overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

У вересні 2018 р. [PERSON] звернулась з вказаним позовом, у якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що вона є власником зазначеного житла, за адресою якого зареєстрований її син - [PERSON], який там не проживає з 2002 р., оскільки переїхав жити до Португалії. Від [PERSON] заяви про визнання позову або відзиву не надходило. Судом з'ясовано, що [PERSON] є власником житла за адресою: [ADDRESS] (а. с. 5, 36). Адреса зазначеного житла є зареєстрованим місцем проживання [PERSON], який є сином [PERSON] (а.с. 10, 37). Частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Частиною першою статті 405 Цивільного кодексу України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Враховуючи зазначені норми Цивільного кодексу України, зважаючи встановлені вище обставини, Суд вважає, що право [PERSON] на користуванням житлом за адресою: [ADDRESS] (сервітут), виникло на підставі закону як у члена сім'ї власника цього житла - [PERSON]. [PERSON] у житлі за адресою: [ADDRESS], не проживає з 2002 р.(а. с. 9). Судом не встановлено обставин, які б вказували на те, що [PERSON] у житлі за адресою: [ADDRESS], відсутній з поважних причин. Частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що [PERSON] як член сім'ї власника житла за адресою: [ADDRESS], який був відсутній у цьому житлі без поважних причин понад один рік, втратив право користування цим житлом. Зважаючи на це, Суд вважає, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах законодавства України, а відтак підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

У вересні 2018\~р. [PERSON] звернулась з вказаним позовом, у якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що вона є власником зазначеного житла, за адресою якого зареєстрований її син [PERSON], який там не проживає протягом року та не підтримує з нею стосунків. Від [PERSON] заяви про визнання позову або відзив не надходив. Судом з'ясовано, що [PERSON] є власником житла за адресою: Житомирська область, м.\~Бердичів, вул.\~Маріїнська (попередня назва Горького), 18, кв.\~3 (а.\~с.\~10, 11). Адреса зазначеного житла є зареєстрованим місцем проживання [PERSON], який є сином [PERSON] (а.\~с.\~9, 10). Частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Частиною першою статті 405 Цивільного кодексу України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Враховуючи зазначені норми Цивільного кодексу України, зважаючи на зміст позовної заяви та встановлені вище обставини, Суд вважає, що право [PERSON] на користуванням житлом за адресою: [ADDRESS] (сервітут), виникло на підставі закону як у члена сім'ї співвласника цього житла [PERSON]. [PERSON] у житлі за адресою: [ADDRESS], станом на 15.05.2018\~р. не проживав протягом семи місяців (а.\~с.\~10), тобто на момент розгляду справи він не проживає там більше одного року. Судом не встановлено обставин, які б вказували на те, що [PERSON] у житлі за адресою: [ADDRESS], відсутній з поважних причин. Частиною другою статті 405 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що [PERSON] як член сім'ї співвласника житла за адресою [ADDRESS], який був відсутній у цьому житлі без поважних причин понад один рік, втратив право користування цим житлом. Зважаючи на це, Суд вважає, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах законодавства України, а відтак підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

У вересні 2018\~р. [PERSON] звернулась з вказаним позовом, у якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом за адресою: Житомирська область, м.\~Бердичів, вул.\~Нізгурецька, 43-А, посилаючись на те, що вона є власником зазначеного житла, за адресою якого зареєстрований її син [PERSON], який там не проживає більше трьох років. Від [PERSON] заяви про визнання позову або відзив не надходив. Судом з'ясовано, що [PERSON] є власником будинку за адресою: Житомирська область, м.\~Бердичів, вул.\~Нізгурецька, 43-А (а.\~с.\~7, 8). Адреса зазначеного житла є зареєстрованим місцем проживання [PERSON], який є сином [PERSON] (а.\~с.\~8). Частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Частиною першою статті 405 Цивільного кодексу України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Враховуючи зазначені норми Цивільного кодексу України, зважаючи на зміст позовної заяви та встановлені вище обставини, Суд вважає, що право [PERSON] на користуванням житлом за адресою: Житомирська область, м.\~Бердичів, вул.\~Нізгурецька, 43-А (сервітут), виникло на підставі закону як у члена сім'ї співвласника цього житла [PERSON]. [PERSON] у будинку за адресою: Житомирська область, м.\~Бердичів, вул.\~Нізгурецька, 43-А, не проживає протягом трьох років (а.\~с.\~8). Судом не встановлено обставин, які б вказували на те, що [PERSON] у будинку за адресою: Житомирська область, м.\~Бердичів, вул.\~Нізгурецька, 43-А, відсутній з поважних причин. Частиною другою статті 405 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що [PERSON] як член сім'ї співвласника житла за адресою Житомирська область, м.\~Бердичів, вул.\~Нізгурецька, 43-А, який був відсутній у цьому житлі без поважних причин понад один рік, втратив право користування цим житлом. Зважаючи на це, Суд вважає, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах законодавства України, а відтак підлягає задоволенню. На підставі статі 141 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] на користь [PERSON] у якості відшкодування судових витрат підлягає стягненню 704,80\~грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

У вересні 2018 р. [PERSON] звернулась з вказаним позовом, у якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житлом за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що вона є власником зазначеного житла, за адресою якого зареєстрована її дочка - [PERSON], яка там не проживає більше десяти років, оскільки переїхала жити до Італії. Від [PERSON] заяви про визнання позову або відзиву надходило. [PERSON] позов підтримав, про що зазначено у його заяві від 19.11.2018 р. Судом з'ясовано, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками (по 1/2 частці у кожного) житла за адресою: [ADDRESS] (а. с. 15). Адреса зазначеного житла є зареєстрованим місцем проживання [PERSON], яка є дочкою [PERSON] (а. с. 17, 35). Частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Частиною першою статті 405 Цивільного кодексу України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Враховуючи зазначені норми Цивільного кодексу України, зважаючи встановлені вище обставини, Суд вважає, що право [PERSON] на користуванням житлом за адресою: [ADDRESS] (сервітут), виникло на підставі закону як у члена сім'ї власника цього житла - [PERSON]. [PERSON] у житлі за адресою: [ADDRESS], не проживає (а. с. 17, 18, 19), а зі змісту позовної заяви вбачається, що [PERSON] не проживає там більше десяти років. Судом не встановлено обставин, які б вказували на те, що [PERSON] у житлі за адресою: [ADDRESS], відсутня з поважних причин. Частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що [PERSON] як член сім'ї власника житла за адресою [ADDRESS], який був відсутній у цьому житлі без поважних причин понад один рік, втратила право користування цим житлом. Зважаючи на це, Суд вважає, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах законодавства України, а відтак підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

У вересні 2018\~р. [PERSON] звернулась з вказаним позовом, у якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житлом за адресою: Житомирська область, м.\~Бердичів, вул.\~Червона, 60, посилаючись на те, що вона є власником зазначеного житла, за адресою якого зареєстрована дочка її брата [PERSON], яка там не проживає з січня 2012\~р. Від [PERSON] заяви про визнання позову або відзиву надходило. Судом з'ясовано, що [PERSON] є власником житла за адресою: Житомирська область, М.\~Бердичів, вул.\~Червона, 60 (а.\~с.\~7, 8, 10). Адреса зазначеного житла є зареєстрованим місцем проживання [PERSON], який є племінницею [PERSON] (а.\~с.\~11). Частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Частиною першою статті 405 Цивільного кодексу України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Враховуючи зазначені норми Цивільного кодексу України, зважаючи встановлені вище обставини, Суд вважає, що право [PERSON] на користуванням житлом за адресою: Житомирська область, м.\~Бердичів, вул.\~Червона, 60 (сервітут), виникло на підставі закону як у члена сім'ї власника цього житла [PERSON]. [PERSON] у житлі за адресою: Житомирська область, м.\~Бердичів, вул.\~Червона, 60, не проживає з 2012\~р.(а.\~с.\~12, 26, 27). Судом не встановлено обставин, які б вказували на те, що [PERSON] у житлі за адресою: Житомирська область, м.\~Бердичів, вул.\~Червона, 60, відсутня з поважних причин. Частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що [PERSON] як член сім'ї власника житла за адресою Житомирська область, м.\~Бердичів, вул.\~Червона, 60, який був відсутній у цьому житлі без поважних причин понад один рік, втратила право користування цим житлом. Зважаючи на це, Суд вважає, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах законодавства України, а відтак підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

У вересні 2018\~р. [PERSON] звернулась з вказаним позовом, у якому просить визнати [PERSON], який народився 01.06.1950\~р., такими, що втратив право користування житлом за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що вона є власником зазначеного житла, за адресою якого зареєстрований її колишній чоловік [PERSON], який там не проживає з листопада 2002\~р. Від [PERSON] заяви про визнання позову або відзив не надходили. Судом з'ясовано, що [PERSON] є власником житла за адресою: [ADDRESS] (а.\~с.\~12). Адреса зазначеного житла є зареєстрованим місцем проживання [PERSON], який є колишнім чоловіком [PERSON] (а.\~с.\~13, 14, 15, 20). Частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 Цивільного кодексу України, передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Частиною першою статті 405 Цивільного кодексу України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Враховуючи зазначені норми Цивільного кодексу України, зважаючи встановлені вище обставини, Суд вважає, що право [PERSON] на користуванням житлом за адресою: [ADDRESS] (сервітут), виникло на підставі закону як у члена сім'ї власника цього житла [PERSON]. [PERSON] у житлі за адресою: [ADDRESS], не проживає з 05.11.2002\~р. Судом не встановлено обставин, які б вказували на те, що [PERSON] у житлі за адресою: [ADDRESS], відсутній з поважних причин. Частиною другою статті 405 Цивільного кодексу України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що [PERSON] як член сім'ї власника житла за адресою: [ADDRESS], який був відсутній у цьому житлі без поважних причин понад один рік, втратив право користування цим житлом. Зважаючи на це, Суд вважає, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах законодавства України, а відтак підлягає задоволенню. На підставі статі 141 Цивільного процесуального кодексу України, з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80\~грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

У вересні 2018 р. [PERSON] звернулась з вказаним позовом, у якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 03.09.1994 р. Відділом реєстрації актів громадянського стану Бердичівського міськвиконкому Житомирської області, актовий запис № 565, посилаючись на те, що сімейне життя з [PERSON] не склалось, порозуміння відсутнє, примирення є неможливим. Від [PERSON] заяви про визнання позову або відзив не надходив. Судом з'ясовано, що між [PERSON] та [PERSON] Відділом реєстрації актів громадянського стану Бердичівського міськвиконкому Житомирської області 03.09.1994 р. зареєстровано шлюб, актовий запис № 565, вони є батьками дитини - [PERSON], який народився [INFO] (а. с. 6, 11). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Разом з тим, згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Звернення [PERSON] з позовною вимогою про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON] свідчить про те, що подальше спільне життя [PERSON] та [PERSON] і збереження шлюбу між ними суперечило б її інтересам та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, такий шлюб не ґрунтувався б на вільній згоді [PERSON]. Частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи зазначене, Суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON]. На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

У вересні 2018\~р. [PERSON] звернулась з вказаним позовом, у якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 11.02.2004\~р. [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського обласного управління юстиції, актовий запис №\~103, посилаючись на те, що сімейне життя з [PERSON] не склалось, порозуміння відсутнє, примирення є неможливим. [PERSON]\~Гусейн огли позов визнав, про що зазначено у його заяві від 10.10.2018\~р. Судом з'ясовано, що між [PERSON] та [PERSON] [PERSON]\~відділом реєстрації\~актів цивільного\~стану Житомирського\~обласного управління\~юстиції 11.02.2004\~р. зареєстровано шлюб, актовий запис №\~103 (а.\~с.\~4). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Разом з тим, згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Звернення [PERSON] з позовною вимогою про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON] та визнання останнім цього позову свідчить про те, що подальше спільне життя [PERSON] та [PERSON] і збереження шлюбу між ними суперечило б їхнім інтересам, що мають істотне значення, такий шлюб не ґрунтувався б на вільній згоді [PERSON] та [PERSON]. Частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи зазначене, Суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON]. Частиною четвертою статті 206 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з наведеного та зважаючи, що визнання [PERSON] позову [PERSON] про розірвання шлюбу не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, Суд задовольняє позов. На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80\~грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

У вересні 2018 р. [PERSON] звернулась з вказаним позовом, у якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 15.07.2010 р. Виконавчим комітетом Гришковецької селищної ради Бердичівського району Житомирської області, актовий запис № 9, посилаючись на те, що сімейне життя з [PERSON] не склалось, порозуміння відсутнє, примирення є неможливим. [PERSON] позов визнав, про що зазначено у його заяві від 20.11.2018 р. Судом з'ясовано, що між [PERSON] та [PERSON] Виконавчим комітетом Гришковецької селищної ради Бердичівського району Житомирської області 15.07.2010 р. зареєстровано шлюб, актовий запис № 9, вони є батьками дитини - [PERSON], яка народилась [INFO] (а. с. 6, 11). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Разом з тим, згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Звернення [PERSON] з позовною вимогою про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON] та визнання останнім цього позову свідчить про те, що подальше спільне життя [PERSON] та [PERSON] і збереження шлюбу між ними суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення, такий шлюб не ґрунтувався б на вільній згоді [PERSON] та [PERSON]. Частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи зазначене, Суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON]. На підставі статей 141 та 142 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 50% судового збору (352,40 грн.), сплаченого при поданні позову, інші 50% судового збору (352,40 грн.) підлягають поверненню [PERSON] з державного бюджету.

Outcome: approved