Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

У березні 2014 року до суду звернулася [PERSON] з вказаним позовом, відповідно до якого прохала суд визнати недійсним шлюб між нею [PERSON] та відповідачем [PERSON], зареєстрований 11.11.2011 року у Центральному відділі ДРАЦС Полтавського МУЮ, актовий запис № 1709; стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що вона з відповідачем 11.11.2011 року у Центральному відділі ДРАЦС Полтавського МУЮ зареєстрували шлюб, актовий запис № 1709. Від вказаного шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO] року. Після одруження, а саме у 2013 році позивач дізналася про те, що її чоловік страждає на тяжку психічну хворобу, яку він приховав від неї при укладенні шлюбу. Відповідач з 2009 року перебуває на обліку в Полтавському обласному психоневрологічному диспансері. У січні 2013 року відповідача було госпіталізовано до вказаного закладу з місця роботи з діагнозом «Гострий психотичний розлад з симптомами шизофренії». Ще до госпіталізації, під час загострення хвороби відповідача, про яку вона не знала, він проявляв до неї агресію, фізичну силу. Саме внаслідок вказаної госпіталізації позивачу стало відому про наявну у відповідача хворобу ще з 2009 року, однак про що не було їй повідомлено до реєстрації шлюбу, під час реєстрації шлюбу та під час вагітності, ані самим відповідачем, ані його батьками. 03.04.2013 року у зв'язку з нервовим зривом з відповідачем стався нещасний випадок - падіння з п'ятого поверху будинку. Після цього він проживає разом зі своїми батьками, які його доглядають. Позивачем також зазначено, що у зв'язку з хворобою відповідача та його станом здоров'я вони почали сваритися, почали виникати непорозуміння, що завдає їй та їхній дочці моральних та психологічних страждань. Позивач, також, зазначала, що хвороба відповідача є непередбачуваною та може становити загрозу психологічному стану її та доньки. Вказане і стало підставою звернення позивача до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, прохала суд позов задовольнити. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, прохав суд відмовити в задоволенні позову. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув через неможливість самостійного пересування. В матеріалах справи маються його письмові пояснення, відповідно до яких він заперечує проти позову в повному обсязі з наступних підстав. Зазначено, що він не приховував при укладенні шлюбу з позивачем того факту, що у 2009 році лікувався у психіатричній лікарні з діагнозом «Гострого психотичного розладу з елементами шизофренії». Даний факт ним було повідомлено останній ще під час їх сумісного проживання до реєстрації шлюбу у березні 2011 року під час їх відвертої розмови. Про наявну в нього хворобу повідомляли позивача і його батьки. Знали про наявність в нього хвороби і колеги по роботі, друзі, з якими спілкувалась і позивач. Відповідач зазначав, що між ними були довірливі стосунки, він ніколи не застосовував до позивача фізичну силу. Наявна в нього хвороба ніяким чином негативно не впливає на оточуючих, лише той факт, що він є інвалідом першої групи викликає необхідність постійного догляду за ним, який здійснюють його батьки. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, встановив наступне. Судом встановлено, що 11.11.2011 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]), про що складено відповідний актовий запис № 1709 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 11.11.2011 року). Від шлюбу сторони мають спільну дитину, малолітню доньку - [PERSON], [INFO], згідно з свідоцтва про народження серії [NUMBER], актовий запис № 234). Як на підставу своїх позовних вимог про визнання шлюбу недійсним позивач вказувала про наявність у відповідача психічного захворювання, що створює небезпеку для нащадків, про яке їй не було повідомлено відповідачем ані до реєстрації шлюбу, ані під час укладення шлюбу; чоловік приховав від неї наявну нього з 2009 року хворобу. Наречені зобов'язані повідомити один одного про стан свого здоров'я. Держава забезпечує створення умов для медичного обстеження наречених (ч. 1, 2 ст. 30 СК України). Постановою Кабінету міністрів України від 16 листопада 2002 р. № 1740 затверджено