Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернувся до Орджонікідзевського районного суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що згідно записів трудової книжки з 21.12.2011 він був прийнятий у ливарний цех ВАТ «Запоріжсталь» формувальником машинного формування. Під час праці у ВАТ «Запоріжсталь» неодноразово був переведений в межах цього підприємства на виконання робіт по іншим професіям, а саме: з 16.05.2013 до 30.03.2016 - вибивальником відливків у ливарному цеху, з 01.04.2016 до 11.05.2016 - до мартенівського цеху вогнетривником по підготовці ковшів й жолобів, та з 12.05.2016 по 04.08.2020 - машиністом-обхідником по турбінному обладнанню ТЕЦ. Розпорядженням по підприємству № 431 від 04.08.2020 [PERSON] було звільнено за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію, згідно статті 38 КЗпП України. Загальний стаж його роботи на підприємстві в умовах впливу шкідливих та небезпечних виробничих факторів склав 8 років 7 місяців 16 днів. Під час роботи [PERSON] підприємство змінювало форму правління. Рішенням загальних зборів акціонерів від 07.08.2015 Відкрите акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» перейменовано у Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь». Відповідно до медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії (ЦЛЕК) ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» № 2652 від 28.10.2020 [PERSON] було встановлено професійне захворювання за двома діагнозами: 1) Хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст.; 2) Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, помірного ступеню (ІІІ ст. за класифікацією [PERSON] та [PERSON] ) Інформаційною довідкою про умови праці Головного Управління Держпраці у Запорізькій області від жовтня 2020 року підтверджено працю [PERSON] у особливо шкідливих та особливо важких умовах за професіями вибивальника відливків, вогнетривника по підготовці ковшів й жолобів та машиніста-обхідника по турбінному обладнанню понад 8 років. За показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, умови та характер праці за вказаними професіями відносяться до ІІІ класу 3 ступеню відповідно до ГПК № 4137-86. У зв`язку із цим ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» встановив зв`язок захворювання позивача із роботою у шкідливих та небезпечних умовах праці на ПАТ «Запоріжсталь». Згідно первинного висновку ОМСЕК № 1 від 21.12.2020 [PERSON] вперше встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 40% - без строку переогляду. Також рекомендовано амбулаторне та стаціонарне лікування у профпатолога, пульмонолога, лора та сімейного лікаря. За фактом встановленого [PERSON] профзахворювання ПАТ «Запоріжсталь» було складено акт ф.П-4 від 20.11.2020, який затверджено Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області від 23.11.2020. Пунктом 17 цього акту визначено обставини, за яких виникло професійне захворювання, якими виступають тривалий стаж праці в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на підприємстві відповідача. Втім причиною свого професійного захворювання (пункт 18) позивач вважає наявність на своєму робочому місті за різними професіями шкідливих виробничих факторів, які перевищували допустимі норми у декілька разів, а саме кремній діоксид кришталевий зі вмістом у пилу 2-10% - 3,4 мг/мЗ при ГДК - 2,0 мг/м3, 63,1 мг/м3 при ГДК - 4,0 мг/м3 та 4,5 мг/м3 при ГДК - 40 мг/м3, і наявність шуму відповідно до професій 82дБ «А» при ГДР - 80 дБ «А», 95,9 дБ «А» при ГДР - 80дБ «А» та 87,4 дБ «А» при ГДР - 80дБ «А», яких протягом всього часу праці [PERSON] підприємствами не усунуто. Позивач вважає, що застосування п.3.8. Колективного договору, яким відповідач знімає з себе всю відповідальність за стійке погіршення стану здоров`я працівників, що спричинило втрату працездатності, грубо суперечить конституційним нормам, та нормам матеріального права, якими покладено відповідальність на роботодавця щодо забезпечення останнім безпечних і нешкідливих умов праці. Моральною шкодою, завданою в результаті професійного захворювання, позивач вважає сукупність тих моральних переживань, страждань та інших негативних емоцій, які викликані такими психотравмуючими чинниками як: фізичні страждання, пов`язані з перенесенням сильного і виснажливого фізичного болю, що пов`язаний з професійним захворюванням за двома діагнозами і якого він не зможе ніколи позбутися; моральні переживання за подальший стан свого здоров`я; переживання, пов`язані з пережитим відчуттям незадоволеності; відсутність можливості розпоряджатися своїм часом через необхідність декілька разів на рік стаціонарно та амбулаторно проходити тривалий курс лікування; переживання, пов`язані з неможливістю виконувати свої звичайні, повсякденні обов`язки, в т.ч. приділяти необхідну увагу своїм рідним та близьким, займатися елементарною чоловічою роботою у квартирі; душевні страждання, пов`язані з перенесеним відчуттям незахищеності; страх і неспокій за своє здоров`я і психічний стан; страх та неспокій за життя свого неповнолітнього сина, рідних та близьких; переживання, пов`язані з порушенням нормальних життєвих зв`язків з товаришами, друзями та колегами по роботі. Також зазначає, що обраховуючи суму морального відшкодування, він виходив із принципів розумності, зваженості і справедливості, з врахуванням характеру і об`єму своїх фізичних та душевних страждань, свого здоров`я, тривалості негативних наслідків, що настали для нього, ступеню зниження його престижу та ділової репутації і як результат - глибини тих моральних переживань та страждань, які він переніс та продовжує переносити. При цьому, больові синдроми, у зв`язку із своїм захворюванням, позивач відчуває постійно. Крім того, позивач вважає, що заявлена ним сума моральної шкоди підлягає оподаткуванню, у встановлених законом розмірах, виключно за рахунок підприємства, яке спричинило шкоду життю та здоров`ю особі. Ухвалою судді від 23.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, позивачу - строк для подання відповіді на відзив відповідача та відповідачу - строк для подання заперечень щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів, роз`яснено про необхідність дотримання вимог, встановлених частинами третьою-п`ятою ст. 178 ЦПК України. 09.04.2021 від відповідача ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», в особі представника - адвоката Благодір Р.В., надійшов відзив на позовну заяву, я якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, виходячи із наступного. [PERSON] , згідно з наказом №443 від 19.12.2011 був прийнятий на роботу формувальником машинного формування ливарного цеху, а з 16.05.2013 переведений на роботу за професією вибивальник відливок у тому ж цеху; з 01.04.2016 переведений на роботу за професією вогнетривник по підготовці ківшів та жолобів у мартенівський цех; з 12.05.2016 працював за професією машиніст-обхідник по турбінному обладнанню ТЕЦ. Наказом №431 від 04.08.2020 позивача було звільнено з роботи за його заявою, у зв`язку з виходом на пенсію. При прийомі на роботу позивач був ознайомлений із тим, що умови праці є шкідливими, та свідомо погодився працювати у таких умовах. Відповідач повідомляв позивача при прийомі на роботу та його переведенні про наявність у нього права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору. [PERSON] добровільно приступив до виконання трудових обов`язків, від дорученої роботи не відмовлявся, про те що при виконанні роботи створювалася виробнича ситуація небезпечна для його життя або здоров`я Позивач адміністрацію відповідача не повідомляв. Отже, позивач був обізнаний про шкідливі фактори, що присутні на його робочому місці, та добровільно без примусу погодився виконувати доручену йому роботу. [PERSON] , працюючи у відповідача, кожен рік проходив періодичний медичний огляд, що підтверджено медичними довідками від 28.03.2016, 10.05.2016, 09.02.2017, 22.02.2018, 11.02.2019, 26.11.2019, 20.02.2020, згідно яких [PERSON] був визнаний придатним для роботи за професіями, за якими працював. Жодної інформації щодо виявлення початкових стадій професійних захворювань довідки не містять, відсутні рекомендації відносно позивача про необхідність проходження додаткових обстежень або лікування. Відповідач вважає, що протягом роботи позивача та на момент його звільнення з роботи, відсутні будь-які докази наявності в нього професійних захворювань. Також представник відповідача зазначає, що підприємство, відповідно до вимог Закону України «Про охорону праці», надавало [PERSON] пільги і компенсації, лікувально-профілактичне харчування, молоко або рівноцінні харчові продукти, додаткову оплачувану відпустку 7-14 днів, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги та компенсації, а також забезпечувало санітарно-побутовими приміщеннями, спецодягом, спецвзуттям та іншими засобами індивідуального захисту відповідно до галузевих норм. На переконання представника відповідача, ПАТ «Запоріжсталь» виконано вимоги ст. 29 КЗпП України, відповідно до яких до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний: роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, а [PERSON] не надано доказів наявності у нього професійного захворювання. Також у відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначає про те, що постановою Кабінету Міністрів України №461 від 24.06.2016 затверджені списки виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Тобто, діючим законодавством передбачений певний проміжок часу відпрацювання якого, за певною професією в шкідливих і важких умовах праці, дає право на пільгову пенсію, оскільки продовження роботи може вплинути на стан його здоров`я. Згідно з медичним висновком, доданим до позовної заяви, [PERSON] хворів починаючи з 1999 року, тобто, позивач систематично хворіє більше 10 років. Багаторазово звертався за медичною допомогою із загостренням цих захворювань. Однак, під час періодичних медичних оглядів [PERSON] не повідомляв лікарів, що проводили періодичні медичні огляди, про наявність ознак початкової стадії професійного захворювання. Будь-яка інформація щодо випадків звернення хворого за медичною допомогою відсутня, як і відсутні скарги [PERSON] на стан здоров`я при проходженні періодичних медичних оглядів. Однак, лише у 2020 році позивач звернувся до ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», де у нього було встановлено наявність професійного захворювання. За результатами розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) Форми П-4 від 20.11.2020, відповідно до якого, хронічне професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи [PERSON] , в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на різних підприємствах міста: ПАТ «Запорізький алюмінієвий комбінат» (08 років 03 місяці), ПАТ «Будівельне-монтажне управління Запоріжстальбуд-1» (3 роки 04 місяці) та ПАТ «Запоріжсталь» (08 років 07 місяців), неякісного проведення медичного огляду в частині не проведення аудіометрії та відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу у зв`язку з відсутністю скарг на стан здоров`я та ознак його погіршення під час проходження хворим періодичних медичних оглядів. Пунктом 20 Акту встановлено відсутність осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи. У п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) Форми П-4 від 20.11.2020 (далі - Акт) встановлено, що у роботодавця були відсутні правові підстави для переведення на іншу роботу у зв`язку з відсутністю скарг на стан здоров`я під час проходження хворим періодичних медичних оглядів. Також, представник відповідача зазначив, що відповідно до Акту, встановлено, що [PERSON] до влаштування на ПАТ «Запоріжсталь» працював у шкідливих виробничих умовах на інших підприємствах міста протягом більш ніж 11 років. А тому вважає необхідним враховувати наявність впливу шкідливих факторів на здоров`я позивача під час довготривалої роботи на інших підприємствах, як підстави виникнення у [PERSON] професійного захворювання, що також підтверджується інформаційною довідкою про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання від 07.10.2020. Про свій дійсний стан здоров`я знає лише особа та лікар, що здійснює лікування даної особи. Дана інформація є лікарською таємницею. Відповідач має можливість отримати інформацію про стан здоров`я працівника лише за наслідками періодичних медичних оглядів працівника, результати яких [PERSON] не заперечував, та не повідомляв роботодавця про їх невідповідність його дійсному стану здоров`я. Отже, на переконання відповідача, позивач, знаючи про погіршення стану свого здоров`я, свідомо порушуючи його стан, приховував від лікарів, що проводили періодичні медичні огляди, та від відповідача наявність ознак початкової стадії професійного захворювання, наслідком чого стали часткова втрата ним працездатності та його моральні страждання. З огляду на вказане, відповідач вважає, що стан здоров`я [PERSON] обумовлений всією його трудовою діяльністю та власними діями, а не лише роботою на ПАТ «Запоріжсталь». Крім того, у позовній заяві про наявність моральних страждань не зазначено, які саме дії/бездіяльність відповідача призвели до моральних страждань позивача та не визначено причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою, не надано жодної медичної довідки або виписки, як за період роботи у відповідача, так і за період з моменту звільнення до моменту встановлення факту професійного захворювання, які б підтверджували знаходження позивача на лікуванні у медичних закладах або доказів постійного знаходження на обліку в ЛПЗ, не зазначено групу інвалідності в довідці МСЕК. Відповідач заперечує і обґрунтування розміру стягнення моральної шкоди в сумі 50 000,00 грн., надане позивачем, та його вимогу щодо стягнення з відповідача моральної шкоди без її оподаткування та просить у випадку задоволення вимог позивача у розмірі, що перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, зазначити у мотивувальній та резолютивній частині рішення про стягнення з відповідача коштів з урахуванням податку на доходи фізичних осіб та військовий збір. 20.04.2021 позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що обґрунтування відповідачем відмови у позовних вимогах базуються лише на сутності вини підприємства у спричиненні [PERSON] професійного захворювання через нехтування останнім своїм власним здоров`ям при виконанні своїх трудових обов`язків під час роботи на підприємстві. При цьому, вважає, що відповідачем у відзиві не спростовані викладені у позовній заяві факти, підтверджені офіційними медичними документами, жоден із яких не скасовано та не визнано незаконним. Також [PERSON] зазначає, що відповідач не спростовує факту того, що позивач більше 8 років виконував роботи на його підприємстві в умовах впливу на стан здоров`я шкідливих та небезпечних виробничих факторів, які перевищували допустимі норми у декілька разів. Аргументи представника відповідача про добровільне виконання [PERSON] робіт у шкідливих умовах праці та тривалий стаж його роботи, що стало причиною виникнення профзахворювання, на думку позивача, не виключають вину відповідача та підтверджують обов`язок останнього виконати вимоги частини другої статті 153 КЗпП України та статті 33 Закону України «Про охорону праці», якими передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до вимог нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання приписів законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці й нести відповідальність у вставленому законом порядку за їх невиконання. Позивач зазначає, що упродовж всієї праці на підприємстві відповідача він жодного разу не ухилявся від виконання обов`язків по дотриманню законодавства про охорону праці, зокрема щодо проходження, встановлених нормою статті 169 КЗпП України, медичних оглядів, що відповідачем не спростовано. Зауваження відповідача про наявність провини [PERSON] у тому, що він самостійно продовжував працювати в таких умовах, позивач вважає неприпустимим, оскільки законодавством України не передбачено обмежень чи заборони щодо реалізації права на працю особами, які мають право на пільгову пенсію. Також відсутня й норма, яка зобов`язує працівника відпрацьовувати певний період часу у шкідливих та небезпечних умовах праці, та звільнятись з тих підстав, що подальша робота може вплинути на стан його здоров`я. Щодо доводів та доказів відповідача, які засвідчують проведення атестації робочого місця [PERSON] та містять показники факторів виробничого середовища і трудового процесу, де деякі із них перевищують гранично допустимі норми, позивач зазначає, що саме ці показники ще раз підтверджують наявність на його робочому місці шкідливих та небезпечних виробничих факторів, які постійно впливали на стан його здоров`я і призвели у подальшому до професійного захворювання. Також позивач заперечує доводи Відповідача про свідоме приховування ним своєї хвороби, яка є наслідком його праці у відповідача, посилаючись на конституційне право особи на вибір закладу охорони здоров`я; право на вибір методів лікування відповідно до рекомендацій лікаря та право на медичну таємницю, яким він скористався як громадянин України, враховуючи, що при визначені питання про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання, вина працівника на законодавчому рівні не може бути врахована, а вимагати та подавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування фізичної особи забороняється. Крім того, у відповіді на відзив позивач звертає увагу на те, що ПАТ «Будівельне-монтажне управління «Запоріжстальбуд-1», де стаж його роботи складає 3 роки 4 місяці, є генеральним підрядником ПАТ «Запоріжсталь», що свідчить про те, що робота, яку він виконував в цехах відповідача, відбувалась в тих же шкідливих та небезпечних умовах, в яких працювали й робітники відповідача. Тобто умови його праці дорівнювались умовам праці штатних працівників ПАТ «Запоріжсталь». Тому фактичний стаж роботи [PERSON] у шкідливих та важких умовах праці на підприємстві ПАТ «Запоріжсталь» можна вважати 11 років 7 місяців. 28.04.2021 представник відповідача - адвокат Благодір Р.В. надав письмові заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначено, що позивачем не надано жодних доказів порушення відповідачем положень ст. 13 Закону України «Про охорону праці» та ст. 153 КЗпП України. Крім того, Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) Форми П-4 від 20.11.2020 року (далі-Акт), встановлено, що порушення законодавства про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, з боку Відповідача, відсутні. Також відповідач вважає необґрунтованим, твердження позивача, що тільки праця на підприємстві відповідача спричинила виникнення професійного захворювання. Як встановлено Актом та інформаційною довідкою про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання від 07.10.2020, [PERSON] до влаштування на ПАТ «Запоріжсталь» працював в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на різних підприємствах міста: ПАТ «Запорізький алюмінієвий комбінат» (далі - ЗАлК) (08 років 03 місяці), ПАТ «Будівельне-монтажне управління Запоріжстальбуд-1» (3 роки 04 місяці), загальний стаж становить 11 років 7 місяців. Але в той же час, [PERSON] не звертається до зазначених підприємств з позовом про відшкодування моральної шкоди, праця на яких також вплинула на виникнення у нього професійного захворювання, а всю провину за виникнення професійного захворювання перекладає лише на відповідача. Відповідач вважає, що такі дії позивача, не відповідають принципам розумності та справедливості, тому необхідно враховувати вплив шкідливих факторів на здоров`я [PERSON] під час довготривалої роботи на інших підприємствах за професіями в умовах впливу на стан здоров`я шкідливих та небезпечних виробничих факторів. Частково це підтверджується тим, що згідно з медичним висновком, доданим позивачем до позовної заяви, вбачається, що позивач хворів, починаючи з 1999 року, тобто задовго до працевлаштування на ПАТ «Запоріжсталь». Не погоджується відповідач і з твердженням позивача, що чинним законодавством не передбачена норма, яка зобов`язує працівника відпрацювати певний період часу у шкідливих та небезпечних умовах праці, оскільки подальша робота може вплинути на стан його здоров`я, оскільки, відповідно до ст. 6 Закону України «Про охорону праці», працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров`я або для людей, які його оточують, або для виробничого середовища чи довкілля. Він зобов`язаний негайно повідомити про це безпосереднього керівника або роботодавця. Факт наявності такої ситуації за необхідності підтверджується спеціалістами з охорони праці підприємства за участю представника профспілки, членом якого він є, або уповноваженої працівниками особи з питань охорони праці (якщо професійної спілки на підприємстві не створювалося), а також страхового експерта з охорони праці. Також вважає необґрунтованою позицію [PERSON] щодо того, що норми які регулюють відшкодування моральної шкоди не передбачають наявність вини, так як позивач у своїй позовній заяві посилається на ст. 1167 Цивільного кодексу України, відповідно до якої, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. На підставі вищенаведеного, ПАТ «Запоріжсталь» вважає позовну заяву необґрунтованою та безпідставною, а позовні вимоги, з урахуванням фактичних обставин справи, такими, що не підлягають задоволенню. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд доходить до висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що 21.12.2011 [PERSON] на підставі наказу № 443 від 19.12.2011 було прийнято формувальником машинного формування 4 розряду ливарного цеху ВАТ «Запоріжсталь», (запис № 23). З 16.05.2013 до 30.03.2016 [PERSON] в межах цього підприємства переведено на виконання робіт з вибивання відливків у ливарному цеху (запис № 24), з 01.04.2016 до 11.05.2016 - до мартенівського цеху вогнетривником по підготовці ковшів й жолобів (на гарячу дільницю робіт) (запис № 26), та з 12.05.2016 по 04.08.2020 - машиністом-обхідником по турбінному обладнанню у структурному підрозділі теплоелектроцентраль (запис № 27). Згідно розпорядження по підприємству № 431 від 04.08.2020 [PERSON] було звільнено за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію, згідно статті 38 КЗпП України (а.с. 9). Таким чином, загальний стаж роботи [PERSON] у ПАТ «Запоріжсталь» складає 08 років 07 місяців 16 днів. Відповідно до Інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього хронічного професійного захворювання (отруєння), [PERSON] працював у ПАТ «Запоріжсталь», з яких 04 роки 02 місяці 23 дні - на теплоелектроцентралі. Згідно висновку про умови праці працівника, викладеному у п. 12 вказаної Довідки, умови та характер праці [PERSON] відносяться до 3 ступеню ІІІ класу, згідно з ГКП № 4137-86 (особливо шкідливі та особливо важкі) (а.с. 10-19, 90-99). З Медичного висновку, виданого Центральною лікарсько-експертною комісією (ЦЛЕК) ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» № 2652 від 28.10.2020 вбачається, що [PERSON] встановлено наступні діагнози виявлених хронічних професійних захворювань: 1) Хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст.; 2) Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість, помірного ступеню (ІІІ ст. за класифікацією [PERSON] та [PERSON] ) (а.с. 20). Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 20.11.2020 (а.с. 21-26, 100-105) встановлено, що останнє виникло внаслідок тривалого стажу роботи [PERSON] в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на різних підприємствах міста: ПАТ «Запорізький алюмінієвий комбінат» (08 років 03 місяці), ПАТ «Будівельно-монтажне управління «Запоріжстальбуд-1» (03 роки 04 місяці) та ПАТ «Запоріжсталь» (08 років 07 місяців), неякісного проведення медичного огляду в частині не проведення аудіометрії та відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу у зв`язку з відсутністю скарг на стан здоров`я та ознак його погіршення під час проходження хворим періодичних медичних оглядів (п. 17 Акту). Відповідно до п. 18 вказаного Акту причиною виникнення хронічного професійного захворювання є наявність на робочих місцях шкідливих виробничих факторів, зокрема пил фіброгенної дії - 3.4 мг/м3 при ГДК - 2.0 мг/м3, шум - 82 дБ «А» при ГДР - 80 дБ «А», кремній діоксид кристалевий зі вмістом у пилу 2-10% - 3,4 мг/мЗ при ГДК - 2,0 мг/мЗ, 63,1 мг/мЗ при ГДК- 4,0 мг/м3 та 4,5 мг/м3 при ГДК - 40 мг/м3, і наявність шуму відповідно до професій 82дБ «А» при ГДР - 80 дБ «А», 95,9 дБ «А» при ГДР - 80дБ «А» та 87,4 дБ «А» при ГДР - 80дБ «А», яких протягом всього часу праці [PERSON] на підприємствах, останніми не було усунуто (а.с.26). Відповідно до Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги Серії АБ № 0041982, виданої на підставі акту МСЕК № 777 від 21.12.2020, ступінь втрати професійної працездатності [PERSON] становить 40% (а.с. 32). Також рекомендовано амбулаторне та стаціонарне лікування у профпатолога, пульмонолога, лора та сімейного лікаря. З медичних довідок про проходження попереднього (періодичного) медичного огляду працівника від 28.03.2016, 10.05.2016, 09.02.2017, 22.02.2018, 11.02.2019, 26.11.2019, 20.02.2020 вбачається, що [PERSON] був визнаний придатним для роботи за професіями, за якими працював. Відповідно до Картки умов праці № 03-0623 від 16.02.2016, робоче місце вогнетривника в мартенівському цеху ПАТ «Запоріжсталь» за показниками слід вважати із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, умови і характер праці відносяться до 3 ступеня ІІІ класу (а.с.70-71). Відповідно до Карток умов праці № 14-0632 та № 14-0765 робоче місце вибивальника відливок в ливарному цеху ПАТ «Запоріжсталь» за показниками слід вважати з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, умови і характер праці відносяться до 3 ступеня ІІІ класу (а.с.74-76, 82-84). Відповідно до Картки умов праці № 14-0633 робоче місце формувальника машинного формування в ливарному цеху ПАТ «Запоріжсталь» за показниками слід вважати із шкідливими і важкими умовами праці, умови і характер праці відносяться до 3 ступеня ІІІ класу (а.с.78-80). З Картки умов праці № 15-0331 вбачається, що робоче місце машиніста-обхідника з турбінного устаткування в турбінному цеху Теплоелектроцентраль ПАТ «Запоріжсталь» за показниками слід вважати із шкідливими і важкими умовами праці, умови і характер праці відносяться до 3 ступеня ІІІ класу (а.с.87-88). Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Згідно з частинами першою, другою статті 153 Кодексу законів про працю України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Перелік професійних захворювань за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, затверджується КМУ. У статті 173 КЗпП України закріплено право працівника на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України та ст. 247-1 КЗпП України працівникам надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральні страждання, як правило, виявляються у відчуттях страху, сорому, приниження, переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також в інших, несприятливих для людини випадках психологічного дискомфорту. Отже, під поняттям «моральна шкода» охоплюються негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. Фізичні страждання - це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина. Моральна і фізична шкода після нанесення, по суті є непоправними і не завжди можуть бути відшкодовані. Неможливо відшкодувати (визначити еквівалент) втрати здоров`я, неможливо відшкодувати почуття страху, відчуття болю. При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому, враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів. Глибина переживань, викликаних ушкодженням здоров`я, ставиться в залежність від самої особи, тому призначення компенсації моральної шкоди полягає і в тому, аби певною мірою відновити втрату щастя особи і можливості насолоджуватися життям тепер і в майбутньому. Відповідно ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до роз`яснень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Як зазначено у п. 4.1. Рішення Конституційного суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. У ході розгляду справи встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням [PERSON] втратив професійну працездатність у загальному розмірі 40%. Після часткової втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, оскільки він зазнав страждань, моральних переживань та негативних емоцій, пов`язаних із перенесенням сильного і виснажливого фізичного болю, хвилюванням за подальший стан свого здоров`я, відчуттям незадоволеності, необхідністю декілька разів на рік стаціонарно та амбулаторно проходити тривалий курс лікування, неможливістю виконувати свої звичайні, повсякденні обов`язки, в т.ч. приділяти необхідну увагу своїм рідним та близьким, перенесенням відчуття незахищеності, страху і неспокою за своє здоров`я і психічний стан; порушенням нормальних життєвих зв`язків з друзями та колегами по роботі. Посилання відповідача на те, що [PERSON] при прийомі на роботу був попереджений про можливість впливу шкідливих факторів, самостійно та за власним бажанням прийняв рішення про необхідність працювати саме на такій праці, не спростовують висновків суду та не звільняють від відповідальності ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» за незабезпечення максимально безпечних умов праці, а також не позбавляють позивача права на отримання відшкодування спричиненої йому моральної шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд також вважає безпідставними, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Твердження відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не знаходить свого вмотивування, оскільки уже сам факт втрати позивачем професійної працездатності спричиняється моральна шкода. Також не знайшло свого обґрунтування посилання відповідача на ту обставину, що позивач самостійно з власної ініціативи продовжував тривалий час працювати у важких умовах праці, тим самим свідомо допускав погіршення свого здоров`я, оскільки це не звільняє роботодавця від виконання ним обов`язку щодо створення безпечних та нешкідливих умов праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Виходячи із наведених вище обставин, суд вважає, що [PERSON] заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування. Разом із тим, судом встановлено, що [PERSON] , окрім як в ПАТ «Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь», де стаж його роботи склав 8 років 07 місяців 16 днів, працював також і на інших підприємствах міста, в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, зокрема, у ПАТ «Запоріжстальбуд-1» та ПАТ «Запорізький алюмінієвий комбінат», що підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння), а відтак необхідно враховувати також вплив на стан здоров`я позивача шкідливих та небезпечних факторів під час його праці і на цих підприємствах. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та з урахуванням роз`яснень, наданих в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, а також враховуючи характер отриманого позивачем професійного захворювання, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан його здоров`я, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та взагалі неможливість такого повного відновлення, суд приходить до переконання, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, пропорційно його загальному стажу роботи до стажу роботу на підприємстві відповідача, та обставинам справи уцілому. За таких обставин, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також тривалості роботи позивача у шкідливих та особливо важких умовах саме у ПАТ «Запоріжсталь», суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 20 000,00 грн. Така сума, на переконання суду, є співмірною тій моральній шкоді, яка була спричинена позивачу відповідачем у результаті професійного захворювання, а також є достатньою і справедливою для хоча б часткового відновлення його фізичного здоров`я і приведення його морального стану в норму. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі, передбаченому Законом України «Про судовий збір», який пропорційно до задоволених позовних вимог (40 %) складає 363 грн. 20 коп. (908х40/100). На підставі викладеного та

Outcome: partial