Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що на підставі ордеру [NUMBER] від 3 листопада 1988 року, виданого виконавчим комітетом Індустріальної районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, її родиною в складі: прабабки [PERSON], бабки [PERSON], батька [PERSON] та дядька [PERSON] була отримана квартира [ADDRESS]. Останнім часом основним квартиронаймачем даної квартири був її батько [PERSON], який помер [INFO]. Після його смерті в квартирі зареєстрована вона та її дядько [PERSON]. Проте останній за цією адресою не проживає з 2000 року, комунальні послуги не сплачує, його фактичне місце проживання їй невідомо. У зв'язку з реєстрацією відповідача в квартирі вимушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг та не може переоформити облікові рахунки на своє ім'я. Тому на підставі ст. 71 ЖК України просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] звернувся з зустрічним позовом, в якому просить усунути йому перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення його в квартиру [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказана квартира була отримана його бабкою [PERSON] на підставі ордеру [NUMBER] від 03 листопада 1988 року, виданого виконавчим комітетом Індустріальної райради народних депутатів м. Дніпропетровська, на склад сім'ї: його матір [PERSON], він [PERSON] та його брат [PERSON] Пізніше в спірній квартирі стала проживати сім'я брата: дружина [PERSON] та їх четверо дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Також зараз у квартирі мешкає малолітня дитина [PERSON]. Всі вони проживають у квартирі без реєстрації. В свою чергу, він мав у квартирі свою кімнату площею17,1 кв. м., яку зачиняв на замок. За життя покійного брата між ними була досягнута домовленість, що він буде користуватися цією кімнатою. Деякий час він проживав у співмешканки, але ніколи не покидав квартиру. В квартирі залишилися його особисті речі: кухонний гарнітур, кухонний куточок, диван, посуд, насильні речі. Коли діти брата підросли, дозволив їм, коли його немає, мешкати в його кімнаті. Після смерті брата відносини між ним і його сім'єю стали напруженими, почалися сварки щодо користування спірною квартирою. Позивач чинить йому перешкоди в користуванні квартирою. Вважає, що твердження позивача про те, що він не проживає в спірній квартири без поважних причин не відповідають дійсності. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала та наполягала на його задоволенні, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] просила відмовити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечували, підтримали його зустрічний позов. Представник третьої особи - Головного Управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, повідомлявся про час і місце судового розгляду. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила, що з 1995 року по 2011 рік перебувала у шлюбі з [PERSON] Одразу після одруження проживали в її батьків, але оскільки там було мало місця у 1996 році перейшли проживати в квартиру [ADDRESS]. Займали в квартирі одну кімнату (зал), в якій знаходилися їх речі (диван, меблева стінка, телевізор, крісло-ліжко тощо). Зробили в квартирі ремонт. Інші дві кімнати займав брат чоловіка [PERSON] зі своєю дружиною та на той час ще двома дочками. Згодом між їх сім'ю та сім'ю брата почалися сварки. В червні 2000 року, оскільки треба було доглядати її матір після мікроінсульту та бабку, якій було майже сто років, вони стали проживати в них по [ADDRESS]. Але в квартирі [ADDRESS] залишили всі свої речі, крім меблевої стінки, замість якої поставили сервант, встановивши замок на двері в їх кімнату. До квартири вони приїжджали в будь-який час, давали [PERSON] кошти на квартплату. В 2002 році [PERSON] зі своєю сім'єю відчинив двері в їх кімнату, сказав, що його дітям потрібна кімната. Вони дозволили користуватися їх кімнатою, але домовилися, щоб зберігали їх майно. В 2011 році вони розірвали шлюб з [PERSON] Відомо, що останнім часом він проживав у гуртожитку по пр. Правди, після смерті брата його в спірну квартиру не впускають. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач є її батьком. З 1996 року проживали з батьком та матір'ю в квартирі [ADDRESS]. В 2000 році переїхали проживати до бабки з боку матері. Після розірвання шлюбу між батьками в 2011 році відповідач деякий час проживав у спірній квартирі, займав зал. Інші дві кімнати займав дядько з дружиною та дітьми. Після батько став проживати зі співмешканкою в її квартирі, а в його кімнаті проживали діти дядька. За життя дядька між ним і батьком був відсутній конфлікт щодо користування квартирою. Батько дозволив дітям дядька проживати в його кімнаті, так як дядько пояснював, що в нього багато дітей і вони зростають. Після смерті дядька батька в квартиру не пускають. В квартирі знаходяться речі батька (меблі, диван, посуд тощо). В кімнаті батька зараз мешкає [PERSON] з чоловіком. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що з 1989 року проживає в будинку [ADDRESS]. Відповідач проживав у цьому будинку з матір'ю та братом. Коли брат одружився, в нього народилося четверо дітей. Відповідача тривалий час не бачила. Приблизно вісім років тому бачила, як він завозив меблі у квартиру. Восени 2016 року зустріла відповідача, сказав, що його не впускають у квартиру. В квартирі зараз мешкає колишня дружина брата відповідача з дітьми та співмешканцем. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з 1988 року проживає в будинку [ADDRESS]. В квартирі [ADDRESS] проживали [PERSON] та [PERSON] зі своїми сім'ями. Потім проживав [PERSON] зі своєю дружиною та чотирма дітьми: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. У [PERSON] була в квартирі своя кімната. Після смерті [PERSON] [PERSON] до квартири не впускають. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є тіткою [PERSON] Останній проживав у спірній квартирі з дружиною та дитиною. Потім вони переїхали до матері дружини. Після розірвання шлюбу став проживати у співмешканки. Брат [PERSON] не дозволив йому проживати з нею в спірній квартирі. Після смерті брата з 2015 року його в квартиру не пускають. В квартирі мешкає дружина [PERSON] з дітьми та новим чоловіком. Кімнату відповідача займає [PERSON]. Коли вони з відповідачем прийшли до спірної квартири, так як він бажав там мешкати, його стали виганяти. Зараз відповідач проживає в неї, але їй це заважає, так як в неї своя сім'я. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що знає відповідача з 1990 року. Приблизно 15 років тому [PERSON] запросив його в гості до квартири по пр. Миру, в квартирі знаходився його брат з дружиною та дітьми. [PERSON] показував йому свою кімнату. В 2016 році зустрів [PERSON] по [ADDRESS], останній розповів, що дочка брата вийшла заміж та не пускає його до спірної квартири. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що є рідним братом матері позивача. Раз на тиждень він їх відвідує по [ADDRESS]. Останній раз бачив відповідача в квартирі 8-10 років тому, він жив у квартирі періодично, займав зал. Ще до смерті [PERSON] в цій кімнаті стала проживати [PERSON]. Речей відповідача в квартирі не бачив. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що з 2007 року проживає з дружиною в квартирі [ADDRESS]. За життя [PERSON] замінили двері в тамбурі. Бачив відповідача лише на похованні [PERSON]. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню, а в задоволенні первісного позову [PERSON] необхідно відмовити за наступних підстав: Судом встановлено, що 3 листопада 1988 року виконавчим комітетом Індустріальної районної ради народних депутатів [PERSON] (бабці та прабабці сторін відповідно) був виданий ордер [NUMBER] на право зайняття з сім'єю у складі чотирьох осіб: дочкою [PERSON] та онуками [PERSON] та [PERSON] квартири [ADDRESS]. Зазначена квартира складається з трьох жилих кімнат площею 17,1 кв.м., 12,3 кв.м. та 8,3 кв.м. Як встановлено з пояснень сторін, після смерті основного квартиронаймача [PERSON] та [PERSON] в зазначеній квартирі проживали [PERSON] з дружиною та чотирма дітьми (два хлопця та дві дівчинки, в тому числі позивач), які користувалися кімнатами 12,3 кв.м. та 8,3 кв.м. Іншу кімнату площею 17,1 кв.м. займав до червня 2000 року відповідач [PERSON] зі своєю сім'єю, а в подальшому за домовленістю дану кімнату став використовуватися для проживання своїх дітей [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті в квартирі [ADDRESS] проживає його дружина з дітьми, в тому числі позивач [PERSON], яка зі своєю сім'єю займає кімнату площею 17,1 кв.м., яку раніше займав відповідач. Спірна квартира є неприватизованою та знаходиться в комунальній власності. Статтею 47 Конституції України та статтею 9 ЖК України гарантовано право громадянина на житло, відповідно до якого ніхто не може бути виселеним із займаного житла або обмежений у праві користування жилим приміщенням, не інакше як на підставі і у порядку, передбаченому законом. Відповідно до частини 1, 2 статті 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Виходячи з вказаних положень закону, особа може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням у випадку, коли вона була відсутня в ньому понад шість місяців і без поважних причин. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї наймача права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності. При цьому вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, у зв'язку з чим указане питання повинно вирішуватися судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Заявляючи позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], позивач [PERSON] посилається на те, що відповідач з 2000 року не проживає в цьому житлі без поважних причин. У свою чергу, пред'являючи зустрічний позов про вселення до цієї квартири, [PERSON] вказує на те, що між ними і братом [PERSON] була досягнута домовленість щодо користування його кімнатою дітьми брата та після смерті останнього позивач та інші члени його сім'ї чинять перешкоди в доступі до цієї квартири. Суд вважає, що доводи відповідача [PERSON] про наявність поважних причин його непроживання в спірній квартирі знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки вони узгоджуються з показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], які наполягали на тому, що коли [PERSON] у зв'язку з необхідністю догляду за похилими родичами перейшов зі своєю сім'єю проживати до іншого житла, його кімнату зайняли діти брата, яким була потрібна додаткова житлова площа. Той факт, що кімната відповідача ще за життя [PERSON] була зайнята його дітьми підтвердив у судовому засіданні і свідок з боку позивача [PERSON] Крім того, факт створення відповідачу після смерті брата в 2014 році перешкод у доступі до спірної квартири з боку позивача та інших членів його сім'ї підтвердили в суді свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] Факт відсутності у відповідача доступу до спірної квартири не заперечувався в судовому засіданні й представником позивача. Суд критично ставиться до наданого позивачем акту про відсутність з 2000 року речей відповідача в спірній квартирі, оскільки вони спростовуються показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], які наполягали на тому, що в квартирі залишили свої речі, зокрема меблі, встановивши замок на двері в кімнату, а також показаннями свідка [PERSON] про те, що декілька років тому відповідач завозив в квартиру кухонні меблі та свідка [PERSON], дружиною якого підписаний зазначений акт, який пояснив, що в будинку [ADDRESS] вони проживають з дружиною з 2007 року. Отже, виходячи зі встановлених судом обставин справи та характеру відносин, що склались між сторонами, не можна вважати, що відповідач без поважних причин не проживає в спірній квартирі, оскільки з урахуванням складу сім'ї брата [PERSON], а саме дружини та чотирьох різностатевих дітей, які потребували додаткової житлової площі, спільне проживання в квартирі декількох сімей фактично є неможливим, оскільки кімнату, яку раніше займав відповідач, спочатку займали діти брата, а наразі займає позивач вже зі своєю сім'єю. Суд враховує, що за свого життя батько позивача [PERSON] питання про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, ніколи не ставив та не перешкоджав його доступу до спірної квартири, такі перешкоди у відповідача з'явилися лише після його смерті в 2014 році, а тому відсутні підстави для висновку про те, що відповідач добровільно не мешкає в спірному житлі без поважних причин. За таких обставин, суд вважає, що позов [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] є недоведеним та в його задоволенні слід відмовити. Разом із тим, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] про усунення йому перешкод у користуванні спірною квартирою шляхом його вселення до цієї квартири. Відповідно до частини 1 статті 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення. Згідно з частиною 1 статті 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Частиною 2 статті 65 ЖК України визначено, що особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жими приміщенням. Приймаючи до уваги, що відповідач у встановленому порядку на підставі ордера як член сім'ї наймача набув право користування квартирою [ADDRESS], але на даний час не має доступу до цього житла, оскільки йому чиняться в цьому перешкоди з боку позивача та членів її сім'ї, суд вважає, що позов [PERSON] необхідно задовольнити та усунути йому перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом його вселення до даної квартири. Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК Українистороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні з зустрічним позовом відповідачем був сплачений судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. Оскільки його позов задоволено, вказані витрати підлягають стягненню з позивача на користь відповідача. У зв'язку із відмовою в первісному позові [PERSON] понесені нею судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved