Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач 1), [PERSON] (далі - відповідач 2) про стягнення заборгованості. Позовні вимоги, з урахування заяви про зменшення позовних вимог, обґрунтовані тим, що 06.08.2007 між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» та відповідачем 1 було укладено Договір відновлюваної кредитної лінії № 2215, згідно якого позичальнику наданий кредит у вигляду відновлювальної кредитної лінії окремими частинами в загальній сумі 915000,00 грн., строком на десять років зі сплатою відсотків за користування кредитом 16% річних. З метою забезпечення Договору кредиту між позивачем, відповідачем 2 та відповідачем 1 був укладений Договір поруки № 4879 від 06.08.2007 року, відповідно до умов якого, відповідач 2 виступив поручителем за Договором кредиту перед позивачем і зобов'язався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань відповідача 1 за кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Проте, відповідач 1 свої зобов'язання перед позивачем за Договором відновлювальної кредитної лінії від 06 серпня 2007 року № 2215 не виконує. Станом на 07.12.2016 року за відповідачем 1 наявна заборгованість в сумі 241509,98 грн.. Тому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, позивач просив суд стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованості за Договором відновлювальної кредитної лінії від 06 серпня 2007 року № 2215 у сумі 241509,98 грн.; стягнути з відповідачів солідарно витрати по сплаті судового збору та повернути різницю між сплаченою сумою судового збору за пред'явлення позовної заяви та сумою судового збору обрахованої виходячи із зменшення позовних вимог в розмірі 1335,75 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити з урахування заяви про зменшення позовних вимог. Відповідач 1 та відповідач 2 в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. До матеріалів справи додано заперечення проти позову, в яких відповідачі заперечували проти позовних вимог в повному обсязі, вважають вимоги позивача незаконними, безпідставними та такими, що не відповідають Договору відновлювальної кредитної лінії № 2215 з додатками, а тому просили відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У судовому засіданні встановлено, що 06.08.2007 між позивачем та відповідачем 1 було укладено Договір відновлюваної кредитної лінії № 2215. Згідно пункту 1.1 Договору, банк зобов'язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 915000,00 грн., а позичальник зобов'язується отримувати, належним чином використовувати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 16% річних, комісійні винагороди та інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором. 24 вересня 2008 року між позивачем та відповідачем 1 був укладений Додатковий договір № 1 до Договору відновлювальної кредитної лінії № 2215, згідно якого пункт 1.3 було викладено в такій редакції: сторони погоджуються з тим, що зобов'язання банку надати перший транш в межах встановленого ліміту кредиту виникає з моменту виконання позичальником всіх та кожної з наведених нижче умов ( далі за текстом використовується скорочення - загальні умови надання кредиту): 1.3.1 сплати позичальником комісійної винагороди за надання кредиту в розмірі, обумовленому цим Договором; 1.3.2 укладення в забезпечення виконання зобов'язань за цим договором іпотечного договору нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] ( надалі - предмет іпотеки); 1.3.3. укладення договору страхування предмета іпотеки за власний рахунок на користь банку шляхом укладання договору страхування із страховою компанією на весь період цього Договору на його повну вартість від ризиків випадкового знищення, пошкодження або псування; 1.3.4 сплати позичальником (майновим поручителем) страхових платежів за договором страхування. 12 жовтня 2009 року відповідач 1 звернувся до ПАТ «Державний ощадний банк України» з заявою на реструктуризацію заборгованості за кредитом. 25 листопада 2009 року між позивачем та відповідачем 1 був укладений Додатковий договір № 2 до Договору відновлювальної кредитної лінії № 2215 від 06 серпня 2007 року, згідно умов якого сторони прийшли до згоди щодо реструктуризації кредитної заборгованості шляхом розподілом суми простроченої заборгованості рівномірними платежами на весь термін дії кредитного договору, зміни графіку погашення кредиту з листопада 2009 р. по жовтень 2010 р. та пролонгації кредиту. Також пункт 1.6 Кредитного договору викласти у наступній редакції: «Загальний термін користування кредитом складає 144 місяці, при цьому дата остаточного погашення кредиту не пізніше 06 серпня 2019 року (п. 2 Додаткового договору № 2 до Договору відновлювальної кредитної лінії № 2215 від 06 серпня 2007 року). 20 березня 2012 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем 1 був укладений Додатковий договір № 3 до Договору відновлювальної кредитної лінії № 2215 від 06 серпня 2007 року, згідно якого сторони дійшли до згоди щодо зміни терміну сплати чергових платежів по кредиту, отриманому відповідно до договору відновлювальної кредитної лінії № 2215 від 06.08.2007 року. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. 06 серпня 2007 року між позивачем (кредитор), [PERSON] (поручитель) та [PERSON] (позичальник) було укладено Договір поруки № 4879, відповідно до умов якого, поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником Договору кредиту. Поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник у повному обсязі, як і позичальник, зокрема за повернення кредиту у сумі 915000,00 гривень у встановлений Договором кредиту термін (строк), сплату процентів за користування кредитом у розмірі, визначеному Договором кредиту, штраф, пеню та інші платежі у розмірі, що передбачені Договором кредиту (розділ 1. Договору поруки). 25 листопада 2009 року між відповідачем 2, позивачем та відповідачем 1 був укладений Додатковий договір №1 до договору поруки №4879 від 06 серпня 2007 року до Договору відновлювальної кредитної лінії № 2215 від 06 серпня 2007 року, щодо терміну сплати чергових платежів по кредиту за кредитним договором. Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Частиною 1 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Факт надання кредиту відповідачу 1 підтверджується копією кредитної заявки від 25.06.2007 року. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідачів з вимогами від 29.09.2015 року, у яких просив сплатити прострочену заборгованість за Кредитним договором. Проте, відповідачі покладені на них зобов'язання за Договором відновлювальної кредитної лінії № 2215 від 06.08.2007 року та за Договором поруки № 4879 від 06.08.2007 року не виконують. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Пунктом 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором відновлювальної кредитної лінії № 2215 від 06.08.2007 року, який міститься в матеріалах справи, заборгованість станом на 07.12.2016 року становить 241509,98 грн.. Даючи юридичну оцінку доказам наявним у матеріалах справи, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач 1 свої зобов'язання за Договором відновлювальної кредитної лінії № 2215 від 06.08.2007 року належним чином не виконує, а отже зобов'язаний повернути позивачу заборгованість у сумі 241509,98 грн.. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд присуджує до стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1811,32 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. Згідно п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Враховуючи те, що позивачем було зменшено розмір позовних вимог, а позивачем сплачено судовий збір в сумі 4958,40грн., поверненню підлягає 1335,75грн.

Outcome: approved