Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

У березні 2015 року до суду звернувся [PERSON] із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Просив встановити факт правомірного проживання [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS] та визнати за ними право на приватизацію зазначеної квартири. Свої вимоги обґрунтовував тим, що він разом зі своїм батьком проживають у квартирі [ADDRESS]. З метою приватизації вказаної квартири вони звернулись до КП «Квартирне управління». Їм було відмовлено в приватизації вказаної квартири через відсутність необхідних документів, а саме: ордеру на вселення, виданого 10.09.1966 року на ім'я [PERSON]. Враховуючи відсутність втраченого ордеру на проживання та неможливість отримання його копії чи дублікату, виникла необхідність звернення до суду. Заявник у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав викладених у заяві. Представник заінтересованої особи [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечував. Представник заінтересованої особи Кременчуцької міської ради Полтавської області - Мазур О.А. у судовому засіданні проти задоволення заяви в частині встановлення факту правомірного проживання не заперечувала. В частині визнання права на приватизацію заяву вважала такою, що не підлягає задоволенню, оскільки заявником не доведено порушення такого права. Представник заінтересованої особи ТОВ «Житлорембудсервіс» - Семенов Р.С. у судовому засіданні проти задоволення заяви в частині встановлення факту правомірного проживання не заперечував. В частині визнання права на приватизацію заяву вважав такою, що не підлягає задоволенню, оскільки заявником не доведено порушення такого права. Представник заінтересованої особи КП «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 234 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в окремому провадженні про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що заявник разом зі своїм батьком [PERSON] проживають у квартирі [ADDRESS]. Право на проживання у вказаній квартирі вони отримали на підставі ордеру на вселення, виданого на ім'я [PERSON] - бабусі заявника, яка померла [INFO]. В теперішній час його батько є наймачем вказаної квартири, однак відповідного письмового договору не уклав. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної у місті, селищної, сільської Ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. З метою приватизації вказаної квартири вони звернулись до КП «Квартирне управління». Їм було відмовлено в приватизації вказаної квартири через відсутність необхідних документів, а саме: ордеру на вселення, виданого 10.09.1966 року на ім'я [PERSON]. З поквартирної карточки вбачається, що оригінал ордеру на вселення перебував на руках у наймача, проте відшукати його після смерті [PERSON] не вдалося. Вказане підтверджується копією поквартирної карточки, копією довідки про склад сім'ї № 744. Встановлення факту правомірного проживання необхідно заявнику для приватизації квартири. З урахуванням вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню відповідно до ст. 256 ЦПК України, оскільки підтверджується матеріалами справи та не спростована зацікавленими особами. Факт права на приватизацію не потребує визнання, оскільки таке право заявника встановлено Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», не оспорюється та не порушується заінтересованими особами.

Outcome: partial