Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» звернулося в суд з зазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивувало тим, що 28 липня 2016 року ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» та відповідач уклали договір № 1024096 про надання кредиту, згідно якого кредитор надав позичальнику грошові кошти у кредит у сумі 30000 гривень для власних потреб на умовах строковості, зворотності, платності, у безготівковій формі шляхом перерахування коштів з поточного рахунку кредитодавця на рахунок позичальника, зазначений у Додатку № 2, який є невід`ємною частиною договору кредиту. Відповідно до умов договору кредиту позичальник зобов`язаний своєчасно погашати кредит, сплачувати фіксовану процентну ставку за користування кредитом із розрахунку 28 процентів річних від суми заборгованості та виконувати інші зобов`язання згідно п. 1.1. договору. Пунктом 2.5. договору визначено, що позичальник за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно сплачує комісійну винагороду у розмірі 4 проценти від суми кредиту, зазначену у п. 1.1. договору. Загальна сума щомісячного платежу за розрахунковий період визначена у додатку № 1 до договору кредиту та становить 2441 гривні. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка станом на 20 вересня 2019 року становить 129838 гривень 48 копійок, з яких: 27151 гривня 26 копійок - заборгованість за тілом кредиту, 22595 гривень 21 копійка - заборгованість по відсотках, 42799 гривень 67 копійок - заборгованість по комісії, 17200 гривень - заборгованість за штрафними санкціями, 14987 гривень 82 копійки - заборгованість по рахунку інфляції; 5104 гривні 42 копійки - три проценти річних. Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 129838 гривень 48 копійок за кредитним договором № 1024096 від 28 липня 2016 року. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 09 жовтня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 28 липня 2016 року ТОВ «Фінансово-кредитний супермаркет» та відповідач уклали договір № 1024096 про надання кредиту, згідно якого кредитор надав позичальнику грошові кошти у кредит у сумі 30000 гривень для власних потреб на умовах строковості, зворотності, платності, у безготівковій формі шляхом перерахування коштів з поточного рахунку кредитодавця на рахунок позичальника, зазначений у Додатку № 2, який є невід`ємною частиною договору кредиту (а.с. 10-18). З розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем нараховано 27151 гривня 26 копійок заборгованості за тілом кредиту, 22595 гривень 21 копійка заборгованості по відсотках, 42799 гривень 67 копійок заборгованості по комісії, 17200 гривень заборгованості за штрафними санкціями, 14987 гривень 82 копійки заборгованості по рахунку інфляції; 5104 гривні 42 копійки три проценти річних, що й просить стягнути з відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У ч. 2 цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач просить суд стягнути з відповідача 27151 гривню 26 копійок заборгованості за тілом кредиту. З п. 1.1. договору № 1024096 про надання кредиту вбачається, що кредитодавець зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в кредит у сумі 30000 гривень для власних потреб на умовах строковості, зворотності, платності, у безготівковій формі шляхом перерахування коштів з поточного рахунку кредитодавця на рахунок позичальника, зазначений у Додатку № 2, який є невід`ємною частиною договору кредиту. Відповідно до п. 1.2. договору дата перерахування суми кредиту на рахунок, вказаний позичальником у Додатку № 2, є датою укладання цього договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст. 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Позивачем не надано доказів на підтвердження укладення кредитного договору з відповідачем, а саме видачі банком коштів по договору, зокрема, виписки з особового рахунку, копій квитанцій, меморіального ордеру тощо. У матеріалах справи лише міститься Додаток № 2 до договору, з якого вбачається, що відповідач подав заяву щодо перерахування належної йому суми кредиту після утримання комісії згідно п. 2.7. договору в розмірі 29100 гривень за вказаними ним реквізитами (а.с. 20). Доказів на підтвердження перерахування зазначеної суми на рахунок позичальника позивачем суду не надано. За таких обставин, перевірити розмір нарахованої суми боргу, процентів та штрафних санкцій відповідачу не є можливим, отже доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами. Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 березня 2020 року в справі № 703/3063/18. При зверненні в суд з позовом сторона позивача просила розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження. Законом обов`язок доказування покладений на учасників справи. За таких обставин, вимога про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту задоволенню не підлягає. З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч. 3 розділу ХІІ Прикінцеві положення ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170,178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407,424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Outcome: dismissed