Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживача, стягнення коштів, індексу інфляції, трьох процентів річних, посилаючись на те, що він з Банком 09 вересня 2014 року уклав договір банківського вкладу (депозиту) «Лояльний on-line» у гривнях. У зв'язку із закінченням строку дії договору кошти вкладу Банк перерахував на поточний рахунок. Зважаючи на те, що до цього час він не може зняти кошти з рахунку, позивач просив суд задовольнити позовні вимоги. Під час розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги та остаточно просив стягнути з відповідача суму вкладу - 26 309 грн. 61 коп., інфляційні збитки в сумі 11 255 грн. 12 коп., три проценти річних в сумі 274 грн. 17 коп. Позивач в судове засідання не з'явися, але його інтереси представляв представник за довіреністю. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» заперечував щодо задоволення позовних вимог. За вказаних обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача. Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача та, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав: Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що 09 вересня 2014 року сторони уклали договір банківського вкладу (депозиту) «Лояльний on-line» у гривнях № 10000008538989. Відповідно до пунктів 1.2 - 1.4., 1.6. договору сума вкладу складає 233078 грн. 95 коп. та залучається на строк до 09 жовтня 2014 року на вкладний (депозитний) рахунок [NUMBER]. Згідно п. 1.10. договору вклад виплачується вкладнику шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів, [NUMBER], відкритий на ім'я вкладника в установі Банку. У відповідності до умов договору банківського вкладу (депозиту) «Лояльний on-line» у гривнях від 09 вересня 2014 року позивач перерахував на свій вкладний рахунок у Банку кошти в сумі 233078 грн. 95 коп. Після закінчення строку залучення вкладу Банк перерахував кошти з депозитного рахунку на поточний рахунок позивача. У послідуючому, оскільки позивач не міг зняти кошти з поточного рахунку, оскільки його рахунок був заблокований, що підтверджується копіями квитанцій. 16 лютого 2015 року позивач звернувся до Банку з вимогою розблокувати рахунок. У судовому засіданні представник відповідача не заперечував, що на час розгляду судом даної справи Банк не видав позивачу кошти в сумі 26 309 грн. 61 коп. Зважаючи, що строк залучення вкладу закінчився, тому, з урахуванням умов договору банківського вкладу від 09 вересня 2014 року та положень частин 5, 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідач зобов'язаний видати вклад на першу вимогу позивача, тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 26 309 грн. 61 коп. підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням індексу інфляції, трьох процентів річних, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Пункт 3 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачає, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку. Зважаючи на те, що у ПАТ «Дельта Банк» введена тимчасова адміністрація, що підтверджується рішеннями виконавчої Дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 березня 2015 року № 51 та від 08 квітня 2015 року № 71, а пункт 3 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачає, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми індексу інфляції та трьох процентів річних задоволенню не підлягають. Враховуючи, що позивач не надав суду докази на підтвердження укладення з ПП «Біофана» договору про надання юридичних послуг та розрахунок гонорару за надану правову допомогу, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу. Судовий збір, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь Держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial