Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог: Горенська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про визначення порядку користування будинком та земельною ділянкою, посилаючись на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 серпня 2011 року він прийняв спадкове майно після померлого батька [PERSON], яке складалося з 5/6 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Окрім того, вказано, що на 1/2 частину спадкового майна видано свідоцтво про право власності на імя дружини спадкодавця [PERSON], та свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частину спадкового майна видано [PERSON] Так, позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5/18 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 серпня 2011 року [PERSON] прийняв спадкове майно після померлого батька - [PERSON], яке складалося з 5/6 частин земельної ділянки площею 0.0636 га. в тому числі сільськогосподарських угідь -287 кв.м., з них багаторічні насадження 287 кв.м., під забудовою 349 кв.м., наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Окрім того, вказано, що на 1/2 частину спадкового майна видано свідоцтво про право власності на імя дружини спадкодавця [PERSON], та свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частину спадкового майна, видано [PERSON] Так, позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5/18 частин земельної ділянки. Із вказаних свідоцтв про право на спадщину за заповітом, вбачається, що окрім позивача, спадкоємцем за заповітом також є відповідач [PERSON], який має право на 2/3 частини зазначеного у заповіті майна. Враховуючи викладене, на думку позивача, власниками спірного спадкового майна є він та відповідачі у справі. [PERSON] належить 21/36 частин спадкового майна, [PERSON] 10/36 частин спадкового майна, а йому 5/36 частин спірного спадкового майна. Позивач не може домовитися з відповідачами щодо порядку користування житловим будинком та земельною ділянкою, що змусило його звернутися із зазначеним позовом до суду. Посилаючись на вище викладені обставини, та положення закону, позивач просив суд встановити порядок користування будинком [ADDRESS], виділивши йому в користування житлову кімнату площею 18 кв.м. та веранду, а відповідачам виділити інші житлові кімнати у будинку, та всі господарські будівлі і споруди, які розташовані біля будинку відповідно до правовстановлюючих документів, а саме: літня кухня « Б», сарай «Г», погріб під «Г», гараж «Д», вбиральня «Е», огорожа 1-9, свердловина 10.1, літній душ «Ж». Залишити у спільному користуванні сторін місця загального користування в будинку. Встановити наступний порядок користування земельною ділянкою, а саме: виділити [PERSON] 5/36 частин земельної ділянки, що становить земельну ділянку площею 0.008834 га (88.34 кв.м.), виділити відповідачам 31/36 частину спадкової земельної ділянки, що становить земельну ділянку площею 0.054766 га ( 547.66 кв.м.). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачі проти позову заперечували, посилаючись на те, що позивач не має права на спадкове майно. Представники третьої особи у справі у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися. Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та наяд у ній докази, знаходить, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. За правилами ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 131 ЦПК України передбачено, що сторони зобовязані подати свої докази суду під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попередня судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Докази подані з порушенням вимог, встановлених частиною першої цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин. Положеннями ст. 182 ЦК України визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Виходячи зі змісту ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За приписами ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. З огляду на ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 126 ЗК України визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 серпня 2011 року позивач прийняв спадкове майно після померлого батька [PERSON], яке складалося з 5/6 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Окрім того, вказано, що на 1/2 частину спадкового майна видано свідоцтво про право власності на імя дружини спадкодавця [PERSON], та свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частину спадкового майна видано [PERSON] Так, позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5/18 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 серпня 2011 року [PERSON] прийняв спадкове майно після померлого батька - [PERSON], яке складалося з 5/6 частин земельної ділянки площею 0.0636 га. в тому числі сільськогосподарських угідь -287 кв.м., з них багаторічні насадження 287 кв.м., під забудовою 349 кв.м., наданої для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Окрім того, вказано, що на 1/2 частину спадкового майна видано свідоцтво про право власності на імя дружини спадкодавця [PERSON], та свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частину спадкового майна, видано [PERSON] Так, позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5/18 частин земельної ділянки. Із вказаних свідоцтв про право на спадщину за заповітом, вбачається, що окрім позивача, спадкоємцем за заповітом також є відповідач [PERSON], який має право на 2/3 частини зазначеного у заповіті майна. Оцінюючи вище перелічені правові норми у розрізі наданих суду доказів, суд приходить до наступних висновків. Позивач всупереч положень ст. 60 ЦПК України не надав безспірних доказів, щодо виникнення його права власності на спірне спадкове майно, як це визначено положеннями ст. ст. 182, 331 ЦК України та ст. ст. 125, 126 ЗК України, а тому його вимоги з посиланням на положення ЦК України, які регулюють право спільної часткової власності є необґрунтованими. Більш того, позивачем не доведено, що такий порядок користування приміщеннями у будинку, та земельною ділянкою, який він просить встановити, зокрема виділ йому конкретних житлових приміщень та розмірів земельної ділянки, відповідає його частці у праві спільної часткової власності на спадкове майно, як це визначено приписами ст. 358 ЦК України. Клопотань до початку зясування обставин справи та перевірки їх доказами щодо забезпечення таких доказів та їх витребування представником позивача не заявлялося, не дивлячись на те, що таке право було розяснено у відповідності до ст. 10 ЦПК України. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed