Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом, яким просила зняти арешт з земельної ділянки площею 2,3700 га., розташованої на території Глибоцької сільської ради Бориспільського району Київської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3220882200:04:009:0013. Свої вимоги, позивач обґрунтовує тим, що має на праві приватної власності земельну ділянку з кадастровим номером 3220882200:04:009:0013. Маючи намір оформити договір про внесення змін №1 від 06.09.2019 до Договору оренди земельної частки (паю) від 01.10.2009р. щодо надання в оренду даної земельної ділянки, а також здійснити реєстрацію права оренди на землю, їй стало відомо, що на земельну ділянку кадастровий номер 3220882200:04:009:0013 наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. 18.11.2020 року [PERSON] було отримано Витяг з Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме мано, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, з кого вбачається, що на квартиру [ADDRESS] відділом Бориспільської ДВС накладено арешт на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження б/н, виданий 16.09.2002 року, особа, майно якої обтяжується [PERSON] . Позивач зверталась до відповідача з питанням про зняття арешту з майна, на що отримала відповідь про те, що на виконанні у відділі відсутні виконавчі провадження відносно [PERSON] . Тому, позивач змушена звернутися до суду із вказаним позовом. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2021 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче судове засідання. 28 квітня 2021 року ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд зняти арешт із земельної ділянки, яка їй належить на праві приватної власності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час і місце слухання справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 12 жовтня 2007 року [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯД № 981185, площею 2,3700 га., розташованої на території Глибоцької сільської ради Бориспільського району Київської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 3220882200:04:009:0013 (а.с. 6). 18 листопада 2020 року позивачем було отримано Витяг з Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме мано, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, індексний номер документу 233041295, з кого вбачається, що на квартиру [ADDRESS] відділом Бориспільської ДВС накладено арешт на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження б/н, виданий 16.09.2002 року, особа, майно якої обтяжується [PERSON] . Об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно (а.с. 9) Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1. ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч. 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. Судом встановлено, що 13 січня 2021 року [PERSON] звернулася до Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про надання інформації, щодо арешту вище вказаного майна. У відповідь на заяву [PERSON] 18 січня 2021 року Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) листом за № 5982 повідомили, що згідно бази даних автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на 15.01.2021 року, виконавчі провадження по виконанню виконавчих документів, де боржником є [PERSON] на виконанні відділу не перебуває та рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання щодо зняття арешту з майна (а.с. 8). На підставі наведеного суд приходить висновку, що на даний час виконавче провадження закінчено. Наявний арешт порушує права позивача, так як вона не має можливості реалізувати свої права, як власник. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно п. 6 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» зняття арешту з майна органом державної виконавчої служби можливе в разі отримання державним виконавцем рішення суду про скасування заходів забезпечення позову, раніше застосованих судом у відношенні даного майна. Згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішення, встановлених цим Законом, не упереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження та їх клопотання. Згідно вказаного Закону України державний виконавець зобов`язаний використовувати наданні йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, він знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Тобто, законодавець пов`язує можливість звернення особи з даним позовом у разі порушення права власності на майно, на яке накладено арешт. За правилами ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. У матеріалах справи відсутні докази того, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна, яке належить на праві власності [PERSON] .. На час розгляду справи виконавчих проваджень по відношенню [PERSON] у відділі ДВС не перебувають, що вказує на незаконність перебування майна під арештом, однак унеможливлює звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку. Доказів протилежного суду сторонами не надано. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно позивача, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право не може, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його прав шляхом скасування такого арешту, а відтак і про задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved