overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що знаходиться в шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 15 лютого 1992 року відділом ЗАГСа Будьонівського РВК м.Донецька, за актовим записом № 75. Від шлюбу сторони дітей не мають. Спільне життя подружжя не склалося, шлюбні відносини припинилися з січня 2014 року. Основна причина розпаду сімї це різниця характерів, відсутність між ними взаєморозуміння і довіря. Позивач вважає, що збереження сімї неможливо, оскільки це суперечить її інтересам. Позивач у судове засідання не зявилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу у її відсутність, розірвати шлюб між нею та відповідачем. Відповідач у судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу у його відсутність, заявлені вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. В судовому засіданні було встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, не підтримують їх, збереження шлюбу та примирення сторін неможливе. Враховуючи діючі положення законодавства щодо шлюбу та сімї, фактичні обставини справи, а також, той факт, що судом не встановлено обставин, які б свідчили про спільне бажання сторін зберегти сімю, відновити шлюбні відносини, в основі яких би полягали почуття взаємної любові та поваги, спільні інтереси, суд приходить до висновку, що за таких умов можливо розірвати шлюб між сторонами по справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що знаходиться в шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 29 вересня 2001 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м.Донецька Донецької області, за актовим записом № 331. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя сторін не склалося, у звязку з різницею характерів, відсутності між ними взаєморозуміння і довіря. Шлюбні відносини припинилися та не підтримуються, позивач проживає у своєї матері разом із донькою. Будь-яких шлюбних відносин з відповідачем позивач не бажає більше підтримувати, тому ставить в позові питання про розірвання шлюбу. Позивач у судове засідання не зявилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу у його відсутності, розірвати шлюб між ним та відповідачем. Відповідач у судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. В судовому засіданні було встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, не підтримують їх, збереження шлюбу та примирення сторін неможливе. Від шлюбу мають дитину доньку доньку [PERSON], [INFO]. Враховуючи діючі положення законодавства щодо шлюбу та сімї, фактичні обставини справи, а також, той факт, що судом не встановлено обставин, які б свідчили про спільне бажання сторін зберегти сімю, відновити шлюбні відносини, в основі яких би полягали почуття взаємної любові та поваги, спільні інтереси, суд приходить до висновку, що за таких умов можливо розірвати шлюб між сторонами по справі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

у вересні 2016 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що від спільного шлюбу з відповідачем має сина [PERSON], [INFO]. Сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Свій обовязок по утриманню дитини відповідач не виконує, матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає. У зв'язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % неоподаткованого мінімуму для дитини певного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання [PERSON] не зявилась, проте надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення. Суд, заслухавши пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку: сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22.01.2005 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-КЕ №116528, виданого 22.01.2005 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського МУЮ. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітнього сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Октябрської районної у м.Полтаві ради та отримує соціальну допомогу на дитину-інваліда [PERSON], [INFO] з 09.10.2012 року по 02.10.2016 року. У судовому засіданні встановлено що малолітній [PERSON], [INFO] проживає із матірю [PERSON] та перебуває на її утриманні. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. За змістом ст. ст. 182, 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом і мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що оскільки дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, натомість відповідач є здоровим, працездатним чоловіком та зобовязаний утримувати своїх дітей, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO] розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551, 20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

у вересні 2016 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що від спільного шлюбу з відповідачем мають доньку [PERSON], [INFO]. Свій обовязок по утриманню дитини відповідач не виконує, матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає. У зв'язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % неоподаткованого мінімуму для дитини певного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання зявилася позивач [PERSON] яка просила позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідач [PERSON] позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку: позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Згідно довідки №2825 від 30.08.2016 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO]. За цією адресою також зареєстрована донька останньої [PERSON], [INFO], яка перебуває на її утриманні. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. За змістом ст. ст. 182, 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом і мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що оскільки дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, натомість відповідач зобовязаний утримувати свою дитину, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON],[INFO] в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551, 20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

у вересні 2016 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що від спільного шлюбу з відповідачем мають сина [PERSON],[INFO]. Свій обов'язок по утриманню дитини відповідач в повній мірі не виконує, матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає. У зв'язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % неоподаткованого мінімуму для дитини певного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання з'явилася позивач [PERSON] яка просила позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідач [PERSON] позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку: Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 28.12.2015 року шлюб, зареєстрований 18.06.2011 року Центральним ВРАЦС Полтавського МУЮ, актовий запис №565 між [PERSON] та [PERSON], розірвано. Вказане рішення набрало законної сили 11.01.2016 року. Згідно довідки №3460 від 28.09.2016 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. За цією адресою також зареєстрований [PERSON],[INFO]. Також, у судовому засіданні встановлено що малолітній [PERSON],[INFO] проживає із матір'ю [PERSON] та перебуває на її утриманні. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. За змістом ст. ст. 182, 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом і мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що оскільки дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, натомість відповідач зобов'язаний утримувати свою дитину, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON],[INFO] в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551, 20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

у вересні 2016 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що від спільного шлюбу з відповідачем мають сина [PERSON], [INFO]. Свій обовязок по утриманню дитини відповідач не виконує, матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає. У зв'язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % неоподаткованого мінімуму для дитини певного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання зявилася позивач [PERSON] яка просила позов задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, був належним чином повідомленим про день та час розгляду справи через оголошення в пресі. Суд, заслухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку: Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 02.07.2016 року шлюб, зареєстрований 09.12.2005 року ВРАЦС Машівського РУЮ між [PERSON] та [PERSON] (прізвище після укладення шлюбу [PERSON]) [PERSON], розірвано. Згідно довідки вих.№1278 від 02.08.2016 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] і має наступний склад сімї: -[PERSON], [INFO] дочка; - [PERSON],[INFO] син. Окрім цього, у судовому засіданні встановлено що малолітній [PERSON], [INFO] проживає із матірю [PERSON] та перебуває на її утриманні. Згідно довідки ТОВ «Євробус» вих.№53 від 21.07.2016 року, [PERSON] працює в їх товаристві на посаді кондуктора громадського транспорту. Дохід за період з 01.01.2016 року по 30.06.2016 року склав 8550 грн. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. За змістом ст. ст. 182, 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом і мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що оскільки дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні, натомість відповідач зобовязаний утримувати свою дитину, а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551, 20 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила шлюб з відповідачем, зареєстрований 19 серпня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Синельниківському району реєстраційної служби Синельниківського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №36 розірвати, судовий збір стягнути з відповідача. В обґрунтування позову вона вказала на те, що від шлюбу дітей вони не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося. Фактичні шлюбні відносини припинені. Причиною розпаду сім'ї є несумісність характерів, різні погляди на життя і побут. Сторони втратили почуття любові та поваги. Позивач вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може. У судове засідання позивач не зявилася, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У судове засідання відповідач не зявився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. У звязку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої малолітньої дитини, що має істотне значення. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 19 серпня 2014 року (арк.с.2). Від шлюбу дітей не мають. Встановлено, що сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують та загальне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер і збереження його суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до вимог\~ст.88 ЦПК України,\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що з 17.01.2015 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від вказаного шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини з відповідачем на даний час не підтримують, оскільки втрачено взаєморозуміння один одного, постійно виникають сварки із-за різних поглядів на життя та при вирішенні соціально-побутових питань. Спільного господарства не ведуть, спору про розподіл майна не виникає. Подальше збереження шлюбу та примирення неможливі та суперечать інтересам позивача, тому у судовому порядку шлюб вона просить розірвати. Позивач до судового засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач в судове засідання не зявився, був належно повідомлений про час та місце розгляду справи. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про доцільність розірвання шлюбу, оскільки встановлено та підтверджено матеріалами справи, що подальше сумісне проживання сторін та збереження шлюбу є неможливими. Згідно зі\~ст.24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1\~ст. 110 Сімейного Кодексу України\~(далі за текстом\~СК України) позов про розірвання шлюбу може\~бути поданим одним з подружжя. Згідно із ч. 2\~ст. 112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження\~шлюбу\~суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами\~законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~проголошена\~Конституцією України\~охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з\~реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу\~надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачем не ставиться питання про відновлення дошлюбного прізвища. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що сторони зареєстрували шлюб в 2000 році, від любу мають спільного сина [INFO]., проте з 2010 року сторони разом не проживають, позивач зазначає, що на даний час вона перебуває у фактичних шлюбних відносинах із іншим чоловіком, від якого народила дитину 04.01.2014р.н. В подальшому подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зауважила, що позовні вимоги підтримує та проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання жодних заяв чи клопотань не направив. Зважаючи на дані обставини, а також враховуючи тривалий строк розгляду даної справи, суд вважає за можливе ухвалити рішення в порядку заочного провадження. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, якщо від нього не надішло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судовим розглядом встановлено, що 19.08.2000 між сторонами зареєстровано шлюб Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва, актовий запис №1407. Згідно свідоцтва про народження сторони мають спільного сина - [PERSON], [INFO]. Також матеріалами справи підтверджено, що позивач 04.01.2014 від іншого чоловіка народила сина, що підтверджується відповідним свідоцтвом. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч.2 ст.112 СК України). Матеріали справи свідчать про те, що сторони вже тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, не мають намір відновлювати сім'ю. Враховуючи те, що відповідач позов визнав і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що примирення між сторонами і збереження їх сім'ї виключається і шлюб між ними має бути розірваний. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 168000 грн., посилаючись на те, що ніяких договорів з відповідачем вона не укладала. У судове засідання позивач не з'явилася, до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій також зазначила, що позов підтримує у повному обсязі, проти заочного порядку розгляду не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, відповідач про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, про причини неявки в судове засідання свого представника суд не повідомив. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, враховуючи, що свою думку щодо суті позову висловлено представником відповідача у письмових запереченнях. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» від 24.05.2016 № 0.0.556822561.1 позивачем було сплачено відповідачу 168000 грн., призначення платежу: платіж зг дог фінансового лізингу № 3839 від 23.05.2016, банк отримувача: АТ «УкрСиббанк», р/р 26004601723800, код отримувача: 39733392, МФО отримувача: 351005. Листом від 03.06.2016 № 20.1.0.0.07/-20160603/1102 ПАТ КБ «ПриватБанк» просило АТ «УкрСиббанк» просило повернути помилково перераховану суму в розмірі 168000 грн. Як зазначає позивач, ніяких договорів з відповідачем вона не укладала. За правилами ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Враховуючи те, що стороною відповідача не спростовано доводів позивача щодо безпідставності набуття грошових коштів, то суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved