Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

У вересні 2018 року до Корольовського районного суду м. Житомира звернулась Державна служба зайнятості (центральний апарат) із вказаним позовом, в якому її представник вказав, що з 03.01.1995 по 21.12.2016 відповідач перебував на посаді директора Житомирського ОЦЗ. 26.01.2016 ним було видано наказ №23-к про звільнення на підставі п.1 ст.40 Кодексу законів про працю України [PERSON] , провідного фахівця з питань зайнятості відділу надання соціальних послуг Малинського міського центру зайнятості Житомирської області. Рішенням Малинського районного суду від 14.06.2017 у справі №283/1321/16-ц позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, звільнення [PERSON] визнано незаконним та зобов`язано Житомирський ОЦЗ поновити її на посаді провідного фахівця з питань зайнятості відділу надання соціальних послуг в Малинському міському центрі зайнятості Житомирської області з 01.02.2016, нарахувати та виплатити на її користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 73 690,74 грн, моральну шкоду в розмірі 3 000,00 грн, сплатити судовий збір на користь держави у розмірі 1 406,85 гривень. Поновлення на роботі та виплату середньомісячного заробітку в розмірі 4 524,87 грн. допустити до негайного виконання. Державною службою зайнятості рішення суду виконане в повному обсязі, поновлено [PERSON] на роботі та виплачені всі платежі. Посилаючись на те, що в наслідок незаконного звільнення працівника, проведеного відповідачем [PERSON] Державній службі зайнятості була заподіяна матеріальна шкода у вигляді виплачених за рішенням суду сум, представник позивача просив: «Стягнути з [PERSON] на користь Державної служби зайнятості (Центрального апарату) на розрахунковий рахунок 37174304900028 в Державній казначейській службі України, м. Київ МФО 820172, код СДРПОУ 03491079 виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу [PERSON] , спричинений незаконним звільненням в сумі 73 690,74 грн, 3 000,00 грн - моральної шкоди, судового збору на користь держави - 1 406,85 грн та судові витрати за подання цього позову в розмірі 1 762, 00 гривень». Ухвалою судді від 9 жовтня 2018 року було прийнято до розгляду позовну заяву Державної служби зайнятості (центральний апарат), відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача та відповідач неодноразово не з`являлись в судове засідання, у зв`язку з чим, суд розглянув справу за згодою позивача, на підставі наявних у справі доказів в заочному порядку. Судом встановлено, що наказом Міністерства праці України від 03.01.1995 №1 [PERSON] був призначений на посаду директора Житомирського обласного центру зайнятості. Із 03.01.1995 по 21.12.2016 перебував на посаді директора Житомирського ОЦЗ, що підтвердилось довідкою позивача (а.с.9). В період роботи на зазначеній посаді [PERSON] було видано наказ Житомирського ОЦЗ від 26.01.2016 № 23-к про звільнення на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України [PERSON] , провідного фахівця з питань зайнятості відділу надання соціальних послуг Малинського міського центру зайнятості Житомирської області (а.с.10-25). Вважаючи своє звільнення незаконним, [PERSON] звернулась до Малинського районного суду з відповідним позовом, та рішенням Малинського районного суду від 14.06.2017 у справі №283/1321/16-ц позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, звільнення [PERSON] визнано незаконним та зобов`язано Житомирський ОЦЗ поновити її на посаді провідного фахівця з питань зайнятості відділу надання соціальних послуг в Малинському міському центрі зайнятості Житомирської області з 01.02.2016, нарахувати та виплатити на її користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 73 690,74 грн, моральну шкоду в розмірі 3 000,00 грн, сплатити судовий збір на користь держави у розмірі 1 406,85 гривень. Поновлення на роботі та виплату середньомісячного заробітку в розмірі 4 524,87 грн. допустити до негайного виконання (а.с.54-66). З метою негайного виконання рішення Малинського районного суду Житомирської області в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку в розмірі 4 524,87 грн., наказом Житомирського ОЦЗ від 15.06.2017 №196-к [PERSON] поновлено на посаді провідного фахівця з питань зайнятості відділу надання соціальних послуг Малинського міського центру зайнятості Житомирської області та виплачено середньомісячний заробіток в розмірі 4 524, 87 грн. (а.с.27). Наказом Житомирського ОЦЗ від 23.10.2017 №361 «Про виконання рішення Малинського районного суду Житомирської області від 14.06.2017 у справі № 283/1321/16-ц в частині нарахування та виплати на користь [PERSON] середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу» здійснено нарахування та виплачено середній заробіток [PERSON] за час вимушеного прогулу у розмірі 69 165,87 грн. (залишок суми до виплати), моральну шкоду в розмірі 3 000,00 грн. та сплачений судовий збір в дохід держави в сумі 1 406,85 грн. (а.с.28). Факт виплати вказаних коштів також підтвердився копіями зведених відомостей платіжних доручень та розрахунком проведених виплат (а.с.29-37). Відповідно до ч.1 ст.1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно роз`яснень, викладених в абзаці третьому п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову. Згідно з п.8 ч.1 ст.134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. Також, п.13 згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п.8 ст.134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням, яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. Відповідно до ст.237 КЗпП України, суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні працівника, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення здійснено з порушенням закону. Відповідно до Положення про державну службу зайнятості затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 15.12.2016 №1543, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.12.201-6 за №1723/29853, (державна служба зайнятості виконує завдання і функції у сфері зайнятості населення, трудової міграції та соціального захисту від безробіття, а також функції виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, визначені законами України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та «Про зайнятість населення». Державна служба зайнятості (Центральний апарат) є головною державною установою у централізованій системі установ державної служби зайнятості. Центральний апарат Служби виконує повноваження безпосередньо та через регіональні й базові центри зайнятості, їхні філії, навчальні заклади та підпорядкованих державній службі зайнятості юридичних осіб. Згідно з п.п.11 п.9 Розділу III Положення про державну службу зайнятості Голова Центрального апарату Служби призначає на посади та звільняє з посад працівників Центрального апарату Служби, директорів і заступників директорів регіональних центрів зайнятості, керівників навчальних закладів Служби та підпорядкованих Службі юридичних осіб, утворених Центральним апаратом Служби. Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що Фонд створюється для управління страхуванням на випадок безробіття, акумуляції страхових внесків, контролю за використанням коштів, виплати забезпечення та надання соціальних послуг, здійснення інших функцій згідно із цим Законом і статутом Фонду. Фонд є цільовим централізованим страховим фондом, некомерційною самоврядною організацією. Кошти Фонду не включаються до складу Державного бюджету України. Утримання та забезпечення діяльності установ державної служби зайнятості фінансуються за рахунок і в межах коштів, передбачених у бюджеті Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття (ч.2 ст.16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»). Згідно ст.136 КЗпП України, у випадках, повної матеріальної відповідальності, покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу. Житомирський ОЦЗ, як регіональний центр зайнятості, підпорядкований та підзвітний Центральному апарату Служби. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку про те, що винними діями [PERSON] завдано шкоду Фонду, пов`язану з виплатою працівнику компенсації вимушеного прогулу, моральної шкоди та судового збору в дохід держави, у зв`язку з чим позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на оплату судового збору в сумі 1 762, 00 гривень.

Outcome: approved