Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

У березні 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на молінню дитину. Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 25 травня 2013 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON]. Під час перебування у шлюбі склалися обставини, що перешкоджають проживати разом. Спільно подружжя не проживає з кінця 2014 року. Позивач перебуває у декретні відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. За час перебування у декретній відпустці відповідач звільнився з постійного місця роботи та тривалий час не працював, та не бажав влаштовуватися на роботу бажаючи високооплачувану роботу. Протягом двох років відповідач не забезпечує сім'ю матеріально посилаючись на невідповідність заробітної плати за його очікуванням. Нещодавно відповідач влаштувався на роботу, однак грошей на утримання позивача та доньки не надає. Позивач з дитиною проживає у її батьків та самостійно матеріально забезпечує сім'ю також за допомогою її батьків. У подружжя практично немає спільних інтересів, кожен живе своїм життям. Відповідач не цікавиться донькою, не знає, як вона росте, розвивається, на які кошти харчується та одягається. Вважає, що усі можливості збереження шлюбу вичерпані. Відповідач обіцяв надавати кошти на утримання дівчинки, але у зв'язку з неприязним ставленням його батьків до позивача, негативне відношення відбилося й на дитині. Донька за станом здоров'я у її віці постійно потребує контролю та догляду. На утримання позивачка отримує державну допомогу, але її не вистачає. Окрім того у зв'язку з тим, що позивач перебуває у декретні відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, вийти на роботу не може, у зв'язку з чим позивач просить розірвати шлюб з відповідачем та призначити стягувати аліменти на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі 30 % всіх видів заробітку (доходів), щомісячно на утримання неповнолітньої доньки до виповнення дитиною повноліття, також на її утримання аліменти в розмірі 30 % всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, і до досягнення дитиною трирічного віку. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні щодо розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину та дружину не заперечував. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд повинен уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ст. 213 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Визнання відповідачем позовних вимог прийнято судом. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають в шлюбі з 25 травня 2013 року, актовий запис № 306, який зареєстрований у Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 5). Від шлюбу мають доньку: [PERSON], [INFO]. (а.с. 6). Дитина проживає разом з матір'ю. Відповідно до довідки про доходи [PERSON], який працює у ПП «Торговий дім Поляков» на посаді торгівельного представника загальна сума доходу за період з листопада 2014 року по квітень 2015 року становить 7 225,75 грн. (а.с. 31). З пояснень позивача вбачається, що з відповідачем разом не проживає, сімейних стосунків не підтримує з кінця 2014 року. Дитина проживає з позивачем. Спільне життя з відповідачем не склалося. У подружжя практично немає спільних інтересів, кожен живе своїм життям. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливе. Примирення не можливе. Відповідач сім'ю матеріальної не забезпечує, у зв'язку з чим позивач бажає розірвати шлюб з відповідачем, призначити та стягувати аліменти на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі 30 % всіх видів заробітку (доходів), щомісячно на утримання неповнолітньої доньки до виповнення дитиною повноліття, також на її утримання аліменти в розмірі 30 % всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, і до досягнення дитиною трирічного віку. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позивач зазначає, що вона не працює, на даний час разом із відповідачем не проживають, відповідач не надає їй матеріальну допомогу на її утримання та утримання дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 84 Сімейного Кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно із ч. 4 ст. 84 Сімейного Кодексу України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Оскільки відповідач матеріальну допомогу на утримання дружини, яка не працює, а також на утримання дитини не надає, суд вважає за можливе стягнути з нього на користь позивачки аліменти на її утримання та утримання дитини. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує:стан здоров?я та матеріальне становище дитини; стан здоров?я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України і приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів в розмірі 30 % всіх видів заробітку (доходів), щомісячно на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], починаючи з 31.03.2015 р. і до виповнення дитиною повноліття та аліменти на користь [PERSON] щомісячно, починаючи з 31.03.2015 р. і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO]. включно. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А згідно з ч. 3 цієї статті, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог.

Outcome: approved