Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

У березні 2019 року позивач ФОП [PERSON] у звернувся з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення коштів за договором безпроцентної фінансової допомоги в сумі 227 404,11 грн. Позов обгрунтований наступними обставинами. Так, 20.06.2016 між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] був укладений договір безпроцентної фінансової допомоги, відповідно до змісту якого позивач передав, а ФОП [PERSON] прийняла грошові кошти в сумі 210 000,00 грн. та зобов`язалась повернути їх до 23.06.2017. На виконання вимог вказаного договору позивачем було перераховано на розрахунковий рахунок ФОП [PERSON] грошові кошти у сумі 210 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 21.06.2016, 23.06.2016 року та від 24.06.2016. Крім того, 30.07.2017 ФОП [PERSON] припинила свою господарську діяльність. Також, з метою забезпечення виконання зобов`язань за даним договором, 11.09.2018 між позивачем ФОП [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки №1, відповідно до якого на [PERSON] покладався обов`язок у повному обсязі нести солідарну відповідальність перед позивачем за виконання в повному обсязі позичальником зобов`язань за договором безпроцентної фінансової допомоги. У порушення умов договору безпроцентної фінансової допомоги та положень ст.ст. 526, 554 ЦК України, відповідач [PERSON] свої зобов`язання перед позивачем не виконує і станом на 11.03.2019, має заборгованість за договором у сумі 227 404,11 грн., з яких 210 000,00 грн. - сума основної заборгованості, 13 020,00 грн.- інфляційні збитки, 4384,11 грн. - 3% річних. Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.05.2020 позовні вимоги фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення коштів за договором безпроцентної фінансової допомоги-задоволено. Разом з тим, за заявою відповідача [PERSON] про скасування заочного рішення, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17.11.2020 вказане заочне рішення було скасовано, а справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 21.04.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. У судовому засіданні представник позивача з`явився, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позові. Від представника відповідача [PERSON] -адвоката Тютюнника Г.В. надійша заява про відкладення розгляду справи, у зв`язку з намірами відповідача укласти мирову угоду. Відповідачі в судове засідання систематично не з`явллись, про причини неявки суду не повідомляли, при цьому, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Відзивів до суду від відповідачів не надходило. Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, вислухавши заперечення, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов таких Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав судом визнано за можливе розглядати справу на підставі доказів, наявних у матеріалах справі, та за погодженням сторони позивача. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч. 1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, судовим розглядом встановлено, що 20.06.2016 між ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] був укладений договір безпроцентної фінансової допомоги, відповідно до змісту якого позивач передав, а ФОП [PERSON] прийняла грошові кошти в сумі 210 000,00 грн. та зобов`язалась повернути їх до 23.06.2017 року. На виконання вимог вказаного договору позивачем було перераховано на розрахунковий рахунок ФОП [PERSON] грошові кошти у сумі 210 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 21.06.2016, від 23.06.2016, та від 24.06.2016. Також, з метою забезпечення виконання зобов`язань за даним договором, 11.09.2018 між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки №1, відповідно до якого на [PERSON] покладався обов`язок у повному обсязі нести солідарну відповідальність перед позивачем за виконання в повному обсязі позичальником зобов`язань за договором безпроцентної фінансової допомоги. 30 липня 2017 року ФОП [PERSON] припинила свою господарську діяльність. Зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (ст. 609 ЦК України). Проте до підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі ст. 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин. Відповідно до ст. 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Зокрема, відповідно до ст.ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (внесення запису до Реєстру про державну реєстрацію припинення) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Так, позивач звернувся до суду із вказаним позовом у березні 2019 року, тоді як відповідач припинила підприємницьку діяльність у березні 2017 року. Тобто на час звернення до суду, [PERSON] втратила статус підприємця та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльність, як фізична особа. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] порушила умови договору, та не повернула грошові кошти в добровільному порядку, на письмові претензії позивача щодо повернення грошових коштів не реагує. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку). Частиною 2 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язання виникають з підстав встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526, 546 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Положеннями ст.ст. 553, 554 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Крім того, відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за період з липня 2018 року - по січень 2019 року, інфляційні втрати становлять 13 020,00 грн. Також, відповідно до наданого позивачем розрахунку 3% річних від простроченої суми наданого позивачем, судом встановлено, що за період заборгованості з 01.07.2018 по 11.03.2019 сума процентів становить 4384,11 грн. Вказані розрахунки перевірені судом на відповідність до норм чинного законодавства, та покладені в основу рішення. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі ухиляються від виконання умов укладеного договору безпроцентної фінансової допомоги від 20.06.2016, що є також підставою для стягнення 3% річних від простроченої суми та інфляційних збитків в користь позивача. В свою чергу, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Крім того, за змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли свого підтвердження, суд приходить до висновку, що з відповідачів підлягає солідарному стягненню на користь позивача заборгованість в сумі 227 404,11 грн. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Разом з тим, ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначає, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 02 жовтня 2018 року між Адвокатським бюро «Лев» та ФОП [PERSON] було укладено Договір №02/10 про надання правової допомоги (надалі - Договір). Згідно з п.1.1 Договору за цим Договором АБ «Лев» приймає на себе зобов`язання надати правову допомогу Замовнику, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити її вартість на умовах та в строки, що передбачені умовами цього Договору. Відповідно до п.1.4 Договору обсяг, вартість та предмет правової допомоги може бути окремо погоджений Сторонами та викладений в додаткових угодах до цього Договору, що є невід`ємними його частинами. Відповідно до п.1 Додаткової угоди від 25.02.2019 до Договору у відповідності до умов Договору Виконавець бере на себе зобов`язання надати Замовнику правову допомогу щодо стягнення заборгованості (коштів) з Боржника Замовника - [PERSON] та поручителя Боржника - [PERSON] в позасудовому та/або в судовому порядку, та в обсязі визначеному в п.1.2. Договору та цією додатковою угодою. Згідно з п.2 Додаткової угоди Сторони погодили, що загальна вартість правової допомоги, що передбачена в п.1 цієї Додаткової угоди становить 16800 (шістнадцять тисяч вісімсот) грн., що є 24 год. надання правових послуг. Відповідно до п.3 Додаткової угоди Сторони погодили наступний обсяг та час надання правової допомоги: а) усні консультації щодо стягнення заборгованості з Боржника Замовника та Поручителя Боржника - 1 год.; б) правовий аналіз діяльності Боржника та Поручителя Боржника згідно з відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - 2 год.; в) досудове врегулювання спору, шляхом складання та надсилання Боржнику Замовника та Поручителю Боржника претензії щодо сплати заборгованості - 4 год.; г) аналіз судової практики щодо стягнення заборгованості (коштів) на підставі ст. 1049, 1212 ЦК України - 3 год.; д) складання та подання позову щодо стягнення з Боржника Замовника та Поручителя Боржника на користь Замовника заборгованості, формування пакету документів та їх відправка в суд - 8 год.; е) складання та подання до суду першої інстанції відповіді на відзив, заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, та інших клопотань та документів - 5 год.; є) представлення інтересів Замовника в суді першої інстанції - 1 год. Відповідно до п.4 Додаткової угоди сторони погодили, що правова допомога надається адвокатом - Лев Романом Васильовичем, який є адвокатом з 29.06.2010 та має юридичний стаж 12 років. 27.02.2019 позивач сплатив на рахунок АБ «Лев» 16 800,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення від 27.02.2019 №467. 07.11.2019 між АБ «Лев» та ФОП [PERSON] було підписано Акт здачі- прийняття правової допомоги згідно з яким АБ «Лев» на виконання умов договору та Додаткової угоди від 25.02.2019 надав правову допомогу в обсязі передбачену договором та цим актом, а Замовник прийняв правову допомогу в повному обсязі та сплатив її вартість. Вартість правової допомоги склала 16800,00 грн. (п. 3 Акту). При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» v. Ukraine» («Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України) від 23 січня 2014 року в § 268 зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим, вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19). На підставі вищевикладеного, враховуючи характер виконаної представником позивача роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, часом витраченим адвокатом на виконання робіт (згідно з п.3 Додаткової угоди від 25.02.2019), суд вважає за необхідне стягнути розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 16 800,00 грн. з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного, судом встановлено, що позовна вимога про стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на правову допомогу не знайшла свого обгрунтування, а тому не підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути 2274,04 грн. сплаченого судового збору. Враховуючи викладене та

Outcome: approved