Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації за невикористану відпустку. В обґрунтування позову зазначила, що в період з 08 липня 2007 року по 08 червня 2015 року позивачка працювала у ПАТ «Азовзагальмаш», після чого її було звільнено за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України. За період часу з січня 2015 року по травень 2015 року позивачці була нарахована, але не виплачена заробітна плата в сумі 6774,15 грн., а також компенсація за невикористану щорічну відпустку. У звязку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі ст. 117 КЗпП України просила стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день подання позову в сумі 5757,90 грн. На підставі викладеного, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 6774,15 грн., середній заробіток в сумі 5757,90 грн. та компенсацію за невикористану щорічну відпустку. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надавши суду заяву про розгляд справи за її відсутністю. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши письмові заперечення проти позову, в яких позовні вимоги не визнав та вказав, що станом на 22 жовтня 2015 року заборгованість перед позивачкою складає 8359,28 грн., з урахуванням утримання з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів. Також вказує, що в розрахунок заборгованості по заробітній платі вже включено компенсацію за невикористані відпустки, яка складає 1587,73 грн. Погодився з наданим позивачкою розрахунком суми середньоденної заробітної плати, яка складає 67,74 грн., між тим не погодився із кількістю днів прострочення. У задоволенні позовних вимог просив відмовити. У звязку із неявкою представника відповідача в судове засідання судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи у порядку ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка у період з 08 липня 2007 року по 08 червня 2015 року працювала у відповідача контролером на контрольно-пропускному пункті, що підтверджується відповідними записами у її трудовій книжці. 08 червня 2015 року позивачка була звільнена з підприємства за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України. За період роботи позивачки їй нараховувалась заробітна плата. Згідно наданої довідки головного бухгалтера ПАТ «Азовзагальмаш» №238/ро-852 від 22 жовтня 2015 року заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] за період її роботи з січня 2015 року по липень 2015 року складає 8359,28 грн. та в зазначену суму заборгованості включено компенсацію за невикористані щорічні відпустки в розмірі 1587,73 грн. При цьому суд зазначає, що вказана сума заборгованості зазначена з урахуванням утримання з цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів. За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути на користь позивачки заборгованість з виплати заробітної плати з урахуванням компенсації за невикористані відпустки в розмірі 8359,28 грн. Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, оскільки відповідно до наданих відомостей на теперішній час заборгованість перед позивачкою не погашена, тобто відповідачем порушено передбачені законом строки розрахунків при звільненні. У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У звязку із порушенням строків виплати заробітної плати та всіх сум, які належать позивачці при звільнені, відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто за період з дня, наступного за днем звільнення (09 червня 2015 року) по день ухвалення рішення судом, тобто по 23 листопада 2015 року. Визначаючи розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, суд керується наступним. Верховний Суд України в п. 20 постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13 розяснив, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Такі ж правові позиції наведені в постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-39 цс11 та від 21 листопада 2011 року у справі № 6-60 цс11. Позивачкою заявлено позовні вимоги про стягнення з ПАТ «Азовзагальмаш» середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням середньоденної заробітної плати в розмірі 67,74 грн. Відповідач у своїх поясненнях повністю погодився із розрахованим позивачем розміром середньоденного заробітку в сумі 67,74 грн. і не заперечував цю обставину та не наполягав на її доведенні згідно вимог ст. 61 ЦПК. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім того, нормами ст. 10, 11 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також за принципом диспозитивності суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Зважаючи на вказані принципи та обставини того, що суд не може вийти за межі позовних вимог позивача, який у своєму позові наполягає на розмірі середньоденного заробітку в розмірі 67,74 грн., а відповідач повністю визнає вказаний розмір, вказана обставина не підлягаю доведенню іншими доказами, та вважається судом встановленою у зазначеному розмірі 67,74 грн. Суд зазначає, що середній заробіток розраховується за період, починаючи з дня, наступного за днем звільнення, тобто з 09 червня 2015 року і по день ухвалення рішенням судом 23листопада 2015 року, оскільки розрахунок з позивачкою досі не проведено. За вказаним відповідачем графіком роботи середньостатистична кількість робочих днів за вказаний період складає 42 дні. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 09 червня 2015 року по 23 листопада 2015 року складає 2845,08 грн. (42 дні х 67,74 грн.). За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню складає 2845,08 грн. У звязку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір.

Outcome: partial