Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просила зняти арешт з 1/3 частиниквартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , накладений постановою ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві № 1533/20 від 11.11.2008 року, зареєстрований 17.11.2008 Київською обласною філією державного підприємства «Інформаційній центр» Мінітерства юстиції України, еєстраційий номер обтяження 8197490. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що їй на праві приватної власності належить 1/3 частина квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна постановою відділу державної виконавчої служби Дарницького РУЮ у м. Києві №1533/20 від 11 листопада 2008 року накладено арешт на належну позивачу 1/3 частину квартири. За інформацією, отриманою позивачем у Дарницькому районному відділі державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, відкриті виконавчі провадження щодо позивача як боржника відсутні, матеріали виконавчого провадження в рамках якого було накладено вищевказаний арешт знищені у зв`язку із закінченням строків їх зберігання, ідентифікувати обтяження неможливо. Для вирішення питання щодо зняття арешту з майна запропоновано звернутися до суду. У зв`язку з тим, що при завершенні виконавчого провадження питання щодо зняття арешту відповідачем не було вирішено, а накладений арешт порушує право власності позивача на це майно, позивач звернулася з даним позовом до суду. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 5 квітня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено справу до розгляду на 13 травня 2021 року. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив позов задовольнити. Відповідач у судові засідання 13 травня 2021 року, 1 та 19 липня 2012 року свого представника не направив, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Як визначено ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши подані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/3 частини квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування квартири, посвідченим 23 лютого 2001 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кістановим С.М. за реєстровим № 492. Як свідчать матеріали справи, постановою ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві № 1533/20 від 11 листопада 2008 року накладено арешт на 1/3 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру, прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 240366924 від 14 січня 2021 року. Згідно з відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, арешт зареєстрований 17 листопада 2008 року за № 8197490 Київською обласною філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Листом від 15 січня 2021 року у відповідь на заяву [PERSON] Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомив про відсутність щодо позивача як боржника відкритих виконавчих проваджень та зазначив, що матеріали виконавчого провадження в рамках якого було накладено вищевказаний арешт знищені у зв`язку із закінченням строків їх зберігання. Також листом від 25 лютого 2021 року відповідач повідомив, що за переліком виконавчих дій та процесуальних рішень, прийнятих у рамках виконавчого провадження № 4379174, вжиття державним виконавцем заходів щодо арешту майна боржника не виявлено, а за наявними у системі даними не вбачається за можливе ідентифікувати вказане обтяження (арешт) як такий, що накладений у рамках конкретного виконавчого провадження. Згідно із відомостями, що містяться у Автоматизованій системі виконавчого провадження, на примусовому виконанні у відділі перебували виконавчі провадження № 4379174, №5560193, №9290290 щодо стягнення з [PERSON] на користь УПФУ у Дарницькому районі 1340,76 грн., які станом на день звернення позивача із позовом у цій справі завершені. Так, матеріали справи свідчать, що постановою державного виконавця від 25 лютого 2021 року, зокрема, закінчено виконавче провадження №4379174 з примусового виконання вимоги про сплату боргу № ФФ439 від 4 січня 2007 року, виданої Управлінням Пенсійного фонду України у Дарницькому районі міста Києва про стягнення з [PERSON] 1340,76 грн. у зв`язку із фактичним повним виконанням рішення за виконавчим документом. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як передбачено ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини встановлені ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Отже, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до висновку Верховного Суду України від 15 березня 2013 року у справі №6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У своїх рішення Європейський суд з прав людини наголошував, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними засобами і тією метою, на яку спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними меті їх застосування. Судом встановлено, що виконавчі провадження, в межах яких накладалася заборона, закінчені, в тому числі у зв`язку із фактичним повним виконанням згідно із виконавчим документом, а матеріали виконавчих проваджень знищені. Наявність чинного обтяження (арешту) майна за таких умов порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном. За вказаних обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для продовження існування вказаного обтяження, як і відсутність правових підстави для обмеження правомочностей позивача як власника майна. З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved