Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

У вересні 2014 року позивачка - [PERSON] звернулась до суду в інтересах неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], з позовом до відповідача - [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області про надання зазначеній вище дитині дозволу на тимчасовий виїзд за межі України, а також дозволити позивачці або її законному представнику оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], без згоди її батька - [PERSON]. Позов обґрунтований наступним. 09.08.2005 року на підставі рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області між позивачкою та відповідачем було розірвано шлюб. Від вказаного шлюбу сторони мають дитину - неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. За рішенням суду дитина перебуває на утриманні позивачки та проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS]. Позивачка має змогу періодично вивозити власну неповнолітню доньку за кордон з метою її оздоровлення, відпочинку, вивчення іноземних мов та розширення коло зору тощо. Проте, на неодноразові звернення до відповідача з проханням оформити нотаріально згоду на виїзд дитини за межі України, останній відмовляється надати такий дозвіл, не наводячи при цьому жодних аргументів, які б пояснювали та обґрунтовували його відмову. На думку позивачки, такі дії відповідача порушують законні права дитини на відпочинок, туризм і виховання в дусі постійного розширення кола зору, збагачення знань іноземних мов, культури інших народів тощо. В судове засідання представник позивачки на підставі довіреності від 06.09.2014 року [PERSON] не з'явилась, надала суду письмову заяву про розгляд зазначеного позову без її участі, просила суд його повністю задовольнити з вищезазначених підстав. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав та не заперечив проти їх задоволення судом. Представник третьої особи на підставі довіреності від 03.01.2014 року Осіпова В.М. в судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву про розгляд позову без її участі, враховуючи інтереси дитини. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши їх в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову на підставі наступного. Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно з ч.2, ч. 3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.7 ст.7, ч.2 ст.155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч.3 ст.313 Цивільного кодексу України, - фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та у їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. З наведених в позові пояснень позивача і наданих доказів вбачається, що у позивача наявна можливість організації тимчасових виїздів дитини за межі України, а саме до країн Шенгенської угоди, з метою відпочинку, оздоровлення, навчання та туризму тощо. Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року передбачена можливість вирішення у судовому порядку питання про виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», - документами, що надають право громадянина на виїзд з України і в'їзду в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон та проїзний документ дитини. Згідно зі ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», - оформлення проїзного документу дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у газі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Доказів щодо надання нотаріально засвідченого клопотання на оформлення проїзного документу неповнолітній дитині та нотаріального дозволу на виїзд дитини за кордон відповідачем суду не надано. Оскільки виїзд дитини за кордон буде здійснюватися у супроводі матері неповнолітньої дитини з метою відпочинку, оздоровлення, навчання чи туризму, що відповідатиме інтересам цієї дитини, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог та про задоволення позову. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача слід стягнути на користь позивачки понесені нею судові витрати, а саме витрати на сплату судового збору за подання позову у розмірі 243,60 гривень. Враховуючи викладене та

Outcome: approved