Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернулась в суд із позовом, яким після уточнення своїх вимог, згідно поданої заяви 20 січня 2016 року, остаточно просила : - визнати за [PERSON] і [PERSON] право спільної сумісної власності подружжя на будинок №10 по пров. Слов»янський в м. Кіровограді та в порядку поділу даного майна визнати за нею, [PERSON], право власності на ? частку будинку №10 по пров. Слов»янський в м. Кіровограді ; -визнати за [PERSON] і [PERSON] право спільної сумісної власності подружжя на земельну ділянку площею 605,90 кв.м., що розташована по пров. Слов»янський,10 в м. Кіровограді та в порядку поділу даного майна визнати за нею, [PERSON] , право власності на ? частку земельної ділянки площею 605,90 кв.м., що розташована по пров. Слов»янський,10 в м. Кіровограді ; - визнати недійсним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія та номер 26990524, видане 18.09.2014 року Реєстраційною службою Кіровоградського міського управління юстиції Кіровоградської області та скасувати його державну реєстрацію; - визнати недійсним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія та номер 26997756, видане 18.09.2014 року Реєстраційною службою Кіровоградського міського управління юстиції Кіровоградської області та скасувати його державну реєстрацію; - витребувати від [PERSON] та повернути їй, [PERSON], ? частку будинку №10 по пров. Слов»янський в м. Кіровограді та ? частку земельної ділянки площею 605,90 кв.м., що розташована по пров. Слов»янський,10 в м. Кіровограді ; стягнути з відповідачів понесені судові витрати ( т.1 а.с. 160-162). Вимоги мотивує тим, що 22.11.2003 року з відповідачем [PERSON] вона уклала шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровського районного управління юстиції, актовий запис №1185. Від спільного життя у них народилося дві доньки: [PERSON], [INFO] та [PERSON] В»ячеславівна, [INFO]. 21.02.2012 року шлюб між ними було розірвано. За час шлюбу ними було придбано будинок №10 по пров. Слов»янський в м. Кіровограді та земельну ділянку площею 605,90 кв.м. по пров. Слов»янський,10 в м. Кіровограді , що підтверджується рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.07.2004 року та Державним актом на право власності на земельну ділянку від 01.02.2005 року. Спірне майно було оформлено на відповідача [PERSON] Вважає, що зазначений будинок та земельна ділянка є їх з відповідачем [PERSON] спільною сумісною власністю, а так як вони шлюбний договір не укладали та будь-яких домовленостей про зміну часток майна не погоджували, тому дане нерухоме майно підлягає поділу між ними в рівних частках, тобто по ? частці кожному. При цьому, вона вже неодноразово зверталася до суду із позовом про поділ цього ж майна, 31.07.2014 року , з метою забезпечення позову судом накладався арешт і на спірний будинок, і на спірну земельну ділянку. Однак, 18.09.2014 року [PERSON] вніс до статутного капіталу ТОВ »Рокос-17» засновником якого він є, спірні будинок та земельну ділянку , які стали власністю ТОВ «Рокос-17», що підтверджено Свідоцтвами про право власності на нерухоме майно. Тобто, відповідач відчужив майно , що безпосередньо порушує її права та згідно положень ст. 16 ЦК України можуть бути визнані судом недійсними. Правочини по відчуженню спірного майна було укладено з порушенням закону , і їх слід визнати недійсними по ініціативі позивача, повернувши сторони договору у первісний стан, так як об»єктами , відчуженими відповідачем , було забезпечено її позов в іншій справі. Крім цього, 14.07.2015 року власником спірного майна став [PERSON], рідний брат відповідача [PERSON] Тому, оскільки власник майна змінився, то виникла необхідність витребувати спірне майно від [PERSON] та повернути їй ? частку житлового будинку та ? земельної ділянки . В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, просив задовольнити, пославшись на обставини, які викладені у позовній заяві та поданих до неї уточненнях. Відповідач [PERSON], зокрема його представник подав письмові заперечення , у задоволенні заявлених вимог просив відмовити , вказав, що спірне майно не є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки було придбано [PERSON] за рахунок належних йому особистих коштів. Крім того, вказав, що позивачка при зверненні до суду пропустила строк позовної давності визначений ст. 72 СК України ( т.1 а.с. 42-44). Відповідач- ТОВ » Рокос-17», його представник в судове засідання не з«явився, ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.10.2016 року провадження в справі №404/1687/15-ц (номер провадження 2/404/60/16 ) за позовом [PERSON] до [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Рокос-17», [PERSON] про поділ спільного майна подружжя , визнання недійсними свідоцтв про право власності на нерухоме майно, витребування та повернення майна, в частині вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рокос-17» - закрито, оскільки ліквідована юридична особа, яка була однією із сторін у справі. Залучений до участі в справі ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12.10.2015 року , за клопотанням позивача співвідповідач [PERSON] ( а.с. 129), в судове засідання не з»явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності та заперечення . У задоволенні заявлених вимог до нього просив відмовити ( т.1 а.с. 17-182, 246). Заслухавши пояснення представника позивача, ознайомившись із запереченнями відповідачів, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Виходячи з наведеного для правильного застосування \~статті 60 СК України\~та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма\~статті 60 СК України\~вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Поділ спільного майна подружжя, згідно роз'яснень, наведених у п.