Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовом до Інституту біохімії імені О.В. Палладіна Національної Академії Наук України (далі по тексту - відповідач, Інститут) про визнання незаконним та скасування наказу, зобов'язання вчинити дії . Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач працює в Інституті біохімії імені О.В. Палладіна Національної Академії Наук України на посаді провідного наукового співробітника відділу біохімії коферментів з 02.12.2013 року. Наказом № 16 а/г від 08.06.2017 року позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, який [PERSON] вважає незаконним та таким, що прийнятий з особистих мотивів директора інституту з огляду на наступне. Так, 23.05.2017 року позивач звернувся до директора Інституту із заявою про надання йому довідок про його участь у роботі наукових семінарів, проведених у країнах, які входять до ОЕСР або ЄС; керівництво/виконання позивачем проектів, які фінансувалися країнами ЄС; керівництво науковою роботою студентів. До своєї заяви позивач долучив проекти відповідних довідок. Замість надання інформації на заяву позивача, відповідач надав йому відповідь за № 01/9-205 від 29.05.2017 року, в якій просив надати пояснення з приводу використання позивачем бланків Інституту. 30.05.2017 року [PERSON] надав пояснення, що ним було підготовлено проекти довідок, які необхідні йому для здобуття вченого звання старшого дослідника та повторно просив надати йому необхідні довідки для додання до Міністерства освіти і науки України. Відповідачем довідок позивачу не було надано, натомість 08.06.20178 року притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. Позивач вважав, що жодним чином не порушував трудової дисципліни та вважав, що відповідачем не було враховано його попередню діяльність та не з'ясовано чи заподіяно такими діями працівника шкоду. Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати наказ № 16 а/г від 08.06.2017 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» Інституту біохімії імені О.В. Палладіна Національної Академії Наук України та зобов'язати Інститут видати йому довідки про участь позивача у роботі наукових семінарів, проведених у країнах, які входять до ОЕСР або ЄС; керівництво/виконання позивачем проектів, які фінансувалися країнами ЄС; керівництво науковою роботою студентів. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили суд про його задоволення. В судовому засіданні представники відповідача позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні з підстав, зазначених в письмових запереченнях проти позову. При цьому зазначали, що позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності правомірно, оскільки він несанкціоновано використав бланки інституту та раніше був помічений у розсилці листів від імені інституту стороннім особам. Вважали, що позивач грубо порушив Правила організації діловодства в установах, підприємствах та організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5, а також Інструкцію з діловодства Інституту. Твердження про надання позивачу довідок вважали без підставними, оскільки такі вимоги заявлені з порушенням порядку, затвердженого Міністерством освіти і науки за відсутності також у позивача необхідного стажу наукової роботи. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані докази, приходить до висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 147 Кодексу законів про працю України (далі по тексту - КЗпП України) за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Згідно із статтею 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. За статтею 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Згідно із п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 (далі по тексту - Постанова), судам необхідно з'ясувати чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Судом встановлено, що наказом від 08.06.2017 року № 16 а/г до [PERSON] було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за грубе порушення п. 8 Правил організації діловодства в установах, підприємствах та організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5 та п.п. 14, 15, 16, 90-95 Інструкції з діловодства Інституту, затвердженої 21.01.2013 року, а саме за: самовільне використання бланків Інституту, які не можуть використовуватись співробітниками інституту в особистих інтересах (а.с. 33). Відповідно до оскаржуваного наказу, 23.05.2017 року [PERSON] подав заяву на ім'я директора, в якій просив надати йому довідки про учать у наукових семінарах, керівництво науковими проектами, науковою роботою тощо. До заяви він додав проекти довідок, які він сам склав і надрукував на фірмових бланках Інституту. Бланки інституту використовуються лише в службовій переписці та зберігаються в канцелярії. Адміністрація Інституту розглянула по суті заяву [PERSON] і у своїй відповіді на неї зажадала від нього пояснень самовільного використання бланків Інституту в особистих інтересах і друку на них проектів довідок. 30 травня ц.р. [PERSON] надав пояснювальну записку, в якій так і не надав пояснень самовільного використання бланків Інституту при підготовці проектів довідок. Так, із матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що дійсно 23.05.2017 року [PERSON] звернувся до директора Інституту Комісаренко С.В. із заявою про надання довідок про його участь у роботі наукових семінарів, проведених у країнах, які входять до ОЕСР або ЄС; керівництво/виконання позивачем проектів, які фінансувалися країнами ЄС; керівництво науковою роботою студентів (а.с. 5). До заяви були додані проекти відповідних довідок (а.с. 6, 7, 8). 29.05.2017 року директор Інституту Комісаренко С.В. повідомив [PERSON] про те, що відомості, які він просить відкласти у довідці відносяться до службового характеру і, зважаючи на наявність у розпорядженні позивача такої інформації, вважав видання окремої узагальнюючої інформації безпідставним. Також повідомив позивача про грубе порушення п. 8 Правил організації діловодства та п.п. 15 та 16 Інструкції з діловодства Інституту щодо використання бланку інституту в особистих інтересах (а.с. 9). 30.05.2017 року позивач надав пояснювальну записку на ім'я директора Інституту в якій вказав, що ним було надано протекти довідок особистого характеру, які потребували підпису директора (а.с. 10). Так, відповідно спірного наказу до позивача було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани з огляду на грубе порушення п. 8 Правил організації діловодства в установах, підприємствах та організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 № 1000/5 та п.п. 14, 15, 16, 90-95 Інструкції з діловодства Інституту, затвердженої 21.01.2013 року, а саме за: самовільне використання бланків Інституту, які не можуть використовуватись співробітниками інституту в особистих інтересах. Разом із тим, на запитання суду, представники відповідача не змогли пояснити який саме пункт 8 Правил організації діловодства в установах, підприємствах та організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 року № 1000/5 було порушено позивачем, оскільки вказані правила містять в собі декілька пунктів 8, які знаходяться в різних розділах. Не містить таких посилань і оскаржуваний наказ. Окрім того, наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 року № 1000/5 було затверджено Правила організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, які встановлюють єдині вимоги щодо створення управлінських документів і роботи зі службовими документами, а також порядок їх архівного зберігання в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності. Також, із наданої відповідачем Інструкції з діловодства Інституту вбачається, що п.п. 14-16 та 90-95 регламентовано вимоги до бланків документів та службових листів (а.с. 69-70). Відповідачем не було надано суду доказів того, що позивачем було порушено вказані вимоги, що призвело до порушення ним трудової дисципліни або призвело до заподіяння шкоди, оскільки позивачем готувались лише проекти відповідних довідок. Посилання в судовому засіданні, а також в запереченнях, представників відповідача з приводу того, що позивач раніше був помічений у здійсненні розсилки офіційних бланків документів стороннім особам до уваги судом не приймаються, оскільки не відносяться до предмету розгляду справи та не охоплюються оспорюваним наказом. На момент видання спірного наказу сплив місячний строк, встановлений законом для притягнення до дисциплінарної відповідальності за вчинення дій позивачем 13.02.2017 року з приводу розміщення наказів інституту в мережі Інтернет. В процесі розгляду справи не знайшли свого підтвердження посилання представників відповідача з приводу самовільного використання бланків інституту в особистих інтересах, оскільки позивачем були підготовлені відповідні проекти документів на підпис керівництву. Посилання відповідача з приводу порушення позивачем наказу № 112 від 31.12.2011 року «Про введення нових форм бланків для оформлення службової документації по ІБХ» судом відхиляються, оскільки матеріали справи не містять доказів ознайомлення позивача із таким наказом та покладення на нього відповідальності за невиконання його умов. Окрім того, спірний наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності не містив посилань на порушення вказаного наказу № 112 від 31.12.2011 року. Таким чином, відповідачем не було доведено в ході судового розгляду, що позивачем було здійснено саме порушення трудової дисципліни під час здійснення його трудових обов'язків, що свідчить про незаконність наказу № 16 а/г від 08.06.2017 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності». А тому, позовні вимоги в частині визнання наказу незаконним та його скасування підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про зобов'язання Інституту видати позивачу довідки про участь позивача у роботі наукових семінарів, проведених у країнах, які входять до ОЕСР або ЄС; керівництво/виконання позивачем проектів, які фінансувалися країнами ЄС; керівництво науковою роботою студентів, суд виходить з наступного. Так, в обґрунтування своїх вимог позивач посилався на надання йому довідок для подання до Міністерства освіти і науки України з метою присвоєння вченого звання відповідно до Порядку присвоєння вчених звань науковим і науково-педагогічним працівникам, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України від 14.01.2016 року № 13 (далі по тексту - Порядок). Відповідно до п. 2 Розділу І Порядку, рішення про присвоєння вчених звань професора, доцента та старшого дослідника (далі - вчені звання) науковим і науково-педагогічним працівникам вищих навчальних закладів та наукових установ приймаються вченими радами. Рішення про присвоєння вчених звань науково-педагогічним працівникам вищих духовних навчальних закладів може прийматися вченими радами вищих духовних навчальних закладів, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законодавством порядку та які пройшли процедуру ліцензування освітньої діяльності, за умови дотримання вимог, встановлених цим Порядком. Згідно із п. 7 Розділу ІІ Порядку, вчене звання старшого дослідника присвоюється працівникам вищих навчальних закладів або наукових установ, зарахованих на посади після обрання за конкурсом чи в порядку атестації, зокрема за сумісництвом: 1) яким присуджено науковий ступінь доктора філософії (кандидата наук), доктора наук; 2) які мають: стаж наукової роботи не менш як п'ять років на посаді старшого наукового співробітника, провідного наукового співробітника, головного наукового співробітника, доцента, професора, заступника завідуючого (начальника) та завідуючого (начальника) науково-дослідним відділом (відділенням, сектором, лабораторією), завідуючого кафедрою, призначені на посади ректора, проректора з наукової роботи, директора, заступника директора з наукової роботи, вченого секретаря, за умови успішної роботи на зазначених посадах не менше календарного року; наукові праці, опубліковані після захисту дисертації у вітчизняних та/або іноземних (міжнародних) рецензованих фахових виданнях, з яких не менше двох публікацій у періодичних виданнях, які включені до наукометричних баз Scopus або Web of Science та не є перекладами з інших мов; сертифікат відповідно до Загальноєвропейської рекомендації з мовної освіти (на рівні не нижче B2) з мов країн Європейського Союзу або кваліфікаційні документи (диплом про вищу освіту, науковий ступінь), пов'язані з використанням цих мов, або не менш як 10 праць, які опубліковані англійською мовою у періодичних виданнях, включених до наукометричних баз Scopus або Web of Science, та не є перекладами з інших мов; 3) які пройшли навчання, стажування або працювали у вищому навчальному закладі, науковій (або науково-технічній) установі в країні, яка входить до ОЕСР та/або ЄС, або є (чи були) керівниками/виконавцями проектів, які фінансуються зазначеними країнами, та мають відповідні сертифікати, свідоцтва, дипломи чи інші документи, які це підтверджують, або взяли участь у роботі не менш як однієї наукової конференції (конгресу, симпозіуму, семінару), проведеної у зазначених країнах. Так, позивачем в судовому засіданні не було надано доказів на підтвердження того чи він дійсно приймав участь у роботі наукових семінарів, проведених у країнах, які входять до ОЕСР або ЄС; чи здійснював керівництво/виконання проектів, які фінансувалися країнами ЄС або здійснював керівництво науковою роботою студентів, а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та недоведеними. Окрім того, визначений Порядок передбачає процедуру формування атестаційної справи та розгляду атестаційних матеріалів щодо присвоєння вчених звань, а позивачем не надано суду доказів на підтвердження самостійного збирання та формування відповідних документів. За таких обставин, вимоги позивача про зобов'язання відповідача надати йому довідки про участь у роботі наукових семінарів, проведених у країнах, які входять до ОЕСР або ЄС; керівництво/виконання позивачем проектів, які фінансувалися країнами ЄС та керівництво науковою роботою студентів, не ґрунтуються на вимогах закону та не підлягають задоволенню. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та визнання незаконним та скасування наказу № 16 а/г від 08.06.2017 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» Інституту біохімії імені О.В. Палладіна Національної Академії Наук України.

Outcome: partial