Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], просив ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, зареєстрований між ним та відповідачем, зобовязати відповідача не перешкоджати йому у вихованні та вільному спілкуванні з неповнолітньою дочкою [PERSON], 20.12.2009 року, встановити спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою дочкою [PERSON], [INFO], а саме забирати дочку до свого місця проживання в [INFO] у всі святкові та вихідні дні, без участі матері. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 12.01.2010 року з відповідачем був укладений шлюб. Від даного шлюбу народилася дочка [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося через різні погляди на нього та різні характери, через що позивач змушений був залишити їх спільну квартиру та піти жити до матері в смт. Довбиш, вул. Транспортна, 35 Житомирської області. З цього часу відповідач не дозволяє бачитися з дочкою, перешкоджає позивачу вільно спілкуватися з нею. Вважає, що їхня сімя розпалася остаточно і примирення між ними не можливе, а також, що відповідач порушує його сімейні права батька відносно неповнолітньої дочки, добровільно вирішити спірні питання не бажає, тому звернувся до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, з підстав зазначених у позовній заяві, просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги визнала частково на початку судового розгляду, в судових дебатах не заперечувала проти повного задоволення позовних вимог. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору Служба у справах дітей Баранівської районної державної адміністрації Житомирської області [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову, надав відповідний письмовий висновок (а.с. 30). Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.01.2010 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб Виконавчим комітетом Довбиської селищної ради Баранівського району Житомирської області, актовий запис № 1, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб від 18.08.2017 року (а.с. 6). Від спільного сумісного проживання народилася дочка [PERSON], [INFO] (а.с. 6). В свідоцтві про народження дитини батьками вказані сторони, які не заперечували батьківство одне одного. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, миритися він не бажає, відповідач не заперечувала проти розірвання шлюбу, має намір створити нову сім'ю, сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, тому суд прийшов до висновку, що дана сім'я розпалась. Одним із принципових положень, закріплених в Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір'ю. Відтак, дитину суд залишає на виховання з відповідачем, оскільки спору про це у сторін не виникло та з врахуванням висновку Служби у справах дітей Баранівської РДА В Житомирській області. Відповідно до ст.ст. 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частини 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що дитина, яка проживає окремо від одного з батьків, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме її нормальному вихованню. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини. Згідно приписів ч. 1, 2, 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Таким чином законодавчо закріплено право на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто не проживає спільно з дитиною та відповідно обов'язок того з батьків, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні такого права. При цьому, таке право повинно реалізовуватись саме в прямих контактах з дитиною, тобто на побаченні з нею, що є основною формою особистого спілкування. Судом встановлено, що з 2017 року позивач [PERSON] проживає окремо від сімї у звязку з погіршенням стосунків з відповідачем, за адресою смт. Довбиш, вул. Транспортна, 35 Житомирська область. Після припинення спільного проживання сторони не дійшли згоди щодо участі у вихованні малолітньої дочки. Згідно з висновком Служби у справах дітей Баранівської РДА в Житомирській області від 22.11.2017 року № 476 необхідно встановити для [PERSON] дні та години спілкування з неповнолітньою дочкою [PERSON] , оскільки згоди між батьками не досягнуто (а.с.30). Дитина фактично на даний час проживає разом з матірю в [ADDRESS]. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, що підтверджується поясненнями відповідачки. Відтак, враховуючи вік дитини, факт постійного проживання з матір'ю, висновок Служби у справах дітей Баранівськогої РДА в Житомирській області, бажання батька більше спілкуватися з дочкою, суд вважає за необхідне встановити спосіб участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дочкою [PERSON], [INFO], а саме забирати дочку до свого місця проживання [INFO], кожну першу та третю суботу та неділю кожного місяця, без участі матері. Визначаючи спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною саме без участі матері, суд врахував неприязні відносин сторін, для уникнення конфліктних ситуацій в присутності дитини. Вказані обставини у своїй сукупності дають підстави для часткового задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу та усунення перешкод у спілкуванні та вихованні з дитиною.

Outcome: approved