позов [PERSON] щодо витребування майна з чужого незаконного володіння, на підставі ст.319, 321, 387 ЦК України, підлягає задоволенню, а висновки суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову не ґрунтуються на повному зясуванні обставин справи та нормах матеріального права. Позовні вимоги про визнання права власності не підлягають задоволенню, оскільки право власності [PERSON] на спірне майно виникло на підставі цивільно-правового договору, вчиненого відповідно до цивільного законодавства України. Відповідно до приписів ч.1, 2 ст. 88 ЦПК України, з Фермерського господарства «Ланагропрод» на користь держави має бути стягнуто судовий збір в сумі 606 грн 20 коп. за апеляційний розгляд справи.

Outcome: partial