Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому, з урахуванням заяви про уточнення вимог, просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 11100321000 від 20.12.2006 року в розмірі 4104828,25 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки земельну ділянку та житловий будинок за адресою: м. Херсон, провул. Котельний, 26, шляхом набуття права власності на це нерухоме майно. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.12.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, для забезпечення виконання якого укладено договір іпотеки зазначеного нерухомого майна. В подальшому між банком та позивачем укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним та іпотечними договорами. У звязку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань за кредитним договором, позивач набув право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Обравши вказаний спосіб захисту, позивач звернувся до суду. У судовому засіданні представники позивача заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Пізніше вони перестали зявлятись в судові засідання і надали заяву про розгляд справи за відсутності представників позивача. Відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно. Крім того, відповідач зазначила про невірність розрахунків заборгованості, оскільки рішенням суду вже стягнуто з неї заборгованість, частину якої було погашено в ході проведення виконавчих дій. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.12.2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір №11100321000, відповідно до якого останній надано кредит у розмірі 150000 дол. США зі сплатою за користування кредитними коштами 12,3 відсотків річних, з кінцевим терміном повернення до 20.12.2021 року. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та [PERSON] 20.12.2006 року були укладені договори іпотеки, предметом яких є земельна ділянка та житловий будинок за адресою: м. Херсон, провул. Котельний, 26. 08.12.2011 року ПАТ «УкрСиббанк» передало своє право вимоги за кредитним та іпотечним договорами ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 року. На час звернення до суду відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує. Внаслідок чого у позивача виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно до положень ст.ст. 514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно вимог ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язань, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Частиною 2 ст. 590 ЦК України визначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 12 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно вимог ч. 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частиною 1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Відповідно до положень ч. 3 цієї статті ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. З огляду на наведені нормативні положення, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому обовязковим предметом доказування є розмір заборгованості за кредитним договором, підтверджений належними розрахунками. Згідно вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України та ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до матеріалів справи заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 18.02.2010 року у справі № 2-88/10 за позовом АТ «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 11100321000 позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь банку 1001456,37 грн. 08.04.2011 року АТ «УкрСиббанк» отримало виконавчий лист № 2-88/10, на підставі якого 26.09.2011 року ВДВС Дніпровського РУЮ відкрито виконавче провадження № 28996520. 24.03.2014 року Дніпровським районним судом м. Херсона у справі №666/7880/13ц винесено ухвала про заміну сторони (стягувача) виконавчого провадження з ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника - ПАТ «Дельта Банк». В ході проведення виконавчих дій з відповідача було стягнуто на користь ПАТ «Дельта Банк» 133979,37 грн. В матеріалах справи відсутній обґрунтований та детальний розрахунок заборгованості з врахуванням стягнення частини боргу в порядку виконавчого провадження, наявності судового рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, із зазначенням тіла кредиту, щомісячних платежів та періодів нарахування відсотків, який є належним доказом заборгованості за кредитним договором. За відсутності такого розрахунку перевірити розмір заборгованості, яка є предметом доказування, не можливо. На адресу позивача суд неодноразово направляв ухвали про витребування доказів, які так і не були виконані позивачем. За наведених обставин вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нього майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed