Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

У вересні 2016 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом до Українківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті брата [PERSON] право власності на земельні ділянки: -площею 0,23 га, виділену для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, розташованого по вул. Гагаріна, 50 в с. Українка Вітовського (раніше Жовтневого) району Миколаївської області; -площами 3,8537 га та 0,6928 га, виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані в межах території Українкіської сільської ради Вітовського (раніше Жовтневого) району Миколаївської області. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті брата залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке вона не взмозі оформити в нотаріальному порядку за законом, через втрату правовстановлюючого документу. Посилаючись на те, що вона як сестра померлого, є спадкоємицею другої черги і прийняла спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори, але через зазначену обставину не може оформити її в нотаріальному порядку, хоча наданими копіями державних актів про право власності на землю підтверджується її належність померлому, тому просила винести рішення про визнання за нею права власності на дане спадкове майно. Під час розгляду справи ухвалою суду від 8 листопада 2016 року до участі в ній в якості співвідповідача була залучена [PERSON], яка також прийняла спадщину після смерті [PERSON] В судове засідання сторони не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, від позивачки на адресу суду надійшла заява з проханням справу розглядати без її участі, а позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] до судового засідання не зявилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, причини неявки суд не повідомила. Представник відповідача сільської ради до судового засідання також не зявився, про його час та місце був повідомлений належним чином, надав листа про визнання позову, в якому також зазначив про можливість розгляду справи без його участі. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. 21 лютого 2016 року в с. Українка Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області помер [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно, серед якого є земельні ділянки: -площею 0,23 га, яка виділена для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, розташована по вул. Гагаріна, 50 в с. Українка Вітовського (раніше Жовтневого) району Миколаївської області, і належала йому відповідно до державного акту серії МК № 05095, виданого 20 травня 1994 року Українківською сільською радою Жовтневого району (тепер Вітовського району) Миколаївської області; -площами 3,8537 га та 0,6928 га, загальною площею 4,55 га, виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані в межах території Українкіської сільської ради Вітовського (раніше Жовтневого) району Миколаївської області, які належали йому відповідно до державного акту серії Р2 № 572639, виданого 20 квітня 2002 року Українківською сільською радою Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області. Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. (ст. 1217 та ст. 1223 ЦК України). Наявність заповіту судом не встановлена, тому спадкування має здійснюватися за законом. Цивільний кодекс України в статтях 1261-1265 визначив п'ять черг спадкування. Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Спадкоємців першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON], передбачених ст. 1261 цього Кодексу, судом не встановлено. Позивачка, як сестра померлого [PERSON], відноситься до спадкоємців другої черги спадкування. Інших спадкоємців цієї ж черги судом не встановлено. Відповідачка [PERSON] подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] і вона також проживала разом з ним на час смерті. В той же час, вона не є дружиною померлого, а співмешканкою (відповідно до довідки сільської ради), тому може відноситися лише до четвертої черги спадкування за законом. Тому, виходячи з положень ст. 1258 ЦК України, позивачка, яка відноситься до другої черги спадкування, усуває від спадкування [PERSON] В той же час, спадкоємець [PERSON]С отримала від нотаріуса письмове розяснення про неможливість оформлення спадщини на вказані земельні ділянки в нотаріальному порядку, оскільки не представила належним чином оформлені оригінали правовстановлюючих документів на спадкові ділянку, тобто державні акти про право приватної власності. Як було зясовано, за невідомих обставин державні акти, які підтверджували право власності [PERSON] на земельні ділянки, були втрачені за невідомих обставин. За пунктами 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивачки до суду із даним позовом. З матеріалів справи вбачається, що у неї відсутня можливість отримати дублікати правовстановлюючих документів через зміни в законодавстві щодо реєстрації права власності земельні ділянки та оформлення документів, підтверджуючих право власності на них, в тому числі і прийняття Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Однак належність земельної ділянки підтверджується копіями державних актів, виданих відділом Держгеокадастру в Жовтневому районі Миколаївській області (а.с. 53-55). Це свідчать про те, що [PERSON] за його життя законно на праві приватної власності належали зазначені земельні ділянки. Сама по собі відсутність оригіналу правовстановлюючого документу не скасовує належність померлому на праві власності вказаних ділянок, оскільки відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В той же час дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що земельні ділянки, виділені для будівництва та обслуговування житлового будинку та для сільськогосподарського виробництва, були набуті у власність [PERSON] і дане майно входить до складу спадщини після його смерті, тому в порядку спадкування повинно відійти спадкоємцям, тобто позивачці в справі як спадкоємці за законом. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, зі збереженням її цільового призначення. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved