Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

У вересні 2015 позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВІОНІКА» (далі - ТОВ «АВІОНІКА») та [PERSON] заборгованість в сумі 535 140,50 грн. Ухвалою суду від 29.03.2016 в частині вимог позивача до ТОВ «АВІОНІКА» було закрито провадження. В обґрунтування позовних вимог позивач з урахуванням пояснень свого представника в судовому засіданні посилається на наступне. Так, 14.09.2012 між Публічним акціонерним товариством «Банк Кіпру» (далі - ПАТ «Банк Кіпру»), правонаступником якого є позивач, та ТОВ «АВІОНІКА» укладено кредитний договір, згідно якого банк надав товариству кредит в сумі 400 000,00 грн. на умовах повернення, платності та строковості. В забезпечення виконання ТОВ «АВІОНІКА» своїх зобов`язань перед банком між ПАТ «Банк Кіпру» та [PERSON] укладено договір поруки. Посилаючись на порушення ТОВ «АВІОНІКА» своїх зобов`язань за кредитним договором, просить стягнути з поручителя суму заборгованості за ним станом на 25.08.2015, з яких прострочену заборгованість в розмірі 399 980,85 грн., залишок строкових процентів в розмірі 1 205,42 грн. та 133 954,23 грн. - залишок прострочених процентів (а.с.2-3) Представник відповідача категорично заперечувала проти задоволення позову, зазначала, що порука припинена з 14.03.2015, оскільки відповідно до додаткової угоди до кредитного договору було встановлено кінцевий термін повернення заборгованості - 13 вересня 2014 року. Відтак і вимогу до поручителя слід було пред`явити протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання згідно із ст.599 ЦК України. Також стверджувала, що в самому договорі поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняться, тому що умовами передбачено, що строк дії поруки визначається моментом «нездійснення» кредитором дій з пред`явлення вимоги протягом трьох років з дня настання терміну виконання зобов`язань, що не може, за переконанням представника відповідача, визнаватися встановленим строком дії (а.с.64-65) Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України) Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України) Судовим розглядом встановлено, що 14.09.2012 між ПАТ «Банк Кіпру», правонаступником якого є ПАТ «НЕОС БАНК», та ТОВ «АВІОНІКА» укладено договір №14/64-1603/2012 про надання овердрафту (далі - Кредитний договір), згідно якому банк надав позичальнику право для фінансування власної господарської діяльності здійснювати перерахування грошових коштів в обсягах, що перевищують реальні залишки коштів на поточному рахунку [NUMBER] в банку в межах ліміту, який складає 30% обсягу чистих надходжень за попередній розрахунковий період (місяць) на всі поточні рахунки позичальника в банку, але в будь-якому випадку розмір ліміту овердрафту не повинен перевищувати 400 000,00 грн. Відповідно до п.1.1.2 Кредитного договору з урахуванням додаткової угоди №1 до останнього, кінцевим терміном повернення заборгованості за Кредитним договором, в тому числі заборгованості за овердрафтом, є 13 вересня 2014 року. На виконання п.4.1.1 банк забезпечив можливість використання грошових коштів в межах встановленого ліміту овердрафту на поточному рахунку позичальника при здійсненні останнім платежів. Згідно п.1.1 Кредитного договору за користування овердрафтом позичальник сплачує 23% річних (а.с.20-26) В забезпечення належного виконання ТОВ «АВІОНІКА» своїх зобов`язань перед банком 14.09.2012 укладено договір поруки між ПАТ «Банк Кіпру», правонаступником якого є ПАТ «НЕОС БАНК», та [PERSON] (далі - Договір поруки), в подальшому доповнений додатковою угодою №1 (а.с.28, 32) З матеріалів справи вбачається, що заборгованість за Кредитним договором станом на 25.08.2015 року становить 535 140,50 грн., з яких 399 980,85 грн. - прострочена заборгованість, 1 205,42 грн. - залишок строкових процентів, 133 954,23 грн. - залишок прострочених процентів (а.с.5) Право солідарного обов`язку перед кредитором дозволяє позивачу пред`являти свої вимоги безпосередньо до поручителя, в той же час, перевіряючи доводи представника в частині припинення поруки, суд наводить наступне. Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, в яких закріплюються їх права та обов`язки, що складають зміст договірного зобов`язання (ч.1 ст.628 ЦК України) Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч.3 ст.509 ЦК України, п.6 ч.1 ст.3 ЦК України) Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. В разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст.554 ЦК України) Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника та кредитора боржника. Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч.ч.1, 2 ст.553 ЦК України) Згідно ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. В разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України) Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст.251, ч.2 ст.252 ЦК України) З Договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договорів поруки про його дію до повного виконання боржником своїх зобов`язань перед банком за основним договором, а також якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (п.7.2.3 Договору поруки) не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки цей строк суперечить ч.1 ст.251 та ч.1 ст.252 ЦК України, а тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст.599 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. З матеріалів справи вбачається, що сторони погодилися, що строком виконання основного зобов`язання є 13 вересня 2014 року, отже порука є припиненою з 14 березня 2015 року, оскільки за таких обставин у банка виникло право пред`явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов`язання боржника щодо сплати заборгованості за кредитним договором, починаючи з 14 березня 2014 року, протягом наступних 6 місяців. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов`язання має бути пред`явлено в межах строку дії поруки (6 місяців або будь-якого іншого строку, який сторони встановили в договорі). Тому кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право. Такої позиції притримується ВССУ в своїх рішеннях, зокрема, від 27.05.2015 (а.с.66) ВСУ також в постанові від 17 вересня 2014 року у справі №6-53цс14 зазначив, що регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем) Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Таким чином, оцінюючи зібрані докази по справі в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв`язку, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed