Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з цим позовом, посилаючись на те, що 7 жовтня 2012 року [PERSON] отримала у позику грошові кошти в розмірі 3000 грн з обов'язком повернути до 1 січня 2014 року. Разом із тим, відповідачка [PERSON] до цього часу отримані у позику грошові кошти не повернула. У зв'язку із невиконанням [PERSON] зобов'язання із повернення позики з неї підлягає стягненню на користь [PERSON] 3000 грн отриманих у позику, 1163,14 грн процентів на рівні облікової ставки Національного банку України, індекс інфляції в розмірі 2209,44 грн, починаючи з жовтня 2012 року, а також 268,52 грн 3 % річних, починаючи з 7 жовтня 2012 року. У грудні 2015 року [PERSON] надіслала до суду заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просить суд стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість за договором позики від 7 жовтня 2015 року станом на 1 січня 2016 року, що складається із 3000 грн суми позики, 1329,50 грн процентів на рівні облікової ставки Національного банку України, індекс інфляції в розмірі 2363,99 грн, починаючи з жовтня 2012 року, а також 291,20 грн 3 % річних, починаючи з 7 жовтня 2012 року. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала за обставин зазначених у ньому, попросила позов задовольнити. Суду пояснила, що позику [PERSON] повинна була повернути до 1 січня 2014 року, однак до цього часу таких дій не вчинила. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про причину неявки не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності не надіслала. Так як відповідачка, яка належним чином повідомлена про місце та час розгляду справи відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України та від якої не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності у судове засідання не з'явилась, суд уважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, позивачка не заперечує проти винесення заочного рішення. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову частково з таких підстав. Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом установлено, що 7 жовтня 2012 року [PERSON] отримала у позику від [PERSON] 3000 грн та зобов'язалась повернути позику до 1 січня 2014 року (а. с. 3). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Таким чином, оскільки [PERSON] згідно розписки про отримання позики від 7 жовтня 2012 року зобов'язується повернути позику до 1 січня 2014 року, відповідно до правила ст. 253 ЦК України є такою, яка прострочила виконання зобов'язання з 2 січня 2014 року, оскільки 1 січня 2014 року було останнім днем строку виконання зобов'язання, про що також зазначила в судовому засіданні позивачка [PERSON] Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до вищевказаного правила, розписка про отримання позики є тим належним та допустимим доказом, що посвідчує передання позикодавцем позичальнику визначеної грошової суми. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як убачається з розписки про отримання відповідачкою [PERSON] від позивачки [PERSON] позики в розмірі 3000 грн, ними при укладенні договору позики не встановлено її безпроцентний характер або розмір процентів, а відповідно позикодавець [PERSON] має право на отримання процентів за договором позики на рівні облікової ставки Національного банку України щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові № 6-37цс15 від 1 квітня 2015 року Верховний Суд України зробив правовий висновок, зокрема про те, що звернення до суду з вимогою про повернення всіх сум за договором позики у зв'язку з порушенням умов договору є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов'язань. У разі прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення згідно ст. 625 ЦК України. Крім того позикодавець має право отримати проценти від суми позики, згідно ст. 1048 ЦК України, які нараховуються за період з дати отримання коштів позичальником по день повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором. Факт повернення суми позики до звернення позивача до суду, але з порушенням встановленого договором позики строку повернення, не звільняє боржника від відповідальності, передбаченої ст. ст. 625, 1048 ЦК України. Розмір процентів за позикою, починаючи з 8 жовтня 2012 року (початок строку відповідно до ст. 253 ЦК України) по 1 січня 2016 року включно з урахуванням їх розміру на рівні облікової ставки Національного банку України у вказаний період, становить 1330,70 грн. Суд вище зазначав, що відповідальність боржника відповідно до ст. 625 ЦК України настає у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, тобто у цій справі, починаючи з 2 січня 2014 року, оскільки 1 січня 2014 року було останнім днем повернення позики. Розмір інфляційних втрат за період, починаючи з 2 січня 2014 року, а саме з дня прострочення виконання [PERSON] зобов'язання за договором позики по 1 січня 2016 року, тобто по день здійснення розрахунку позивачкою у справі [PERSON], становить 2369,45 грн. Загальний відсоток інфляції розраховується шляхом множення усіх показників інфляції за період з 2 січня 2014 року по 1 січня 2016 року, тобто в межах розрахованих позивачкою [PERSON]: 124,9 % (річний за 2014 рік) х 143,3 % (річний за 2015 рік) : 100 = 1,789817. 3000 х 1,789817 - 3000 = 2369,45 грн. Розрахунок 3 % річних за період невиконання [PERSON] зобов'язання з повернення позики, тобто з 2 січня 2014 року по 1 січня 2016 року, тобто по дану здійснення такого розрахунку позивачкою у справі [PERSON], повинен становити 180 грн (3000 х 730 (кількість днів з 2 січня 2014 року по 1 січня 2016 року включно) х 3 % річних / 365 (кількість днів у році) = 180). Позивачкою у справі [PERSON] для розрахунку суми інфляційних втрат та 3 % річних брався період з 7 жовтня 2012 року (з моменту надання позики) по 1 січня 2016 року. Однак як суд вище зазначав, боржник - відповідачка у справі [PERSON] є такою, яка прострочила виконання грошового зобов'язання з 2 січня 2014 року, тобто саме остання дата має бути початком розрахунку вказаних санкцій за невиконання грошового зобов'язання. У порушення вищезазначеного судом порядку нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, позивачкою [PERSON] невірно нараховані такі суми, а саме розмір інфляційних втрат - 2363,99 грн, розмір 3 % річних - 291,20 грн. Крім цього позивачкою [PERSON] невірно розраховано розмір процентів за договором позики на рівні облікової ставки Національного банку України, а саме в розмірі 1329,50 грн. У позовних вимогах [PERSON] просить стягнути з [PERSON] 2363,99 грн інфляційних втрат за невиконання грошового зобов'язання, 291,20 грн 3 % річних, а також 1329,50 грн процентів за користування позикою на рівні облікової ставки Національного банку України. Тобто розмір указаних сум, що просить стягнути [PERSON] з [PERSON] у позовних вимогах, є іншим по відношенню до їх розрахунку, що вказаний у мотивувальній частині рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оскільки розмір позовних вимог позивачки [PERSON], що стосуються стягнення з відповідачки [PERSON] інфляційних втрат та процентів за користування позикою на рівні облікової ставки Національного банку України є меншим ніж їх реальний розмір за період визначений позивачкою в обґрунтуванні позову та встановлений судом при розгляді цієї справи, а також беручи до уваги вищевказане правило ч. 1 ст. 11 ЦПК України, тобто правило за яким суд розглядає справи в межах заявлених вимог, відповідно такі позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки їх розмір визначений у межах нарахованої суми інфляційних втрат та процентів за користування позикою на рівні облікової ставки Національного банку України. Разом із тим необґрунтованими є вимоги позивачки [PERSON] у частині стягнення з відповідачки [PERSON] 291,20 грн 3 % річних, оскільки такий розмір 3 % річних, починаючи із прострочення [PERSON] виконання грошового зобов'язання повинен становити 180 грн. Відповідно до викладеного, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, є обґрунтованим частково та відповідно підлягає задоволенню частково. За змістом ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З огляду на вищезазначене правило, з відповідачки [PERSON] підлягає стягненню на користь позивачки [PERSON] понесені та документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial