Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним майнові права на частку в обєкті незавершеного будівництва у розмірі проінвестованої квартири № 209 на 3 поверсі, загальною площею 43,6 кв.м., 3 секції, за адресою: м. Бровари, вул. Черняховського, 21-б; визнати за ним майнове (речове) право на отримання в натурі обєкта інвестування зазначеної вище квартири, а також заборонити ТОВ «Т-Фактор» та ТОВ «Північзахідтрансбуд» здійснювати дії щодо переоформлення (у тому числі відчуження, передачі у найм, передачі у заставу, обтяження іншим чином) майнових прав на житлову квартиру за будівельним номером № 209 на 3 поверсі, загальною площею 43,6 кв.м., 3 секції, за адресою: м. Бровари, вул. Черняховського, 21-б. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач ТОВ «Т-Фактор» у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. ТОВ «Північзахідтрансбуд» у судове засідання також не зявилося, повідомлялося належним чином, причини неявки суду не повідомило. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних матеріалів. Всебічно та повно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 11 жовтня 2007 року товариство з обмеженою відповідальністю «Північзахідтрансбуд» і позивач [PERSON] уклали попередній договір № 6, відповідно до п. 1 якого сторони даного договору зобовязалися у майбутньому, в строк до першого жовтня 2009 року, укласти договір купівлі-продажу квартири (основний договір) на умовах визначених цим Договором (а.с. 9). Згідно п.2.2 Попереднього договору, предметом договору є купівля-продаж квартири № 209, що знаходиться на 3 поверсі, загальною площею 42,39 кв.м. за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Черняховського, 21-Б. Предмет договору належить ТОВ «Північзахідтрансбуд» на підставі договору №2/Ч про пайову участь від 16 серпня 2007 року. Згідно п.2.3 Попереднього договору, вартість квартири становить 339 120,00 грн. У п. 2.5. Попереднього договору сторони домовилися про попередню оплату ціни предмету договору в сумі 169\~560 грн. 00 коп. до 17 жовтня 2007 року, 169\~560 грн. 00 коп. до 25 березня 2008 року. З матеріалів справи вбачається, що позивач умови попереднього договору виконав належним чином, перерахувавши 15 жовтня 2007 року на рахунок ТОВ «Північзахідтрансбуд» 169\~560 грн. 00 коп., що підтверджується копією квитанції (а.с. 13), та 13 березня 2008 року - в сумі 169\~560 грн. 00 коп., про що свідчить копія платіжного доручення № 2 від 13 березня 2008 року (а.с. 12). Таким чином, позивач здійснив своєчасну та у повному обсязі оплату вартості предмета договору. Судом також зясовано, що 14 жовтня 2011 року товариство з обмеженою відповідальністю «Т-Фактор» та [PERSON] уклали договір № 6-ф про участь у спільному будівництві житлового будинку в м. Бровари по вул. Черняховського, 21-б (а.с. 10). Відповідно до п. 2.2. договору ТОВ «Т-Фактор» як правонаступник ТОВ «Північзахідтрансбуд» зобовязалося добудувати та здати в експлуатацію житловий будинок, після чого передати обєкт нерухомості - квартиру [ADDRESS], загальною площею 43,6 кв.м. на 3 поверсі, 3 секції у власність в першому кварталі 2012 року. Проте, у встановлені строки умови договору № 6-ф від 14 жовтня 2011 року відповідач ТОВ «Т-Фактор» не виконало. 24 квітня 2013 року ТОВ «Т-Фактор» та [PERSON] уклали договір № 209 про участь у спільному будівництві житлового будинку в м. Бровари по вул. Черняховського, 21-б (а.с. 11). За цим договором ТОВ «Т-Фактор» виступив правонаступником попереднього замовника по зобов'язаннях перед позивачем добудувати та здати в експлуатацію житловий будинок після чого передати спірну квартиру позивачу у власність в другому кварталі 2014 року. Відповідно до п.п. 2.3., 2.4. внеском відповідача ТОВ «Т-Фактор» у спільне будівництво житлового будинку є добудова житлового будинку; внеском позивача у спільне будівництво житлового будинку є належна [PERSON] частина незавершеного будівництва житлового будинку станом на момент підписання Договору. Згідно з п.п. 2.5, 2.5.1, 2.6 договору загальна вартість обєкту нерухомості станом на момент підписання договору становить 349 405,00 грн.; вартість внеску [PERSON] станом на момент підписання договору становить 339\~120 грн. 00 коп.; позивач зобовязується внести 10\~285 грн. 00 коп. на протязі 5 банківських днів з моменту здачі будинку в експлуатацію. Після здійснення остаточних розрахунків ТОВ «Т-Фактор» зобовязалося передати позивачу обєкт нерухомості і всі необхідні документи для оформлення ним права власності на квартиру (п. 3.1.6 договору). За правилами п. п. 5.1, 5.2 договору про участь у будівництві цей договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до моменту передачі ТОВ «Т-Фактор» обєкта нерухомості у власність [PERSON] Судом безспірно встановлено, що позивач [PERSON] свої зобовязання за договором про участь у будівництві виконав повністю та оплатив визначену сторонами у договорі вартість обєкта нерухомості. Всупереч умовам п. п. 2.2, 3.1.6 зазначеного договору відповідач ТОВ «Т-Фактор», який є правонаступником ТОВ «Північзахідтрансбуд», своїх зобовязань за цим договором належним чином не виконало, у встановлений сторонами строк, а саме до другого кварталу 2014 року житловий будинок не добудувало та обєкт нерухомості у власність [PERSON] не передало. За змістом ст. ст. 177, 190 ЦК України майнові права є обєктами цивільних прав. У ч. 2 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, повязані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. У постанові Верховного Суду України від 30 січня 2013 року у справі № 6-168цс12 розяснено, що майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як обєкта цивільних прав. Майнове право це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Згідно із ст. 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в обєкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Такими цінностями можуть бути кошти. Відповідно до ч. 1 ст. 4 цього Закону обєктами інвестиційної діяльності можуть бути також майнові права. У п. 5 ст. 7 та ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» закріплено, що інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об'єктом і результатом інвестицій (об'єктами інвестиційної діяльності може бути будь-яке майно, а також майнові права). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Згідно із ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У відповідність до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оцінивши досліджені в їх сукупності, враховуючи, що позивач [PERSON] свої зобовязання за договором про участь у будівництві виконав належним чином та оплатив вартість обєкта нерухомості (квартири), а також те, що визначені договором строки введення будинку в експлуатацію (другий квартал 2014 року) відповідачем ТОВ «Т-Фактор», який за умовами договорів є правонаступником ТОВ «Північзахідтрансбуд», прострочено, обєкт нерухомості у власність позивачу не передано, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання майнових прав на частку в об'єкті незавершеного будівництва у розмірі проінвестованої квартири № 209 на 3 поверсі, загальною площею 43,6 кв.м., 3 секції, за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Черняховського, будинок № 21- Б, а також в частині визнання майнового (речового) права на отримання в натурі обєкта інвестування - квартири № 209, загальною площею 43,6 кв.м., на 3-му поверсі, у 3-й секції, багатоквартирного житлового будинку за адресою: місто Бровари Київської області, вулиця Черняховського, 21-Б є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Позовні вимоги ж щодо заборони ТОВ «Т-Фактор» та ТОВ «Північзахідтрансбуд» здійснювати дії щодо переоформлення квартири, задоволенню не підлягають, оскільки у позові не міститься правового обґрунтування та викладу обставин на підтвердження таких вимог. У судовому засіданні позивач також не зміг довести необхідності захисту його порушеного права в обраний спосіб та не надав жодних доказів на обґрунтування даних вимог. За таких обставин, вище зазначені позовні вимоги задоволенню не підлягають, у звязку із їх безпідставністю та необґрунтованістю. На підставі викладеного,

Outcome: partial