Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу об'єктів нерухомості по [ADDRESS] від 03.10.2002 року № 31-02/18, укладений на Західно-Українській Біржі нерухомості між нею та ДКП «Райдуга», яка діяла від Територіальної громади міста Червонограда; визнати за нею право приватної власності на об'єкти нерухомості по [ADDRESS]. Вимоги обґрунтовані тим, що 03.10.2002 року позивач за договором купівлі-продажу нерухомого майна № 31-02/18 придбала у ДКП «Райдуга», яка діяла від Територіальної громади м. Червонограда, об'єкти нерухомості по [ADDRESS] Даний договір був укладений на «Західно-Українській Біржі нерухомості» та зареєстрований у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу». 04.11.2002 року цей договір було зареєстровано у Червоноградському міжміському бюро технічної інвентаризації під № 010345. З того часу позивач користується даними об'єктами по реєстраційному посвідченню. Однак коли остання вирішила розпорядитися даними об'єктами нерухомості, державна реєстраційна служба м. Червонограда відмовилася посвідчувати будь-які правочини щодо цієї нерухомості, оскільки не визнає дійсність договору купівлі-продажу. Вважає, що таке порушує передбачене ст. 317 ЦК України право розпорядитися належним їй майном. Позивач у судовому засіданні позов підтримала з підстав, вказаних у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні визнав позов лише в частині визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна. Просить позов задовольнити саме в цій частині. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити за його відсутності. При вирішенні даної справи покладається на думку суду. Заслухавши думку позивача, представника відповідача, з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке. Судом установлено, що 03.10.2002 року позивач за договором купівлі-продажу нерухомого майна № 31-02/18 придбала у Державного комунального підприємства «Райдуга», яка діяла від Територіальної громади м. Червонограда, об'єкти нерухомості по [ADDRESS] (відповідно до договору купівлі-продажу об'єктів нерухомості № 31-02/18 від 03.10.2002 року, а.с. 19-20). Як видно із реєстраційного посвідчення ДКП Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації від 04.11.2002 року, [PERSON] на праві особистої власності на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого на Товарній біржі «Західно-Українська біржа нерухомості» від 03.10.2002 року за реєстром № 31-02/18 та акту передачі від 03.10.2002 року, належить об'єкт нерухомості, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18). Щодо вимоги позивача про визнання дійсним договору купівлі-продажу об'єктів нерухомості № 31-02/18 від 03.10.2002 року, то слід зазначити, що чинним на час укладення цього договору ЦК УРСР 1963 року не було передбачено такого способу захисту цивільних прав, як визнання договору дійсним, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні цієї вимоги. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, захист права власності у спосіб визнання такого права допускається у разі оспорення, невизнання його іншою особою, яка претендує на об'єкт власності, та якщо втрачений документ, який засвідчує право власності особи. Проте позивачем не подано доказів на підтвердження будь-яких із наведених у законі обставин, які би свідчили про наявність підстав для звернення до суду з позовом про визнання права власності на об'єкти нерухомості по [ADDRESS] Львівської області, а відмова реєстраційної служби у посвідченні правочинів щодо цієї нерухомості не свідчить, зокрема, про наявність спору щодо цього майна. Наведене є підставою для відмови у цій частині позову.

Outcome: dismissed