Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 14 листопада 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Менського районного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис №102, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі, від даного шлюбу мають двох малолітніх доньок - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , подружнє життя з відповідачем не склалось по тій причині, що вони не зійшлися характерами, спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини припинено, вважає, що за таких обставин спільне сумісне життя та збереження сім`ї є неможливим, просить розірвати шлюб, після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] », стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 16 березня 2020 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою та призначено до розгляду у спрощеному провадженні на 15 квітня 2020 року. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2020 року провадження у справі зупинено у зв`язку з наданням сторонам у справі строку для примирення один місяць. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 15 травня 2020 року провадження у справі відновлено та призначено до судового розгляду на 19 травня 2020 року. Позивач у судове засідання не з`явилась, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає. За таких обставин, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи по суті без учасників справи, за наявними у справі доказами. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного Дослiдивши письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 14 листопада 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Менського районного управління юстиції Чернігівської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №102 (а.с.3). Від шлюбу мають малолітніх доньок - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Відповідно до положень статті 3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачено право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява №44647\\98). Зважаючи на принцип рівноправності жінки та чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час перебування в шлюбі, що передбачає можливість добровільного розірвання шлюбу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2020 року сторонам було надано строк для примирення один місяць. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року, якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги обставини життя подружжя, які свідчать про те, що між сторонами шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, а також те, що після закінчення строку для примирення позивач наполягає на задоволенні позовних вимог, відповідач визнає позовні вимоги, що не суперечить закону та не порушує права свободи та інтереси інших осіб, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, оскільки причини розпаду сім`ї, на які посилається позивач, є поважними, примирення між подружжям, за таких обставин, неможливе і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду із вказаною позовною заявою було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією ПриватБанку №0.0.1644825608.1 від 11 березня 2020 року (а.с.1). Оскільки позивач визнав позов до початку розгляду справи по суті, з урахуванням положень частин 1 статей 141 та 142 ЦПК України, суд приходить до висновку про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та стягнення з відповідача на користь позивача решти сплаченого позивачем судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved