Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

у вересні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача витрати за навчання в розмірі 11 064,72 грн. Свої вимоги мотивував тим, що з 15 серпня 2013 року [PERSON] було зараховано курсантом першого курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів міліції громадської безпеки освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» до Одеського державного університету внутрішніх справ. 09 вересня 2013 року з відповідачем було укладено договір про підготовку фахівця в Одеському державному університеті внутрішніх справ, згідно з яким він навчався за рахунок коштів державного бюджету і у випадку дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання мав відшкодувати фактичні витрати за період навчання. Наказом № 54/ос від 08 травня 2013 року відповідача звільнено за власним бажанням до спливу строку навчання. Тому, просить суд стягнути з [PERSON] на його користь Одеського державного університету внутрішніх справ вартість навчання в розмірі та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутність та зазначенням того, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, а тому суд вважає можливим слухати справу у відсутність відповідача відповідно до ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Так, з матеріалів справи вбачається, що наказом т.в.о. ректора Одеського державного університету внутрішніх справ від 15 серпня 2013 року № 117/ос [PERSON] був зарахований курсантом 1-го курсу факультету підготовки фахівців для підрозділів міліції громадської безпеки з підготовки фахівців освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» за напрямком «Правоохоронна діяльність» (6.030402) на базі повної загальної середньої освіти з терміном навчання відповідно до навчального плану, поставивши на всі види продовольчого та речового утримання з виплатою грошового забезпечення, з 15 серпня 2013 року, присвоївши спеціальне звання «рядовий міліції» (а.с. 10). 09 вересня 2013 року у відповідності до вимог Указу Президента України №77/96 від 23 січня 1996 року «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», постанови кабінету міністрів України № 992 від 22 серпня 1996 року «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснюється за державним замовленням», наказу МВС України № 150 від 14 травня 2007 року «Про затвердження Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України» між Одеським державним, університетом внутрішніх справ, Головним управлінням МВС України в АР Крим та [PERSON] було укладено договір про підготовку фахівця у Одеському державному університеті внутрішніх справ (а.с. 12-13). За умовами останнього сторонами серед обов'язків Одеського державного університету внутрішніх справ як виконавця було визначені, зокрема, забезпечення [PERSON] харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України, а останній, в свою чергу, взяв на себе зобов'язання щодо виконання в повному обсязі навчальної програми відповідної фахової спрямованості та освітньо-кваліфікаційного рівня тощо (п. п. 2.1., 2.3. договору). Згідно п. 3.1. укладеного між сторонами договору дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість є підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу № 54 о/с від 08 травня 2014 року [PERSON] був відрахований та звільнений з органів внутрішніх справ України за власним бажанням з 12 травня 2014 року (а.с. 11, 14). Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають наслідки, встановлені законом або договором. Згідно наданого позивачем розрахунку розмір фактичних витрат, пов'язаних з утриманням рядового міліції [PERSON] склав 11 064,72 грн. (а.с. 15-19). Враховуючи викладене та принцип диспозитивності цивільного судочинства, закріплений в ст. 11 ЦПК України, приймаючи до уваги те, що відповідач не виконав умов договору, беручи до уваги всі надані суду докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Одеського державного університету внутрішніх справ є обґрунтованими, обставини, викладені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, вимоги позивача доведені належними доказами, а тому підлягають задоволенню, оскільки на день розгляду справи суду не надано доказів з боку відповідача, як того вимагає ст. 60 ЦПК України, про проведення відшкодування витрат, пов'язаних з його навчанням. При цьому суд приходить до висновку про можливість покладення в основу рішення розрахунок витрат, здійснений позивачем. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в справі. З огляду на викладене, на підставі ст. ст. 509, 525, 526, 611, 625, 627 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 213, 215, 224-226 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved