Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

У вересні 2018 р. [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулась до суду з позовом у якому просить стягнути з [PERSON] додаткові витрати на дитину [PERSON], [INFO], в сумі 5309,00 грн. та судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що в період з 02.02.2013 р. по 20.08.2018 р. сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON]. 18.07.2018 р. рішенням Дніпровського районного суду м. Києва шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. 02.08.2018 р. рішенням Дніпровського районного суду м. Києва на користь [PERSON] для утримання сина було стягнуто з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі 6000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Однак, за станом здоров'я дитина сторін також потребує додаткових витрат. 29.08.2018 р. дитині було проведено оперативне лікування з резекції защемленої правобічної косої пахової грижі, вартість якого склало 10619,00 грн. Позивач неодноразово в усному порядку зверталась до відповідача з проханням відшкодувати їй ? частину вартості цих витрат. 04.09.2018р. представником позивача було направлено на адресу відповідача письмову вимогу на суму 5309,00 грн., однак вимога залишилась без реагування. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.10.2018 р. відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с. 31, 32). Позивач в судове засідання не з'явилась, представник позивача [PERSON] до суду подала заяву у якій просила розглянути справу без участі сторони позивача. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. З урахуванням зазначеного суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача та відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що з 02.02.2013 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу позивач та відповідач мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18.07.2018 р. шлюб укладений між сторонами було розірвано (а.с. 7, 7 зв.). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02 серпня 2018 р. стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 6000,00 грн. щомісячно, починаючи з 16.03.2018р. і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8-9). Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 роз'яснено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв'язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. До особливих обставин, з якими законодавець пов'язує стягнення додаткових витрат на дитину, відносяться ті обставини, що пов'язані з розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо. Як убачається з матеріалів справи, 29.08.2018 р. [PERSON] здійснено оперативне лікування в плановому порядку, в умовах загальної анестезії (а.с. 12-14, 15). У зв'язку з цим позивачем були придбані ліки, проведені рекомендовані обстеження дитини, зроблені аналізи та оплачено лікування, при цьому витрачено кошти в загальному розмірі 10619,00 грн., що підтверджується відповідною платіжною документацією (а.с. 16, 17, 18). 04.09.2018р. представником позивача було направлено на адресу відповідача письмову вимогу на суму 5309,00 грн. (а.с.19). Верховний Суд України у постанові від 13 вересня 2017 року дійшов висновку, що положення ст. 185 СК України стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв'язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача ? частини понесених вищевказаних витрат на лікування дитини. Від сплати судового збору у частині заявлених вимог про додаткові витрати на дитину позивач звільнена, відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч. 6 т. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Разом з тим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об'єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Згідно зі ст. 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Згідно з ч. 2 вказаної вище статті порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. 03.09.2018 р. між адвокатом [PERSON] та [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги, предметом якого є надання юридичних послуг по справі про стягнення додаткових витрат на дитину (а.с. 24). Згідно акту від 19.09.2018 р. здачі - приймання наданих послуг до договору від 03.09.2018 р. про надання правничої допомоги у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину, всього надано послуг на суму 2000,00 грн. (а.с. 26), що також підтверджується розрахунковим документом до договору про надання правничої допомоги від 03.09.2018 р. (а.с. 27). Враховуючи, що позивач звернувшись з позовом, вимоги якого задоволені, понесла додаткові витрати, суд вважає, що підтвердженні судові витрати позивача, пов'язані з розглядом справи в сумі 2000,00 грн. слід покласти на відповідача.

Outcome: approved