п. 22-24, 29 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» , здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. Згідно ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визнано домовленістю між ними або шлюбним договором. За ч.1 ст. 71 СК України, майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. За змістом ч. 3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до п. 3 ч. 1\~ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до абз.1 п.23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК, ч. 3\~ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. \~\~\~\~\~\~ Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.\~\~\~\~\~Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім'я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. \~\~\~\~\~\~ Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. \~\~Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на їх кошти, не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. \~\~\~\~ Тобто, тягар доказування у справах даної категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. \~\~\~\~\~\~ Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що сторони , зокрема [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 21 листопада 2003 року по 21 лютого 2012 року , від якого мають неповнолітніх доньок : [PERSON], [INFO] та [PERSON] В»ячеславівну, [INFO], які залишилися проживати з позивачкою ( т.1 а.с.6-8). В період перебування у шлюбі сторонами придбано будинок №10 по пров. Слов»янський в м. Кіровограді та земельну ділянку площею 605,90 кв.м. по пров. Слов»янський,10 в м. Кіровограді , що підтверджується рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12.07.2004 року та Державним актом на право власності на земельну ділянку від 01.02.2005 року ( т.1 а.с.9-12). З 18.09.2014 року власником спірного майна є Товариство з обмеженою відповідальністю Рокос-17, що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія та номер 26990524, видане 18.09.2014 року Реєстраційною службою Кіровоградського міського управління юстиції Кіровоградської області та Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія та номер 26997756, видане 18.09.2014 року Реєстраційною службою Кіровоградського міського управління юстиції Кіровоградської області ( т.1 а.с.87, 107). Разом з цим, згідно актуальної інформації про обєкт нерухомого спірного майна з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно , Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна станом на 14.07.2015 року власником житлового будинку №10 по пров. Слов»янський в м. Кіровограді та земельної ділянки площею 605,90 кв.м. по пров. Слов»янський,10 в м. Кіровограді є [PERSON] ( т.1 а.с. 117-119). Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивачка посилалась на те, що спірне майно , придбано за час шлюбу на ім»я відповідача [PERSON], є їхнім спільним майном подружжя. Заперечуючи проти цього, відповідач [PERSON] посилався на те, що спірний будинок з надвірними будівлями був придбаний ним за рахунок належних йому особистих грошей , які були у нього до реєстрації шлюбу , а земельна ділянка у період шлюбу отримана ним у приватну власність шляхом приватизації (безоплатна передача із земель державної (комунальної) власності, тобто одержана із земельного фонду для обслуговування жилого будинку , господарських будівель і споруд . Тому, в подальшому, він мав право особисто без згоди позивачки розпорядитися ними на власний розсуд. Так, з»ясовано, що рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 12 липня 2004 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, визнано дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями №10 по провулку Слов»янському в м. Кіровограді , що укладений 15 червня 2004 року між [PERSON] та [PERSON], визнано право власності на вказаний житловий будинок за [PERSON] ( т.1 а.с.9-11). У вказаному рішенні зазначено , що купівля-продаж домоволодіння була вчинена [PERSON] за 5 000,00 грн. Суд погоджується із твердженням відповідача про те, що спірний будинок з надвірними будівлями придбаний останнім за рахунок належих йому особистих грошей. На підтвердження чого, відповідач надав та суд приймає як належні, докази про набуття права приватної власності на автокран до реєстрації шлюбу із позивачкою, зокрема, це довідка , видана УДАІ УМВС України від 26.04.2013 року вих.номер 10/1295; довідка видана РЕР ДАІ з обслуговування м. Кіровограда та Кіровоградського району від 17.04.2013 року , вих.номер 694 про те, що за [PERSON] 30.08.2002 року був зареєстрованимй транспортний засіб автокран моделі КС 2561 ЗІЛ 130 ЗНГ , 1984 року випуску, номер шассі 2266667, номер двигуна [NUMBER], державний номер [NUMBER] на підставі свідоцтва про реєстрацію ЕІСМ 221250 від 30.08.2002 року , який і був знятий з реєстраційного обліку 09.12.2003 року для реалізації . Разом з цим, доказами про наявність у [PERSON] необхідних та достатніх особистих коштів для придбання у його приватну власність спірного нерухомого майна є: біржовий договір купівлі-продажу транспортного засобу реєстраційний номер 353841 від 12.12.2003 року , згідно якого [PERSON] через представника Української товарної біржі продав СФГ»Жук» транспортний засіб автокран моделі КС 2561 ЗІЛ 130 ЗНГ , 1984 року випуску, номер шассі 2266667, номер двигуна [NUMBER], державний номер [NUMBER] на підставі свідоцтва про реєстрацію ЕІСМ 221250 від 30.08.2002 року, продаж якого вчинено за 16\~200,00 грн. (т.1 а.с. 50-53). При цьому, також із наданої трудової книжки серія БТ ІІ номер 5972457 від 06.07.1992 року , належної [PERSON] вбачається, що останній з 1989 року по листопад 2003 року мав безперервний стаж роботи 12 років , що також передбачає стабільне отримання ним заробітної плати до укладання шлюбу ( т.1 а.с. 45-48). Так, надані [PERSON] докази з достовірністю підтверджують, що джерелом для придбання подружжям спірного домоволодіння були його особисті кошти, отримані від продажу належного йому на праві особистої приватної власності транспортного засобу автокрана. На підтвердження того, що вказане майно є обєктом права спільної сумісної власності подружжя , позивач в свою чергу, посилається на довідки від 07.10.2013 року за №17 та №18, які видані ЧФ ТОФДністер-Агро за підписом директора [PERSON], згідно яких за договором оренди земельного паю №124, 125 ніби-то [PERSON] нарахована та виплачена орендна плата в розмірі - 1054,00 грн. за 2003 рік та 1127,00 грн. за 2004 рік (т.1 а.с.212). Проте, в порушення вимог ст. 57-58 ЦПК України, зазначену інформацію не підтвердила, а вказане товариство на вимогу суду не надало договори оренди земельного паю №№124, 125, однією із сторін яких є\~ [PERSON] , за якими їй нарахована та виплачена орендна плата в розмірі 1054,00 грн. за 2003р. та 1127,00 грн. за 2004р.; відомості згідно якої [PERSON] фактично отримала орендну плату в розмірі 1054,00 грн. за 2003р. та 1127,00 грн. за 2004р.; податкових звітностей, які мали б бути складені та подані Чернівецькою філією товариства з обмеженою відповідальністю «Дністер - Агро», як податковим\~ агентом, до відповідного контролюючого податки органу про розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого ) на користь фізичних осіб , і сум утриманого з них\~ податку за 2003 та 2004 роки. Отже, [PERSON] не надала жодного належного джерела формування ( наповнення, надходження) сімейного бюджету, за рахунок яких коштів було придбане спірне нерухоме майно, тобто у позивачки , на думку суду, не має жодних підстав стверджувати, що кошти , які були витрачені на придбання спірного нерухомого майна , являються коштами , що були спільно нажиті подружжям у шлюбі, а сам по собі факт реєстрації шлюбу не дає позивачці права стверджувати про набуття цього майна за рахунок спільних коштів подружжя та наявності у спірного майна статусу обєкту спільної сумісної власності. Тобто, спірний будинок не є спільною сумісною власністю подружжя, а джерелом його придбання є особисті кошти відповідача [PERSON] Щодо спірної земельної ділянки , то вона [PERSON] отримана у період шлюбу у приватну власність шляхом приватизації (безоплатна передача із земель державної (комунальної) власності, тобто одержана із земельного фонду для обслуговування жилого будинку , господарських будівель і споруд , тому також не є спільною сумісною власністю подружжя. Таким чином, будь-яких переконливих і безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом пов»язувались матеріально-правові вимоги, [PERSON] не надано, не містять їх і матеріали справи, а обставини, на які вона посилалася, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для задоволення вимог щодо визнання за нею [PERSON] і [PERSON] право спільної сумісної власності подружжя на будинок №10 по пров. Слов»янський в м. Кіровограді , земельну ділянку та в порядку поділу даного майна визнання за [PERSON] права власності на ? частку будинку №10 по пров. Слов»янський в м. Кіровограді та ? частку земельної ділянки по пров. Слов»янський,10 в м. Кіровограді, відтак у задоволенні заявлених вимог слід відмовити, оскільки вони безпідставні та необгрунтовані. Відповідно до ч.1\~ст.215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3 та 6\~ст.203 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. На підставі ч.3 ст. 215 ЦК України , якщо недійсність правочину прямо не встановлено законом, але однією із сторін або іншою заінтересованою особою заперечується його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнано судом недійсним. Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно із ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи , якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно ч. 3 ст. 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи , яка не мала права його відчужувати , власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. З врахуванням вищезазначеного та оскільки спірне майно було придбано за кошти, які належали [PERSON] особисто , та це майно є його особистою приватною власністю, для відчуження якого не потрібно було дозволу позивача [PERSON] Тому, за таких обставин, суд прийшов до висновку, що підстав для визнання недійсним Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія та номер 26990524, видане 18.09.2014 року Реєстраційною службою Кіровоградського міського управління юстиції Кіровоградської області та скасування його державної реєстрації; - визнання недійсним Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія та номер 26997756, видане 18.09.2014 року Реєстраційною службою Кіровоградського міського управління юстиції Кіровоградської області та скасування його державної реєстрації; - витребування від [PERSON] та повернення [PERSON] ? частку будинку №10 по пров. Слов»янський в м. Кіровограді та ? частку земельної ділянки площею 605,90 кв.м., що розташована по пров. Слов»янський,10 в м. Кіровограді , не вбачається. Згідно ст. 88 ЦПК України , стягнути із [PERSON] на користь держави - 1576, 80 грн. ( 2128,00 - 551,20 ) недовнесеного судового збору ( за вимогу майнового характеру, згідно поданої заяви від 20.01.2016 року ). На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed