Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, в якому просив наступне. Зобов'язати адвоката [PERSON] спростувати недостовірну інформацію про [PERSON], поширену у запиті від 22.08.14 до Відділення №962 ПАТ «Укрсиббанк» щодо «неправомірних дій [PERSON] по відношенню до [PERSON]», які полягали на його думку в тому, що «16.01.2014 недієздатна особа - [PERSON] у супроводі [PERSON] увійшла до відділення №962 ПАТ «Укрсибанк» та надала в касу заяву про видачу готівки №65 у сумі 30 тис. грн. Отримані грошові кошти вона передала [PERSON]...». Визначити спосіб спростування шляхом направлення [PERSON] відповідної письмової заяви до Відділення №962 ПАТ «Укрсиббанк» та на адресу [PERSON] про спростування вказаної недостовірної інформації протягом 5 днів від дати набрання рішенням суду законної сили. Зобов'язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію про [PERSON], поширену у її заяві у жовтні 2014 року до Печерського РУГУ МВС України в м. Києві (у матеріалах перевірки П-3540 від 16.10.2014 Печерського РУГУ МВС України в м.Києві) щодо шахрайського привласнення [PERSON] коштів [PERSON], знятих з її рахунків у банках АКБ «Київ» 22.04.2013 у розмірі 20189 грн., та 16.01.2014 у відділенні №962 ПАТ «Укрсибанк» у розмірі 30 000 грн. 00 коп. Визначити спосіб спростування шляхом направлення [PERSON] відповідної письмової заяви до Печерського РУГУ МВС України у м. Києві та на адресу [PERSON] про спростування вказаної недостовірної інформації протягом 5 днів від дати набрання рішенням суду законної сили. Стягнути на користь [PERSON] солідарно з [PERSON] та з [PERSON] моральну шкоду у розмірі 50189 грн. та на відшкодування судового збору 745 грн. 49 коп. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він дізнався про поширення адвокатом [PERSON] та [PERSON] про нього негативної та недостовірної інформації, яка принижує його честь, гідність, ділову репутацію, завдає моральної шкоди. Зокрема, вказав позивач, що у запиті адвоката [PERSON] від 22.08.14 направленого до ПАТ «Укрсиббанк», останній свідомо перекручує факти і поширив щодо позивача, як адвоката, неправдиву негативну інформацію, вказуючи зокрема, що «існує потреба збору доказів неправомірних дій [PERSON] по відношенню до колишньої клієнтки Вашої установи - [PERSON]». і далі «16.01.2014 недієздатна особа - [PERSON] у супроводі [PERSON] увійшла до відділення №962 ПАТ «Укрсибанк» (адреса: м. Київ, вул. Володимирська, 47) та надала в касу заяву про видачу готівки №65 у сумі 30 тис, грн.. Отримай і грошові кошти вона передача [PERSON]...». Крім того, відповідачка [PERSON], на думку позивача, умисно вдруге поширила стосовно нього недостовірну інформацію, знаючи наперед, що вона є негативною, яка порочить мою честь, принижує людську гідність, ділову репутацію, завдає моральної шкоди, зазначаючи про позивача як про правопорушника і афериста у своїй заяві до Печерського РУГУ МВС України в м. Києві, поданої у жовтні 2014 року, яка міститься у матеріалах перевірки П-3540 від 16.10.2014 року Печерського РУГУ МВС України в м. Києві. У зазначеній заяві відповідачка повідомила про позивача неправдиві відомості, вказуючи, що позивач привласнив 50 189 грн. [PERSON] у квітні 2013 року та січні 2014 року, зняті з її рахунків у банках АКБ «Київ» 22.04.2013 у розмірі 20189 грн., та 16.01.2014 у відділенні №962 ПАТ «Укрсибанк» у розмірі 30 000 грн. 00 коп. Посилаючись на те, що поширена відповідачами інформація стосовно позивача не відповідає дійсності, має характер наклепу, порушує його особисті немайнові права, просив суд задовольнити пред'явлені вимоги у повному обсязі. В ході розгляду справи позивач неодноразово уточнював позовні вимоги, остаточно просив суд ухвалити рішення, яким: Зобов'язати адвоката [PERSON] спростувати недостовірну інформацію про [PERSON], поширену у його запиті від 22.08.14 до Відділення №962 ПАТ «Укрсиббанк» щодо «неправомірних дій [PERSON] по відношенню до [PERSON]», які полягали на його думку в тому, що «16.01.2014 недієздатна особа - [PERSON] у супроводі [PERSON] увійшла до відділення №062 ПАТ «Укрсибанк» та надала в касу заяву про видачу готівки №65 у сумі 30 тис. грн. Отримані грошові кошти вона передала [PERSON]...». Визначити спосіб спростування шляхом направлення [PERSON] відповідної письмової заяви до Відділення №962 ПАТ «Укрсиббанк» та на адресу [PERSON] про спростування вказаної недостовірної інформації протягом 5 днів від дати набрання рішенням суду законної сили. Зобов'язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію про [PERSON] поширену у її заяві від 23.09.2014 до прокуратури Печерського району м. Києва та Печерського РУГУ МВС України в м. Києві (у матеріалах перевірки П-3540 від 16.10.2014 Печерського РУГУ МВС України в м. Києві), а саме наступні висловлювання: «Із розмови з моєю мамою, що вона зустрічається та підтримує зв'язок з адвокатом - [PERSON] і що він і є той самий «коханець», про якого вона розповідала ранінше» «[PERSON] разом з невідомими особами приходили до будинку, який належить нашій родині, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та здійснювали його огляд...» «Також він неодноразово навідувався до належної нашій сім'ї квартири, у той час коли мене не було вдома та розпивав разом з моєю мамою спиртні напої.» «Зі слів мами я дізналася, що [PERSON] запропонував їй продати будинок, здати в оренду квартиру, оплатити його «послуги», а на залишок придбати їй інший будинок, десь в іншому місті, а особи, які були разом з ним - «спеціалісти з питань нерухомості», який мав допомогти з продажем.» «Пізніше [PERSON] власноручно здійснив заміну замку на дверях будинку, з метою недопущення мене у середину власного будинку» «22.04.2013 [PERSON] разом з [PERSON] з'явились у відділення ПАТ «Акціонерний комерційний банк «КИЇВ» (що знаходиться у м. Києві по вул. Б.Хмельницького), де у останньої був відкритий поточний рахунок, зняли грошові кошти у розмірі 20189 (двадцять тисяч сто вісімдесят дев'ять), які у подальшому [PERSON] присвоїв собі.» «16.01.2014 [PERSON] разом з [PERSON] з'явились у відділення №962 ПАТ «Укрсибанк» (м.Київ, вул. Володимирська, 47), де у останньої був відкритий депозитний вклад на суму 30 000 (тридцять тисяч) грн., та зняли з рахунку зазначену суму в повному обсязі. При цьому, зі слів працівників банку, [PERSON] не тільки супроводжував її але і управляв процесом отримання грошей, постійно квапив [PERSON], всі розмови вів особисто від її імені. В подальшому грошові кошти в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гри. були присвоєні особисто [PERSON] начебто за послуги, надані в рамках договору про правову допомогу.» «... що це за «адвокатські послуги», які полягають у супроводженні душевнохворої людини у банківське відділення з метою привласнення належних їй грошових коштів, зміні замків на дверях чужих будинків, налаштування моєї мами проти власної сім'ї» «вона знаходилась під впливом цієї недобросовісної людини, яка користуючись недієздатністю та безпомічністю хворої людини, заволоділа належними їй грошовими коштами, а також по сьогоднішній день намагається заволодіти належним їй нерухомим майном» «внаслідок протиправних дій [PERSON] завдано шкоду в розмірі 50 189 (п'ятдесят тисяч сто вісімдесят дев'ять) грн. 00 коп.». Визначити спосіб спростування шляхом направлення [PERSON] відповідної письмової заяви до прокуратури Печерського району м. Києва та Печерського РУТУ МВС України в м. Києві та на адресу [PERSON] про спростування вказаної недостовірної інформації протягом 5 днів від дати набрання рішенням суду законної сили. Стягнути на користь [PERSON] солідарно з [PERSON] та з [PERSON] моральну шкоду у розмірі 50 189 грн. 00 коп. та на відшкодування судового збору 745 грн. 49 коп. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги з урахуванням уточнень та просив їх задовольнити. Представники відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на викладене в письмових запереченнях. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за його відсутності та заперечення проти позову. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представників відповідача, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, дійшов наступного висновку. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Верховний суд України у п. 18 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 роз'яснив, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Судом встановлено, що 22.08.2014 адвокатом [PERSON] на офіційному бланку адвоката на адресу ПАТ «Укрсиббанк» Відділення №962 був направлений запит у порядку ст.ст. 20, 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» про витребування доказів у зв'язку з розглядом Святошинським районним судом м. Києва цивільної справи [PERSON], яка діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] про визнання правочину недійсним. Як вбачається зі змісту вказаного запиту, в його обґрунтування адвокатом було зазначено інформацію наступного змісту: «Наразі існує потреба збору доказів неправомірних дій [PERSON] по відношенню до колишньої клієнтки Вашої установи - [PERSON].». «Прошу посприяти у наступному». «16.01.2014 недієздатна особа - [PERSON] у супроводі [PERSON] увійшла до відділення №962 ПАТ «Укрсиббанк» (адреса: м. Київ, вул. Володимирська, 47) та надала в касу заяву про видачу готівки №65 у сумі 30 тис. грн.». «Отримані грошові кошти вона передала [PERSON], що очевидно було зафіксовано камерами відео-спостереження, що встановлені у відділенні банку». Факт поширення вищезазначеної інформації в указаний спосіб сторонами не заперечується та підтверджується наявною в матеріалах справи копією запиту адвоката. Крім того, як встановлено в ході розгляду справи, у вересні 2014 року відповідачка [PERSON] звернулася до прокуратури Печерського району м. Києва та Печерського РУГУ МВС України в м. Києві і заявою, в якій просила здійснити перевірку дій [PERSON] на предмет наявності в них ознак кримінально-караних діянь. Як вбачається зі змісту вказаної заяви, в ній, серед іншого, було зазначено: «Із розмови з моєю мамою, що вона зустрічається та підтримує зв'язок з адвокатом - [PERSON] і що він і є той самий «коханець» про якого вона розповідала ран інше» «[PERSON] разом з невідомими особами приходили до будинку, який належить нашій родині, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та здійснювали його огляд...» «Також він неодноразово навідувався до належної нашій сім'ї квартири, у той час коли мене не було вдома та розпивав разом з моєю мамою спиртні напої.» «Зі слів мами я дізналася, що [PERSON] запропонував їй продати будинок, здати в оренду квартиру, оплатити його «послуги», а на залишок придбати їй інший будинок, десь в іншому місті, а особи, які були разом з ним - «спеціалісти з питань нерухомості», який мав допомогти з продажем.» «Пізніше [PERSON] власноручно здійснив заміну замку на дверях будинку, з метою недопущення мене у середину власного будинку» «22.04.2013 [PERSON] разом з [PERSON] з'явились у відділення ПАТ «Акціонерний комерційний банк «КИЇВ» (що знаходиться у м. Києві по вул. Б.Хмельницького), де у останньої був відкритий поточний рахунок, зняли грошові кошти у розмірі 20189 (двадцять тисяч сто вісімдесят дев'ять), які у подальшому [PERSON] присвоїв собі.» «16.01.2014 [PERSON] разом з [PERSON] з'явились у відділення №962 ПАТ «Укрсибанк» (м.Київ, вул. Володимирська, 47), де у останньої був відкритий депозитний вклад на суму 30 000 (тридцять тисяч) грн., та зняли з рахунку зазначену суму в повному обсязі. При цьому, зі слів працівників банку, [PERSON] не тільки супроводжував її але і управляв процесом отримання грошей, постійно квапив [PERSON], всі розмови вів особисто від її імені. В подальшому грошові кошти в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гри. були присвоєні особисто [PERSON] начебто за послуги, надані в рамках договору про правову допомогу.» «... що це за «адвокатські послуги», які полягають у супроводженні душевнохворої людини у банківське відділення з метою привласнення належних їй грошових коштів, зміні замків на дверях чужих будинків, налаштування моєї мами проти власної сім'ї» «вона знаходилась під впливом цієї недобросовісної людини, яка користуючись недієздатністю та безпомічністю хворої людини, заволоділа належними їй грошовими коштами, а також по сьогоднішній день намагається заволодіти належним їй нерухомим майном» «внаслідок протиправних дій [PERSON] завдано шкоду в розмірі 50 189 (п'ятдесят тисяч сто вісімдесят дев'ять) грн. 00 коп.». Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилається на те, що поширена відповідачами інформація є негативною за своїм змістом, не відповідає дійсності та порушує його особисті немайнові права. Відповідно до змісту ч.1 ст.277 ЦК України особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування. Крім того, згідно роз'яснення Пленуму Верховного Суду України в п.5 постанови від 27.02.2009 №1 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи» позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації , яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У пункті 19 Постанови Верховного суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Верховний Суд України наголосив на тому, що оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції. Оцінюючи зміст оспорюваної позивачем інформації викладеної в запиті адвоката [PERSON] та враховуючи вищенаведене, суд надходить до висновку, що інформація про спростування якої пред'явлено вимоги є оціночним судженням, а тому відсутні підстави вважати, що дана інформація є недостовірною. Разом з тим, як встановлено в ході розгляду даної справи, викладені в запиті фрази відповідача є оціночним судженням у розумінні ст. 30 Закону України «Про інформацію», оскільки містить лише думки, переконання, оцінку певних фактів і недоліків, які є нічим іншим як вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача на певні події. Оскільки суду не було надано доказів, які б свідчили про поширення відповідачем недостовірної інформації щодо позивача, позовні вимоги в частині вимог до [PERSON] про визнання інформації недостовірною є безпідставними. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача до відповідачки [PERSON] з огляду на наступне. Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.09 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10.04.2003 N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей). Разом з тим, наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. Оцінюючи зміст оспорюваної позивачем інформації, викладеної у заяві [PERSON] до правоохоронних органів щодо можливих, на думку відповідачки, протиправних дій позивача та, враховуючи ту обставину, що така інформація за результатами перевірки компетентного органу не знайшла свого підтвердження, суд надходить до висновку, що вказана обставина не може сама по собі свідчити про наявність підстав вважати, що означена інформація є недостовірною, оскільки у такому випадку мала місце реалізація відповідачкою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції та права, а не поширення недостовірної інформації. Таким чином, виходячи з встановлених судом обставин справи та положень законодавства, яким регламентовано спірні правовідносини, суд вважає відсутніми законні підстави вважати відповідні дії відповідачки поширенням недостовірної інформації щодо позивача. У зв'язку з чим, не підлягають задоволенню як похідні вимоги щодо спростування інформації, яку позивач просив визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, та вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди. Отже, позов задоволенню не підлягає. На підставі та

Outcome: dismissed