Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

У вересні 2015 року \~позивач [PERSON] звернулася до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» про визнання договорів припиненими. В позовній заяві позивач вказує, що 04 жовтня 2006 року між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 354411/7955/1046-6. За умовами Кредитного договору банк надав [PERSON] кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 22 000 доларів США строком на 240 місяців з кінцевим строком погашення 03.10.2026 року. Процентна ставка за умовами п. 1.4. кредитного договору становила 14,00 % річних. Для забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором від 04.10.2006 року між банком та позивачем, [PERSON], було укладено договір поруки № 354411/7955/1046-6 п. Відповідно до п. 1.2. Договору поруки позивач прийняла на себе зобовязання відповідати за виконання позичальником його боргових зобовязань перед банком за кредитним договором в повному обсязі цих зобовязань. При цьому п. 2.1. Договору поруки визначено, що у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобовязань по кредитному договору, [PERSON] несе солідарну відповідальність перед банком за повернення сум кредиту, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій. Крім того, для забезпечення виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором 11.10.2006 року між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 354411/7955/1046-6/і. Згідно п. 1.2. договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира розташована за адресою: Черкаська область, м. Умань вул. Ленінської Іскри б. 184, кв. 38. [PERSON] повинен був здійснювати погашення кредиту та процентів за користування кредитом щомісячно згідно з умовами п. 1.3 кредитного договору. Відповідно до умов Статуту Відповідача акціонерний поштово-пенсійний банк «Аваль», згідно з рішеннями загальних зборів акціонерів від 21 квітня 2006 року та від 14 жовтня 2009 року змінив назву на Публічне акціонерів товариство «[PERSON] Аваль». Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» є правонаступником за всіма правами та обовязками відкритого акціонерного товариства «[PERSON] Аваль». 01.06.2008 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. [PERSON] та її син, [PERSON], [INFO], стали спадкоємцями [PERSON]. Після отримання вищезазначеного свідоцтва про смерть позивач вказує, що вона звернулася до відділення банку та надала останньому його копію. При спілкуванні з працівниками банку їй було повідомлено, що обовязки подальшої сплати тіла кредиту та відсотків нарахованих за умовами кредитного договору до відтепер на підставі п. 2.1. Договору поруки повинна здійснювати саме вона. За весь період з 01.06.2008 року по 13.11.2014 року вона виконувала зобовязання по кредитному договору. У звязку з значним зростанням курсу долара відносно національної грошової одиниці та фінансовою неспроможністю здійснювати платежі по кредитному договору в межах строків, які повідомлялися їй працівниками банку, у лютому місяці 2015 року, вона звернулася до працівників банку, де їй повідомили, що її порука за кредитним договором припинена. Також позивач в позові зазначає, що 05 травня 2015 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області розглянув справу № 705/2339/15ц за її позовом до ПАТ «[PERSON] Аваль» про захист прав споживача, шляхом стягнення з ПАТ «[PERSON] Аваль» безпідставно набутих грошових коштів, та ухвалив рішення, яким позовні вимоги було задоволено повністю та стягнуто з ПАТ «[PERSON] Аваль» на її користь безпідставно набуті кошти в розмірі 21\~852 долари США 89 центів США. 11 жовтня 2006 року завідувачем Уманської міської державної нотаріальної контори [PERSON] у звязку з посвідченням договору іпотеки було накладено заборону відчуження предмету іпотеки. В Єдиний реєстр заборони відчуження обєктів нерухомого майна та у Державний реєстр іпотек було внесено відповідні реєстраційні записи (реєстраційні № 3877170 та 3876899 від 12.10.2006 року відповідно). Тому вона змушена звернутися до суду з позовною заявою про визнання відповідних договорів припиненими для захисту своїх прав та інтересів. В судовому засіданні позивач [PERSON]\~ позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на зазначені в позові обставини. В судовому засіданні вона пояснила, що з банком у неї ніяких правовідносин не має. Однак квартира і досі залишилась в заставі. Тому нотаріус її повідомив, що потрібно надати з банку довідку про те, що договори уже припинені. Однак в банку (у відділення банку в м. Умань куди вона зверталась ) її не надали такої довідки і сказали, що потрібно звертатися до суду. Позивач в судовому засіданні наполягала, що на третій день, зразу ж вона в банк повідомила про смерть чоловіка. Також в своїх поясненнях в суді вона пояснила, що квартира ними була придбана за кошти, які її чоловік отримав в кредит на підставі відповідного кредитного договору. Крім того, позивач пояснила, що всі кошти, які нею були сплачені, були з банку стягнуті на її користь, як безпідставно набуті на підставі рішення суду за результатом розгляду її позову до банку. Представник відповідача -\~ ПАТ «[PERSON] Аваль», будучи належним чином повідомлений про дату, місце і час проведення судового розгляду, в судове засідання не з»явився і про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди представника позивача (письмова заява) суд ухвалює судове рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 04 жовтня 2006 року між акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 354411/7955/1046-6, згідно якого банк надав [PERSON] кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 22 000 доларів США строком на 240 місяців з кінцевим строком погашення 03.10.2026 року.(а.с. 5-6). Для забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором 04.10.2006 року між банком та [PERSON] було укладено договір поруки № 354411/7955/1046-6 п.(а.с.7). 11.10.2006 року між банком та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 354411/7955/1046-6/і. Згідно п. 1.2. договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира розташована за адресою: Черкаська область, м. Умань, вул. Ленінської Іскри, б. 184, кв. 38.(а.с.8-10). 01.06.2008 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СР № 094397, яке видано 03 червня 2008 року виконкомом Кобриновогребельської сільської ради Тальнівського району Черкаській області.(а.с.11). Як вбачається з свідоцтв про право на спадщину за законом, які видані 11.03.2009р. державним нотаріусом Уманської міської державної нотаріальної контори, спадкоємцями спадкового майна після смерті [PERSON], який помер 01.06.2008 року є син [PERSON] та дружина [PERSON]М.(а.с.12,13). Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.05.2015р. позов [PERSON] до ПАТ «[PERSON] Аваль» про захист прав споживача шляхом стягнення безпідставно набутих грошових коштів було задоволено та стягнуто з ПАТ «[PERSON] Аваль» на користь [PERSON] безпідставно набуті кошти в розмірі 21\~852 долари США 89 центів США. Відповідно до листа Уманської міської державної нотаріальної контори № 318/2-14 від 11.03.2009р., Уманська міська державна нотаріальна контора повідомила ПАТ «[PERSON] Аваль» про зміну власника нерухомого майна квартири № 38, що знаходиться в м.Умань, вул..Л.Іскри, будинок 184, яке знаходиться в іпотеці банку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних \~прав, свобод чи інтересів. Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. \~\~ Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частина друга статті 598 ЦК України). Згідно з ч. 2\~ст. 1054 ЦК України\~до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Як зазначено в ч. 1\~ст. 553 ЦК України\~за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. За змістом ч. 4\~ст. 559 ЦК України\~порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 17 вересня 2014 року у справі 6-53цс14, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта\~статті 559 ЦК України\~передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої\~статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої\~статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої\~статті 559 ЦК України). Отже, виходячи з положень статті 559 ЦК України\~слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою\~статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Відповідно до ч.4,5 ст.3 ЗУ « Про іпотеку », іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобовязання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає випадки припинення іпотеки, а саме іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору, реалізації предмета іпотеки, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, визнання іпотечного договору недійсним, з інших підстав, передбачених цим законом. При цьому зміна основного зобов'язання не є підставою припинення відносин іпотеки. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 608 ЦК України - зобов»язаня припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов»язаним з його особою і у зв»язку з цим не може бути виконане іншою особою. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця. Таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов'язанням. Згідно з положеннями ст.. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом 6 місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред»явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину. Незалежно від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред»явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки встановлені в ЦК України ( ч.2 і ч.3 ст 1281 ) - позбавляється права вимоги. Згідно зі ст. 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих же умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимог іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Захист же цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під захистом розуміються дії уповноваженої особи, діяльність юрисдикційних органів та осіб, які у передбаченому законом порядку зобов'язані вжити заходів до поновлення порушеного, оспорюваного чи невизнаного цивільного права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Способами захисту цивільних прав та інтересів, згідно зі ст. 16 цього Кодексу, може бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб. Право вибору способу захисту, передбаченого законом, належить особі, яка звернулася за захистом свого права (ст. ст. З, 4, 11 ЦПК України). Як вбачається з ч. 2 ст. 31 ЦПК України позивачеві належить й право визначення предмета і підстав позову. Припинення правовідношення застосовується, як правило, у разі невиконання чи неналежного виконання боржником своїх обов'язків і до них відносяться позови про розірвання цивільно-правових договорів, про визнання угоди такою, що не підлягає виконанню тощо. Зазначену думку викладено в Ухвалі ВССУ від 21.12.2011 р. Статтею 598 ЦК України визначені підстави припинення зобов'язання. Вказаною статтею передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Outcome: dismissed