overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернулась до суду з указаним позовом, зазначаючи, що з 2007 року по 2011 рік перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка мешкає разом із нею. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча має таку можливість. Посилаючись на викладене, позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1500,00 грн. до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не зявилась, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суд не повідомив. У звязку з цим, за згодою позивачки, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що з 2007 року сторони в справі перебували в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 05 липня 2011 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину, дитину [PERSON], [INFO]. Дитина мешкає разом із матірю та перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Оскільки [PERSON] добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, суд вважає за можливе стягнути з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 1500,00 грн. до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з 01 вересня 2016 року.\~ Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК Українисуд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК Україниз відповідача в дохід держави підлягає стягнення судовий збір у розмірі 551 грн 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом до відповідачів, в якому з урахуванням уточнень просила поновити її на посаді помічника судді Голосіївського районного суду м. Києва з 30.08.2016 та стягнути на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 25441,52 грн. В обґрунтування позову зазначила, що з грудня 2001 року вона працювала в Голосіївському районному суді м. Києва на різних посадах, які відносились до категорії публічної служби, тобто була державним службовцем. У зв'язку із набранням чинності 01.05.2016 Закону України «Про державну службу» та зміною структури апарату Голосіївського районного суду м. Києва [PERSON] письмово повідомили про зміну істотних умов праці, а саме про те, що остання втрачає статус державного службовця на підставі ч. 3 ст. 3 та ч. 1 ст. 92 Закону України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу». 22.08.2016 позивач подала заяву про звільнення з 30.08.2016 із займаної посади помічника судді на підставі п. 6 ч. 1 ст. 83 Закону України «Про державну службу» та п. 6 ст. 36 КЗпП України, у зв'язку з відмовою від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці. Наказом керівника апарату суду від 23.08.2016 № 52-ос [PERSON] було звільнено із займаної посади 30.08.2016 на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України та п. 6 ч. 1 ст. 83 Закону України «Про державну службу». 29.08.2016 позивач подала керівнику апарату суду заяву про відкликання заяви про звільнення від 22.08.2016, разом з тим керівник апарату суду таку її заяву до уваги не взяв та 30.08.2016 відбулось фактичне звільнення, розрахунок та повернення трудової книжки. [PERSON] вважає оскаржуваний наказ про її звільнення незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки відкликавши 29.08.2016 свою заяву про звільнення від 22.08.2016 вона фактично погодилась на продовження роботи на нових умовах, а 60 денний строк встановлений ч. 5 ст. 43 Закону України «Про державну службу» на той момент ще не сплинув. В судовому засіданні позивач свій позов підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача проти задоволення вимог позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, оголосивши та дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. З матеріалів справи вбачається, що позивач з 21.01.2016 перебувала на посаді помічника судді Голосіївського районного суду м. Києва. У зв'язку із набранням чинності 01.05.2016 Закону України «Про державну службу», внесенням змін до штатного розпису Голосіївського районного суду м. Києва, затвердженням штатного розпису Голосіївського районного суду м. Києва, зміною структури апарату Голосіївського районного суду м. Києва,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернулась у суд з позовною заявою про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем. Зазначила, що сімейне життя з відповідачем фактично припинене, на даний час вони проживають окремо, спільне господарство не ведеться. Вказує, що їх сім'я розпалася через різні погляди на життя, непорозуміння один одного, постійні конфлікти та суперечки. Просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Позивач [PERSON] через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи і надані докази, у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] вбачається, що між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], 05.08.2005 року було укладено шлюб, який був зареєстрований у міському відділі реєстрації актів цивільного стану №1 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис №1389. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO] (а.с.6). Судом встановлено, що подружжя не заперечує проти розірвання між ними шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідачі - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Згідно ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовною, і якщо таке визнання не суперечить закону й порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи конкретні обставини справи, стосунки які склалися у подружжі, причини конфлікту, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини стали неможливими, в зв'язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернулась у суд з позовною заявою про розірвання шлюбу, укладеного між нею та відповідачем. Зазначила, що сімейне життя з відповідачем фактично припинене, на даний час вони проживають окремо, спільне господарство не ведеться. Вказує, що їх сімя розпалася через різні погляди на життя, непорозуміння один одного, постійні конфлікти та суперечки. Просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Позивач [PERSON] через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на розірванні шлюбу, не заперечувала проти винесення по спаві заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином, про що свідчить корінець поштового відправлення про отримання ним судової повістки та копії позову, клопотань чи заяв до суду не надав, у звязку з чим,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернулася в суд з позовом, в якому, із врахуванням заяви від 01.11.2016 року, просить шлюб з відповідачем розірвати. На обгрунтування позову послалася на те, що 30.05.2015 року уклала шлюб з відповідачем. Від подружнього життя дітей не мають. Вказує, що сімейне життя з відповідачем не склалося, по вині відповідача у них часто виникають сварки та скандали, які відбуваються в присутності її сина чи сторонніх осіб, в громадських місцях ображає її честь та гідність, зловживає спиртними напоями. Позивач у судове засідання не зявилася, подала заяву, у якій просить розгляд справи проводити за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Як передбачено ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 30.05.2015 року. Від подружнього життя спільних дітей не мають. Сімейне життя в сторін не склалося, позивач вказує на негідну поведінку відповідача у шлюбі та сімї, втратила до останнього почуття любові та поваги. