Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

У березні 2014р. Прокурор м. Миколаєва в інтересах держави звернувся до суду з позовом до Миколаївської міської ради, [PERSON] про визнання незаконними та скасування пунктів рішення, визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, зобов'язання вчинити певні дії. Свої вимоги мотивував тим, що пунктом 11 розділу 1 рішення ММР № 22/28 від 22.11.2012р. [PERSON] надано дозвіл для виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтованою площею 550 кв.м., за рахунок земель міста, не наданих у власність або користування, з метою надання земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд по [ADDRESS]. Пунктами 8, 8.2 розділу 1 рішення ММР № 23/51 від 20.12.2012р. затверджено проект землеустрою та передачу [PERSON] у власність земельну ділянку, площею 550 кв.м., за рахунок земель міста, не наданих у власність або користування, з віднесенням її до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS]. У зв'язку з цим [PERSON] було видано Свідоцтво про право власності на земельну ділянку, площею 550 кв.м., по [ADDRESS]. Пункт 11 розділу 1 рішення ММР № 22/28 від 22.11.2012р. та пункти 8, 8.2 розділу 1 рішення ММР № 23/51 від 20.12.2012р. не відповідають вимогам чинного законодавства з огляду на наступне. В межах спірної земельної ділянки на момент прийняття оскаржуваних рішень знаходилось нежитлове приміщення сміттєзбиральника по [ADDRESS]), власником якого є територіальна громада м. Миколаєва. Рішень щодо надання у власність або у користування цього нежитлового приміщення [PERSON] ММР та її виконавчими органами не приймалось. Надана [PERSON] земельна ділянка відноситься до прибудинкової території житлового будинку № [ADDRESS] та не може бути відчужена на користь конкретної фізичної особи. Посилаючись на вказане, позивач просить суд визнати незаконним та скасувати п. 11 розділу 1 рішення ММР № 22/28 від 22.11.2012р.; визнати незаконними та скасувати п. 8, п. 8.2 розділу 1 рішення ММР № 23/51 від 20.12.2012р.; визнати недійсним свідоцтво про право власності на земельну ділянку, площею 550 кв.м., по [ADDRESS], виданий РС ММУЮ Миколаївської області 07.03.2013р. за № 1041233, серії САЕ № 882112; зобов'язати [PERSON] повернути ММР спірну земельну ділянку. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представники відповідачів у судовому засіданні не визнали позовні вимоги та заперечували проти задоволення позову. Свідки [PERSON], та [PERSON] зазначили, що до 2008року в біля їх будинку знаходилась будівля сміттєзбиральника в якому зберігались контейнери зі сміттям. Після 2008року контейнери стояли біля вказаної будівлі, в неї зберігалось приладдя працівників ЖКП. Документів на земельну ділянку вони особисто не бачили. Вказали що на прибудинковій території, яка належить до їх будинку ведеться будівництво, сміттєві контейнери поставили біля вікон їх будинку. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить до наступного. У відповідності до п. 11 розділу 1 рішення ММР № 22/28 від 22.11.2012р. [PERSON] надано дозвіл для виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтованою площею 550 кв.м., за рахунок земель міста, не наданих у власність або користування, з метою надання земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд по [ADDRESS]. Пунктами 8, 8.2 розділу 1 рішення ММР № 23/51 від 20.12.2012р. затверджено проект землеустрою та передачу [PERSON] у власність земельну ділянку, площею 550 кв.м., за рахунок земель міста, не наданих у власність або користування, з віднесенням її до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS]. У зв'язку з цим [PERSON] було видано Свідоцтво про право власності на земельну ділянку, площею 550 кв.м., по [ADDRESS]. Вказане Свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане 07.03.2013р. Реєстраційною службою ММУЮ Миколаївської області. Свідченням зазначеного є Витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.03.2013р., що міститься в матеріалах справи. Зі змісту статті 81 ЗК України вбачається, що однією з підстав набуття права власності на земельні ділянки є безоплатна передача із земель державної або комунальної власності. Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 116 цього Кодексу, громадяни та юридичні особи набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється, зокрема, шляхом передачі земельних ділянок у власність. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться також у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Стаття 118 ЗК України встановлює порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. У відповідності до ч. 1 ст. 122 цього Кодексу, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. На підставі вищезазначених норм ЗК України, ММР прийняла п. 11 розділу 1 рішення міської ради № 22/28 від 12.11.2012р., а також п. п. 8, 8.2 розділу 1 рішення міської ради № 23/51 від 20.12.2012р. Саме на підставі вказаних рішень міської ради [PERSON] отримав Свідоцтво на право власності на земельну ділянку від 07.03.2013р. № 1041233 Серії САЕ 882112, площею 550 кв.м., по [ADDRESS]. Земельна ділянка належним чином сформована на підставі землевпорядної документації та передана [PERSON] у відповідності до норм ЗК України, Закону України «Про землеустрій» та ЦК України. Спірна земельна ділянка, при передачі її у власність громадянину, не відносилась до переліку земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, визначені у п. 4 ст. 83 ЗК України. Позивач посилається на Лист Управління з використання та розвитку комунальної власності від 27.02.2014р., за яким повідомляється, що власником нежитлового приміщення сміттєзбиральника, який був розташований по [ADDRESS] на час прийняття рішення ММР від 20.12.2012р. № 23/51 була територіальна громада м. Миколаєва. [PERSON] не відчужувались нежитлові приміщення по [ADDRESS]. Однак, це є лише припущенням, інших доказів позивачем з цього приводу не надано. Крім того, спірна земельна ділянка та приміщення сміттєзбиральника мають різні адреси, відповідно, [ADDRESS] та [ADDRESS] Згідно з Довідкою ЖКП ММР «Південь» від 04.12.2013р. № 1905, ЖКП ММР «Південь» просила надати дозвіл на списання з балансу підприємства нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою [ADDRESS] тому, що приміщення знаходиться в незадовільному стані та не використовується в діяльності підприємства. Відповідно до Розпорядження від 11.02.2014р. № 26р, дозволено ЖКП ММР «Південь» списати з балансу фізично зношені та непридатні до подальшого використання та експлуатації основні засоби на підставі акта про списання. Довідкою Управління з використання та розвитку комунальної власності від 13.05.2014р. встановлено, що на цей час нежитлове приміщення по [ADDRESS] списано. Позивач стверджує, що незаконність прийнятого рішення (п. 11 розділу 1 рішення від 22.11.2012р. № 22/28) полягає в тому, що земельна ділянка вже була віднесена до прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] і не може бути відчужена на користь фізичної особи. У відповідності до ст. 14 Податкового кодексу України, прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку. Статтею 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» та Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005р. № 76 (далі - Правила), визначено, що прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації в межах відповідної земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі і споруди, та необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. У відповідності до вказаних Правил, до складу прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку можуть входити (у разі наявності): вимощення навколо житлового будинку; смуга озеленення вздовж стін житлового будинку, місцевий проїзд, тротуар та смуга вздовж фасаду без входів, яка забезпечує проїзд пожежних машин; майданчики, які призначені для обслуговування мешканців тільки цього будинку, для відпочинку біля входів в житловий будинок, для ігор дітей дошкільного і молодшого шкільного віку, відпочинку населення, занять фізкультурою, а також території зелених насаджень, пішохідні доріжки, що сполучають вказані майданчики між собою; майданчики для сміттєзбірників; майданчики для господарських будівель та споруд; соціально обладнані майданчики для паркування автомобілів, що належать мешканцям будинку; в'їзди та виїзди підземних гаражів і автостоянок (у разі їх наявності). Прибудинкові території багатоквартирних будинків ЗК України відносить до земель житлової та громадської забудови. Відповідно до ст. 38 ЗК України, земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування, належать до земель житлової та громадської забудови. Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови. Положеннями статті 42 ЗК України визначено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації. Як вбачається з приписів вказаної статті, ЗК України не передбачає виникнення права власності або права користування на прибудинкову територію у фізичних осіб. Крім того, приписами статті 88 ЗК України встановлено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а в разі недосягнення згоди - у судовому порядку. У відповідності до вимог цієї статті, для володіння, користування та розпорядження спірною земельною ділянкою необхідний був договір про спільну часткову власність на земельну ділянку, який співвласниками багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS], укладено не було. Акту на право власності чи користування земельною ділянкою мешканці будинку [ADDRESS] на мають. Землевпорядною та містобудівною документацією не встановлено що спірна земельна ділянка є прибудинковою територією. Також при цьому будинку не було утворено об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, яке б могло визначити у своєму статуті умови володіння, користування та розпорядження спірною земельною ділянкою. Посилання позивача на порушення ст. 42 ЗК України щодо віднесення спірної земельної ділянки до прибудинкової території житлового будинку [ADDRESS] не відповідає дійсності та не доведено позивачем належним чином, як це передбачено вимогами ст. 60 ЦПК України. План відведення спірної земельної ділянки не містить посилань на віднесення земельної ділянки до земель прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS]. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений й його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Статтею 140 цього Кодексу передбачений вичерпний перелік підстав для припинення права власності на земельну ділянку. Скасування рішення на підставі якого було видано державний акт на землю не є підставою для припинення права власності та скасування свідоцтва про право власності. Зазначене підтверджено Постановою Верховного суду України 6-71ц12 від 12.09.2012року. Судом не встановлені підстави для припинення права власності, передбачених вище вказаною статтею. Складений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, його наступне погодження уповноваженими органами виконавчої влади та затвердження ММР відбулося у відповідності до приписів ч. 8, 9 ст. 118, ст. 186, 186-1 ЗК України та ст. 50 Закону України «Про землеустрій». На підставі вищевказаного, суд вважає, що позов є недоведеним та безпідставним, а тому необхідно відмовити в його задоволенні.

Outcome: dismissed