Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що 30 серпня 2003 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Іллічівського рай управління юстиції м. Маріуполя Донецької області, у відповідності до чого було зроблено актовий запис № 319. Від шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO]. Разом з тим, з 2005 року шлюбні відносини припинені через втрату почуття поваги та любові. Крім того, вони мають різні погляди на життя, побут, ведення господарства, виховання дитини, на ґрунті чого виникали постійні непорозуміння та сварки. Та на теперішній відповідач відбуває покарання у ДУ «Селідівська виправна колонія № 82» Спільне господарство не ведеться, а тому з наведених вище підстав просила шлюб розірвати. Учасники розгляду, повідомлені належним чином у судове засідання не з'явились, про поважність причини неявки суд не сповістили, з заявою про відкладення розгляду справи не зверталися. Заявниця надала заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягаючи на задоволенні заяви, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «[PERSON]». Оскільки у судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд прийняв рішення про розгляд справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 30.08.2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівського рай управління юстиції м.Маріуполя Донецької області, зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено актовий запис № 318, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER]. [INFO] народився [PERSON], батьками якого є сторони по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Відповідно до копії довідки за № 3/5-201 від 04.08.2017 року [PERSON] відбуває покарання у ДУ «Селідівська виправна колонія (№82)», початок строку покарання 13.10.2015 року, а кінець строку 21.04.2023 року. Сімейне життя у подружжя не склалося. Подружжя проживає окремо. Сім'я фактично розпалася та існує лише формально. Причиною розпаду сім'ї стало несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя та постійні сварки та перебування відповідача у місцях позбавлення волі.. Згідно із роз'ясненнями, які містяться в пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно вимог ч.3 ст.293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі. Відповідно до ч.3 ст. 109 СК України, передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 1 статті 110 СК України встановлено право одного з подружжя на пред'явлення позову про розірвання шлюбу. Таким чином забезпечується принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки заявник [PERSON] при реєстрації шлюбу змінила своє прізвище, вона має право після розірвання шлюбу і надалі іменуватися цим прізвищем. На підставі викладеного та

Outcome: approved