Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

у вересні 2018 року ТОВ «Новобудова» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Свої вимоги мотивувало тим, що відповідно до рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» № 142 від 16.06.2004 року житловий будинок за адресою: [ADDRESS], переданий ТОВ «Новобудова» в експлуатацію та обслуговування. Відповідно до Авізо № 2016 від 01.011.2004 року АТ ХК «Київміськбуд» передало ТОВ «Новобудова» будинок на баланс. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 25.07.2006 року. У будинку та квартирі [PERSON] за вказаною адресою ТОВ «Новобудова» безперебійно надавались і надаються житлово-комунальні послуги, однак [PERSON] свої зобов'язання щодо оплати житлово-комунальних послуг належним чином не виконує. Як наслідок, за період з 01.09.2015 року по 01.08.2018 року за останньою рахується заборгованість у розмірі 12 000,29 грн., з яких: 10 107,62 грн. - основний борг, 412,83 грн. - 3% річних від простроченої суми, 1 479,84 грн. - інфляційні втрати. Просило суд стягнути з [PERSON] заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 12 000,29 грн. та судові витрати. Ухвалою судді від 04.10.2018 у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Разом з тим, відповідач подав письмову заяву, якою вимоги позовної заяви визнав в повному обсязі. У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи. При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» № 142 від 16.06.2004 року житловий будинок за адресою: [ADDRESS], переданий ТОВ «Новобудова» в експлуатацію та обслуговування (а.с. 9-11). Відповідно до Авізо № 2016 від 01.011.2004 року АТ ХК «Київміськбуд» передало ТОВ «Новобудова» будинок на баланс (а.с. 12). [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 25.07.2006 (а.с. 13). 29.11.2011 року між сторонами укладено договір № 8-154 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій , згідно п. 2.1 якого боржник зобов'язався оплачувати послуги в установлений договором строк, послуги оплачуються готівкою або в безготівковій формі та вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (а.с. 14). За приписами ст. 179 ЖК УРСР користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями житлових будинків, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 № 45, визначено, що власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги. За положеннями п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно з зазначеними нормами закону споживач зобов'язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо), послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). Ураховуючи наведені законодавчі приписи, суд дійшов висновку про те, що власник квартири [ADDRESS] [PERSON] зобов'язана своєчасно та у повному обсязі сплачувати ТОВ «Новобудова» за спожиті житлово-комунальні послуги. Позивач зазначає, що у будинку та квартирі за вказаною адресою ТОВ «Новобудова» безперебійно надавались і надаються житлово-комунальні послуги, відповідач зобов'язання щодо оплати житлово-комунальних послуг належним чином не виконує. Відповідач, користуючись житлово- комунальними послугами, не вносить плату за них позивачу ТОВ «Новобудова», в результаті чого виникла заборгованість за період з 01.09.2015 по 01.08.2018 у розмірі 10 107,62 грн. (а.с. 15). За положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами Згідно з розрахунком позивача 3% річних від простроченої суми заборгованості за період з 01.09.2015 року по 01.08.2018 складає 412,83 грн., інфляційні втрати - 1 479,84 грн. (а.с. 16, 17). Докази на спростування заявлених позивачем вимог у матеріалах справи відсутні. З огляду на зазначене, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд приходить до висновку про необхідність позовні вимоги ТОВ «Новобудова» задовольнити, стягнути з [PERSON] на користь товариства заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.09.2015 по 01.08.2018 у розмірі 12 000,29 грн., з яких: 10 107,62 грн. - основний борг, 412,83 грн. - 3% річних від простроченої суми, 1 479,84 грн. - інфляційні втрати. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги - на користь позивача з відповідача стягується 50 відсотків судового збору, а інші 50 відсотків повертаються позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного, ст. ст. 15, 16, 509, 610, 612, 625ЦК України, ст. 179 ЖК УРСР, ст. ст. 13, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006,

Outcome: approved