Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Павлоградської міської ради, [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: [PERSON], 2004 року народження, [PERSON], 2010 року народження, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: [PERSON], про визнання права власності на майно в порядку спадкування, в якому просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO]. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] помер її брат [PERSON]. Спадкоємцями за законом є вона та відповідач - [PERSON], брат померлого, який до нотаріальної контори з завою про прийняття спадщини не звертався, та за їх спільною домовленістю, згоден на те, щоб успадкувала квартиру, яка належала померлому, саме вона. У передбачений законом термін вона звернулась до Першої Павлоградської державної нотаріальної контори з заявою про видачу на її ім»я свідоцтва про право на спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON], але в червні 2014 року вона отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.05.2014 року винесену державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори відповідно до якої нотаріус вказував, що вчинити нотаріальну дію, а саме, видати на ім»я заявника свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], неможливо, з тих підстав, що відсутні правовстановлюючі документи на вищевказану квартиру. Надати правовстановлюючі документи на квартиру нотаріусу вона не змогла, так як за життя покійний брат втратив їх. У судовому засідання позивачка, її представники, відповідач [PERSON] підтримали позовні вимоги на підставах та доводах викладених у позові, просили їх задовольнити у повному обсязі. У задоволенні позову третьої особи: [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання квартири спільною частковою власністю просили відмовити на тих підставах, що за нормами Кодексу про шлюб та сім»ю в Україні, який діяв на час придбання квартири, лише майно нажите подружжям у період шлюбу є їх спільною сумісною власністю, тоді як спірна квартира була придбана за життя померлим [PERSON] особисто, та до реєстрацію шлюбу з [PERSON] Крім того, такий спосіб захисту, як встановлення факту проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу не був на той час врегульований нормами КпШС України. Представник Павлоградської міської ради відповідно до заяви від 06.10.2014 року просив розглянути справу без його участі, у вирішенні спору покладався на розсуд суду. Третя особа [PERSON] відповідно до заяви від 10.12.2014 року просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] - відмовити, а позовні вимоги [PERSON] - задовольнити. Третя особа [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: [PERSON], 2004 року народження, [PERSON], 2010 року народження в судовому засіданні покладалась на позицію третьої особи [PERSON] Не погодившись з позов [PERSON], третя особа [PERSON] заявила самостійні позовні вимоги щодо предмета спору, до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та визнання квартири спільною частковою власністю, уточнивши їх в подальшому, в якому просила встановити факт проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу [PERSON] померлого [INFO] та її, [PERSON], з 01 серпня 1998 року по 23 листопада 2004 року; визнати квартиру [ADDRESS] спільною частковою власністю її, [PERSON], та [PERSON] та визначити за нею розмір її частки у праві спільної часткової власності, що складає ? частину квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначила, що з 01 серпня 1998 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з нині померлим [PERSON], який є братом відповідачів, та вони мали спільний сімейний бюджет, так як обидва працювали, а тільки 24 листопада 2004 року зареєстрували шлюб. До реєстрації шлюбу, в інтересах сім»ї, для спільного проживання всіх її членів, вони вирішили придбати однокімнатну квартиру [ADDRESS], так як проживали з часу фактичних шлюбних відносин в орендованих квартирах, але договір купівлі - продажу зазначеної квартири був оформлений на ім»я [PERSON] Грошові кошти на придбання цієї квартири у сумі 900 доларів США були позичені нею у своєї тітки [PERSON] та сплачені нею особисто продавцю спірної квартири. За домовленістю з [PERSON] запозичені гроші були повернуті тітці з їх загального сімейного бюджету. Всі оригінали правовстановлюючих документів на спірну квартиру знаходяться у неї, та вони ніколи не втрачалися. У спірній квартирі зареєстровані вона з 05.07.2004 року, її діти: син - [PERSON], дочка - [PERSON], онуки - [PERSON], 2004 року народження, [PERSON], 2010 року народження. За рахунок спільних коштів вона, разом з [PERSON], здійснювали ремонт квартири, замінили опалення, вікна, провели каналізацію. 01 липня 2008 року шлюб між ними було розірвано, та [PERSON] виїхав зі спірної квартири. За домовленістю з [PERSON] за його життя, вони бажали переоформити спірну квартиру на її дітей, але не зробили це з того приводу, що чоловік перестав з»являтися в квартирі, і лише у липні 2014 року вона дізналася про смерть свого колишнього чоловіка. У задоволенні позовних вимог [PERSON] до неї просила відмовити на доводах та підставах викладених у позові пред»явленому нею до [PERSON] та [PERSON] У судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили факт проживання однією сім»єю [PERSON] з [PERSON] з 1998 року по 2004 рік. Крім того [PERSON] підтвердила факт позики нею [PERSON] грошей на купівлю спірної квартири у розмірі 900 доларів США. Вислухавши учасників процесу, дослідивши та вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. ст. 1258, 1262 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри. За матеріалами справи встановлено, що після смерті [PERSON], який помер [INFO], відкрилась спадщина за законом на квартиру [ADDRESS]. За життя [PERSON] відповідно до договору купівлі - продажу від 07 листопада 2003 року купив квартиру [ADDRESS], про що приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу [PERSON] зроблений запис в реєстрі за № 6377. Спадкоємцями за законом після померлого [PERSON] є його сестра - [PERSON] та брат - [PERSON]. Постановою від 24.05.2014 року державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Тимченко О.М. було відмовлено [PERSON] у видачі на її ім»я свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], з тих підстав, що відсутні правовстановлюючі документи на зазначену квартиру, зазначена обставина і стала підставою для звернення [PERSON] до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За матеріалами спадкової справи, яка була надана суду нотаріусом, з заявою про відмову від прийняття спадщину [PERSON], як спадкоємець, до нотаріуса не звертався, та обставина, що в судовому засіданні [PERSON] просив визнати за [PERSON] право власності на спірну квартиру, з відмовою від прав на неї, не може підміняти порядок встановлений ст. 1273 ЦК України. Тому, з цих підстав, позовні вимоги [PERSON] до Павлоградської міської ради, [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: [PERSON], 2004 року народження, [PERSON], 2010 року народження, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: [PERSON], про визнання права власності на майно в порядку спадкування - не підлягають задоволенню. Крім того судом встановлено, що з 1998 року третя особа - [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах з нині померлим [PERSON], а з 24 листопада 2004 року у зареєстрованих шлюбних відносинах. На даний час у спірній квартирі зареєстровані [PERSON], як співмешканка померлого [PERSON], з 05.07.2004 року, з подальшою реєстрацією її дітей: сина - [PERSON], дочки - [PERSON]; онуків- [PERSON], 2004 року народження, [PERSON], 2010 року народження. У зв»язку з тим, що правовідносини з приводу купівлі - продажу спірного майна виникли у 2003 році, то до зазначених правовідносин застосовується чинне на той час законодавство. Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім»ю України» спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім»єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з пунктом 1 статті 17 Закону України «Про власність», відповідних норм ЦК Української РСР та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 « Про судову практику у справах за позовами про захист права власності». Відповідно до ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім»ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об»єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», розглядаючи позови, пов»язані зі спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону «Про власність», статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім»ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об»єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України «Про власність»), тощо. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Третьою особою [PERSON] не було доведено суду, що спірна квартира є спільною сумісною власністю її та [PERSON] внаслідок їх спільної праці у фактичних шлюбних відносинах. Надані в судовому засідання пояснення свідка [PERSON] про позику грошей на купівлю спірної квартири не можуть прямо підтверджувати або спростовувати факт спільної праці осіб, які перебувають у фактичних шлюбних відносинах, а тому і не мають значення для вирішення справи. З огляду на зазначене такі позовні вимоги [PERSON] , як визнання квартири [ADDRESS] спільною частковою власністю її, [PERSON], та [PERSON] та визначення за нею розміру її частки у праві спільної часткової власності, що складає ? частину квартиру [ADDRESS], не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 74 Сімейного Кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Зазначена норма підлягає застосуванню до правовідносин, які виникли з 01 січня 2004 року, з часу введення в дію Цивільного Кодексу України і Сімейного Кодексу України. Визначений [PERSON] такий спосіб захисту, як встановлення факту проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу з 01 серпня 1998 року по 01 січня 2004 року, до дня введення зазначених Кодексів, не був врегульований нормами Кодексу про шлюб та сім»ю України, а встановлення факту проживання однією сім»єю жінки і чоловіка, без перебування у шлюбі між собою, з 01 січня 2004 року по день реєстрації шлюбу, 23.11.2004 року, для визначення спірного майна спільною частковою власністю купленого у 2003 році не має значення, тому такі позовні вимоги, як встановлення факту проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу [PERSON] померлого [INFO] та її, [PERSON], з 01 серпня 1998 року по 23 листопада 2004 року, також не підлягають задоволенню. Судові витрати відповідно до положень ст. 88 ЦПК України не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed