Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказувала, що 10.04.2006 року між нею та АКБ «ТАС-Комерцбанк», найменування якого змінено на ПАТ «ОМЕГА БАНК» був укладений кредитний договір №332/0406/88-119, згідно якого вона отримала кредит у розмірі 450 000 грн. строком до 10.04.2009 року зі сплатою 20% річних. Позивач стверджує, що виконала свої зобов'язання щодо повернення коштів в повному обсязі, однак не зважаючи на це банк продовжує рахувати за нею заборгованість. При цьому [PERSON] стало відомо про подання банком до неї позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором № 332/0406/88-119 та про подання позовної заяви до майнового поручителя про звернення стягнення на предмет іпотеки. На підставі викладеного просила визнати припиненим у зв'язку з виконанням кредитний договір № 332/0406/88-119, укладений 10.04.2006 року між [PERSON] та АКБ «ТАС-Комерцбанк». Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що в справі містяться відповідні докази. Заяв, заперечень, клопотань суду не надав, в зв'язку з чим суд визнає його неявку без поважних причин та вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача та постановити рішення по наявних в матеріалах справи доказах. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, встановив наступне. 10.04.2006 року між [PERSON] та АКБ «ТАС-Комерцбанк» був укладений кредитний договір №332/0406/88-119, згідно якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 450 000 грн. строком до 10.04.2009 року зі сплатою 20 % річних. За твердженнями позивача нею виконано зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, однак банк продовжує пред'являти до неї вимоги про стягнення коштів. Ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Під належним виконанням зобов»язання розуміють виконання належній особі, в належному місці, в належний строк (термін), з додержанням усіх інших вимог і принципів виконання зобов»язань. Відповідно до змісту ст. 599 ЦК України припинення зобов'язання означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати. З огляду на зазначене, за положеннями ст. 599 ЦК України припинення зобов'язання унаслідок виконання проведеного належним чином презюмується. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів міститься в статті 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, суд може захистити право або інтерес іншим способом, що встановлений законом або договором. Положеннями ч. 2. ст. 16 ЦК України регламентовано, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення та інші. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. З огляду на вказане, звернення до суду з вищевказаними вимогами у порядку ст. 3 ЦПК України може мати місце тільки за наявності спору щодо належного виконання зобов»язання. В судовому засіданні з»ясовано та підтверджено представником позивача, що на даний час в провадженні судів не має жодного спору із вимогами до [PERSON] та майнових поручителів за кредитним договором № 332/0406/88-119 від 10.04.2006 року. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Твердження представника позивача в судовому засіданні про те, що [PERSON] начебто внесена АКБ «ТАС-Комерцбанк» у неофіційний реєстр боржників, що порушує її права на даний час, жодними належними та допустимими доказами не підтверджено. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про припинення зобов'язання по кредитному договору у зв'язку з виконанням задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed