Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Кременчуцькому районі Полтавської області про визнання дій неправомірними, зобовязання вчинити дії, стягнення компенсації, відшкодування моральної шкоди. Просив: - визнати незаконними дії [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кременчуцькому районі Полтавської області стосовно розрахунку компенсації на бензин (пальне), ремонт і технічне обслуговування автомобілів у розмірі відповідно 22 відсотки прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць; - зобов'язати відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кременчуцькому районі Полтавської області (далі відділення Фонду) зробити перерахунок суми компенсації на бензин (пальне), ремонт і технічне обслуговування автомобілів у розмірі відповідно 22 відсотки у розрахунку на місяць, за перше півріччя; - стягнути з [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кременчуцькому районі Полтавської області на користь [PERSON] недоплачену суму компенсації на бензин (пальне), ремонт і технічне обслуговування автомобілів, за перше півріччя 2016 р. в розмірі 1352,58 грн. Зазначав, що відповідач здійснив йому виплати компенсації на бензин (пальне), ремонт і технічне обслуговування автомобілів з порушенням чинного законодавства, зокрема п.2 постанови КМУ № 228 від 14 лютого 2015 року, а саме не у розмірі відповідному 22 % прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність у розрахунку на місяць. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кременчуцькому районі Полтавської області [PERSON] позов не визнав, пояснив, що відповідач діяв згідно із вимогами Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», Постанови КМУ № 228 від 14 лютого 2015 року «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування», а також у відповідності до розяснень Міністерства соціальної політики України, які містяться у листі за № 2249/19/93-13 від 28 жовтня 2013 року. Як розяснив Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 9 Постанови №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», завданням страхування від нещасних випадків на виробництві відповідно до статті 1 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» є проведення профілактичних заходів, спрямованих на усунення шкідливих і небезпечних виробничих факторів, запобігання нещасним випадкам на виробництві, професійним захворюванням та іншим випадкам загрози здоровю застрахованих, викликаним умовами праці; відновлення здоровя та працездатності потерпілих від нещасних випадків або професійного захворювання на виробництві; відшкодування шкоди, повязаної з втратою застрахованими особами заробітної плати або відповідної її частини, надання їм соціальних послуг у звязку з ушкодженням здоровя, а також у разі смерті здійснення страхових виплат непрацездатним членам їх сімей. Спори щодо суми страхових внесків, а також щодо розміру шкоди та прав на її відшкодування, накладення штрафів та з інших питань вирішуються у судовому порядку (стаття 55 вказаного Закону). Відповідно до положень розділів I і II зазначеного Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України не здійснює владні управлінські функції, тому з урахуванням наведеного та враховуючи субєктний склад сторін такі спори підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибув, возовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути справу без його участі, про що надав письмову заяву. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінюючи зібрані і надані докази, встановив наступне. [PERSON] згідно довідки МСЕК серія ААА № 091739 від 15 серпня 2012 року визнаний інвалідом І групи від трудового каліцтва безстроково. З 13 листопада 2013 року до 22 червня 2016 року як переміщена особа з районів проведення АТО він перебував на обліку у Кременчуцькому відділенні Фонду. У звязку із ушкодженням хребта 30 травня 2007 року МСЕК визначила медичні показання для забезпечення [PERSON] автомобілем. 30 січня 2009 року позивача було безоплатно забезпечено автомобілем «ЗАЗ 11038740». Постановою відділення Фонду від 14 квітня 2016 року потерпілому [PERSON] призначено фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу компенсація витрат на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля за перше півріччя 2016 року в сумі 122,96 грн. Позивач не погодився із сумою компенсації та у 2016 року звернувся до відповідача з письмовим запитом. Фонд надіслав позивачу відповідь про те, що визначаючи розмір компенсації, виходив із положень Постанови КМУ № 228 від 14 лютого 2007 року «Про порядок виплати та розмір грошових компенсацій на ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування» та керувався розясненнями Виконавчої дирекції Фонду. Відповідно до пункту 5 статті 42 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» за наявності медичних показань для одержання автомобіля і наявності або відсутності протипоказань до керування ним Фонд забезпечує потерпілого автомобілем безоплатно чи на пільгових умовах, організовує та оплачує навчання водінню автомобіля, а також виплачує компенсацію на бензин (пальне), ремонт і технічне обслуговування автомобілів або на транспортне обслуговування в порядку та на умовах, що визначаються Кабінетом Міністрів України. Постановою КМУ № 228 від 14 лютого 2007 року «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування»встановлено, що грошові компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів виплачуються інвалідам, законним представникам дітей-інвалідів, що мають автомобілі та мотоколяски, - у розмірі відповідно 22 відсотки та 16 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць, на транспортне обслуговування - у розмірі 29 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність, у розрахунку на місяць. Згідно п. 5 Порядку виплати грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007 р. N 228 компенсації виплачуються рівними частинами двічі на рік - у березні за перше та у вересні за друге півріччя поточного року з дня їх призначення. Отже, визначаючи розмір компенсації, відповідач повинен був виходити із вимог Постанови КМУ № 228 від 14 лютого 2007 року «Про порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування» та затвердженого нею Порядку у розмірі 22 відсотків прожиткового мінімуму на одну особу на місяць. Суд враховує, що посилання Фонду у запереченнях на позов на лист Міністерства соціальної політики України №2249/19/93-13 від 28 жовтня 2013 року є безпідставним, оскільки роз'яснення, наведені у листі, фактично змінюють зміст правової норми, закріпленої у Постанові Кабінету Міністрів України, і звужують (обмежують) соціальні гарантії непрацездатних осіб, що є недопустимим. Тому, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Необхідно визнати незаконними дії [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кременчуцькому районі Полтавської області по нарахуванню та здійсненню виплати [PERSON] компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів за перше півріччя 2016 року у розмірі 122,96 грн., а не у розмірі відповідно 22 % прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність у розрахунку на місяць та зобовязати [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кременчуцькому районі Полтавської області здійснити перерахунок [PERSON] компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів за перше півріччя 2016 року у розмірі відповідно 22 % прожиткового мінімуму на одну особу, яка втратила працездатність у розрахунку на місяць та стягнути з [PERSON] виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кременчуцькому районі Полтавської області на користь [PERSON] компенсацію на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів за перше півріччя 2016 року у розмірі недосплаченої частини 1352,58 грн., і на користь держави судовий збір на суму 640 грн. Крім того, необхідно відмовити [PERSON] у задоволенні позову в частині вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 1000 грн. При цьому, суд виходив з наступного. Відповідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Позивач не подав належні і допустимі докази про заподіяння йому моральної шкоди внаслідок дій відповідача щодо нарахування і сплати такої компенсації у меншому розмірі. Крім того, часткове задоволення позову щодо необхідності проведення перерахунку компенсації та її виплати суд вважає належною сатисфакцією порушених прав позивача.

Outcome: partial