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, тому шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернулася в суд з позовом, в якому просила шлюб з відповідачем розірвати. В обгрунтування позову послалася на те, що шлюб з відповідачем був зареєстрований 21.09.2010 року. Від шлюбу у сторін є двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося, у сімї часто виникали сварки та скандали. Зазначає, що відповідач зловживає спиртним, ніде не працює, неодноразово наносив їй та дітям побої, у звязку з чим сторони припинили спільне проживання. Просить термін для примирення не надавати. Сторони в судове засідання не зявились, подали письмові заяви, в яких просять справу розглянути за їх відсутності. Позивач вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач зазначив, що проти розірвання шлюбу на заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що у справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.09.2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-СГ № 148133. Від подружнього життя у сторін є двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. Сімейне життя у сторін не склалося, проживають окремо, позивач у позовній заяві вказує на негідну поведінку відповідача у шлюбі та сімї, зазначає, що примирення між ними неможливе. При таких обставинах суд доходить висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, а тому шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернулася в суд з позовом, в якому просила шлюб з відповідачем розірвати, після розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище «Коблан», неповнолітнього сина [PERSON]. В обгрунтування позову послалася на те, що шлюб з відповідачем був зареєстрований 18.11.2000 року. Від шлюбу у сторін є син [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося через різні погляди на життя, сімейні стосунки та обовязки. В сімї часто виникали сварки, свідком яких був син. З травня 2015 року подружні стосунки між сторонами припинено, примирення між ними неможливе. Сторони в судове засідання не зявились, подали письмові заяви, в яких просять справу розглянути за їх відсутності. Позивач вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, на розірвання шлюбу згідний. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.11.2000 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-СГ № 087259. Від подружнього життя у сторін є син [PERSON], 25.10.2001, що підтверджується копією свідоцтва про його народження. Сімейне життя в сторін не склалося, позивач зазначає, що подружні стосунки між сторонами припинено, примирення між ними неможливе. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, тому шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України. Стосовно позовної вимоги про залишення сина [PERSON] проживати з матірю, така підлягає до задоволення з огляду на визнання позову відповідачем. Що стосується позовної вимоги про відновлення позивачу дошлюбного прізвища, відповідно до статті 113 цього Кодексу, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, позов задовольняється частково, в межах, зазначених вище.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернулася в суд з позовом, в якому просить шлюб з відповідачем розірвати. На обгрунтування позову послалася на те, що 07.08.1993 року уклала шлюб з відповідачем. Від подружнього життя мають повнолітню дочку. Вказує, що сімейне життя з відповідачем не склалося, останній зловживає спиртними напоями, застосовує до неї фізичну силу, тому з урахуванням наведеного протягом останніх чотирьох років проживають окремо. Позивач у судове засідання не зявилася, її представник подала заяву, у якій просить розгляд справи проводити за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Як передбачено ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07.08.1993 року. Від подружнього життя мають повнолітню дочку. Сімейне життя в сторін не склалося, позивач вказує на негідну поведінку відповідача у шлюбі та сімї, втратила до останнього почуття любові та поваги. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, тому шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернулася в суд з позовом, в якому просить шлюб з відповідачем розірвати. На обгрунтування позову послалася на те, що 29.05.1993 року уклала шлюб з відповідачем. Від подружнього життя мають двох дорослих дітей. Вказує, що сімейне життя з відповідачем не склалося, протягом останніх двох років подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, втратила до відповідача почуття любові та поваги. Позивач у судове засідання не зявилася, подала заяву, у якій просить розгляд справи проводити за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Як передбачено ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в справі наявно достатньо матеріалів, які свідчать про права і взаємовідносини сторін, суд вважає, що заслуховувати їх особисті пояснення потреби немає, а тому розгляд справи слід провести у відсутності сторін без фіксування судового процесу, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 29.05.1993 року. Від подружнього життя мають двох дорослих дітей. Сімейне життя в сторін не склалося, протягом останніх двох років подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, позивач втратила до відповідача почуття любові та поваги. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання сторін та збереження їх сім'ї є неможливе та суперечитиме моральним засадам суспільства, тому шлюб між ними слід розірвати на підставі частини 2 статті 112 СК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернулася в суд з позовом, в якому просить шлюб з відповідачем розірвати, після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище «Шульган». В обгрунтування позову послалася на те, що 09.08.2014 року був зареєстрований шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Вказує, що після народження сина відносини з відповідачем почали псуватися, зявились непорозуміння, останній перестав приділяти належну увагу та матеріальне забезпечення дитини. У звязку з таким з квітня 2015 року подружні відносини з відповідачем припинені, спільного господарства з останнім не ведуть. Сторони у судове засідання не зявилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач вказала, що позов підтримує в повному обсязі, просить шлюб з відповідачем розірвати. Відповідач зазначив, що позов визнає в повному обсязі, на розірвання шлюбу погоджується. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09.08.2014 року. Від подружнього життя у сторін є син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження. Сімейне життя в сторін не склалося, проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, втратили один до одного почуття любові та поваги. З урахуванням наведеного вище, визнання відповідачем позову в повному обсязі, суд,

Outcome: approved