Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом та обґрунтовує його тим, що в 1968 році він зазнав тяжкі тілесні ушкодження в трансформаторному пункті №1298. Рішенням Залізничного районного народного суду м. Києва від 23 вересня 1969 року відповідач був визнаний винним у заподіянні шкоди, завданої внаслідок каліцтвом позивача. Іншим рішенням Залізничного районного суду від 9 липня 2001 року за [PERSON] було визнано право на санаторно-курортне лікування не менше одного разу на рік у період з черв-ня по вересень. З 7 липня 2013 року по 18 липня 2013 року позивач проходив санаторно-курортне лікування в санаторії Південної залізниці ім. М. Гоголя. Він витратив грошові кош-ти в розмірі 17406 гривень 65 копійок на придбання санаторно-курортної путівки. Крім того, з 25 липня 2016 року по 9 серпня 2016 року [PERSON] вдруге проходив санаторно-курорт-не лікування в санаторії Південної залізниці ім. М. Гоголя. Він витратив грошові кошти в розмірі 24240 гривень 00 копійок на придбання санаторно-курортної путівки. Загальний роз-мір витрат позивача на курортно-санаторне лікування склав 41647 гривень. АЕК «Київ-енерго» ухиляється від добровільного відшкодування цих витрат. У звязку з цим [PERSON] зазнав душевні переживання. Тому він просить суд стягнути з відповідача витрати на санаторно-курортне лікування в розмірі 41647 гривень та моральну шкоду в розмірі 100000 гривень. У судовому засіданні [PERSON] підтримує позов та просить суд задовольнити його. Представник відповідача [PERSON] визнає позов частково. В обґрунтування своїх заперечень вона посилається на те, що відповідно до п.7 Порядку виплати грошової компен-сації вартості санаторно-курортного лікування деяким категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №785 від 17 червня 2004 року, середня вартість санаторно-курортної путівки визначається відповідним наказом Міністерства соціальної політики України. Так, згідно з наказами Міністерства соціальної політики №155 від 28 березня 2013 року та №226 від 9 березня 2016 року розмір грошової компенсації за само-стійне санаторно-курортне лікування в 2013 році становив 240 гривень на добу, а в 2016 році 400 гривень на добу. У звязку з цим [PERSON] набув право на відшкодування витрат на санаторно-курортне лікування за 2013 рік в розмірі 4080 гривень (340 х 12), а за 2016 рік 6400 гривень (400 х 6). Однак він пропустив строк позовної давності відносно вимог за 2013 рік. Тому представник відповідача [PERSON] просить суд стягнути з її довірителя ви-трати на санаторно-курортне лікування в розмірі 6400 гривень та відмовити у задоволенні позову в частині інших вимог. Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. З мотивувальної частини рішення Залізничного районного суду м. Києва від 11 лютого 1971 року (а.с.10-11) вбачається, що 23 червня 1968 року [PERSON] зайшов в трансфор-маторний пункт №1298 та отримав електротравму, внаслідок якої він зазнав тяжкі тілесні ушкодження. На підставі ч.3 ст.61 ЦПК України ці обставини не потребують доказуванню. Рішенням Залізничного районного суду м. Києва від 9 липня 2001 року (а.с.12-15) за позивачем визнано право на санаторно-курортне лікування. Зобовязано АЕК «Київенерго» сплачувати необхідні платежі на санаторно-курортне лікування не менше одного разу на рік у період з червня по вересень. Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому додаткові витрати, викликані необхідністю санаторно-курортного лікування. Згідно з п.1 ч.1 ст.22 цього Кодексу такі додаткові витрати полягають у витратах, які особа зробила для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Встановлено, що в період часу з 7 липня 2013 року по 18 липня 2013 року [PERSON] перебував на санаторно-курортному лікуванні в санаторії ім. М. Гоголя. Ця обставина під-тверджується копією довідки директора цього санаторію (а.с.32), копією санаторно-курорт-ної книжки (а.с.34) та копією талону харчування до путівки (а.с.35). Позивач витратив грошові кошти в розмірі 17400 гривень на придбання санаторно-курортної путівки №131853 (а.с.33). Ця обставина підтверджується копією квитанції (а.с.35). В період часу з 25 липня 2016 року по 9 серпня 2016 року [PERSON] вдруге проходив курс санаторно-курортного лікування в санаторії ім. М. Гоголя. Ця обставина підтверджуєть-ся копією довідки директора цього санаторію (а.с.36), копією санаторно-курортної книжки (а.с.37) та копією талону на харчування до путівки (а.с.39). Позивач витратив грошові кошти в розмірі 24240 гривень на придбання санаторно-курортної путівки №162865 (а.с.38). Ця обставина підтверджується копією квитанції (а.с.39). З огляду на це суд вважає, що у відповідача виникло зобовязання відшкодувати [PERSON] витрати на санаторно-курортне лікування за 2013 рік в розмірі 17400 гривень та за 2016 рік в розмірі 24240 гривень. Як вбачається з п.1 Порядку виплати грошової компенсації вартості санаторно-курорт-ного лікування деяким категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Україні №785 від 17 червня 2004 року, цей Порядок визначає механізм виплати грошової компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацист-ських переслідувань» та «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні». Встановлено, що позивач не відноситься до ветеранів війни, жертв нацистських пере-слідувань, ветеранів праці або громадян похилого віку. Ця обставина свідчить про те, що постанова Кабінету Міністрів Україні №785 від 17 червня 2004 року, накази Міністерства соціальної політики №155 від 28 березня 2013 року та №226 від 9 березня 2016 року не по-ширюються на спірні правовідносини. З огляду на це суд критично оцінює посилання представника відповідача [PERSON] на ці підзаконні нормативно-правові акти. Відповідно до ч.1 ст.256, ч.1 ст.257 та абз.2 ч.5 ст.261 ЦК України особа може зверну-тись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу протягом трьох років від дня, коли у неї виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Згідно з ч.4, ч.5 ст.267 цього Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Встановлено, що [PERSON] придбав санаторно-курортну путівку №131853 ще 7 лип-ня 2013 року. З наступного дня розпочався трирічний строк позовної давності для предяв-лення ним вимоги про стягнення з АЕК «Київенерго» витрат на санаторно-курортне ліку-вання за 2013 рік в розмірі 17400 гривень. Перебіг цього строку закінчився 8 липня 2016 року. Зі штампу, розміщеному на титульній сторінці мотивувальної частини позову, вбача-ється, що [PERSON] звернувся до суду лише 12 вересня 2016 року. Ця обставина свідчить про те, що він пропустив строк позовної давності. Позивач не подав жодного доказу на під-твердження обставин, які обєктивно перешкодили йому протягом 8 липня 2013 року 8 липня 2016 року предявити вимогу про стягнення з відповідача витрат на санаторно-курорт-не лікування за 2013 рік в розмірі 17400 гривень. З огляду на це суд вважає, що у задоволенні позову в частині цієї вимоги [PERSON] належить відмовити. Відповідно до п.3 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, крім випадку завдання такої шкоди електроенергією. Встановлено, що позивач зазнав шкоду, завдану каліцтвом внаслідок електротравми. Ця обставина свідчить про те, що на вимоги [PERSON] поширюється трирічний строк позовної давності. З огляду на це суд критично оцінює посилання позивача на п.3 ч.1 ст.268 ЦК України. Однак [PERSON] не пропустив строк позовної давності для предявлення вимоги про стягнення з відповідача витрат на санаторно-курортне лікування за 2016 рік в розмірі 24240 гривень. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що АЕК «Київенерго» добровільно відшкодувало позивачу ці витрати. З огляду на це суд вважає, що з відповідача на користь [PERSON] належить стяг-нути витрати на санаторно-курортне лікування за 2016 рік в розмірі 24240 гривень. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридич-ній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала. Згідно з п.1, п.2 ч.2 ст.23, ч.3 цього Кодексу моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібнос-тей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка зав-дала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням ін-ших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування врахову-ються вимоги розумності і справедливості. Встановлено, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи. Ця обставина підтверджується копі-єю посвідчення серії ААА №242881 від 17 травня 2000 року (а.с.7). Не зважаючи на це, АЕК «Київенерго» більше трьох років не відшкодовує позивачу витрати на санаторно-курортне лікування за 2013 рік. У звязку з тим, що відповідач постійно ухиляється від добровільного відшкодування [PERSON] шкоди, заподіяної його каліцтвом, позивач вимушений майже щороку звертатись до суду за захистом свого права. У звязку з цим [PERSON] зазнав душевні переживання. У такий спосіб йому заподіяна моральна шкода. З огляду на трива-лість та глибину душевних переживань, враховуючи вимоги розумності і справедливості, розмір моральної шкоди, заподіяної позивачу, становить 10000 гривень. Відповідач відмовляється добровільно сплатити ці грошові кошти. З огляду на це суд вважає, що з АЕК «Київенерго» на користь позивача належить стяг-нути моральну шкоду в розмірі 10000 гривень. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішен-ня, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави про-порційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Встановлено, що на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» [PERSON] звільнений від сплати судового збору. Предявлений ним позов задоволений частково. З огляду на це суд вважає, що з відповідача в дохід держави належить стягнути судо-вий збір в розмірі 551 гривні 20 копійок.

Outcome: approved