Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

У березні 2021 [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в я кому просить визнати дійсним договір довічного утримання (догляду) між нею та [PERSON] ; визнати за нею право власності на кватиру № [NUMBER] за аресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що 03.04.2020 року між нею та [PERSON] був укладений договір довічного утримання (догляду), відповідно до якого [PERSON] передає у її власність квартиру [ADDRESS] . Вищевказаний договір укладений ними у простій письмовій формі та нотаріально не був посвідчений, так як було погоджено нотаріально посвідчити договір після оформлення всіх необхідних документів, а саме технічного паспорту на квартиру, отримання довідки про наявність або відчутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна з перевіркою відомостей з відкритих інформаційних ресурсів, довідки з єдиної бази даних звітів про оцінку, довідки про відповідність характеристикам. Пунктом 7 договору довічного утримання від 03.04.2020року передбачено, що сторони зобов`язалися нотаріально посвідчити даний договір строком до 31.12.2020року. [INFO] [PERSON] померла, а тому не з`явилася до нотаріуса та договір нотаріально посвідчено не було. Позивач посилається на виконання всіх істотних умов договору довічного утримання, зокрема на те, що вона сумлінно виконувала зобов`язання за цим договором, піклувалася за [PERSON] та доглядала її. Ухвалою суду від 15.03.2021 року було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Ухвалою суду від 26.07.2021 року, витребувано з відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції у Харківській області належним чином завірену копію актового запису про смерть [PERSON] , проживаючої за адресою: [ADDRESS] . Витребувано з КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР інформацію про дату та причини смерті [PERSON] , яка потрапила [INFO] у дорожньо-транспортну пригоду. Протокольною ухвалою суду від 22.11.2021року, клопотання представника відповідача Харківської міської ради про залишення відзиву без розгляду задоволено. Ухвалою суду від 22.11.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] , представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав викладених у ньому. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи мається клопотання про розгляд справи на за наявними в матеріалах справи доказами та без участі представника Харківської міської ради. Суд, заслухавши позивача, представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що 03.04.2020 року у простій письмовій формі укладено договір довічного утримання (догляду) між [PERSON] та [PERSON] , за умовами якого [PERSON] передала у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] , взамін чого остання зобов`язувалася забезпечувати її утриманням та доглядом довічно на умовах, встановлених договором, зокрема: харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами; наданням медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників; здійснювати оплату за власний рахунок комунальних послуг, інших платежів, пов`язаних з проживанням в квартирі відчужувача; надавати побутові послуги лагодження одягу та взуття; надавати перукарські послуги; прибирати квартиру один раз на тиждень; прати та прасувати білизну один раз на 10 днів; виконувати різні ремонтні роботи; оплачувати витрати на придбання лікарських засобів; здійснювати забезпечення необхідної медичної допомоги; щотижнево забезпечувати продуктами харчування; організовувати щоденне триразове харчування та ін; надавати іншу допомогу; вчиняти всі необхідні дії щодо забезпечення відчужувача всіма засобами; предметами домашнього вжитку, речами, літературою тощо. Пунктом 7 договору довічного утримання від 03.04.2020року передбачено, що сторони зобов`язалися нотаріально посвідчити даний договір строком до 31.12.2020року. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 02.02.1998 року, видане Харківським міським центром приватизації державного фонду, реєстраційний №5А-98-115035, кватира № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] належать на праві власності [PERSON] . З копії довідки про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна з перевіркою відомостей з відкритих інформаційних ресурсів від 30.04.2020року, квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно не зареєстрована. Позивачем на підтвердження виконання договору довічного утримання надано копії квитанції про сплату комунальних послуг за адресою [ADDRESS] датовані 10.02.2021року. Відповідно до повідомлення КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладеної медичної допомоги ім.проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради від 25.08.2021року, [PERSON] , [INFO] , перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні палітравми з 17.09.2020 (08.50). Померла [INFO] (11.10). Тіло було направлено до відділення №1 відділу судово-медичної експертизи трупів КЗОЗ Харківське обласне бюро судово-медичної експертизи. Як вбачається з повідомлення Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові СМУ МЮ (м. Харків) від 26.08.2021року, проведеною перевіркою по архіву відділу актового запису про смерть, складеного на [PERSON] не виявлено. У судовому засіданні допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. [PERSON] пояснили, що [PERSON] була самотньою жінкою, за своїм віком та станом здоров`я потребувала стороннього догляду та допомоги, а [PERSON] , яка проживала по сусідству, здійснювала постійний догляд за нею на протязі приблизно 4-6 років, купувала продукти харчування, ліки, сплачувала комунальні послуги за свій рахунок, готувала їй, прибирала, прала, супроводжувала до лікарні, натомість [PERSON] мала намір залишити їй свою квартиру, про що повідомляла при розмові з ними. Згідно зі статтями 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Статтею 745 ЦК України передбачено, що договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до статті 334цього Кодексу ( ст. 748 ЦК України). Стаття 334 ЦК визначає момент набуття права власності за договором. Так, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно із частиною другою статті 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Отже, законом передбачено можливість у судовому порядку визнати дійсним договір, який не було нотаріально посвідчено внаслідок ухилення однієї сторони від вчинення відповідної дії. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 13 постанови № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України. У судовому засіданні представник позивача зазначив, що спірний договір не було нотаріально посвідчено через відсутність необхідних документів, що, в свою чергу, не є підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України. Крім того, як вбачається з долучених до позову доказів, документи, а саме технічний паспорт на квартиру та звіт про незалежну оцінку були виготовлені ще у квітні 2020року, тоді як [PERSON] померла у [INFO]. Крім того, предметом спірного договору є нерухомість. Відповідно до частини 1 статті 181, частини 1, 2 статті 182 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. За змістом статті 210, частини третьої статті 640 ЦК України у випадках, встановлених законом, правочин підлягає державній реєстрації. Договір, який підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, є укладеним з моменту державної реєстрації. Отже, законом не передбачено можливості визнання дійсним у судовому порядку правочину, який підлягає державній реєстрації, але не зареєстрований. Таким чином, неможливість сторони нотаріально посвідчувати договір через смерть відчужувача, не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України. Такий висновок узгоджується із правовою позицією з даної категорії справ, а саме щодо можливості визнання договору дійсним та визнання права власності на нерухоме майно, яка викладена у постанові Верховного Суду України №6-162цс12 від 30 січня 2013 року, згідно із якою норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Доводи позивача та її представника про те, що [PERSON] виконувала умови договору довічного утримання, а відтак має право на спірне майно, не можуть бути визнані судом обґрунтованими, так як факт здійснення догляду за [PERSON] до її смерті в даному випадку не породжує у позивача права власності на спірну квартиру. Крім того, суд звертає увагу, що суду не представлено жодного доказу, окрім показів свідків, надання позивачем будь-якого матеріального забезпечення [PERSON] , а також доказів іншого догляду, визначеного умовами договору. Так, надані квитанції про сплату комунальних послуг, датовані лютим 2021 року, тобто вже після смерті [PERSON] . Крім того, покази свідків не можуть бути єдиною підставою для визнання договору довічного утримання дійсним та визнання права власності. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судові витрати по справі покладаються на позивача.

Outcome: dismissed