Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-25 00:00:00

у вересні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на приятельсьтких відносинах [PERSON] взяла в борг у нього 50000,00 грн. строком до квітня 2014 року, про що склала відповідну боргову розписку 24.12.2013 року. Згодом [PERSON] вдруге звернулась до позивача з проханням надати в борг суму грошових коштів, та позивач наддав відповідачці в борг 4500,00 доларів США та 6000,00 грн. строком до квітня -травня 2014 року, прощо 03.01.2014 року склала відповідну боргову розписку. У термін,встановлений в розписках, відповідачка суму грошових коштів йому не повернула та повертати взагалі відмовляється. На підставі вимог ст.ст. 1046, 526, 1049, 530, 610, 625 ЦК України позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення з [PERSON] на його користь суми боргу в розмірі 50000,00 грн. за договором від 24.12.2013 року, 4500,00 доларів США,що за курсом НБУ з розрахунку 100 доларів США - 13300 грн. на день подачі позову становить 59850,00 грн. та 6000,00 грн. за догвоором від 05.01.2014 року, а також судовий збір в розмірі 1158,50 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримав, пояснив суду, що з відповідачкою познайомився 7 років тому,вона надавала йому послуги з пошуку та придбання нерухомості. Наприкінці грудня 2013 року відповідачка зателефонувала йому та попросила надати їй в борг гроші, та він не відмовив, про що складено відповідні боргові розписки особисто відповідачкою. Просив позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, вважає його обґрунтованим та просив задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні протии позову заперечувала. Пояснила суду, що позивача [PERSON] вона дійсно знає, але вона у нього гроші в борг не брала. Розписки про отримання в борг грошових сум від 12.01.2014 року та від 03.01.2014 року вона дійсно складала, але гроші брала в борг у іншого [PERSON], а не у позивача. Довести даний факт вона не може, оскільки той [PERSON] перебуває на Донбасі, і де саме,вона не знає. Проте гроші ці вона повернула іншому [PERSON], і ці дві розписки знаходились у неї. Згодом у неї було викрадено паспорт, в якому вона зберігала оригінали цих розписок. Як оригінали попали до позивача, вона не знає. Про те, що нею загублені боргові розписки до правоохоронних органів не повідомляла. Просила в задоволенні позову відмовити. Представник відповідачки в судовому засіданні протии позову заперечував. Зазначив, що позивачем не доведено, що саме він надавав у борг [PERSON] грошові кошти, дані паспорта в розписці не вказано, не довів в якій валюті - зазначено умовні одиніці. Просив відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. 03.01.2014 року [PERSON] позичила у [PERSON] 4500,00 у.о. та 6000,00 грн. та зобов»язалась повернути у березні-травні 2014 року, про що особисто склала боргову розписку. 24.12.2013 року [PERSON] позичила у [PERSON] 50000,00 грн. та зазначила, що повернення березень-квітень 2014 року, про що також особисто склала розписку. Оригінали зазначених розписок надані позивачем та досліджені судом. Відповідачка не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження повернення боргу позивачу, або іншій особі, на яку вона посилається. Суд критично відноситься до пояснень відповідачки про те, що позивач не є тим [PERSON], у якого вона брала у борг гроші, що вона загубила розписки разом з паспортом, оскільки зазначене не знайшло свого підтвердження зібраними у справі доказами та суд вважає такі пояснення намаганням відповідачки уникнути сплати боргу. Крім того, відповідачка не повідомляла правоохоронні органи про втрату боргових розписок разом з паспортом, що вона підтвердила в суді. [PERSON] не заперечує сам факт отримання грошей в борг на розвиток своєї справи. [PERSON] неодноразово звертався до відповідачки з вимогою про повернення боргу, що підтвердили сторони в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України покладено на позичальника обов'язок повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі,визначені родовими ознаками.а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та тако ї ж якості. За правиласт ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов догвоору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд, в сукупності оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості законні та обґрунтовані. [PERSON] не надано доказів на підтвердження повернення сум позики, отримання позики у іншої особи за вказаними борговими розписками та їх повернення іншій особі з таким же ім»ям. Крім того, суд вважає доведеним надання боргу відповідачці позивачем саме в гривні та долларах США, оскільки відповідачкою цей факт не спростовано. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позов як законний та обґрунтований. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved