Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

У вересні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 12 вересня 2018 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 серпня 2019 року судді Андрейчуку Т.В. передано на розгляд цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, оскільки за рішенням Вищої ради правосуддя від 06 серпня 2019 року №2033/0/15 суддю Васалатія К.А. тимчасово відсторонено від здійснення правосуддя на строк шість місяців. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовував тим, що 16 квітня 2015 року [PERSON] взяв у нього в борг грошові кошти у сумі 4500,00 доларів США, представивши розписку про отримання грошових коштів у зазначеній сумі. Але, як стверджував позивач, на його вимогу кошти, отримані в борг, у сумі 4500,00 доларів США, [PERSON] не повернув, безпідставно ухиляючись від зобов`язань, взятих на себе за договором позики від 16 квітня 2015 року. Оскільки відповідач прострочив виконання взятого на себе за договором позики зобов`язання щодо повернення позики, [PERSON] просив суд стягнути з відповідача на його користь борг за договором позики від 16 квітня 2015 року у сумі 4500,00 доларів США, проценти за користування позикою у сумі 2665,07 доларів США, три проценти річних від простроченої суми у розмірі 8084,32 грн, пеню за прострочення виконання грошового зобов`язання у сумі 31719,56 грн. Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку. Ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Поняття позикових відносин і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, строковим або безстроковим. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Ч. 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. У своєму правовому висновку, викладеному у постанові від 11 листопада 2015 року у справі №6-1967цс15, Верховний Суд України вказав, що, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Основною відмінністю, яка дозволяє відмежувати договір позики від інших договорів, зокрема договору зберігання, є те, що за договором позики позикодавець передає позичальнику у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками. Крім того, ч. 2 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. У своїй постанові від 21 березня 2019 року у справі №757/27533/15-ц Верховний Суд звернув увагу на те, що розписка про отримання коштів у борг обов`язково повинна містити строк повернення позики. На підтвердження факту укладення між ним та [PERSON] договору позики від 16 квітня 2015 року позивач долучив до позовної заяви засвідчену фотокопію документа, у якому зазначено, що [PERSON] отримав від [PERSON] на тимчасове зберігання грошові кошти у сумі 4500,00 доларів США (а. с. 9). У наданому позивачем документі, датованому 16 квітня 2015 року, не вказано, що кошти передаються ним у власність відповідача, а останній зобов`язується повернути таку ж суму позики у певний термін, тобто що кошти передаються в борг. Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідачем у справі є [PERSON] , а у документі, долученому до матеріалів справи позивачем, вказано про отримання коштів [PERSON] . Зважаючи на зміст документа від 16 квітня 2015 року, суд не вважає доведеним факт укладення між стронами справи договору позики грошових коштів на суму 4500,00 доларів США. Відтак, підстави для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів відповідно до положень ст. ст. 1046-1050 ЦК України відсутні.

Outcome: dismissed