Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

у вересні 2018 року до Машівського районного суду Полтавської області надійшла вказана позовна заява, мотивована тим, що [PERSON] уклав з ТОВ «Карлівське сільгосппідприємство «ЛОС» трудовий договір на строк з 26.04.2018 р. по 26.11.2018 р., натомість 31.05.2018 р. позивача було звільнено по причині закінчення строку дії трудового договору на підставі п.2 ст.36 КЗпП України. Позивач вважає, що звільнений незаконно, безпідставно та з метою позбавити його права на працю та заробітну плату, а тому звертається до суду за захистом своїх прав та просить скасувати наказ №132/2018-К від 31.05.2018 р., яким його звільнено з ТОВ «Карлівське сільгосппідприємство «ЛОС», поновити на посаду водія автотранспортних засобів у вказаному товаристві з 31.05.2018 р. та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 31.05.2018 р. до дня постановлення рішення суду, в сумі 26273,17 грн. за кожен місяць, та судові витрати. У відзиві на позовну заяву від 09.10.2018 року та поясненнях від 26.10.2018 року представник відповідача заперечує проти позовних вимог, просить відмовити [PERSON] в позові та зазначає, що 26.04.2018 р. з [PERSON] було укладено строковий трудовий договір та договір про повну матеріальну відповідальність. Строковий трудовий договір було укладено у двох екземплярах, в одному із них була зазначена дата закінчення договору «до 31.05.2018 р.», а в іншому не вказана кінцева дата. Договір, що не містив кінцевої дати був примірником позивача, проте останній його не забрав. Позивач був оформлений як працівник за сумісництвом, тобто не надав трудової книжки відповідачу. Також зазначає, що в рамках кримінального провадження за фактом розкрадання паливно-мастильних матеріалів, де [PERSON] було повідомлено про підозру, проведено почеркознавчу експертизу та висновком №1521 від 08.08.2018 року встановлено, що підпис у строковому трудовому договорі від 26.04.2018 року та в договорі про повну матеріальну відповідальність від 26.04.2018 року, укладених між ТОВ «Карлівське СГП «ЛОС» та [PERSON] виконані не [PERSON], тобто відповідач введений позивачем в оману, оскільки стало відомо, що останній не підписував строковий трудовий договір і договір про повну матеріальну відповідальність. Після закінчення строку трудового договору, а саме 31.05.2018 року відповідач припинив трудові відносини з позивачем, а тому [PERSON] намагається безпідставно стягнути кошти з ТОВ «Карлівське СГП «ЛОС», а також у судовому порядку продовжити трудові відносини проти волі останнього. Також зазначає що позивачем пропущено тримісячний строк звернення із заявою про вирішення трудового спору, оскільки про звільнення [PERSON] повинен був дізнатися 31.05.2018 року, хоча і не був ознайомлений з наказом про звільнення та йому не вручена трудова книжка (а.с.47-49,79-81). В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, пояснивши, що [PERSON] працював в ТОВ «Карлівське СГП «ЛОС» за трудовим договором строком до 26.11.2018 року, під час досудового розслідування злочину за ст.191 ч.1 КК України була проведена судово-почеркознавча експертиза, яка підтвердила, що трудового договору строком дії до 31.05.2018 року та договору про повну матеріальну відповідальність позивач не підписував, натомість 31.05.2018 року його було звільнено, з наказом не ознайомлено та трудову книжку не видано, відсутній наказ про звільнення і в матеріалах кримінального провадження, тільки на адвокатський запит, 31.08.2018 року він повідомлений про звільнення 31.05.2018 року у звязку із закінченням строку дії трудового договору. Вважають що службові особи відповідача підробили договора, а примірники, які позивач підписував знищили з метою звільнити [PERSON] з роботи та позбавити права на заробітну плату. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував та просив застосувати строк позовної давності, покликаючись на те, що [PERSON] був прийнятий на роботу водієм по строковому трудовому договору з 26.04.2018 року по 31.05.2018 року, підписав при цьому наказ про прийняття на роботу та договір про повну матеріальну відповідальність, оскільки він не надав трудову книжку, наказ було змінено та прийнято [PERSON] на роботу за сумісництвом, трудового договору строком на 6 місяців не існує, позивач ввів в оману підприємство, не підписавши трудовий договір строком по 31.05.2018 року, кримінальне провадження за ст.191 ч.1 КК, де позивачу оголошено підозру, було закрито та під час досудового розслідування дійсно висновком експерта встановлено належність підпису в строковому трудовому договорі іншій особі а не [PERSON] Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши надані письмові докази, дійшов такого висновку. Судом установлено, що наказом від 25.04.2018 року за №113/2018-К [PERSON] прийнятий на посаду водія автотранспортних засобів товариства з обмеженою відповідальністю «Карлівське сільгосппідприємство «ЛОС» з 26.04.2018 року за строковим трудовим договором, з окладом згідно тарифної сітки пропорційно відпрацьовного часу, та зазначено за сумісництвом (а.с.50). 26.04.2018 року між ТОВ «Карлівське сільгосппідприємство «ЛОС» та [PERSON] укладено строковий трудовий договір з 26.04.2018 року по 31.05.2018 року (а.с.52) та договір про повну матеріальну відповідальність від 26.04.2018 року (а.с.53). За висновком експерта від 07.08.2018 року за №1505 та від 08.08.2018 року за №1521 підписи у строковому трудовому договорі від 26.04.2018 року та договорі про повну матеіральну відповідальність від 26.04.2018 року, укладених між ТОВ «Карлівське сільгосппідприємство «ЛОС» та [PERSON] виконані не [PERSON] а іншою особою (а.с.64-71). Відповідачем також надано строковий трудовий договір від 26.04.2018 року, укладений між сторонами, без кінцевої дати дії договору (а.с.115). Як убачається з книги обліку трудових книжок по ТОВ Карлівське сільгосппідприємство\~«ЛОС»(а.с.116-122 ), трудова книжка [PERSON] на підприємстві відсутня. Згідно зі ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Відповідно до ст.24\~КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим, зокрема при укладенні трудового договору з фізичною особою. При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи. Отже, саме шляхом укладення трудового договору з роботодавцями громадяни реалізують своє конституційне право на працю, добровільно вступають у трудові правовідносини, набуваючи конкретних трудових прав і обов'язків. Трудовий договір є основним юридичним фактом, з яким пов'язано виникнення, зміна чи припинення трудових правовідносин. Саме тому основні елементи інституту трудового договору (порядок укладення трудового договору, його зміст, гарантії працівникам при укладенні, зміні та припиненні трудового договору, підстави припинення договору тощо) як такі, що мають засадничий характер, повинні врегульовуватись лише законом. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Як убачається із положень ст.24 КЗпПУ, трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи. Вимогами ст.ст. 24, 48\~КЗпП України передбачено, що належними доказами перебування працівника у фактичних трудових відносинах є трудовий договір, наказ, розпорядження власника підприємства чи уповноваженого ним органу, а також записи у трудовій книжці. Відповідно до статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Представником відповідача не заперечувався факт видачі наказу про прийняття позивача на роботу та його звільнення з роботи, як і те, що трудовий договір строком до 31.05.2018 року підписаний не [PERSON], а з огляду про відсутність в іншому трудовому договорі кінцевої дати договору, як і в наказі про прийняття [PERSON] на роботу, суд уважає що позивач фактично працював у відповідача за безстроковим трудовим договором, що був укладеним на невизначений строк. 31.05.2018 року наказом № 132/2018-К відповідач [PERSON] був звільнений з роботи у звязку із закінченням строку дії договору на підставі ст.36 п.2 КзПП України (а.с.114). Згідно з пунктом 2 частини першої статті 36\~КЗпП України підставами припинення трудового договору є: закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. На цій підставі може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону. Припинення трудового договору через закінчення строку не потребує заяви чи якогось волевиявлення працівника, оскільки свою волю на укладення строкового трудового договору він виявив під час його укладення. Зважаючи на вказане, а саме те, що позивач працював у відповідача за безстроковим трудовим договором укладеним на невизначений строк звільнення його з роботи з підстав закінчення дії строкового трудового договору п.2 ст.\~36\~КЗпП України слід вважати безпідставним та таким, що суперечить вимогам закону. Відповідно позовні вимоги слід вважати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно з частиною першою статті 233\~КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Для встановлення початку перебігу строку у справах про звільнення визначальними є такі юридично значимі обставини, як вручення копії наказу про звільнення або день видачі трудової книжки. Отже, статтею 233\~КЗпП України визначено три випадки обчислення початку перебігу строку звернення до суду. Так, перебіг строку звернення до суду починається у разі: вирішення трудового спору - з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду). Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року у справі № 6-2426цс15. Статтею 47\~КЗпП України передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Тобто, на відміну від інших трудових спорів, коли строк звернення до суду обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, місячний строк для звернення до суду за вирішенням спору про поновлення на роботі обчислюється не інакше як з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Початком перебігу місячного строку для звернення особи до суду з позовом про поновлення на роботі слід вважати день вручення наказу про звільнення або день видачі трудової книжки. Ураховуючи, що позивач не ознайомлений з наказом про звільнення та такий наказ направлено останньому на запит його адвоката, відомості про отримання ним трудової книжки відсутні, актів, складених працівниками ТОВ «СГП «ЛОС» про відмову позивача від ознайомлення з наказом про його звільнення суду не надано, а тому суд уважає що позивач не пропустив строк звернення до суду з позовом. Також суд відхиляє доводи представника відповідача щодо того, що позивач працював в ТОВ «Карлівське СГП «ЛОС» за сумісництвом, оскільки за повідомленням Машівської районної філії Полтавського обласного центру зайнятості (а.с.146,147) 14.11.2017 року [PERSON] був зареєстрований як безробітний, останнє місце роботи - ТОВ «Карлівське СГП «ЛОС», звільнений 13.11.2017 року на підставі ст.36 п.2 КЗпП у звязку із закінченням строку трудового договору, 26.04.2018 року реєстрація припинена у звязку з працевлаштуванням за направленням служби зайнятості на посаду водія автотранспортних засобів в ТОВ «Карлівське «СГП «ЛОС». Також представником відповідача надано два накази про прийняття позивача на роботу, в одному з яких вказівка про роботу за сумісництвом відсутня (а.с.133) та як повідомив представник відповідача у звязку з ненаданням [PERSON] трудової книжки наказ було викладено в іншій редакції, з вказівкою про сумісництво. Вказаний висновок стверджується й повідомленням ТОВ Карлівське сільгосппідприємство «ЛОС» до Карлівської ОДПІ про прийняття [PERSON] на роботу як найманого працівника з трудовою книжкою (а.с.100). Згідно\~\~зі ст.4 Конвенції №158 Міжнародної організації праці «Про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця», спрямованої на захист прав працівника, - трудові відносини з працівником не припиняються,\~\~якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, зв'язаних зі здібностями або поведінкою працівника. Стаття 9 зазначеної Конвенції покладає на роботодавця тягар доказування законності підстав звільнення працівника.\~ Відповідно до ч.1 ст.235\~КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Положеннями ч.1 ст.\~81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, суд уважає, що звільнення [PERSON] проведено з порушенням вимог чинного трудового законодавства, а тому наказ про звільнення є незаконним, у звязку з чим підлягає скасуванню, а позивач поновленню на роботі з дати звільнення. Відповідно до вимог ч.2 ст.235\~КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше як за один рік. Однак, якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 ЗУ «Про оплату праці», абзацу 3 п. 2 та пунктів 3, 4, 5, 8, 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, відповідно до яких середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу має обраховуватися шляхом множення середньоденного заробітку за два останні фактично відпрацьовані місяці роботи на число робочих днів, що припадають на час вимушеного прогулу. Згідно довідки про доходи від 08.08.2018 № 176 (а.с.30), дохід [PERSON] за квітень, травень 2018 року склав 36956,87 грн. (а.с.30), а тому його середньоденна заробітна плата складає 1231,89 грн. (12276,00 + 24680,87 =36956,87/30). Час вимушеного прогулу відповідно до матеріалів справи становить з 31.05.2018 року\~\~по 18.03.2019 року\~\~(день ухвалення рішення про поновлення на роботі). З урахуванням розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.01.2018 «Про перенесення робочих днів у 2018 році» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 10.01.2019 «Про перенесення робочих днів у 2019 році» кількість робочих днів за визначений період часу складає 179. Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу становить 220510,00 грн (179 днів * 1231,89грн). У відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України з ТОВ «Карлівське сільгосподарське підприємство «ЛОС» на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 704,80 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved