Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати недійсним договір № 210226 з додатками № 1 та № 2 від 04.07.2012 року, укладений між ним та ПП Грандфінресурс та стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 17 383,60 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 04.07.2012 року між ним та відповідачем ПП Грандфінресурс було укладено Договір № 210226, і відповідно до умов даного договору відповідач Адміністратор зобов'язується вчинити від його імені та за його рахунок певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару або відповідної суми у позику, зазначеної у Додатку № 1 до даного Договору, на умовах діяльності програми Альянс Україна. На вимогу відповідача та у відповідності до Додатку № 2 до Договору, позивачем було сплачено одноразовий комісійний внесок в сумі 9 800 грн. Згідно із умовами Договору, учасник програми зобов'язується своєчасно не пізніше 15 числа кожного місяця сплачувати загальний платіж, який включає чистий внесок у розмірі 1 166,70 грн., за рахунок якого адміністратор здійснює оплату вартості товару чи надає відповідні суми у позику та адміністративні витрати у розмірі 350 грн., що є платою за послуги адміністратора з організації діяльності програми. З моменту укладання договору по грудень 2012 року позивач своєчасно щомісячно сплачував визначені Договором платежі, загальна сума яких склала, з урахуванням одноразового комісійного внеску, - 17 383,50 грн. Проте, всупереч умовам Договору, ні товару ні грошової позики позивачу не було надано. 09.01.2013 року та 16.01.2013 року позивач звертався до відповідача із письмовою вимогою про розірвання Договору та повернення йому сплачених коштів, але вимога позивача залишена без задоволення. Посилаючись на неможливість в позасудовому порядку захистити свої права споживача, позивач був змушений звернутись до суду із даним позовом. В судовому засіданні позивач свій позов підтримав у повному обсязі, з вищевикладених підстав та просив його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, був належним чином та своєчасно повідомлений про час та місце судового засідання, причина його неявки суду не відома. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Статтями 10,11,60,61 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Із матеріалів справи вбачається, що 04.07.2012 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПП Грандфінресурс було укладено Договір № 210226, відповідно до умов даного договору відповідач -Адміністратор, за згодою учасника, зобов'язується вчинити від імені та за рахунок учасника певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару або відповідної суми у позику, зазначеної у додатку № 1 до даного Договору, на умовах діяльності програми Альянс Україна, що містяться в додатку № 2 до даного Договору, в тому числі: сформувати реєстр учасників, забезпечити його адміністрування, організувати та проводити захід по розподілу грошового фонду, здійснити оплату товару на користь учасника або надати учаснику відповідну суму у позику, надавати інші послуги і здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та в строки, передбачені даним Договором. У відповідності до положень даного Договору та додатків до нього учасник зобов'язується сплатити одноразовий комісійний внесок у день підписання сторонами договору та адміністративний платіж, який сплачується не пізніше 15 календарних днів з моменту отримання дозволу, своєчасно, не пізніше 15 числа кожного місяця, сплачувати загальний платіж, який включає чистий внесок, за рахунок якого адміністратор здійснює оплату вартості товару чи надає відповідні суми у позику, та адміністративні витрати, що є платою за послуги адміністратора з організації діяльності програми (а.с. 5-10). З моменту укладання договору по грудень 2012 року позивач своєчасно щомісячно сплачував визначені Договором платежі, загальна сума яких склала, з урахуванням одноразового комісійного внеску, 17 383,50 грн. Проте, всупереч умовам Договору, ні товару ні грошової позики позивачу не було надано. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України Про захист прав споживачів нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, указаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 травня 2012 р. у справі № 6-35цс12. Із матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] сплачував кошти не за сам товар або гроші, які мав намір отримати у позику, а за дозвіл отримати позику, і не отримав від відповідача ні товару ні позики. При цьому, визначена договором позика згідно укладеного між сторонами договору мала сплачуватися із коштів учасників групи і ні договір, ні умови програми Альянс Україна не передбачають залучення для цього власних коштів відповідача. З огляду на вищевикладене суд знаходить позовні вимоги щодо визнання недійсним Договору № 210226 та стягнення грошових коштів обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, що існують на момент відшкодування. Виходячи із цього, з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачені ним за договором, що визнається судом недійсним, тобто здійснені ним платежі на загальну суму - 17 383,50 грн. Враховуючи те, що суд у повному обсязі задовольнив позов, то на користь держави відповідно до ст. 88 ЦПК України належить стягнути з відповідача судовий збір, від сплати якого позивач був звільнений при подачі даного позову.

Outcome: approved