Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-15 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом в якому просив встановити порядок користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS], виділивши йому в користування земельну ділянку розміром 260 кв.м. в межах, зазначених в плані розподілу, виготовленому КП «Градпроект». А також просив визнати за ним право на приватизацію земельної ділянки без погодження меж із відповідачами та дозволити її подальше здійснення. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач отримав в дар 7/20 частин житлового будинку [ADDRESS], загальною площею 178,4 кв.м. на земельній ділянці площею 619 кв.м. Позивач має намір приватизувати земельну ділянку під частиною житлового будинку, проте не може цього зробити, оскільки його сусіди - відповідачі по справі, безпідставно не підписують акт про погодження меж земельної ділянки. Через такі дії відповідачів позивач не може володіти, користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою, у спільній частковій власності. Позивач - [PERSON] в судове засідання не з'явився, в судовому засіданні, в якості представника позивача приймав участь його син - [PERSON], який підтримав позов, зазначивши, що по вказаній адресі проживає він із сім'єю і на сьогоднішній час не може примиритися з сусідами в частині конфігурації огорожі, яка розділяє сусідні землеволодіння, просив позов задовольнити. Відповідачі позов заперечили, подавши до суду письмові заперечення з яких вбачається, що в ході проведення судової будівельно-технічної експертизи було встановлено порушення порядку користування земельною ділянкою обома співкористувачами, а за наявності надлишків землі встановити порядок користування неможливо. Представник відповідачів в судовому засіданні заперечив позовні вимоги, додатково зазначивши, що права позивача не порушені, зокрема і через те, що право користування ним неоформлене, відповідне рішення органу місцевого самоврядування не приймалось, позивач з заявою про передачу йому у власність чи користування земельної ділянки не звертався. Просив в задоволенні позову відмовити. До участі в розгляді справи в якості третьої особи залучено Запорізьку міську раду. Представник третьої особи віднесла розгляд справи на розсуд суду, додатково пояснивши, що повивачу може бути передана у власність земельна ділянка у встановлених розмірах для приватизації, понад встановлені норми - земельна ділянка передається на умовах оренди. Заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, що мають значення для справи, перевіривши їх доказами з огляду на їх достатність та взаємозв'язок, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом та не оспорюється сторонами, позивач та відповідачі є співвласниками будинку, що розташований на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS]. Попереднім власником частини будинку позивача був [PERSON], попередніми власниками частини будинку відповідачів - [PERSON] та [PERSON] Наявний земельний спір між попередніми власниками вирішувався судом, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.12.1992 року по справі №2-699 виділялися в користування сторонам (встановлювався режим спільного користування) земельні ділянки із загальної площі спільної земельної ділянки - 598 кв.м. Право користування ні позивач, ні відповідачі належним чином не посвідчили. Позивач до звернення до суду до органу, уповноваженого розпоряджатися землею в межах населеного пункту, не звертався. Розмір земельної ділянки, що перебуває у фактичному користуванні сторін складає 634 кв.м. з яких 260 кв.м. перебуває в користуванні позивача, 374 кв.м. - у користуванні відповідачів. [PERSON] та [PERSON] не заперечили, що розподіл земельної ділянки, що встановлювався рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.12.1992 року по справі №2-699 ними не виконується. Розмір земельної з невідомих для них причин став більший, конфігурація огорожі між двома подвір'ями змінилась. Через збільшення площі сторони не можуть визначити межу земельних ділянок, їх фактичне місце встановленні. Хоча до суду звернувся [PERSON], як вбачається з судового розгляду фактичним користувачем земельної ділянки є представник позивача - [PERSON], представник в судовому засіданні діє від свого імені та не заперечує про наявний спір між ним та відповідачами з приводу користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS]. При цьому судом встановлено, що сторони використовують земельні ділянки без правовстановлюючих документів. Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Умови переходу прав на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду визначені також і ст.120 Земельного кодексу України. При цьому, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки, відповідно до ст.125 ЗК України виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Розпорядження землями територіальних громад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, відповідно до ст.12 ЗК України відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад. Суд не може підміняти державний орган, приймаючи замість нього рішення, давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень. З огляду на викладене, оскільки ні позивач, ні фактичний власник не посвідчили право на землю, при цьому навіть не зверталися з відповідними заявами до органу місцевого самоврядування, а звернулися на пряму до суду та через те, що земельна ділянка не перебуває в спільній сумісній власності, вимоги позивача про виділ у користування земельної ділянки задоволенню не підлягають. Право на землю гарантоване, Законами та Конституцією України. Особа, відповідно до ст.12 ЦК України, здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Оскільки позивачу не відмовлялось в реалізації його права отримати безоплатно у власність земельну ділянку, його право не порушене, відповідно позов в цій частині також задоволенню не підлягає. На підставі ст.88 ЦПК України судові витрати стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed