Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

у березні 2020 року ТОВ «Теплопостачсервіс» звернулось до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути з [PERSON] : - суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого опалення у розмірі 9 432, 94 грн.; - суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з централізованого постачання гарячої води у розмірі 793,88 грн.; - суму інфляційних втрат суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення у розмірі 2 142,78 грн; - суму інфляційних втрат на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 367,84 грн; - суму 3-х відсотків річних на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення у розмірі 945,32 грн; - суму 3-х відсотків річних на суму заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 129,20 грн та суму судового збору в розмірі 2 102,00 грн. В обґрунтування позову посилався на те, що ТОВ «Теплопостачсервіс» є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , власником квартири №44 у якому є [PERSON] . Вказало, що [PERSON] є споживачем послуг з централізованого опалення та гарячої води та систематично не виконує зобов`язання по сплаті за них, у зв`язку з чим в останнього утворилась заборгованість з оплати послуг централізованого опалення, розмір якої за період з грудня 2016 року по січень 2020 року складає 9 432,94 грн, а з централізованого постачання гарячої води за період з липня 2017 року по січень 2020 року становить 793,88 грн. Ухвалою від 29.03.2020 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін на 19.10.2020 року (а.с.17-18). Ухвалою від 19.10.2020 року розгляд справи відкладено на 15.03.2021 року (а.с. 47). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на безпідставність та необгрунтованість вимог ТОВ «Теплопостачсервіс» щодо стягнення з нього суми заборгованості з централізованого опалення та постачання гарячої води. Вказує, що оплата послуг з постачання теплової енергії здійснюється відповідно до показників лічильника тепла, введеного в експлуатацію у лютому 2017 року. Оплата послуг з постачання гарячої води здійснювалась також за показниками лічильників, які пройшли повірку відповідно до вимог чинного законодавства. Крім того, зазначав, що він звертався із заявою до позивача про проведення перерахунку плати за надані послуги за договором відповідно до показників лічильника, проте його заява залишилася без реагування, та відповідач продовжував здійснювати нарахування по загальнобудинковому лічильнику. Крім того, просив застосувати позовну давність до вимог про стягнення заборгованості за вказані послуги за період з грудня 2016 року по січень 2017 року. Також просив стягнути з позивача судові витрати пов`язані з наданням правової допомоги. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до абзацу 10 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (ст. 19 вказаного Закону). Положеннями статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що ТОВ «Теплопостачсервіс» з 01.07.2014 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, надає зазначені послуги та нараховує плату за них, а також формує і надає споживачам рахунки на оплату комунальних послуг, згідно затверджених уповноваженими органами тарифів. [PERSON] на підставі свідоцтва про спадщину, виданого 31 січня 2014 року є власником квартири [ADDRESS] та споживачем послуг центрального опалення та гарячого водопостачання, виконавцем яких є ТОВ «Теплопостачсервіс». 24 січня 2016 року ТОВ «Теплопостачсервіс» та [PERSON] уклали договір № 60/5/44 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , у якому погодили всі істотні умови, в тому числі про предмет договору та про порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги, зокрема: за предметом договору - виконавець зобов`язався надавати споживачу послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, в споживач зобов`язався своєчасно оплачувати надані послуги у строки та на умовах, передбачених договором; за порядком оплати послуг - календарний місяць і щомісячну оплату сторони визначили, як розрахунковий період і систему оплати послуг, згідно яких платежі за отримані послуги споживач вносить не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим. Пунктом 4 вказаного договору зазначені дані щодо встановлення у квартирі лічильників гарячої води і теплової енергії. Так, зокрема зазначено, що у квартирі встановлені: лічильник ГВП КВ-1,5 заводський номер 240916 і Е-Т 1,5-U заводський номер 102227775, та лічильник тепла U1traheat 2 WR6 заводський номер 67165168. Зокрема, в жовтні 2016 року в квартирі відповідача встановлено лічильник тепла типу U1traheat 2 WR6, заводський номер [NUMBER] , який введено в експлуатацію та опломбовано в присутності представників позивача та відповідача, що підтверджується актом введення в експлуатацію вузла комерційного обліку теплової енергії від 17.02.2017 року. Також проведено процедуру повірки вказаного лічильника, що підтверджується свідоцтвом про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки від 18 жовтня 2016 року, яке чинне до жовтня 2020 року (а.с. 31-32). Пунктом 7 договору встановлено, що плата за надані послуги за наявності засобів обліку гарячої води і теплової енергії справляється за їх показниками згідно з п.п. 10-13 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005. Пунктом 9 договору, передбачено, що показання лічильників знімаються представником виконавця або іншими особами, які уповноважені на вчинення цих дій виконавцем один раз на місяць та споживачем. Згідно з копією заяви від 21 лютого 2017 року (вх.№1879 від 22.02.2017) відповідач звертався до позивача із заявою про проведення перерахунку плати за надані послуги з постачання теплової енергії відповідно до показників лічильників. Пунктом 13 вказаного договору передбачено, що за наявності у житловому приміщенні (квартирі) засобів обліку води і теплової енергії, які відповідають вимогам, що визначені в Законі України «Про метрологію та метрологічну діяльність» та іншими нормативно-правовими актами, що встановлюють вимоги до засобів вимірювальної техніки, справляння плати за нормативами (нормами) споживання не допускається, крім випадків, передбачених договором або в інших випадках передбачених чинним законодавством України. Оплата послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснювалась відповідачем за показаннями засобів обліку гарячої води і теплової енергії, що підтверджується доданим квитанціями і виписками з банківського рахунку про сплату коштів за централізоване опалення та гаряче водопостачання (а.с.26, 28-29, 34-46). Звертаючись до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги з централізованого опалення за період з грудня 2016 року по січень 2020 року та з централізованого постачання гарячої води за період з липня 2017 року по січень 2020 року, позивач посилався на довідку № 60/5/44Т від 11.02.2020 року, додану до позовної заяви, згідно з якою заборгованість [PERSON] за послуги з центрального опалення складає 9 432,94 грн, а з централізованого постачання гарячої води становить 793,88 грн (а.с.7). Дослідивши матеріали судом встановлено, що позивачем додано до позову довідку про нарахування та сплату коштів за централізоване опалення та гаряче водопостачання за період з 01.12.2016 р. по 21.01.2020 р щомісячно з розщеплення платежів: [PERSON] [ADDRESS] за [ADDRESS] .Також додано розрахунок нарахування суми інфляційних витрат та 3% річних на суму заборгованості боржника з житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води [PERSON] [ADDRESS] від 11 лютого 2020 року № 60/5-44Т. Довідку № 60/5/44Т від 11.02.2020 року, на яку посилався позивач обгрунтовуючи свої позовні вимоги, що свідчить про наявність у [PERSON] заборгованості з житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до позовної заяви не додано. Інших доказів, що свідчать про наявність у [PERSON] заборгованості з вказаних комунальних послуг відповідно із заявленими до нього позовними вимогами, позивач суду не надав. Таким чином, на думку суду, позивач не довів належними та допустимими доказами заявлених до відповідача вимог. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Теплопостачсервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, як похідної вимоги. Оскільки позовні вимоги ТОВ «Теплопостачсервіс» не підлягають задоволенню в зв`язку з їх недоведеністю, суд вважає, що питання щодо спливу позовної давності до частини вимог про стягнення заборгованості з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, про застосування якої заявлено відповідачем, вирішенню не підлягає. Що стосується стягнення з позивача витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з положеннями частин першої - п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат. Так, заявляючи клопотання щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу, відповідач додав лише попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, при цьому всупереч положенню частини третьої статті 137 ЦПК України не надав доказів укладення відповідного договору з відповідачем, акту приймання-передачі наданих послуг, платіжних документів про оплату таких послуг. Таким чином, відповідачем не було надано належних та допустимих доказів оплати ним витрат на правову допомогу адвоката, що позбавляє можливості суд встановити обґрунтованість стягнення правничої допомоги. Оскільки відповідач згідно з положеннями статті 81 ЦПК України не довів факту оплати ним зазначених послуг адвоката наявні правові підстави для відмови у заявлених відповідачем до відшкодування витрат на правову допомогу, які належно не підтверджені. За таких обставин, клопотання [PERSON] про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу не підлягає задоволенню. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями статтею 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed