Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс», в якому просив стягнути з відповідачів 70047,35 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Крім того, позивач просив стягнути з приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» на свою користь 1000 грн. на відшкодування вартості експертного дослідження транспортного засобу та вирішити питання про розподіл судових витрат. Позовні вимоги мотивовано тим, що 06.11.2015 року з вини відповідача [PERSON] сталося ДТП за участю автомобіля позивача, внаслідок чого автомобіль було пошкоджено, а позивачу спричиненні матеріальні збитки. Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована відповідачем [PERSON] «Європейський страховий альянс», позивач звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування, яку було розглянуто і виплачено страхове відшкодування. На думку позивача, страхове відшкодування було сплачено не повністю. Крім того, частину непокритих страховим відшкодуванням збитків позивач бажає стягнути з відповідача винуватця ДТП, а також відшкодувати заподіяну йому моральну шкоду. У судовому засідання представник позивача заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольни з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача [PERSON] «Європейський страховий альянс» та відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечували з підстав їх необґрунтованості. Представник страховика посилався на те, що всі договірні зобовязання страховиком були виконані і страхове відшкодування сплачено відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідач [PERSON] в свою чергу вказав на те, що оскільки автомобіль позивача не відновлено, то він не має нічого відшкодовувати позивачу. Крім того, на його думку, позивач не має права вимоги через сплату йому страхового відшкодування. Заслухавши учасників процесу, зясувавши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.11.2015 року з вини відповідача [PERSON] сталося ДТП за участю автомобіля позивача марки «TOYOTA HILUX», реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок чого автомобіль було пошкоджено, а позивачу спричиненні матеріальні збитки. Постановою судді Комсомольського районного суду м. Херсона від 09.02.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу 340 грн. Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована відповідачем [PERSON] «Європейський страховий альянс», позивач звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування, яку було розглянуто і виплачено страхове відшкодування в розмірі 40032,48 грн. В матеріалах справи відсутні докази відновлення автомобіля позивачем та докази того, в якому стані цей автомобіль перебуває на час розгляду справи. За поясненнями представника позивача на час розгляду справи автомобіль не було відновлено Згідно вимог ч. 1 ст. 60 та ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Положеннями ст. 212 ЦПК України визначено, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Статтею 6 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. Згідно вимог ст. 22.1 цього [PERSON] у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим [PERSON] порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Згідно вимог 36.1 [PERSON] страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Рішення про здійснення страхового відшкодування приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування розглядався в судовому порядку. Страхове відшкодування визначалось відповідачем [PERSON] «Європейський страховий альянс» з урахуванням того, що оцінювачем визначено вартість матеріального збитку, завданого позивачеві, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобілю в розмірі 39542,48 грн. Розмір страхового відшкодування (40032,48 грн.) був визначений шляхом віднімання від вартості матеріального збитку (39542,48 грн.) франшизи (510 грн.) та з додаванням вартості проведеного експертного дослідження (1000 грн.). Суд вважає, що відповідачем [PERSON] «Європейський страховий альянс» виконано свої зобовязання за договором обовязкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобі в повному обсязі, тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Крім того, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] «Європейський страховий альянс» моральної шкоди є також необґрунтованими. Оскільки правовідносини, на які посилається позивач у позовній заяві, виникли на підставі [PERSON] України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». [PERSON] передбачений вичерпний перелік випадків для відшкодування моральної шкоди, (ст. 26.1). Зокрема, страховиком відшкодовується моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. У звязку з тим, що здоровю позивача не заподіяно шкоди, у нього не виникло права на стягнення зі страховика моральної шкоди. Разом з тим, виходячи з положень ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно до частин 1, 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно вимог ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Враховуючи те, що оцінювачем визначено вартість відновлювального ремонтуавтомобіля позивача марки «TOYOTA HILUX», реєстраційний номер [NUMBER], в розмірі 70047,35 грн., а страховиком відшкодовано лише 39032,48 грн., вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON], як особи винної у завданні шкоди, різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою є обґрунтованими. Визначаючи суму, яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача на відшкодування матеріальної шкоди, суд виходив з того, що різниця між фактичним розміром шкоди (70047,35 грн.) і страховою виплатою (39032,48 грн.) складає 31014,87 грн. Вимоги в такому розмірі і підтримав представник позивача. Отже, з відповідача [PERSON] на користь позивача на відшкодування матеріальної шкоди підлягає стягненню 31014,87 грн. Суд не приймає до уваги доводи відповідача відносно того, що він не має нічого відшкодовувати позивачу через те, що автомобіль не відновлено та через те, що позивачу сплачено страхове відшкодування. Оскільки наведенні доводи не ґрунтуються на вимогах законодавства. Також відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, спричинена фізичній чи юридичній особі неправомірним рішенням, діями або бездіяльністю відшкодовується особою, яка її заподіяла при наявності її вини. Згідно вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 9 цієї постанови Пленуму розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Оцінивши обставини справи, суд дійшов висновку, що в наслідок винних протиправних дій відповідача [PERSON] позивачу було завдано душевного болю та страждань, у звязку з чим позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими. Враховуючи обставини справи, суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди 2000 грн., що відповідатиме характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно розяснень, викладених в п. 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною [PERSON]). Пропорційно до розміру задоволених вимог з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 330,14 грн.

Outcome: partial