Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-10 00:00:00

У березні 2014 р. Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» звернулось до суду з вищезазначеним позовом, в якому з урахуванням збільшення позовних вимог (а.с. 153-156) просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором та судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що між ПАТ «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІРТО - Сервіс» 23.07.2008 року був укладений кредитний договір № 27/08В, відповідно до умов якого Банк надав ТОВ «ВІРТО - Сервіс» кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у розмірі 6 025 977 доларів США 78 центів на строк до 26.11.2014 року. Відповідно до умов договору ТОВ «ВІРТО - Сервіс» прийняв зобов'язання повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені договором. Однак відповідач свої зобов'язання за Договором не виконав, у зв'язку з чим у нього станом на 23.04.2014 року утворилася заборгованість в розмірі 76 655 399, 77 грн., що складається з: 22 269 956, 94 грн. - строкова заборгованість по кредиту; 44 090 015, 76 грн. - прострочена заборгованість по кредиту; 641 479, 81 грн. - строкова заборгованість по сплаті процентів; 6 038 757, 63 грн. - прострочена заборгованість по сплаті процентів; 275 569, 35 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів; 2 565 701, 04 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 702 950, 40 грн. - три відсотка річних за прострочення повернення кредиту; 70 968, 84 грн. - три відсотка річних за прострочення сплати процентів. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] 23.07.2008 року був укладений договір поруки № 27/08В-П-3, відповідно до умов якого поручитель поручився перед Банком за виконання позичальником ТОВ «ВІРТО - Сервіс» зобов'язань за кредитним договором. Оскільки позичальник ТОВ «ВІРТО - Сервіс» порушив свої зобов'язання, позивач просить стягнути з поручителя [PERSON] суму заборгованості за кредитом у загальній сумі 76 655 399, 77 грн., а також покласти на відповідача судові витрати у справі. Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги з урахуванням їх збільшення підтримав, з підстав наведених у позовній заяві та просив задовольнити їх повністю. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував, просив суд у його задоволенні відмовити, посилаючись на невірно здійснений позивачем розрахунок суми заборгованості за кредитним договором. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВІРТО - Сервіс» 23.07.2008 року був укладений кредитний договір № 27/08В, відповідно до умов якого Банк надав ТОВ «ВІРТО - Сервіс» кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії у розмірі 6 025 977 доларів США 78 центів на строк до 26.11.2014 року. Відповідно до умов договору ТОВ «ВІРТО - Сервіс» прийняв зобов'язання повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати зобов'язання у повному обсязі у строки, передбачені договором (а.с. 16-19). Позичальник ТОВ «ВІРТО - Сервіс» свої зобов'язання за Договором не виконав, у зв'язку з чим станом на 23.04.2014 року утворилася заборгованість в розмірі 76 655 399, 77 грн., яка складається з 22 269 956, 94 грн. - строкова заборгованість по кредиту; 44 090 015, 76 грн. - прострочена заборгованість по кредиту; 641 479, 81 грн. - строкова заборгованість по сплаті процентів; 6 038 757, 63 грн. - прострочена заборгованість по сплаті процентів; 275 569, 35 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів; 2 565 701, 04 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 702 950, 40 грн. - три відсотка річних за прострочення повернення кредиту; 70 968, 84 грн. - три відсотка річних за прострочення сплати процентів (а.с. 157-163). 25.09.2013 року позивач звертався до ТОВ «ВІРТО - Сервіс» з вимогою про дострокове повернення кредиту (а.с. 124-125). 25.11.2013 року позивач звернувся до відповідача [PERSON] з вимогою про дострокове повернення кредиту (а.с. 130-131). Однак відповідачем така вимога була проігнорована. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] 23.07.2008 року був укладений договір поруки № 27/08В-П-3, відповідно до умов якого поручитель поручився перед Банком за виконання позичальником ТОВ «ВІРТО - Сервіс» зобов'язань за кредитним договором (а.с. 64). Умовами Договору поруки, а саме п. 1.1 передбачено, що поручитель поручається перед позивачем за виконання позичальником зобов'язань, що виникли на підставі Кредитного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Відповідно до п. 4.1 при простроченні виконання поручителем зобов'язань, що визначені п. 1.2 цього Договору, поручитель зобов'язаний виплатити Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми прострочення за кожен день прострочення. Відповідно до п. 2.1 сторони Договору визначаються, що у випадку порушення позичальником взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, поручитель и позичальник несуть солідарну відповідальність перед Банком у повному обсязі зобов'язань за Кредитним договором, включаючи повернення кредиту, сплату нарахованих процентів за користування кредитом, комісій, неустойки (пені, штрафів) та відшкодування збитків, пов'язаних з порушенням виконання зобов'язань Позичальника. Отже, умовами Договору поруки чітко встановлено, що поручитель за порушення позичальником зобов'язань за Кредитним договором несе солідарну відповідальність поручителя та відповідає перед позивачем в тому ж обсязі, що і позичальник. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком. Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Предметом кредитного договору є грошові кошти в національній або іноземній валюті. Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору і вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Частиною 2 статті 1050 ЦК України, яка відповідно частини 2 статті 1054 ЦК України розповсюджується на відносини за кредитним договором, передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно із ст. ст. 553, 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником його обов'язку, а у випадку порушення такого обов'язку боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або у повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від кожного з них окремо. Відповідно до ст. 16 ЦК України одною з форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі. З урахуванням встановлених фактичних обставин справи та змісту вищезазначених положень закону суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Проведений відповідачем власний розрахунок суми заборгованості за користування кредитом, що долучений до матеріалів справи, не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки проведений без урахування всіх умов кредитного договору та не спростовує розрахунок наданий позивачем. Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на сторону, проти якої ухвалене рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved