Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатного батька. Обґрунтовуючи позов позивач посилається на те, що він є батьком [PERSON] і з серпня 2015 року є непрацездатним пенсіонером за віком. Єдиним доходом у нього є пенсія, яка складає 1435,00грн. Крім того зазначає, що на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, при цьому в шлюбних відносинах із їх матір`ю він не перебуває. Також зазначає, що він хворіє на ряд хронічних захворювань, у зв`язку з чим потребує додаткових витрат на лікування та харчування. Оскільки його повнолітня донька - [PERSON] ухиляється в добровільному порядку надавати своєму батькові матеріальну допомогу на його утримання, стосунків з ним не підтримує, чинить перешкоди у користуванні власністю, позивач просить стягнути з неї на свою користь аліменти на утримання непрацездатного батька - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 10000,00грн., починаючи з вересня 2018 року і довічно/до зміни матеріального стану батька. Ухвалою суду від 02.11.2018 відкрито провадження у даній справі та ухвалено справу розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та надано відповідачеві строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів з дня вручення відповіді позивача на відзив подати заперечення на відповідь. 07.12.2018 представник відповідачки подала суду відзив на позов, згідно якого просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що шлюбні відносини між батьком та матір`ю відповідачки були припинені у 1992 році, вихованням відповідачки постійно займалася її мати та дідусь, позивач ніколи не допомагав матеріально відповідачці, вчиняв протиправні дії щодо неї. Крім того, зазначає, що позивач, окрім відповідачки, має ще повнолітнього сина від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] , який є працездатним та може надавати батьку матеріальну допомогу. Також зазначає, що відповідачка хворіє, не працює і не має постійного джерела доходу, має на утриманні дідуся, який також хворіє та потребує стороннього догляду. Вважає розмір аліментів в сумі 10000 грн. необґрунтований, оскільки не підтверджений належними доказами. Зауважила про наявність у позивача на праві власності нерухомого майна, а саме: домоволодіння та земельної ділянки. 22.01.2019 представник позивача подав суду пояснення/міркування щодо відзиву на позовну заяву. Згідно пояснень представник позивача зазначає, що відзив на позовну заяву подано суду з пропуском строку, встановленого ухвалою суду, у зв`язку з чим просив повернути відзив на позовну заяву відповідачці. Також зазначає, що відповідачка разом з матір`ю та позивачем проживали однією сім`єю до 2004 року, на утриманні позивача перебували дружина, яка не працювала і відповідачка. Зауважив, що наявність у позивача ще однієї повнолітньої дитини, не припиняє обов`язку відповідачки щодо утримання непрацездатного батька. Крім того, звернув увагу на те, що відповідачка отримує дохід від здачі в оренду двох квартир, співвласником яких є позивач. Разом із тим, остання чинить перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні власністю позивача, не надає допуск до належного йому на праві власності майна. 10.12.2018 представником відповідачки через канцелярію суду подано клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів, яке ухвалою від 07.02.2019, занесеною до протоколу судового засідання задоволено. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на викладені в позові та додаткових поясненнях обставини та доводи, просив позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідачки позов не визнала, посилаючись на викладене в відзиві на позовну заяву, просила відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідачки, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] , [INFO] є донькою позивача, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №619 від 23.03.1984р. (а.с.9) Судом встановлено, що позивач [PERSON] , є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням серії [NUMBER] . (а.с.11) Згідно довідки, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві від 27.09.2018 за №16065 позивач отримує пенсію в розмірі 1435,00 грн. щомісячно. (а.с.12) Інших доходів позивач не має і такі дані матеріали справи не містять. Згідно свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис №505 від 19.02.2009 та свідоцтва про народження, виданого Васильківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис №25 від 23.04.2014 позивач має на утриманні двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . (а.с.13,14) Крім того, судом також встановлено і не заперечується представником позивача, що позивач має повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з матеріалів справи, позивач хворіє на ряд захворювань, що потребує постійного медичного догляду та в зв`язку з цим додаткових витрат на його лікування. (а.с.16, 103, 104) Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що відповідачка є працездатною особою та може надавати йому матеріальну допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Як на підставу своїх вимог, позивач посилається на ст.ст. 202, 205 СК України та на те, що відповідачка повинна піклуватися про нього та утримувати його. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно зі ст. 203 СК України дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК України). Згідно з ч. 2 ст. 205 СК України при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Моментом виникнення обов`язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов. Доводи відповідачки про ухилення позивача від виконання своїх обов`язків щодо утримання відповідачки є необґрунтованими, оскільки належних та достатніх доказів, які б підтверджували невиконання або ухилення від виконання позивачем своїх обов`язків щодо утримання відповідачки суду не надано. Надані представником відповідачки документи на підтвердження вказаної вище обставини не свідчать про ухилення позивача від виконання батьківських обов`язків щодо утримання відповідачки. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В ході розгляду справи встановлено, що позивач є пенсіонером та отримує пенсію, що є єдиним його доходом, і яка не забезпечує його потреб на харчування та лікування. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує у відповідності до ст. 205 СК України стан здоров`я позивача, що потребує додаткових витрат на його лікування, його похилий вік, розмір пенсії, наявність неповнолітніх дітей на його утриманні, можливість отримання ним матеріальної допомоги від іншого повнолітнього сина - [PERSON] , наявність у сторін на праві спільної часткової власності нерухомого майна, відсутність належних та достатніх доказів, які б підтверджували наявність постійного заробітку (доходу) відповідачки, у зв`язку з чим на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме, стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на його утримання у розмірі 3000 грн. щомісячно з їх подальшою відповідною індексацією. Вказаний розмір аліментів є доцільним та відповідатиме інтересам сторін, а також чинному законодавству. В той же час, позивачем та його представником не доведено належними та допустимими доказами необхідності стягнення аліментів у розмірі 10000,00 грн. По суті доводів відповідачки та її представника про неможливість надавати батькові матеріальну допомогу у зв`язку з тим, що відповідачка не працює, тяжко хворіє і на утриманні вона має дідуся є необґрунтованими, оскільки обов`язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги встановлено законом і не залежить від майнового стану та стану здоров`я їхніх повнолітніх дітей. Разом з цим, суд вважає за належне роз`яснити позивачу, що відповідно до ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі підлягає індексації відповідно до закону, а також роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. Відповідно до ч.1 п.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача у дохід держави підлягають стягненню понесені по справі судові витрати. Враховуючи наведене,

Outcome: partial