порядок здійснення добровільного медичного обстеження наречених, яким визначено механізм організації добровільного медичного обстеження наречених, з метою визначення стану їх здоров'я для профілактики захворювань, небезпечних для подружжя та їх нащадків. Пунктом 3 цього Порядку встановлено, що орган державної реєстрації актів цивільного стану під час приймання заяви про реєстрацію шлюбу інформує осіб, які подають таку заяву, про можливість здійснення медичного обстеження та за їх бажанням видає направлення за зразком, затвердженим МОЗ. Як встановлено судом, сторонами не було виявлено бажання здійснити таке медичне обстеження. Згідно з ч. 5 ст. 30 СК України приховування відомостей про стан здоров'я одним з наречених, наслідком чого може стати (стало) порушення фізичного або психічного здоров'я іншого нареченого чи їхніх нащадків, може бути підставою для визнання шлюбу недійсним. Статтею 41 СК України передбачено, що шлюб може бути визнаний недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований з особою, яка приховала свою тяжку хворобу або хворобу, небезпечну для другого з подружжя і (або) їхніх нащадків. При вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності з роз'ясненнями, викладеними у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов'язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. У випадку, передбаченому ст. 41 СК України, шлюб за рішенням суду може бути визнаний недійсним. У даному разі вирішення цього питання залежить від встановлених судом обставин; наявності одного факту умисного приховування відомостей про стан здоров'я недостатньо для визнання шлюбу недійсним. Таким чином, вирішуючи справу, судам слід брати до уваги те, наскільки цим шлюбом порушено права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення. З письмових пояснень відповідача, що не оспорювалось стороною позивача, вбачається, що сторони були знайомі з липня 2010 року, а з березня 2011 року вони стали проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Пояснення відповідача про те, що факт наявності в нього хвороби ним було повідомлено позивачу ще під час їх сумісного проживання до реєстрації шлюбу у березні 2011 року під час їх відвертої розмови, - не підтверджені доказами. Факт того, що позивачу було відомо про наявність у відповідача хвороби із спілкування з колегами [PERSON] по роботі, та його друзями (які, як вказував відповідач, усвідомлені про його хворобу), - не підтверджений доказами. Також, Відповідач у своїх письмових поясненнях зазначав, що його батько [PERSON] у присутності його матері [PERSON] та сестри [PERSON] під час бесіди з ним ([PERSON].), при якої була присутня і позивач [PERSON], турбуючись про сина, вказував на те, щоб [PERSON] не переймався занадто роботою, щоб відпочивав, щоб не трапився подібний психічний розлад. Ідентичні цьому відомості також містяться в письмових поясненнях [PERSON] (мати відповідача) та [PERSON] (сестри відповідача), що наявні в матеріалах справи. Суд критично сприймає вказані письмові докази, оскільки дані особи не були допитані в якості свідків по справі, не надавали присягу свідка, а тому не несуть відповідальності за свої свідчення. При цьому, на думку суду, розмова, про яку свідчать [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], виражала прояв турботи батька за сином, а не носила характер повідомлення позивача, донесення до відому [PERSON] про наявність в [PERSON] психічного захворювання з вказівкою на конкретний діагноз, а саме гострого психотичного розладу з симптомами шизофренії. Як встановлено судом з матеріалів справи сторони з липня 2010 року познайомились, з березня 2011 року почали сумісно проживати без реєстрації шлюбу, 11.11.2011 року сторони зареєстрували шлюб. З анамнезу захворювання виписного епікризу № 1210, що мається в медичний картці відповідача, судом встановлено, що вперше психічний стан відповідача змінився у лютому 2009 року, у зв'язку з чим останній проходив лікування у Київській міській клінічній психоневрологічній лікарні № 1 з 16.02.2009 р. по 20.02.2009 р. з діагнозом «Гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії в зв'язку зі стресом, параноїчний синдром, з психомоторним збудженням. Був виписаний з рекомендаціями стаціонарного лікування в психіатричній лікарні за місцем проживання. Після чого лікувався амбулаторно в психоневрологічному диспансері м. Полтави. Встановлено, що 01.03.2009 року по 16.03.2009 рік [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в Криворізький психіатричній лікарні з діагнозом «Гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії» (виписной епікриз № 1370). [PERSON] протягом березня та квітня 2009 року проходив терапію в Полтавський ПОНД. 24.04.2009 року [PERSON] Полтавським ПОНД видано довідку про можливість працювати інженером-програмістом. В подальшому до 2013 року [PERSON] в ПНД не звертався. З анамнезу хвороби вбачається, що з вересня 2009 р. по січень 2013 р. психічний стан [PERSON] був стабільним. 15.01.2013 року [PERSON] знову був направлений в Полтавську обласну психіатричну лікарню ім. О.Ф. Мальцева з попереднім діагнозом «Гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії». Згідно з клінічною картою стаціонарного хворого [PERSON] 16.01.2013 року лікарем психіатром поставлений діагноз заключний клінічний «Шизофренія, параноїдна форма, параноїчний синдром з кататонічними включеннями, епізодичний тип перебігу, стан ремісії». Згідно з листа заступника головного лікаря з медичної частини Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф. Мальцева [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в даній лікарні з 15.01.2013 року. З аналізу медичної картки [PERSON] судом встановлено, що на час знайомства сторін та до моменту реєстрації шлюбу між ними (з липня 2010 року по 11.11.2011 рік) [PERSON] не госпіталізовувався до психоневрологічного диспансеру. Фактів того, що [PERSON] до реєстрації шлюбу була присутня під час відвідування [PERSON] лікаря психіатра, - судом не встановлено. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач не могла знати про наявність у відповідача захворювання в період, коли вони з позивачем підтримували близькі відносини. Судом встановлено, що 03.04.2013 року з [PERSON] стався нещасний випадок - падіння з висоти». З виписного епікризу № 1944 [PERSON], який поступив 12.06.2013 року, а 21.06.2013 року виписаний з Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф. Мальцева, встановлено діагноз «Шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-параноїдний синдром з аутоагресивною поведінкою шляхом падіння з висоти. Факт того, що позивач [PERSON] не була обізнана про діагноз відповідача свідчить і те, що коли під час перебування у шлюбі відповідача будо госпіталізовано до лікарні, [PERSON] листом від 03.02.2014 року зверталася до Полтавської обласної психіатричної лікарні ім. О.Ф. Мальцева з вимогою повідомити їй, як дружині, з якого приводу у лікарні у січні-лютому 2013 року та у червні 2013 року лікувався [PERSON] Відповідач знав про наявний в нього діагноз, але під час реєстрації шлюбу з позивачем приховав свою хворобу, хоча судом встановлено, і не заперечується сторонами, що між ними були довірливі відносини. Обставини, які виникли між сторонами унеможливлюють подальше сумісне проживання сторін, що також не заперечується сторонами. На фоні виявлених позивачем відомостей про хворобу відповідача, стосунки між сторонами погіршилися, що суперечить інтересам позивача щодо побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Хвороба відповідача має непередбачуваний прояв, що негативно впливає як на позивача, так і на дитину. Також, слід зазначити, що шизофренія, як психічний розлад, генетично унаслідується, тобто може передаватися нащадкам. Право позивача знати про небезпечну хворобу її чоловіка, що може негативно вплинути на здоров'я нащадків, - порушено через приховування чоловіком хвороби. Враховуючи факт умисного приховування позивачем відомостей про стан його здоров'я, наслідком чого може стати порушення психічного здоров'я їхніх нащадків, а також ступень порушення прав та інтересів позивача, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до правил ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст. 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів і висновків експертів. Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч. 3 ст. 212 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати

Outcome: approved