Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] , яка діє від власного імені та в інтересах своїх дітей, звернулась в суд з позовом до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, в якій просить: стягнути з Російської Федерації на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 1\~947\~600,00 грн., що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви становить 60 000,00 євро; стягнути з Російської Федерації на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 1\~947\~600,00 грн., що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви становить 60 000,00 євро; стягнути з Російської Федерації на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 1\~947\~600,00 грн., що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви становить 60 000,00 євро. Свої вимоги обґрунтовує тим, що її чоловік та батько її дітей - [PERSON] [INFO] був призваний на військову службу Чернігівським міським військовим комісаріатом Чернігівської області. В подальшому став начальником штабу першим заступником командира вертолітної ескадрильї 16 окремої бригади армійської авіації 8 армійського корпусу військової частини, польова пошта [NUMBER] . При цьому, в період з 13.04.2014 року по 14.04.2014 року та з 21.04.2014 року по 02.05.2014 року він безпосередньо брав участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей, що підтверджується довідкою № 1/41/1533 від 10.11.2014 року(а.с.17). 02 травня 2014 року о 05 год. 30 хв. ранку командир екіпажу майор [PERSON] отримав по радіостанції завдання забрати поранених із числа наземних українських військових підрозділів поблизу с. Маяки, Слов`янського району, Донецької області. Не зважаючи на існуючий ризик бути знищеним засобами диверсійних груп проросійських бойовиків, під час польоту по виконанню бойового завдання по перевезенню військ та спецтехніки над населеним пунктом Карпівка, Слов`янскього району, Донецької області, вертоліт МІ-24 бортовий № [NUMBER] , до складу екіпажу якого входив майор [PERSON] , був обстріляний з протитанкового переносного керованого комплексу та вибухнув в повітрі. [PERSON] загинув на місці події. Через дві години після падіння вертольоту, військовослужбовцями одного з підрозділів серед уламків було знайдено два тіла загиблих членів екіпажу. Також при огляді місць падіння вертольотів було виявлено згорівші залишки боєкомплекту, які здетонували при пожежі та були розкидані в радіусі 250 метрів від місця події, елементи особистої зброї майора [PERSON] та жетон військовослужбовця Збройних сил України за номером [NUMBER] , який теж належав майору [PERSON] 03 травня 2014 року з місця знищення даної військової авіатехніки було вилучено залишки тіл військовослужбовців і доставлено до моргу Харківської обласної клінічної лікарні для встановлення причини смерті. 13 та 16 травня 2014 року Слідчим відділом Управління в Науково-дослідному експертно-криміналістичному центрі при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області було призначено молекулярно-генетичні експертизи. Відповідно до висновку експертизи від 17.05.2014 року № 156 було встановлено, що одне із знайдених тіл є трупом військовослужбовця [PERSON] . Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27.03.2017 року по справі № 404/4231/16-ц встановлено факт загибелі [PERSON] внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Рішення суду не оскаржувалось з боку Російської Федерації у встановленому законом порядку та набрало законної сили. Внаслідок втрати чоловіка та батька своїх дітей, вона відчуває безперервні, невгамовні душевні болі та страждання, втратила душевний спокій, постійно відчуває незахищеність та розчарування, діти залишившись без батька, ніколи не матиме можливості відчути необхідні для повноцінного розвитку батьківську любов та увагу. Вважає, що розмір моральної шкоди встановлений з урахуванням характеру і обсягу завданих моральних страждань та з урахуванням практики Європейського суду з аналогічних питань, а тому просить задовольнити позов. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, що в ньому викладені та просив його задовольнити. Представник відповідача - Російської Федерації в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, отримав завчасно судову повістку, що підтверджується матеріалами справи, відзиву на позов не надіслав. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.02.2002 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровського районного управління юстиції в м. Кіровограді, актовий запис № 50. Після одруження [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON] » [PERSON] (а.с. 14). Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають синів - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Коломийського міського управління юстиції, актовий запис №318 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бродівського районного управління юстиції Львівської області, актовий запис №192)(а.с. 15-16). Загальновідомим є той факт, що в лютому 2014 року розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України, внаслідок якої була анексована територія Автономної Республіки Крим, частково окуповані території Донецької та Луганської областей України, що також регулювалось різними законодавчими актами та офіційними документами. Згідно заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», схваленою постановою Верховної Ради України від 21.04.2015 \~ \~ \~ \~року №337-VIII друга фаза збройної агресії Російської Федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (07.04.2014 року) та «Луганської народної республіки» (27.04.2014 року). За змістом абзацу 2 постанови Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04.02.2015 року №145-VIII, з 20.02.2014 року проти України триває збройна агресія Російської Федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано Автономну Республіку Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки. Постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 року №129-VIII затверджено звернення до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБОЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором. Результатом такого звернення стало визнання міжнародним співтовариством через схвалення 08.07.2015 року переважною більшістю членів Парламентської Асамблеї ОБСЄ двох резолюцій, зокрема Резолюції «Продовження очевидних грубих і невиправлених порушень Російською Федерацією міжнародних норм і принципів ОБСЄ» та резолюції (Викрадені і незаконно утримувані громадяни України на території Російської Федерації», які засвідчили факт здійснення Російською Федерацією збройної агресії проти держави України та факт протиправності утримання українських політичних в`язнів у Російській Федерації. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 року №1932-ХИ, збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України. Силові дії Російської Федерації, що тривають з 20.02.2014 року, є актами збройної агресії відповідно до пунктів «a», «b», «c», «d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї ООН «Визначення агресії» від 14.12.1974 року. За правилом ч.1. ст.\~82\~ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. При цьому, згідно з ч.3 вказаної статті, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Встановлено, що [PERSON] 26.07.1996 року був призваний на військову службу Чернігівським міським військовим комісаріатом Чернігівської області. В подальшому став начальником штабу першим заступником командира вертолітної ескадрильї 16 окремої бригади армійської авіації 8 армійського корпусу військової частини польова пошта [NUMBER] . При цьому, в період з 13.04.2014 року по 14.04.2014 року та з 21.04.2014 року по 02.05.2014 року він безпосередньо брав участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей. 02 травня 2014 року о 05 год. 30 хв. ранку командир екіпажу майор [PERSON] отримав по радіостанції завдання забрати поранених із числа наземних українських військових підрозділів поблизу с. Маяки, Слов`янського району, Донецької області. Не зважаючи на існуючий ризик бути знищеним засобами диверсійних груп проросійських бойовиків, під час польоту по виконанню бойового завдання по перевезенню військ та спецтехніки над населеним пунктом Карпівка, Слов`янскього району, Донецької області, вертоліт МІ-24 бортовий № [NUMBER] , до складу екіпажу якого входив майор [PERSON] , був обстріляний з протитанкового переносного керованого комплексу та вибухнув в повітрі. [PERSON] загинув на місці події. 13 та 16 травня 2014 року Слідчим відділом Управління в Науково-дослідному експертно-криміналістичному центрі при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області було призначено молекулярно-генетичні експертизи. Відповідно до висновку експертизи від 17.05.2014 року № 156 було встановлено, що одне із знайдених тіл є трупом військовослужбовця [PERSON] . Згідно з експертним висновком № 133-КЕ/2014 від 22.05.2014 року, виданим Харківським обласним бюро судово-медичної експертизи ДОЗ ХОДА отримана під час бойових дій в зоні антитерористичної операції несумісна з життям сукупна тупа травма тіла майора [PERSON] , послужила причиною його смерті [INFO] . Частиною 4 статті 82\~ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Факт загибелі [PERSON] , при виконанні обов`язку військової служби поблизу населеного пункту Карпівка, Слов`янського району, на території Донецької області, Україна, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України - встановлено рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27.03.2017 року по справі №404/4231/16-ц. Відповідно до ч. 2 ст.\~2\~ЦК України учасниками цивільних відносин є зокрема і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Згідно ч. 6 ст.\~5\~Закону України\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією. Відповідно до ст.\~22\~ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування. Згідно з ст.\~23\~ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із душевними стражданнями, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України (п.3, 9) № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. 01.01.2016 року Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) оприлюднив «Правила суду - компенсація шкоди», які використовуються ЄСПЛ при розгляді справ із компенсації шкоди fhttp://www.echr.coe.int/Documents/PD satisfaction claims ENG.pdf). Підпунктом 15 пункту 3 вказаних вище Правил встановлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою. Заявник, який вважає себе жертвою більш ніж одного порушення Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року яка ратифікована Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР (далі -Європейська Конвенція), може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Європейською Конвенцією порушення. Як слідує зі ст.ст. 1167, 1168\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Право на життя передбачені Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ІУ Женевською конвенцією 1949 року про захист цивільного населення під час збройного конфлікту, розділу ІІ Конституції України. Порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум (п.1, 2), Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі 01 серпня 1975 року, договори укладені між Україною та Росією в тому числі про українсько-російський державний кордон, Російська Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст. 2 Статуту ООН. При вирішенні позову, судом враховується практика Європейського суду з прав людини, зокрема: рішення у справі Луізідоу проти Турецької Республіки (CASE OF LOIZIDOU v.TURKEY (Article50), (40/1993/435/514) 28 July 1998), згідно якого вирішено зобов`язати сплатити компенсацію позивачу, зокрема й за моральні страждання через незаконну окупацію частини Кіпру турецькими Збройними Силами. Обґрунтовуючи завдану відповідачем моральну шкоду в сумі 180 000,00 Євро, позивачем доведено, що внаслідок втрати чоловіка та батька [PERSON] , який загинув в результаті військової агресії Російської Федерації проти України, позивач [PERSON] та її діти [PERSON] та [PERSON] , відчувають безперервні, невгамовні душевні біль та страждання, що не дає їм можливості нормально спілкуватись з оточуючими, дитина стала напруженою та замкнутою, дуже важко переживає втрату батька, сильно сумує за ним. Статтею 81\~ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Враховуючи те, що представником позивача наведені обґрунтовані правові докази вини відповідача у завданні останньому моральної шкоди через загибель [PERSON] внаслідок збройної агресії, а відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування доводів позивача, суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для ухвалення рішення про стягнення моральної шкоди та задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до вимог ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вказаної норми та Закону України «Про судовий збір», на користь держави з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2\~114,40 грн. На підставі викладеного і ст. 55 Конституції України, п. 3 ст. 2 Міжнародного Пакту про громадянські і політичні права 1966 року, Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207-УІІ, Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18.01.2018 року № 2268-УІІ, статей 2, 11, 16, 23, 1168 ЦК України,

Outcome: approved