Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 18.02.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №53053-OWNCASH, відповідно до умов якого банк надав відповідачу грошові кошти в безготівковій формі, шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача, в сумі 10627,76 грн. на умовах використання позичальником грошових коштів на вказані у договорі цілі, сплати ним відсотків у розмірі 9,99 % річних за користування кредитними коштами та повернення кредиту на умовах та у строки передбачені договором. За несвоєчасне виконання грошових зобовязань позичальником, договором передбачена відповідальність у вигляді сплати пені в розмірі подвійної відсоткової ставки, вказаної у договорі, але не менше двох гривень за кожен день прострочення. Вказував на те, що з травня 2015 року відповідач перестав виконувати свої зобовязання за договором у звязку з чим на його адресу направлено вимогу про дострокове погашення боргу, на яку він належним чином не відреагував. Станом на 25.01.2016 року за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 13025,54 грн., яка складається з наступного: 9220,83 грн. неповернута сума кредиту; 632,98 грн. прострочені відсотки; 2295,60 грн. прострочена сума комісії за адміністрування кредиту; 876,13 грн. пеня. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, умови кредитного договору, просив стягнути з відповідача на користь банку вказану вище заборгованість та судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, просив справ слухати без його участі, позовні вимоги підтримав та не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Справа слухалась у відсутності відповідача, яка не зявилась в судове засідання незважаючи на те, що належним чином була повідомлена судом про час та місце розгляду шляхом розміщення відповідного оголошення у засобах масової інформації, про причини своєї неявки суду не повідомила і не подала відповідної мотивованої заяви про відкладення розгляду справи. У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки представник позивача не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що 18.02.2015 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № 53053-OWNCASH відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит строком до 17.02.2016 року у вигляді перерахування грошових коштів в сумі 10627,76 грн. на поточних рахунок позивача зі сплатою 9,99 % за користування кредитом. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли кредитно-договірні відносини. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до п. 2.4 укладеного між сторонами договору, повернення кредиту здійснюється щомісячними платежами в сумі 1221 грн. Згідно п. 2.12 вказаного договору, відповідач зобовязувалась також сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом відповідно графіку платежів. З розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] належним чином своїх зобовязань за договором не виконала, внаслідок чого у неї станом на 25.01.2016 року утворилась заборгованість, яка складається з наступного: 9220,83 грн. неповернута сума кредиту; 632,98 грн. прострочені відсотки; 2295,60 грн. прострочена сума комісії за адміністрування кредиту (а/с 12). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Оскільки, цивільно-правові відносини виникли внаслідок договору, укладеного саме між позивачем та відповідачами суд вважає, що цивільно-правову відповідальність за неналежне виконання взятих на себе зобовязань повинна нести [PERSON] в повному обємі відповідач. Як вбачається зі змісту п. 6.1 укладеного між сторонами договору, за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за кредитним договором боржник сплачує пеню в розмірі подвійної процентної ставки, вказаної в п. 2.4 (9,99%) цього договору, але не менше двох гривень за кожен день прострочення. З розрахунку заборгованості вбачається, що за несвоєчасне виконання боржником взятих на себе зобовязань позивачем нараховано пеню в розмірі 876,13 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. У відповідно ст. до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У відповідності до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Таким чином, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором , сплачений судовий збір, документального підтвердження понесених позивачем витрати за розміщення оголошення в засобах масової інформації матеріали справи не містять. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved