Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Провіта», в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 200000 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 30.03.2012 року між позивачем та ТДВ СК «Провіта» було укладено договір добровільного страхування належного йому автомобіля «Тойота Камрі», державний номер [NUMBER]. На виконання договору позивачем сплачено страховий платіж в сумі 12000 грн. Страхову сума сторонами погоджено в розмірі 200000 грн. 18.04.2012 року автомобіль «Тойота Камрі», державний номер [NUMBER] було незаконно знято з обліку в органах ДАІ з використанням підробленої довіреності від імені позивача. До моменту звернення до суду місце знаходження автомобіля не відоме. Про незаконне зняття автомобіля з реєстраційного обліку позивачу стало відомо 17.05.2012 року, у зв'язку з чим він письмово звернувся 18.05.2012 року до Херсонського представництва ТДВ «СК Провіта» та повідомив про настання страхового випадку. На час звернення до суду свої зобов'язання щодо сплати страхового відшкодування відповідач не виконав, всі звірення з цього приводу ігноруються, що змусило позивача звернутись до суду за захистом. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги у повному обсязі, просив суд їх задовольни з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову з підстав необґрунтованості та безпідставності. Заслухавши учасників процесу, з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику; при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Аналогічні положення містяться в ст. 988 ЦК України. Статтею 25 Закону України «Про страхування» визначено порядок і умови здійснення страхових виплат та страхового відшкодування. Зокрема, в ч. 1 цієї статті зазначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до положень ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. Статтею 26 Закону України «Про страхування» та ст. 991 ЦК України визначені підстави для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування, серед яких зазначено: навмисні дії страхувальника, спрямовані на настання страхового випадку; вчинення страхувальником умисного злочину, що призвів до страхового випадку; подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку; отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 26 Закону України «Про страхування» рішення про відмову у страховій виплаті приймається страховиком у строк не більший передбаченого правилами страхування та повідомляється страхувальнику в письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. Відмову страховика у страховій виплаті може бути оскаржено страхувальником у судовому порядку. Судом встановлено, що 30.03.2012 року між позивачем та відповідачем укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 32/50/5800390. Об'єктом страхування за цим договором є транспортний засіб «Тойота Камрі», державний номер [NUMBER] (далі за текстом - ТЗ). Згідно п. 2.2 договору застрахованим є ризик «незаконне заволодіння ТЗ», тобто протиправне вилучення ТЗ будь-яким способом у власника чи користувача всупереч їх волі, а також пошкодження або знищення ТЗ внаслідок ДТП при незаконному заволодінні. В червні 2012 року до Херсонського представництва ТДВ СК «Провіта» від представника позивача [PERSON] надійшла заява про виплату страхового відшкодування від 19.06.2012року. 20.11.2013 року через засоби поштового зв'язку відповідач отримав від позивача претензію про виплату страхового відшкодування від 15.11.2013 року. В заяві [PERSON] та претензії було зазначено, що 17.05.2012 року позивачу стало відомо про те, що 18.04.2012 року без його згоди, з використанням підробленої довіреності від його імені, застрахований ТЗ було знято з обліку в органах ДАІ та в подальшому вивезено до міста Дніпропетровська. Укладаючи з відповідачем договір страхування, позивач був ознайомлений з його умовами та положеннями, про що свідчить його підпис в договорі страхування. Пунктом 8.2.2 договору позивача зобов'язано надавати відповідачу (страховику) протягом всього строку дії договору інформацію про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, серед яких: повідомити про власника ТЗ, осіб, які допущені до користування ТЗ, із зазначенням їх стажу керування, передачу ТЗ в найм, оренду, прокат, лізинг та інше. Інформація про зазначені зміни надається Відповідачу у вигляді письмової заяви в строк до 2 (двох) робочих днів з дати виникнення змін, на підставі чого підписується додаткова угода про зміну ризику. Згідно постанови Суворовського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області про відмову в порушенні кримінальної справи від 02.06.2012 року (а.с. 49) вбачається, що в ході дослідчої перевірки за заявою [PERSON] про незаконне заволодіння ТЗ «Тойота Камрі», було встановлено, що [PERSON] надав право користування своїм автомобілем [PERSON], а той вирішив продати автомобіль та його знайомий [PERSON] знайшов покупця [PERSON], який погодився з умовами купівлі-продажу. 31.03.2012 року у м. Херсон [PERSON] зустрівся з [PERSON], з яким в усній формі домовився про форму оплати та [PERSON] передав йому кошти в сумі 3000 доларів США, оплатив страховку та пообіцяв в подальшому переоформити на своє ім'я кредит. Після чого, [PERSON] передав застрахований ТЗ [PERSON] Факт сплати [PERSON] страхового платежу за договором страхування, який укладено між сторонами у справі, підтверджується банківською випискою (а.с. 48), що в свою чергу підтверджує те, що [PERSON] було відомо про домовленість між [PERSON] та [PERSON]. Згідно з п. 6.1.12 Правил страхування (а.с. 50-75) до страхових випадків не відноситься і виплата страхового відшкодування не здійснюється при незаконному заволодінні ТЗ внаслідок або під час фактичної зміни страхового ризику, яка не була письмово прийнята Відповідачем. Перебування застрахованого ТЗ у володінні або користуванні третьої особи збільшує вірогідність незаконного заволодіння ним, неповідомлення про передачу застрахованого ТЗ у володіння [PERSON], який в подальшому з метою продажу передав автомобіль [PERSON], є фактичною зміною страхового ризику, яка не була письмово прийнята відповідачем. Крім того, відповідно до п. 6.3.1 Правил страхування до страхових випадків не відноситься незаконне заволодіння ТЗ третіми особами, які добровільно допущені власником чи його довіреною особою в салон. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] добровільно передав спірний автомобіль [PERSON], а той в свою чергу добровільно передав застрахований ТЗ третій особі - [PERSON], то заявлена позивачем подія не відноситься до страхового випадку. Пунктами 8.2.10 та 10.1.1 договору передбачено обов'язок страхувальника сповістити страховика за телефоном гарячої лінії протягом однієї години з моменту настання події або коли стало відомо про настання події, а також письмово повідомити про подію не пізніше 3 (трьох) робочих днів з дня настання страхового випадку. Крім того, п. 8.2.12 договору передбачено обов'язок надати інформацію і документацію, що стосується встановлення причин, обставин і наслідків страхового випадку, згідно з переліком, що вказаний в розділі 11 договору. Відповідно до п. 12.15 договору страховик приймає рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування протягом 10 робочих днів з дня отримання всіх необхідних та додатково витребуваних документів. В матеріалах справи не містяться докази, які б свідчили про виконання вказаних обов'язків позивачем. Згідно п. 13.1 договору виплата страхового відшкодування не здійснюється за подіями, які не є страховими випадками в розумінні цього договору, є виключеннями зі страхових випадків, а також в разі, якщо страхувальник, користувач застрахованого ТЗ або його представник порушив положення п. 8.2, 10.1 договору, а також у разі добровільної передачі третій особі позивачем або його представником ключів, реєстраційних документів (п. 13.1.12 Договору). Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що заявлена позивачем подія не є страховим випадком, ним не були дотримані умови та положення договору страхування та Правил страхування, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними.

Outcome: dismissed