Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

У березні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, вимогами якого стягнення з [PERSON] грошових коштів у розмірі 1500,00 грн. витрат понесених на дитину, 2000,00 грн. компенсації за завдану моральну шкоду та судові витрати. В обгрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що сторони з 07.08.2009 р. перебували в зареєстрованому шлюбі, який 07.11.2018 р. розірвано на підставі судового рішення. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . До розірвання шлюбу між сторонами 04.05.2018 р. укладено договір про участь у вихованні та утриманні дитини, де п. 11 договору зазначено, що сторони зобов`язані брати спільну та рівну участь у витратах на дитину. Позовні вимоги обґрунтувані тим, що батько дитини [INFO] . вніс власні кошти у розмірі 3000, 00 грн. на рахунок дитини, та того ж для придбав для дитини велосипед загальною вартістю 5935,00грн. Оскільки відповідач відмовляється у відшкодуванні позивачу половини понесених витрат в у розмірі 1500,00 грн., просить задовольнити його вимоги в повному обсязі. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 11.03.2019 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судовому засіданні просить задовольнити позов в повному обсязі з підстав викладених у ньому. Відповідач [PERSON] проти задоволення позу заперечувала в повному обсязі посилаючись на те, що позивач не порадився з нею відносно даної покупки, така покупка є досить коштовною для неї, а вона не має змоги її оплатити. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як свідчать пояснення [PERSON] та [PERSON] , вона з 07.08.2009 р. перебували в зареєстрованому шлюбі, який 07.11.2018 р. розірвано на підставі судового рішення. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що 04.05.2018 р. між сторонами укладено договір про участь у вихованні та утриманні дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 7-9). За умовами укладеного договору сторони визначили місце проживання дитини разом з батьком, встановили участь у забезпеченні умов життя дитини тим з батьків, який проживає окремо. Зокрема п. 11 договору зазначено, що сторони зобов`язані брати спільну та рівну участь у витратах на дитину, п.12 договору зазначено, що сторони зобов`язані брати спільну та рівну участь у додаткових витратах на дитину. Так позивач, 17.02.2019 р. придбав Kinetik sniper вартістю 5 665,00 грн. та велокомпютер вартістю 270,00 грн. загальною вартістю 5935,00 грн. Дана обставина підтверджується товарним чеком № 170 від 17.02.2019 р. та чеком № 31 від 17.02.2019 про проведення відповідної транзакції через торговий банківський термінал (а.с. 11,12,13). Згідно із ч.1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Позивачем надано пояснення, що підтверджене відповідачем про те, що претензій позивач до відповідача з приводу надання коштів шляхом їх перерахування на утримання дитини позивач не має. Тобто, слід зробити висновок, що відповідач у повній мірі виконує умови договору передбачені пунктом 11. Таким чином, можна стверджувати, що понесені позивачем витрати були спрямовані на задоволення додаткових потреб дитини, що передбачено пунктом 12 договору. Однак, термін «додаткові витрати на дитину» не можуть трактуватися вільно, оскільки можливість їх надання (отримання, стягнення) обмежується нормою Сімейного кодексу України Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Зазначений висновок суду ґрунтується також на правовій позиці Верхового Суду України, висловленій 24 лютого 2016 р. у справі № 6-1296цс15, відповідно якої, виходячи з аналізу ст. 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Згідно із ч.2 ст. 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покривитися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Позивач просить стягнути з відповідача 1500,00 грн. на відшкодування половини понесених витрат на придбання велосипеда для дитини, при цьому, позивач надав суду документи на підтвердження даної покупки. Проте дані витрати не належить до витрат, пов`язаних з особливими обставинами, як-то особливим розвитком здібностей дитини чи існуванням хвороби, лікування якої рекомендовано здійснювати за медичними показниками. Слід зазначити, що додатковими витратами є лише витрати у вищезазначених випадках, а не додаткове стягнення коштів. З огляду на вищезазначене, суд відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення з [PERSON] додаткових витрат понесених на дитину, а саме грошових коштів в сумі 1500,00 грн., не вважаючи такі витрати додатковими витратами на дитину у розумінні ст.185 СК України. Суд також відмовляє позивачу у задоволенні позовної вимоги про стягнення 2000,00 грн. компенсації за завдану моральну шкоду у зв`язку із відмовою в основній позовній вимозі про стягнення коштів похідною від якої є стягнення моральної шкоди. Позивачем не надано суду доказів того, що йому було завдано моральної шкоди.

Outcome: dismissed