Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

У березні 2017 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою, яку згодом неодноразово уточнювали, останній раз 24 липня 2018 року, до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Дніпровська міська рада, та остаточно просили суд ухвалити рішення, яким визнати за позивачами право спільної часткової власності на земельну ділянку (кадастровий номер 1210100000:07:489:0022), розташовану за адресою: м. Дніпро, вул. Романа Шухевича (Бабушкіна), 66, у розмірі по 6/100 часток кожному. В обґрунтування позову зазначають, що 14 травня 2013 року між [PERSON], з одного боку, та [PERSON] і [PERSON], з іншого боку, було укладено договір купівлі-продажу 12/100 частин домоволодіння № 66, що розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Бабушкіна, на земельній ділянці площею 0,1000 га, з цільовим призначенням - обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер земельної ділянки 1210100000:07:489:0022), з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами. На зазначеній земельній ділянці в цілому розташовані: А-2 житловий будинок, Ж, Л, М - гаражі, Н, З, И - гаражі, В - сарай, Д - вбиральня, № 1:3, 5:9, № 4 - водоколонка, загальна площа 230,0 кв.м., житлова площа 144,5 кв.м. При укладенні вищезазначеного договору купівлі-продажу позивачі були певні, що разом з домоволодінням набувають і право спільної власності на земельну ділянку, та вважали що вони є співвласниками земельної ділянки, що розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Бабушкіна, 66, загальною площею 0,1000 га. Після того, як позивачам стало відомо, що вони помилково вважали себе співвласниками даної земельної ділянки, вони звернулись до [PERSON] для укладення договору купівлі-продажу вищезазначеної земельної ділянки, однак остання відмовила їм, оскільки є особою похилого віку. Договором купівлі-продажу від 14 травня 2013 року було передбачено лише, що домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 0,1000 га. З 01 січня 2010 року при укладенні договору купівлі-продажу домоволодіння додаткового укладання відповідного договору купівлі-продажу на земельну ділянку, на якій було розміщено домоволодіння не було потрібно, відповідне право власності або користування зазначеною земельною ділянкою переходило автоматично до нового власника домоволодіння. Враховуючи, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 14 травня 2013 року, продала [PERSON] і [PERSON] 12/100 частин домоволодіння № 66, кв. 1/1 а, що розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Бабушкіна (нова назва вул. [PERSON]), на земельній ділянці площею 0,1000 га (кадастровий номер земельної ділянки 1210100000:07:489:0022), з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами, останні з набуттям права власності на зазначене домоволодіння набули також право в спільній частковій власності, що було у [PERSON] на 12/100 частин земельної ділянки, що пропорційно частки домоволодіння, розташованого за зазначеній земельній ділянці. Враховуючи, що єдиним способом підтвердити право власності на частину земельної ділянки в даному випадку є звернення до суду, то позивачі вимушені звернутися до суду з даним позовом. У судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на підстави зазначені у позові. Відповідачі у судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Раніше в судових засіданнях відповідачі [PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON] позовні вимоги визнали та не заперечували проти їх задоволення. Представник третьої особи - Дніпровської міської ради у судовому засіданні просив вирішити справу на розсуд суду. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У \~відповідності \~до \~ч. 1 \~ст. \~15 \~ЦК \~України, кожна \~особа \~має \~право \~на \~захист \~свого \~цивільного \~права \~у \~разі \~його \~порушення, \~невизнання \~або \~оспорювання. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 22.12.2008 року Виконавчим комітетом Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради та зареєстрованого комунальним підприємством «Дніпропетровське МБТІ» Дніпропетровської обласної ради 13.01.2009 року під реєстровим № 11737111, на праві власності належали 12/100 частин домоволодіння № 66 по вул. Бабушкіна у м. Дніпропетровську. Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 66 по вулиці Бабушкіна у м. Дніпропетровську, виготовленого Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, домоволодіння в цілому складається з: літ. А-2 житловий будинок, літ. Б-1 житловий будинок, літ. В сарай, літ. Г погріб, літ. Д вбиральня, літ. И, Ж, З, Л, М, Н гараж, № 1-9 інші споруди (а.с. 17-21). Крім того, відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 027937 [PERSON] на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 24.02.2010 № 617/55 була власником земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 1210100000:07:489:0022, у межах згідно з планом, яка розташована по вул. Бабушкіна, 66 Красногвардійського району м. Дніпропетровська, з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 15). 14 травня 2013 року між [PERSON] як продавцем та [PERSON] і [PERSON] як покупцями було укладено договір купівлі-продажу 12/100 частин домоволодіння, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2009, згідно якого [PERSON] та [PERSON] купили у [PERSON] в рівних частинах 12/100 частин домоволодіння під № 66, що розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Бабушкіна, на земельній ділянці площею 0,1000 га, цільове призначення якої обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер земельної ділянки 1210100000:07:489:0022), з відповідними господарчими та побутовими будівлями і спорудами (а.с. 13). На зазначеній земельній ділянці в цілому розташовані: А-2 житловий будинок, Б-1 житловий будинок, Ж, Л, М гаражі, Н, З, И гаражі, В сарай, Д вбиральня, № 1: 3,5 : 9, № 4 водоколонка, загальна площа 230,0 кв.м., житлова площа 144,5 кв.м. На підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу 12/100 частин домоволодіння від 14.05.2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було здійснено реєстрацію права спільної часткової власності на домоволодіння № 66 по вул. Бабушкіна у м. Дніпропетровську, за [PERSON] 12/200 частки домоволодіння (номер запису про право власності - 919810), за [PERSON] 12/200 частки домоволодіння (номер запису про право власності - 920102), що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 3397360 від 14 травня 2013 року (а.с. 14). Однак, судом встановлено, що при укладенні 14 травня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] договору купівлі-продажу 12/100 частин домоволодіння цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки, на якій розміщена вказана частина домоволодіння, укладено не було. Положеннями частини 1, 2 ст. 78 Земельного кодексу України закріплено, що право власності\~на землю\~-\~це право\~володіти,\~користуватися і\~розпоряджатися земельними\~ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі\~Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. 28 липня 2017 року [PERSON], [INFO], померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 768220, виданим Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 02 серпня 2017 року. Оскільки на теперішній час [PERSON] померла та позивачі, в інший спосіб, окрім як звернутися до суду з позовною заявою про визнання права власності на земельну ділянку, не можуть підтвердити право власності на земельну ділянку, на якій розміщені належні їм 12/100\~частин домоволодіння\~№ 66\~по вул. Романа\~Шухевича (попередня назва вул. Бабушкіна) у м. Дніпрі, то позивачі з метою захисту своїх майнових прав, звернулись до суду з даною позовною заявою про визнання права спільної часткової власності на земельну ділянку. Згідно статті 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Положення чинного цивільного та земельного законодавства України спрямовані на запобігання випадкам розщеплення прав власності на житловий будинок, будівлю, споруду та на земельну ділянку або її частину,\~на якій\~вони розміщені. Так, відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Отже, статтями 377 ЦК України та 120 ЗК України закріплюєтья одночасний перехід до набувача права власності на земельну ділянку і розташовану на ній нерухомість: до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення у розмірах, встановлених договором. Якщо цей розмір не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, що зайнята нерухомістю і є необхідною для її обслуговування. Відповідно до Списку співвласників земельної ділянки, який є додатком до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 027937, співвласниками земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 1210100000:07:489:0022, яка розташована по вул. Романа Шухевича (попередня назва вул. Бабушкіна), 66 у м. Дніпрі, з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, є: [PERSON] (мешкає за адресою: [ADDRESS]), [PERSON] (мешкає за адресою: [ADDRESS]), [PERSON] (мешкає за адресою: [ADDRESS]), [PERSON] (мешкає за адресою: [ADDRESS]/1-А), [PERSON] (мешкає за адресою: [ADDRESS]), [PERSON] (мешкає за адресою: [ADDRESS]/1-А), [PERSON] (мешкає за адресою: [ADDRESS]) (а.с. 16). Як вже було зазначено вище, попередній власник - [PERSON] була співвласником земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер 1210100000:07:489:0022, розташованої по вул. Романа Шухевича, 66, у м. Дніпрі. Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. У правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 22 червня 2017 року по справі № 6-3059цс16, судам розяснено, що зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди, стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено в договорі відчуження нерухомості. Згідно ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Враховуючи, що позивачі у встановленому законом порядку на підставі договору-купівлі-продажу від 14 травня 2013 року набули в рівних частинах право власності на 12/100 частин домоволодіння № 66 по вул. Романа Шухевича у м. Дніпрі, то суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання за позивачами права власності і на відповідні 12/100 частин земельної ділянки (кадастровий номер 1210100000:07:489:0022), розташованої за адресою: м. Дніпро, вул. Романа Шухевича, буд. 66, на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику [PERSON] Відповідно до статей 364, 367 ЦК України кожен зі співвласників має право на виділ його частки майна, що є у спільній частковій власності в натурі, або його поділ з дотриманням вимог статті 183 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 88 Земельного кодексу України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Оскільки позивачам на праві спільної часткової власності в рівних частках належить 12/100\~частин домоволодіння\~№ 66\~по вул.\~Романа Шухевича\~у м.\~Дніпрі, тобто по\~6/100\~частин вказаного\~домоволодіння кожному\~позивачу,\~враховуючи,\~що позивачі в іншій спосіб, окрім як звернутися з позовом до суду про визнання права спільної часткової власності на земельну ділянку, захистити своє порушене право не можуть, то суд вважає за можливе визнати за [PERSON] та [PERSON] право спільної часткової власності на земельну ділянку (кадастровий номер 1210100000:07:489:0022), розташовану за адресою: м. Дніпро, вул. Романа Шухевича, 66, з цільовим призначенням - для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, у розмірі по 6/100 частин вказаної земельної ділянки за кожним позивачем (12/100 / 2 = 6/100). Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до\~переконливого висновку, що позовні вимоги [PERSON] та\~[PERSON] підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved