Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до ТОВ «Росія» про визнання права власності на нерухоме майно за давністю володіння, посилаючись на те, що 05 листопада 1993 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON], з яким проживала в с.Златоустівка Волноваського району Донецької області. Як працівникам підприємства, в 1996 року ТОВ «Росія» побудувало та надало для проживання їх родині жилий будинок [ADDRESS], житловою площею 48,50 кв.м., загальною площею 91 кв.м. В квітні 1996 року вона вселилась в жилий будинок та проживає у ньому по цей час. 17.04.1996 року вона зареєстрована в будинку як постійний мешканець. 28.05.2002 року шлюб з [PERSON] вона розірвала, [PERSON] знявся з реєстрації та виїхав із будинку разом з родиною, вивіз свої речі. Після розірвання шлюбу, з 28.05.2002 року, вона постійно мешкає в будинку, зареєстрована у ньому, несе витрати по утриманню будинку та присадибною земельною ділянкою, ремонтує дім та господарські споруди. З огляду на це, а також враховуючи, що вона добросовісно заволоділа жилим будинком і продовжує відкрито, безперервно володіти ним протягом більше ніж десяти років, просить визнати за нею право власності на будівлю за давністю володіння. В судове засідання позивач не з'явилась, своєю письмовою заявою просить розглянути позов без неї, на задоволенні позову наполягає. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, своєю письмовою заявою просить розглянути справу без нього, позов визнав. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено та визнано сторонами, відповідно до наданих ними заяв, що позивачка, починаючи з травня 2002 року, проживає та відкрито користується жилим будинком [ADDRESS], зареєстрована в ньому як постійний мешканець, несе витрати по утриманню будинку та присадибною земельною ділянкою, ремонтує дім та господарські споруди. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини 1, 2 та 4 статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правила статті 344 ЦК України щодо набувальної давності поширюються на випадки, коли володіння почалося за три роки до набрання чинності ЦК України, тобто відлік може починатися з 01 січня 2001 року, як зазначено в пункті 8 Прикінцевих та Переходних положень ЦК України. За змістом статті 344 ЦК України визначаються ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю, а саме: володіння мусить бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним; володіння повинно бути безперервним протягом визначених строків. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Крім цього, відповідно до роз'яснень, які містяться в пункті 6 Інформаційного листа ВСС України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 28 січня 2013 року № 24-150/0/4-13 «про практику застосування судами законодавства під час розгляду справ про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із виникненням і припиненням права власності, судам слід мати на увазі, що норми ст.344 ЦК про набувальну давність не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалось на підставі договірних зобов'язань, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Оскільки позивач добросовісно та відкрито володіє спірним нерухомим майном, безперервно тривалий час проживає в будівлі, зареєстрована в ньому як постійний мешканець, жодних претензій чи вимог з боку інших осіб щодо оспорювання права власності на будівлю не було, тому суд приходить до висновку, що її вимоги обґрунтовані та законні, позивач набула право власності на нерухоме майно за давністю володіння, в зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved