Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

У березні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заявило позов до [PERSON] про стягнення 27 953,04 грн. заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 2002381650 від 20 січня 2013 року , укладеним між публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» і [PERSON] Позивач в обґрунтування заявлених вимог посилався на укладення між сторонами такого договору, невиконання відповідачем своїх обов'язків за договором та на умови Договору факторингу № 18/12/2013 від 18.12. 2013 року, за яким ПАТ «ОТП Банк» передав, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги до позивальника [PERSON], що випливають з умов названого вище кредитного договору. Відповідач [PERSON] позов не визнала і заявила зустрічний позов про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту № 2002381650 від 20 січня 2013 року, посилаючись на те, що вона такого договору взагалі не укладала, його не підписувала і договір є таким, що укладений із значними порушеннями чинного законодавства. [PERSON] також вказувала, що паспорт на своє ім'я, який вказаний у кредитному договорі і копію якого додано до позовної заяви, вона загубила у серпні 2006 року, що підтверджується документами Козелецького РСУДМС. Рішенням Козелецького районного суду від 26 вересня 2014 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволений, у позові [PERSON] відмовлено. В апеляційній скарзі відповідач просить рішення місцевого суду скасувати і ухвалити нове рішення і ухвалити нове рішення про відмову у позові по стягнення заборгованості та визнання кредитного договору недійсним. Відповідач вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, висновки суду не ґрунтуються на доказах, які досліджувались у справі. [PERSON] наполягає на тому, що вона не підписували кредитний договір, правочин є недійсним. Крім того, відповідач вказує на те, що позивачем не надані на вимогу суду оригінали документів, у тому числі договору про надання кредиту, у зв'язку з чим неможливо було призначити почеркознавчу експертизу, а тому посилання суду на те, що [PERSON] не скористалась правом заявити клопотання про призначення експертизи, не є належним обґрунтуванням висновку про необхідність задоволення позову про стягнення боргу. У судовому засіданні представник відповідача під тримала апеляційну скаргу. Від представника позивача у відповідь на ухвалу апеляційного суду від 18 грудня 2014 року про витребування оригіналів документів, на які посилається позивач, електронною поштою надійшли пояснення від 20.01.2014 р., із змісту яких вбачається, що позивач визнає апеляційну скаргу відповідача, вказуючи що [PERSON] дійсно не укладала і не підписувала кредитний договір, відповідна заява про скоєння злочину невстановленою особою подана до правоохроннних органів. Вислухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення, виходячи з наступного. Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про стягнення 27 953,04 грн. заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 2002381650 від 20 січня 2013 року, суд першої інстанції послався на доведеність вимог позивача. Однак, такі висновки суду не ґрунтуються н а наявних в матеріалах справи доказах. Так, відсутні докази, зокрема документи або належним чином посвідчені їх копії про виконання кредитором пункту 1.2.2 договору про надання споживчого кредиту, тобто про перерахування кредитних коштів продавцю, визначеному у п. 1.1 договору. Крім того, за наявності заперечень і зустрічного позову [PERSON] щодо не підписання нею договору, суд не мав правових підстав для висновку про дійсність договору. Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Кредитний договір, згідно з приписами ст. 1055 ЦК України, укладається у письмовій формі. Частиною 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). [PERSON] стверджує, що вона договір про надання споживчого кредиту не підписувала і не висловлювала своєї волі на укладення цього договору. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» у письмових поясненнях визнає, що договір про надання споживчого кредиту від 20.01.2013 року [PERSON] не підписувала, що встановлено з'ясовано за результатами проведення внутрішнього службового розслідування. [PERSON], у свою чергу, подала заяву про скоєння злочину після отримання нею вимоги про сплату боргу (а.с. 12, 13, 34). За таких обставин договір є недійсним, оскільки не відповідає вимогам закону, а саме ч.2 ст. 207, ч.ч. 1, 3, 4 ст. 203 ЦК України. З ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь [PERSON] належить стягнути відповідно до ст. 88 ЦПК України 261 грн. 56 коп. у повернення витрат на сплату судового збору.

Outcome: approved