Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

У вересні\~2015\~року [PERSON]\~звернулася до\~суду з\~позовом до\~[PERSON],\~[PERSON] про визнання договору недійсним та усунення перешкод у користуванні майном. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що 01.07.2011 року нею за договором купівлі-продажу була придбана квартира № 27 по пров. Г. Хоткевича у м. Полтаві. На момент придбання зазначеної квартири вона перебувала у шлюбі з [PERSON], тому квартира є їх спільною сумісною власністю. 16.10.2012 року вказаний шлюб було розірвано. У липні 2013 року їй стало відомо, що в зазначену квартиру вселилася та проживає донька [PERSON] [PERSON] на підставі договору відповідального зберігання з правом користування від 01.07.2011 року, укладеного між [PERSON]В та [PERSON] Оскільки згоду на вселення та проживання [PERSON] в квартирі вона не давала, тому прохали визнати договір відповідального зберігання з правом користування від 01.07.2011 року недійсним, усунути перешкодив користуванні квартирою шляхом виселення останньої з квартири № 27 по пров. Г. Хоткевича у м. Полтаві без надання їй іншого житла. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні в режимі відеоконференції позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та прохали їх задовольнити. Ппредставник відповідача вимоги не визнала, прохала відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судами встановлено, що 01 липня 2011 року між [PERSON] та [PERSON], яка діяла зі згоди чоловіка [PERSON], укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який посвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] Квартира [ADDRESS] є спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] Довіреністю від 01 липня 2011 року [PERSON] за попередньою усною домовленістю уповноважила [PERSON] бути її представником в органах виконавчої влади та місцевого самоврядування, в усіх установах, підприємствах та організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, в тому числі житлово-комунального господарства, в бюро технічної інвентаризації з питань, повязаних з державною реєстрацією за нею права власності на належну їй квартиру № 27. 01 липня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір відповідального зберігання з правом користування, згідно з яким замовник передав, а виконавець прийняла на відповідальне зберігання квартиру [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов?язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Відповідно ст.\~944\~ЦК України\~зберігач не\~має права\~без згоди\~поклажодавця користуватися\~річчю,\~переданою йому\~на зберігання, а також передавати її у користування іншій особі. Згідно з умовами договору відповідального зберігання від 01.07.2011 року, виконавець зобовязався прийняти всі необхідні міри для забезпечення зберігання квартири в належному\~ стані в період дії цього договору; зареєструвати право власності на квартиру на підставі договору купівлі продажу від 01.07.2011 року зареєстрованого в реєстрі за номером 3302, вирішити всі питання повязані з переукладенням договорів на водо, - тепло, - газо, -електропостачання; дотримуватися та виконувати вимоги п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків та гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року за № 572 зі змінами та доповненнями, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року № 45 зі змінами та доповненнями. (п.п. 2.1.1 2.1.3). Виконавець має право користуватися квартирою, переданою на зберігання для своїх житлових потреб за умови використання квартири за її призначенням та сплати комунальних послуг. Замовник зобовязався надати виконавцю ключі від вхідних дверей у квартиру, розрахункові книжки на сплату комунальних платежів, не перешкоджати виконавцю у користуванні квартирою на умовах, визначених п.п.2.1-2.3 цього договору. Аналіз умов договору відповідального зберігання з правом користування від 01.07.2011 року дає підстави вважати, що між відповідачами фактично було укладено договір найму житла. Відповідно до ч. 1 ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦПК України. Відповідно до\~ст.\~65\~СК України\~дружина,\~чоловік розпоряджаються\~майном,\~що є\~обєктом права\~спільної сумісної\~власності подружжя,\~завзаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Пунктом 6 статті З ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України в разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Під час укладення договору відповідального зберігання з правом користування від 01.07.2011 року, [PERSON] та [PERSON] було відомо, що квартира № 27 по пров. Г. Хоткевича у м. Полтаві належить подружжю на праві спільної сумісної власності, а тому необхідна згода на його укладення [PERSON], яку остання не надавала. Таким чином, відповідачі при укладенні спірного договору щодо розпорядження спільним майном [PERSON] та [PERSON] без згоди другого з подружжя діяли недобросовісно. З огляду на зазначене, договір відповідального зберігання з правом користування від 01 липня 2011 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] є недійсним. У задоволенні позовних вимог щодо усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення [PERSON] із займаного приміщення суд відмовляє, оскільки позивачем не доведено в судовому засіданні та не надано доказів того, що відповідач здійснює їй будь-які перешкоди у користуванні та розпорядженні житлом. Крім того, Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 23.07.2015 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 22.12.2014 року скасовано. У задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про виселення з квартири та зобов»язання передати ключі від квартири відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення витрат, понесених на ремонт та утримання квартири задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 34\~560 грн. 30 коп. витрат, понесених на ремонт квартири, та 343,61 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.11.2015 року рішення апеляційного суду Полтавської області від 23.07.2015 року залишено без змін. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до правил ч. 3 ст. 10\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57- 60 ЦПК України. Враховуючи зазначене та

Outcome: partial