Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

у березні 2014 року Шаргородська райдержадміністрація, як орган опіки та піклування звернулася до суду із позовом в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. У позові Шаргородська районна державна адміністрація зазначає, що до служби у справах дітей звернулася неповнолітня [PERSON] із заявою про позбавлення батьківських прав свого батька [PERSON] Згідно висновку органу опіки та піклування Шаргородської райдержадміністрації від 21.03.2014 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Підставою для ухвалення такого рішення органом опіки та піклування було те, що [PERSON] бачив свою доньку лише один раз, коли дитині було три роки. З того часу, він жодного разу не намагався зустрітися із нею, не приїжджав до неї, не телефонував та не цікавився її життям, навчанням та здоров'ям. Від народження [PERSON] її вихованням, утриманням та навчанням займається дідусь [PERSON] З огляду на викладене та посилаючись на висновок органу опіки та піклування, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] та передати дитину органу опіки та піклування Шаргородської районної державної адміністрації Вінницької області для вирішення питання про її влаштування. У судовому засіданні представник позивача - Шаргородської районної державної адміністрації Бабій С.В. позов підтримала, посилаючись на обставини, зазначені у позовній заяві. Пояснила суду, що оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню доньки, то згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підстави позбавити його батьківських прав. У судовому засіданні старший прокурор прокуратури Шаргородського району Дворжецька О.В. позов підтримала. Неповнолітня [PERSON] у судовому засіданні провила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно неї, посилаючись на те, що [PERSON] вона батьком не вважає, оскільки від її народження він бачив її лише раз, коли їй було три роки, з тих пір відповідач жодного разу не намагався зустрітися із нею, не приїжджав до неї, не телефонував та не цікавився її життям, навчанням та здоров'ям. Пояснила також, що її мати є інвалідом другої групи, увесь час її вихованням, утриманням та навчанням займається дідусь [PERSON] У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти задоволення позову та позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] Зазначив, що він дійсно бачився з дочкою [PERSON] лише один раз, коли їй було 3 роки. Він ніколи не наймався та не займається її вихованням та утриманням. Представники третіх осіб Голинчинецької та Зведенівської сільських рад Шаргородського району Вінницької області Вітюк Р.Г. та Зарічняк Р.І. у судовому засіданні наполягали на позбавленні відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON], посилаючись на те, що [PERSON] не виконує батьківських обов'язків, вихованням та утриманням доньки не займається. Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, думку прокурора, пояснення неповнолітньої дитини, відповідача та представників третіх осіб, показання свідків, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини. 25 травня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, після укладення якого чоловіку та дружині присвоєно прізвище - [PERSON], що вбачається із свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] (а.с.7). Від шлюбу у них народилась дочка - [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] (а.с.4). Згідно листа Відділу ДРАЦС від 13.03.2014 року № 469-22-24 шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 14.09.2012 року (а.с.8). Із довідки ВТЕК Сер. ВТЭ-27 № 037416 та висновку лікарської комісії № 230 вбачається, що [PERSON] є інвалідом другої групи з дитинства (а.с.12,13). Відповідно до довідки Могилів-Подільського медичного коледжу від 29.01.2014 року №398, [PERSON] є студенткою 1-го курсу (а.с.14). Згідно характеристики, виданої в.о. директора Голинчинецької СЗШ І-ІІІ ст., велику увагу вихованню [PERSON] приділяв дідусь [PERSON] Батько [PERSON] з першого до дев'ятого класу не цікавився вихованням та навчанням дитини. Не проживав із нею, не спілкувався, не надавав ніякої допомоги (а.с.15). Відповідно до рішення № 15 від 27.02.2014 року, комісія з питань захисту прав дитини Шаргородської районної державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с.26). Згідно висновку від 21.03.2014 року № 01-1-28/955, орган опіки та піклування Шаргородської районної державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с.25). Допитані у судовому засіданні як свідки - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], зокрема, показали суду, що їм відомо, що відповідач не виконує своїх обов'язків по відношенню до доньки [PERSON], оскільки він жодним чином не піклується про неї від її народження. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав безумовно та повністю. Пояснив, зокрема, що вихованням доньки він не займається, матеріальної допомоги на дочку не надає від народження дитини. У судовому засіданні він побачив доньку лише другий раз. Встановленим судом обставинам відповідають сімейні правовідносини, що регулюються, зокрема, Конвенцією про права дитини та Сімейним кодексом України (надалі - СК України). Так, згідно ст. 19 Конвенції про права дитини, держави - учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов'язків щодо неї. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з ст. 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні. Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України у пункті 16 постанови № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно положень ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частиною 4 ст. 174 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч. 6 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини ч. 4 ст. 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Оскільки визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд приймає визнання позову відповідачем. Таким чином, судом встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню своє неповнолітньої дочки - [PERSON] Отже, оскільки судом встановлено, що право неповнолітньої [PERSON] на належне утримання, виховання, турботу про фізичний та духовний розвиток з боку її батька [PERSON] порушене, то воно підлягає судовому захисту, шляхом позбавлення останнього батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки - [PERSON], а відтак позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача в дохід держави слід також стягнути судовий збір в розмірі 121,80 грн. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved