Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

У вересні 2013 р. [PERSON] і [PERSON] предявили позов до [PERSON] й [PERSON], у якому, після уточнення позовних вимог, просили визнати господарську будівлю (гараж), споруджений [PERSON] на земельній ділянці за адресою: м. Чернігів, вул. Шевченка, № 123, на місці кухні, позначеній на генеральному плані цієї ділянки літерою «В», обєктом самочинного будівництва, та зобовязати останню знести цю будівлю за свій рахунок і відшкодувати судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачі на вказаній земельній ділянці, яка є суміжною з належною позивачеві [PERSON] земельною ділянкою, що розташована за адресою: м. Чернігів, вул. Шевченка, № 121, самочинно та з порушенням будівельних норм і правил спорудили господарську будівлю (гараж) на відстані близько 1 м від належного [PERSON] жилого будинку. Звернення позивачів до компетентних органів влади та місцевого самоврядування з вимогами вжити заходів до відповідачів з метою припинення ними самочинного спорудження вищевказаної будівлі позитивних наслідків не дали. Спірна будівля спричиняє затінення частини земельної ділянки й кута будинку, що розташовані за адресою: м. Чернігів, вул. Шевченка, № 121, на стіни цього будинку і під його цоколь з даху спірної будівлі стікає дощова вода, що призводить до надмірної вологості у кутовій житловій кімнаті будинку. Крім того, у випадку надзвичайних подій мається загроза знищення належного [PERSON] будинку. Отже в силу ст. 391 ЦК України позивачі вимагають захисту порушених відповідачами прав власності й користування будинком № 121 по вул. Шевченка у м. Чернігів та присадибною земельною ділянкою за цією адресою. Справа розглядалася неодноразово. Оскаржуваним рішенням позов частково задоволено: зобовязано [PERSON] за власний рахунок знести самочинно збудовану господарську будівлю, яка розташована на земельній ділянці за адресою: м. Чернігів, вул. Шевченка, № 123, на місці кухні, позначеній на генеральному плані цієї ділянки літерою «В», у задоволенні позову до [PERSON] відмовлено; з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 3570 грн. 70 коп. на відшкодування судових витрат. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати дане рішення. Доводи апеляційної скарги зводяться до такого: - проведеною по справі судовою будівельно-технічною експертизою не встановлено ні істотних порушень будівельних норм і правил при спорудженні будівлі, яку позивачі вимагають знести, ні порушення прав останніх. Експертизою також не встановлено, як впливають встановлені у ході її проведення порушення на права та інтереси позивачів. Інші наявні у справі докази теж не підтверджують наявності порушення прав та інтересів [PERSON] і [PERSON], про які йдеться у їхньому позові. Натомість у справі мається копія постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 02.12.2014 р. № 750/11523/13-а, у якій зазначено, що у справі відсутні будь-які докази порушення спірним обєктом прав та інтересів позивачів, - судом не враховано, що спірна споруда є літньою кухнею, яка переобладнана з деревяної у цегляну, що з точки зору пожежної безпеки є більш безпечним. Ухвалюючи рішення про знесення згаданої споруди, суд фактично прийняв рішення про знесення належної [PERSON] реконструйованої літньої кухні, що суперечить ст. 321 ЦК України, а отже й порушує права останньої. Крім того, ні у власності, ні у користуванні [PERSON] не було і нині нема літньої кухні, позначеної на генеральному плані присадибної земельної ділянки за адресою: м. Чернігів, вул. Шевченка, № 123, літерою «В»; вона мала у власності деревяну літню кухню «В-1». - задоволення позову суперечить ч. 7 ст. 376 ЦК України, - знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності, - вирішуючи справу, місцевий суд вийшов за межі позовних вимог, - позивач [PERSON], на користь якого стягнуто відшкодування судових витрат, не є власником нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Чернігів, вул. Шевченка, № 121. У судовому засіданні представники відповідача [PERSON] і відповідач [PERSON] підтримали апеляційну скаргу, а представники позивачів [PERSON] та [PERSON] і представник третьої особи Управління державної архітектурно будівельної інспекції у Чернігівській області просили її відхилити за безпідставністю. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Постановляючи рішення, що оскаржується, суд І інстанції виходив з того, що порушення, допущені при спорудженні [PERSON] спірного нерухомого обєкта, є істотними й порушують права та законні інтереси позивачів, що переміщення цього обєкта, згідно з поясненнями експертів суду, фактично призведе до його знесення. Цього висновку суд дійшов з порушенням норм процесуального права. Так, по справі встановлено наступне. [PERSON] і її син [PERSON] мешкають у буд. № 121 по вул. Шевченка у м. Чернігові, який належить [PERSON], що підтверджено копіями свідоцтва про право власності на цей будинок (а.с. 14 т. 1) і довідкою вуличкому № 8 Деснянської районної у м. Чернігові ради від 26.09.2013 р. № 308 (а.с. 5 т. 1). Будинок № 123 по вул. Шевченка у м. Чернігові з надвірними будівлями є власністю [PERSON], що підтверджено інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 11562061 від 25.10.2013 р., довідкою КП «Чернігівське МБТІ» від 28.10.2013 р. № 20555, копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.05.2003 р. та витягом про його реєстрацію, а також копією технічного паспорта на цей будинок (а.с. 70, 72, 80, 81 т. 1) і витягом з інвентаризаційної справи на нього (а.с. 50-53 т. 2). Факт самовільного спорудження [PERSON] на присадибній земельній ділянці належного їй будинку на місці літньої кухні, що позначена на генеральному плані цієї ділянки від 01.07.1997 р. літерою В-1, господарської будівлі, жодним з учасників судового розгляду не заперечується. Крім того, цей факт підтверджено копіями повідомлення Деснянської районної у м. Чернігові ради від 14.08.2013 р. № 2-50/К-362, листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Чернігівській області від 19.08.2013 р. № Г-150/01-09 та акту № 965 і припису № 965 цієї інспекції від 12.08.2013 р., а також акту № 1187 і припису № 595 цієї ж інспекції від 18.09.2013 р. (а.с. 21, 22, 172, 173, 174, 175 т. 1). У висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 24.02.2015 р. № С-02 по цій справі, що проведена експертами Чернігівської регіональної трогово-промислової палати (т. 2 а.с. 63-72), зазначено таке: - на місці літньої кухні площею 17,3 м2, розмірами 4,76 м х 3,65 м х 2,20 м, обємом 38 м3, основні конструктивні елементи якої складалися з дерева та шиферу, споруджено на бетонній основі з піно - та газоблоків господарську будівлю площею 29,9 м2, розмірами 4,76 м х 6,28 м, максимальна висота якої становить 5,98 м, дах якої виконано з дерева, покрівлю з ондуліну, а підлогу з глини з землею. Система водовідведення цієї будівлі складається з незакритого з жодної сторони жолоба, внаслідок чого вода з її покрівлі потрапляє на присадибні земельні ділянки №№ 121 і 123 по вул. Шевченка у м. Чернігові, - відстань між самовільно спорудженою [PERSON] господарською будівлею і належним [PERSON] жилим будинком становить 0,8 м, а відстань між цією ж будівлею та межею з сусідньою земельною ділянкою № 121 по вул. Шевченка у м. Чернігові становить 0,15 м. Тобто господарську будівлю, про яку йдеться, відповідачем [PERSON] споруджено з порушенням ДБН 360-92** «Містобудування. Планування та забудівля міських та сільських поселень» (зі змінами), а саме: 1) не дотримано відстань між належним позивачеві житловим будинком та спорудженою [PERSON] на місці літньої кухні господарською будівлею (0,8 м при нормі 9 м), 2) не дотримано відстань між межею сусідньої (належної [PERSON]С.) ділянки та спорудженою [PERSON] на місці літньої кухні господарською будівлею (0,15 м при нормі 1 м), 3) не дотримано санітарних норм - відстань між належним позивачеві житловим будинком та спорудженою [PERSON] на місці літньої кухні господарською будівлею (0,8 м при нормі 15 м), 4) не забезпечено належного улаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів зі згаданої будівлі на присадибну земельну ділянку № 121 по вул. Шевченка у м. Чернігові, - для відновлення відстаней між спорудженою [PERSON] на місці літньої кухні господарською будівлею та жилим будинком № 121 по вул. Шевченка у м. Чернігові, а також між цією будівлею й межею з присадибною земельною ділянкою, де розташований будинок позивачів, можливе проведення будівельних робіт по переміщенню або знесенню спірної господарської будівлі, - для запобігання стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель можливе проведення будівельних робіт по улаштуванню зовнішнього водовідводу відповідно до ДБН В.2.6-14-97 (зі змінами). З встановленого апеляційний суд робить наступні висновки. По справі встановлено факт самовільного спорудження відповідачем [PERSON] на присадибній земельній ділянці належного їй будинку № 123 по вул. Шевченка у м. Чернігові господарської будівлі з порушенням будівельних та санітарних норм. Цим порушуються права позивачів - мешканців буд. № 121 по вул. Шевченка у м. Чернігові на належний санітарний стан цього будинку та присадибної земельної ділянки, на якому він розташований. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові від 30.03.2012 р. № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» орієнтує суди нижчих ланок на таке: - позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути предявлено будь-якою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених ст.ст. 391, 396 ЦК України, ст. 103 ЗК України (абз. 1 п. 17), - знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності (п. 22 абз.1). У висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 24.02.2015 р. № С-02 по даній справі зазначено, що відновлення прав позивачів можливе не лише шляхом знесення самочинно спорудженої [PERSON] господарської будівлі, а й шляхом її переміщення та улаштування зовнішнього водовідводу відповідно до ДБН В.2.6-14-97 (зі змінами) (т. 2 а.с. 67 (зв)). Отже позивачі мали надати суду докази того, що захист їхніх прав, які порушено відповідачем [PERSON], потребує саме знесення спірної господарської будівлі. Проте таких доказів суду не надано. Намагання апеляційного суду в порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України усунути неповноту зясування судом І інстанції обставин, що мають значення для справи, позитивних наслідків не дали. Так, [PERSON] і [PERSON] у позовній заяві стверджують, що самовільно споруджена [PERSON] будівля спричиняє затінення частини земельної ділянки й кута належного [PERSON] будинку, які розташовані за адресою: м. Чернігів, вул. Шевченка, № 121, що дощова вода, яка стікає з даху спірної будівлі, потрапляє на стіни будинку і під його цоколь та призводить до надмірної вологості у кутовій житловій кімнаті будинку. Для перевірки цих доводів ухвалою апеляційного суду від 19.06.2015 р. у порядку ст.ст. 301 ч. 1 п. 8, 45 ч. 3 ЦПК України одночасно з відкриттям апеляційного провадження у справі до участі у ній залучено Деснянську районну у м. Чернігові раду для подання суду відповідних висновків (а.с. 186 т. 2). Про постановлення цієї ухвали листом апеляційного суду від 19.06.2015 р. сторони по справі сповіщено під розписку (а.с. 188-188 «б»). Проте позивачі не допустили співробітників Деснянської районної у м. Чернігові ради до обстеження їхнього будинку, про що рада сповістила апеляційний суд листом від 30.06.2015 р. № 2-27/1004 (а.с. 203 т. 2). До того ж, постановлення цієї ухвали стало однією з підстав заявлення позивачами відводу головуючого по справі та скарги на нього до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (ухвалою від 03.07.2015 р. його відхилено; а.с. 209 т. 2). У цій скарзі та заяві [PERSON] і представник [PERSON] посилалися на те, що в силу ч. 2 ст. 302 ЦПК України апеляційний суд має розглядати дану справу на підставі наявних у ній доказів (а.с. 196, 197-201 т. 2). Для усунення неповноти зясування місцевим судом обставин, що мають значення для справи, за клопотанням позовної сторони ухвалою апеляційного суду від 22.07.2015 р. призначалася додаткова судова будівельно-технічна та земельно-технічна експертиза. На її вирішення, серед іншого, було поставлено таке запитання: «Запропонувати види і спосіб проведення будівельних робіт по переміщенню спорудженої [PERSON] спірної господарської будівлі, а також місце, на яке її згідно з чинними нормами й правилами можна перемістити, та вказати, на підставі яких технічних (зокрема будівельних) норм і правил експерти дійшли висновку про наявність технічної можливості її переміщення. У протилежному випадку зазначити, що переміщення цієї споруди є технічно неможливим». У цій ухвалі апеляційним судом розяснено, що відповідно до ч. 1 ст. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього експертизу провести неможливо, суд залежно твід того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні (а.с. 215-216 т. 2). Також 16.09.2015 р. апеляційним судом до Мінюсту України направлено листа, у якому висловлено прохання вжити заходів до експертів Чернігівської регіональної торгово-промислової палати, які виготовляли висновок судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 24.02.2015 р. № С-02, для приведення його у відповідність до вимог чинного законодавства, зокрема шляхом проведення додаткової судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи; копію цього листа вручено позивачеві [PERSON] під розписку (а.с. 235-237). Чернігівська регіональна торгово-промислова палата листом від 02.09.2015 р. № 511 (а.с. 225 т. 2) і Мінюст України листом від 26.10.2015 р. № 15853-0-32-15/9.2 повідомили апеляційний суд про те, що ухвалу про призначення додаткової судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи не виконано у звязку з несплатою позивачами вартості її проведення і незабезпеченням доступу експертів до обєкта дослідження. Допитані 28.05.2015 р. судом І інстанції експерти Чернігівської регіональної торгово-промислової палати [PERSON] та [PERSON], які виготовляли вищезгаданий висновок, пояснили, що проведення будівельних робіт по переміщенню спірної будівлі фактично призведе до її знесення. Проте апеляційний суд не може розцінити ці пояснення як допустимі докази по справі. Так, на порушення приписів ст. 171 ЦПК України головуючий у судовому засіданні перед допитом експертів не попередив їх під розписку про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обовязків, а також не привів останніх до присяги як таких, що працюють у недержавній експертній установі. Представник позивачів адвокат [PERSON] у судовому засіданні, що відбулося 25.12.2015 р., наполягав на тому, щоб апеляційний суд розглядав дану справу на підставі наявних у ній доказів. З викладеного випливає, що необхідність задоволення вимог [PERSON] і [PERSON] у вказаний ними в позовній заяві спосіб є недоведеною. Такого висновку апеляційний суд дійшов з врахуванням і того, що по справі не доведено, що порушення правил протипожежної безпеки, спричинене самовільним спорудженням [PERSON] спірної господарської будівлі, порушує права та інтереси позивачів. До того ж, позивачі не заперечують, що відстань від будинку, де вони мешкають, до межі з присадибною земельною ділянкою № 123 по вул. Шевченка у м. Чернігові теж не відповідає приписам ДБН 360-92**. Оскільки відповідач [PERSON] не є власником буд. № 123 по вул. Шевченка у м. Чернігові, то суд І інстанції законно відмовив у задоволенні позову до неї. З викладеного випливає, що оскаржуване рішення в частині задоволення позову [PERSON] й [PERSON] до [PERSON] про зобовязання останню знести за власний рахунок самочинно збудовану господарську будівлю, яка розташована на земельній ділянці за адресою: м. Чернігів, вул. Шевченка, № 123, та позначена на генеральному плані цієї ділянки літерою «В», а також в частині відшкодування їм судових витрат належить скасувати і постановити рішення про відмову в задоволенні даних вимог. В іншій частині це рішення суду підлягає залишенню без змін. У порядку ч. 5 ст. 88 ЦПК України з [PERSON] й [PERSON] на користь [PERSON] належить стягти по 75 грн. 90 коп. (з кожного) на відшкодування витрат по сплаті судового збору (квитанції на а.с. 106 т. 1, 6 і 175 т. 2). Враховуючи викладене,

Outcome: partial