Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

У вересні 2017 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача [PERSON] про виселення. В обґрунтування позовних вимог посилаючись на те, що 14 листопада 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки отримав у власність будинок, загальною площею 210,70 кв.м., житловою площею 108,60 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору іпотеки від 14 листопада 2006 року, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретовою Н.Б. та зареєстрований у державному реєстрі за № 4060. Позивач зазначив, що після отримання права власності на вказану квартиру позивач намагався отримати доступ до житла, однак перешкодою для вчинення зазначених дій стала реєстрація та проживання у ньому відповідача, що порушує право Банку вільно володіти та розпоряджатися належним йому майном. У зв`язку з викладеним, позивач просив суд виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , зі зняттям з реєстраційного обліку без надання іншого жилого приміщення та стягнути з відповідача судові витрати у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.09.2017 року справу розподілено судді [PERSON] , ухвалою якого від 04 вересня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено справу до попереднього судового розгляду. 21 вересня 2017 року [PERSON] подано апеляційну скаргу на ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська про відкриття провадження у справі. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської областівід 27 жовтня 2017 року апеляційну скаргу [PERSON] на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2017 року про відкриття провадження визнано неподаною та повернено заявнику. 13 грудня 2017 року від позивача надійшла уточнена позовна заява до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про виселення, просили суд: виселити [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] , зі зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного житлового будинку, без надання іншого житлового приміщення та покласти судові витрати на відповідачів. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2017 року цивільну справу розподілено судді Слюсар Л.П., ухвалою якої від 14 грудня 2017 року її було прийнято до провадження та призначено до розгляду. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 лютого 2018 року провадження у цивільній справі - зупинено до набрання законної сили рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська справа №202/6443/17, провадження 2/202/396/2018 по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни про скасування запису про державну реєстрацію прав та визнання права власності на нерухоме майно. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 серпня 2019 року поновлено провадження у цивільній справі. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2020 року в задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі відмовлено. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2020 року зустрічну позовну заяву [PERSON] повернено заявнику. 05 березня 2020 року [PERSON] подано апеляційну скаргу на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2020 року про повернення зустрічної позовної заяви. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 липня 2020 року апеляційна скарга [PERSON] залишена без задоволення. Ухвала Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2020 року залишена без змін. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідачі та представник відповідача в судовому засіданні заперечували проти позову. Просили суд в задоволенні позовних вимог відмовити. Вказали, що спірний будинок придбано не за рахунок кредитних коштів, а тому відповідачі не можуть бути виселені без надання іншого жилого приміщення. Звернули увагу суду на положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Суд, вислухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 листопада 2006 року між [PERSON] та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» та АТ КБ «Приватбанк», був укладений кредитний договір №DNLGA00000025, предметом якого є надання споживчого кредиту в розмірі 130802,50 доларів США, на наступні цілі: 120000 дол. США на купівлю житлового будинку, а також 10802,50 дол. США на сплату страхових платежів, з оплатою 10,08% річних з терміном погашення 14.11.2013 р. В забезпечення основного зобов`язання між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено Іпотечний договір №DNLGA00000025 від 14.11.2006 р., відповідно до умов якого Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю належне на праві власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок, має наступні характеристики: А -1 житловий будинок шлакобетон; житлова кімната 32,3 кв.м., загальна площа 44,6 кв.м.; Ж-2 житловий будинок цегл.; житлова кімната 108,6 кв.м.; загальна площа 210,7 кв.м.; Л - дощата; З - гараж цегла; М,Н - вольєри; 1-7,І,ІІ - споруди. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського МНО Кретовою Н.Б. за р.№2205 та зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 20.07.2004 року, номер витягу: 4198170,реєстраційний номер:1790278. Предмет іпотеки знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Цільове призначення предмету іпотеки жила нерухомість. Іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку загальною площею 0,0589 кв.м. на якій розташоване майно і яка належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯГ 565088, вид. 26.09.2006 року Дніпропетровським міським управлінням земельних ресурсів. Згідно з Договором купівлі-продажу від 18 червня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретовою Н.Б. та зареєстровано в реєстрі за №2205, [PERSON] , Продавець зобов`язується передати домоволодіння у власність Покупцю, а Покупець, [PERSON] зобов`язується прийняти домоволодіння і сплатити за нього обумовлену суму. Домоволодіння, що відчужується за даним Договором розташоване на земельній ділянці розміром 580,0 кв.м. та знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Договору купівлі-продажу від 18 червня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кретовою Н.Б. та зареєстровано в реєстрі за №2206, [PERSON] , Продавець передав, а Покупець, [PERSON] прийняла у власність земельну ділянку площею 0,0589 гектарів, розташовану на території [ADDRESS] , надану для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. 06 листопада 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено Договір про внесення змін №1 до Договору іпотеки №DNLGA00000025 від 14 листопада 2006 р. 12 листопада 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено Договір про внесення змін додоговору іпотеки. Відповідно до Договору погашення за Кредитним договором здійснюється в строк з 14 листопада 2006 року по 15 листопада 2023 року. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, Банк звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіної Л.Л. із заявою про реєстрацію права власності на предмет іпотеки спірну квартиру на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 14 листопада 2006 року. 18.11.2016 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.А. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32427078 від 18.11.2016 р. та зареєстровано 18.11.2016 р. право власності на будинок [ADDRESS] за ПАТ КБ «ПриватБанк» (номер запису про право власності 17500140) та на земельну ділянку площею 0,0589 га., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , номер запису 17500118, індексний номер 32427078 від 18.11.2016 р. Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 73312666 власником будинку [ADDRESS] та земельної ділянки є ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 209819412101, номер запису про право власності: 17500140 та відповідно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 210057812101, номер запису про право власності: 17500118. ПАТ КБ «ПриватБанк» направлено [PERSON] претензію від 11.07.2017 року щодо виселення її разом з членами сім`ї та іншими мешканцями, протягом 30 днів з моменту отримання претензії, добровільного звільнення приміщення із одночасним зняттям з реєстраційного обліку. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2018 року цивільна справа №202/6443/17, провадження №2/202/396/2018 за позовною заявою [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни, про скасування запису про державну реєстрацію прав та визнання права власності на нерухоме майно в задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 січня 2019 року апеляційна скарга [PERSON] залишена без задоволення, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2018 року залишено без змін. Згідно з довідкою №003695 від 16 січня 2020 року в будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (уповноважений власник, зареєстровано, 27.07.2004 року), [PERSON] (чоловік, зареєстровано з 27.07.2004 року), [PERSON] , [INFO] (син, зареєстровано 13.07.2017 року), [PERSON] , [INFO] ( зареєстровано, 12.09.2017 року). За змістом статті 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), не підлягають виселенню, якщо: договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку; договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя. Відповідно статті 109 Житлового кодексу України (далі - ЖК України), виселенняіз займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Отже, особам яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК України постійне житло вказується в рішенні суду. Верховний Суд України у постанові від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16 зробив правовий висновок, згідно з яким за змістом частини другої статті 40 Закону № 898-IV та частини третьої статті 109 ЖК УРСР (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону № 898-IV,так і норма статті 109 ЖК УРСР. До аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц . В усталеній практиці Верховного Суду України при розгляді вказаної категорії справ, у тому числі й у постановах від 22 червня 2016 року у справі 6-197цс16, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16, роз`яснено порядок застосування статті 40 Закону № 898-IVта статті 109 ЖК УРСР. Зазначено, що частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Зроблено висновок про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону № 898-IV, так і норма статті 109 ЖК УРСР. Враховуючи, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , було придбано відповідачем [PERSON] не за рахунок кредитних коштів, що залежно від встановленого, виключає можливість її виселення та членів її сім`їбез надання іншого житлового приміщення. За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» і доходить висновку про відмову позивачеві у задоволенні позову. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed