Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку моральну шкоду у розмірі 15000,00 грн., завдану неправомірними діями (бездіяльністю) працівників УПФУ в м. Червонограді, у звязку з невчасним нарахуванням та невиплатою щомісячної державної соціальної допомоги дитині війни за період з 03.02.2011 року по 22.07.2011 року у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і в подальшому проводити нарахування відповідно до чинного законодавства, незважаючи на судове рішення з цього приводу, яке набрало законної сили, та є обовязковим до виконання. На обґрунтування своїх вимог послалася на те, що постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 06.12.2011 року визнано протиправними дії УПФУ в м.Червонограді щодо ненарахування та невиплати їй щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни, зобовязано УПФУ у м.Червонограді Львівської області провести нарахування та виплату їй щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни за період з 03.02.2011 року по 22.07.2011 року у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і в подальшому проводити нарахування відповідно до чинного законодавства. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2014 року рішення суду у вказаній частині залишено в силі. Неправомірні дії УПФУ у м.Червонограді, які полягають у невиплаті та ненарахуванні їй щомісячної соціальної допомоги як дитині війни, завдають їй фізичних, душевних і психічних страждань, порушують її нормальний ритм життя, вона погано спить, внаслідок чого часто хворіє. Зазначає, що їй постійно потрібні ліки, стан її здоровя з кожним днем погіршується. Представником УПФУ в м.Червонограді подано заперечення від 08.04.2015 року та доповнення до заперечення від 26.11.2015 року, у яких зазначає, що позивачем не наведено жодного факту заподіяння моральних страждань, не доведено причинного звязку між діями УПФУ в м.Червонограді та спричиненням фізичних та моральних страждань, не наведено доказів у чому полягає моральна шкода, чим керувався позивач, визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 15000 грн. Крім того, у кошторисі Пенсійного фонду не передбачено коштів для виплати заборгованості доплати до пенсії по судових рішеннях, тим більше моральної шкоди та відсутні рахунки, на яких обліковуються кошти на виплату моральної шкоди. На виконання рішення Червоноградського міського суду Львівської області №2-а-1296/11 від 06.12.2011 року позивачу 19.05.2015 року нараховано 1003,41 грн. Вважає позовні вимоги безпідставними і такими, що не ґрунтуються на чинному законодавстві. Представником Державної казначейської служби України подано заперечення від 03.12.2015 року, у якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що позивачем не обгрунтовано та не надано належних доказів на підтвердження факту заподіяння їй моральних чи фізичних страждань, не зазначено, з чого позивач виходила, оцінюючи заподіяну їй шкоду. Надані позивачем медичні документи не доводять, що її захворювання є наслідком порушення її права. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, дала пояснення, подібні до викладених у заяві, просила позов задовольнити. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила, що вона літня жінка, має проблеми зі здоров'ям, їй потрібні кошти на операцію, для придбання ліків та повернення боргу у сумі 4000,00 грн., скаржилася на біль у ногах. Вказала, що їй не відомо, чи передбачена законом виплата їй, як дитині війни, державна соціальна допомога, жодної допомоги від Пенсійного фонду не отримувала. Зазначила, що бажає отримати допомогу від держави. Просила позов задовольнити. Представник УПФУ у м. Червонограді під час розгляду справи позовні вимоги заперечила, пославшись на обставини, викладені у запереченні та доповненні до нього. Представник Державної казначейської служби України під час розгляду справи позовні вимоги заперечив, пославшись на обставини, викладені у запереченні. Прокурор у судовому засіданні підтримала позицію відповідачів. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, думку прокурора, зясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке. Установлено, що постановою Червоноградського міського суду Львівської області від 06.12.2011 року адміністративний позов [PERSON] задоволено: визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Червонограді Львівської області щодо ненарахування та невиплати [PERSON] щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни за період з 03.02.2011 року по 22.07.2011 року; зобовязано Управління Пенсійного фонду України в м. Червонограді Львівської області провести нарахування та виплату [PERSON] щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни за період з 03.02.2011 року по 22.07.2011 року в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» і в подальшому проводити нарахування та виплату відповідно до чинного законодавства. Зазначено, що постанова підлягає негайному виконанню. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.09.2014 року апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у м. Червонограді Львівської області задоволено частково, а постанову Червоноградського міського суду Львівської області від 06.12.2011 року в справі № 2а-1296/11 в частині негайного виконання змінено, допустивши її до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць. У судовому засіданні встановлено, що рішення щодо виплати позивачу зазначеного підвищення до пенсії не виконані, що не заперечується відповідачами. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 5\~ст. 124 Конституції України\~судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України. Згідно ч.ч. 1, 2 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог\~ст.14 КАС України\~постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сини, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Згідно з ч. 2\~ст. 257 КАС України\~судове рішення, яке набрало законної сили, або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Як зазначив Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 22 червня 2004 року у справі «Броньовський проти Польщі», заява № 31443/96, принцип верховенства права зобов'язує державу поважати і застосовувати запроваджені нею закони, створюючи правові й практичні умови для втілення їх в життя (п. 184). У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 року у справі «Півень проти України» суд вказав, що право на судовий розгляд, гарантоване ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, захищає також виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін (п. 35). У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції» суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов'язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пленум Верховного [PERSON] України у своїй постанові № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з подальшими змінами до неї (далі постанова ПВСУ № 4 від 31.03.1995 року), звертає увагу судів на те, що відповідно до\~ст. 137 ЦПК\~у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (абз. 1 п. 4, абз. 2 п. 5). Незважаючи на визнання судом протиправними дій Управління Пенсійного фонду України в м. Червонограді Львівської області щодо ненарахування та невиплати позивачеві щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни за період з 03.02.2011 року по 22.07.2011 року, стороною позивача не доведено факту заподіяння позивачеві цими діями відповідача моральної шкоди у виді фізичних, душевних і психічних страждань, як не подано доказів завдання такої шкоди у звязку з невиконанням зазначених судових рішень у частині виплати цієї допомоги. Разом з тим у судовому засіданні з пояснень позивача зясовано, що причиною її страждань та, відповідно, звернення до суду з цим позовом є те, що вона є людиною похилого віку, ветераном праці (її трудовий стаж становить 54 роки), інвалідом ІІ групи, скаржиться на хворобу ніг, має заборгованість перед третіми особами у сумі 4000,00 грн., а тому з метою свого лікування та повернення заборгованості вважає, що держава повинна їй допомогти. У звязку з цим суд дійшов висновку про відсутність причинного звязку між протиправністю дій Управління Пенсійного фонду України в м. Червонограді Львівської області щодо нарахування та виплати позивачеві щомісячної державної соціальної допомоги як дитині війни за період з 03.02.2011 року по 22.07.2011 року і невиконанням судових рішень щодо виплати їй нарахованих грошових сум та фізичними, душевними і психічними стражданнями позивача.

Outcome: dismissed