Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, який було уточнено, до ТОВ «Промтрастгруп ЛТД» про припинення трудового договору, стягнення коштів та просить припинити (розірвати) трудовий договір (трудові відносини), укладений у серпні 2019 року між позивачем та відповідачем внаслідок звільнення [PERSON] з посади начальника відділу збуту на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України (за власним бажанням, оскільки відповідач не виконує законодавство про працю, умови трудового договору); стягнути з відповідача заробітну плату за період з 01.05.2020 по 02.02.2021 у сумі 45000,00\~грн., грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за період з серпня 2019 року по 02.02.2021 у сумі 9121,86 грн., середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у сумі 62779,86 грн., середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки 32791,38 грн. Свої вимоги мотивує тим, що у серпні 2019 року позивача призначено на посаду начальника відділу збуту на підставі трудового договору, укладеного з ТОВ «Промтрастгруп». 19.10.2020 позивачем подано заяву до відповідача про звільнення за згодою сторін, яка залишена без задоволення. Позивач повторно надіслав відповідачу заяву про звільнення, але і цю заяву залишено без задоволення. 02.02.2021 позивачем поштовим зв`язком надіслано заяву до відповідача про виплату відповідачем заборгованості з оплати праці у розмірі 45000,00 грн. за період з 01.05.2020 по 02.02.2021; повідомлення про результати вирішення питання (розірвання) трудового договору, укладеного у серпні 2019 між позивачем та відповідачем, за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням або припинення такого трудового договору; проведення належного розрахунку у строки, зазначені у КЗпП України; видачу трудової книжки з записами про звільнення позивача у встановленому порядку; надання письмової відповіді за результатами розгляду цієї заяви. До теперішнього часу відповіді на заяву позивача або документів про звільнення [PERSON] та виплату грошових сум відповідачем не надано, заробітну плату та грошову компенсацію за невикористані дні відпустки відповідачем не сплачено, трудову книжку не повернуто. [PERSON] зверталась до Управління з питань праці Запорізької міської ради, яким 09.12.2020 винесено постанову про накладення на відповідача штрафу за порушення законодавства про працю. Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, діяльність відповідача не припинено. Позивач вважає, що середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати складає 62779,86 грн., грошова компенсація за всі невикористані нею дні щорічної відпустки складає 9121,86 грн., за період з 19.10.2020 по 21.04.2021 відповідач повинен сплатити позивачу середній заробіток за затримку видачі трудової книжки в сумі 32791,38 грн. На підставі вищевикладеного, позивач була вимушена звернутися до суду з позовом. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі та просила суд його задовольнити. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, заяви про відкладення розгляду справи не надав, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України судом прийняте рішення про проведення заочного розгляду справи, проти чого представник позивача не заперечувала. Заслухавши представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Як вбачається з копії трудової книжки позивача, [PERSON] 21.08.2019 була прийнята на посаду начальника відділу збуту (маркетингу) ТОВ «Промтрастгруп ЛТД». Згідно відповіді Управління з питань праці Запорізької міської ради, наданої 11.02.2021 [PERSON] на її звернення, 09.12.2020 була винесена постанова про накладення штрафу за порушення законодавства про працю на ТОВ «Промтрастгруп ЛТД» у встановленому абз. 7 ч. 2 ст. 265 КЗпП України. Трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк (ст. 23 КЗпП України). Трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою. Згідно ст. 24 КЗпП України, укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу, як зазначено в ст. 95 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці». Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 36 КЗпП України визначено підстави припинення трудового договору, серед яких є угода сторін; розірвання трудового договору з ініціативи працівника. Згідно ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Статтею 48 КЗпП України встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. До трудової книжки вносяться записи про звільнення. Записи в трудову книжку про звільнення вносяться власником або уповноваженим ним органом у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). З кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про звільнення власник або уповноважений ним орган зобов`язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці. Право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, як зазначено у ст. 2 Закону України «Про відпустки». Згідно ст. 24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника, йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Таким чином враховуючи відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача по суті позовних вимог, обґрунтованість позовної заяви доданими до неї доказами та поясненнями представника позивача, частина позовних вимог про припинення (розірвання) трудового договору, стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за період з 01.05.2020 по 02.02.2021 (9 місяців) та компенсації за невикористану щорічну відпустку є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому слід зазначити, що відповідачем не було виконано ухвалу суду про витребування доказів на підтвердження розміру нарахованої, але не виплаченої позивачу заробітної плати, розміру компенсації за невикористану позивачем відпустку та розміру нарахувань заробітної плати за останні два місяця роботи. Враховуючи викладене та заважаючи на те, що ненадання відповідачем жодного документу, за допомогою якого було б можливо більш точно встановити обставини справи, суд вважає можливим при визначенні сум, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, використовувати саме ті вихідні дані, які визначені в позовній заяві. Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки заробітної плати та середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, суд вважає необхідним зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Враховуючи те, що виплати, передбачені зазначеними нормами, мають однакову правову природу та є, за своєю суттю, компенсацією звільненому робітнику неотриманого ним доходу, суд вважає можливим обмежитись стягненням середнього заробітку за час затримки заробітної плати, оскільки задоволення всіх двох позовних вимог буде фактично дублювати відповідальність роботодавця, що не відповідає вимогам закону. При цьому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню за весь період з дня, наступного за звільненням до дня проведення остаточного розрахунку із заробітної плати. Оскільки такий розрахунок з [PERSON] на день ухвалення рішення не проведений, суд стягує середній заробіток до дня ухвалення судового рішення, що відповідає пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». Вказаним пунктом постанови Пленуму ВСУ судам роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні здійснюється відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року (далі - Порядок). У відповідності до абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати - п. 5 Порядку. В даному випадку суд вважає необхідним взяти за розрахункову величину розмір середньоденного заробітку, який визначений позивачем в позовній заяві 268 гривень 29 копійок, оскільки через ненадання відповідачем будь-яких документів позбавляє суд можливості встановити більш точну суму середньоденного заробітку позивача. У відповідності до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Визначаючи кількість робочих днів за період з 02 лютого по 25 червня 2021 року, суд керується відповідними нормами тривалості робочого часу, що визначені Міністерством соціальної політики України. Так, в лютому 2021 року (з 02 числа включно) було 18 робочих днів, у березні 22, в квітні 22, в травні 18 і в червні 18 (по 25 число включно) днів. Загальна кількість робочих днів у розрахунковому періоді становить 98 днів. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить: 98\~днів\~* 268,29 грн./день = 26 292,42 гривні. Вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави відповідно до кількості позовних вимог та враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору ухвалою від 17 березня 2021 року.

Outcome: partial