Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

У вересні 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Свій позов мотивує тим, що з 13.09.2008 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 11.08.2015 року. Від вказаного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідач не приймає участі в утриманні дітей, тому позивач просить, з урахуванням уточнень позовних вимог від 02.11.2016 року, стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в сумі 1000 грн. щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розглад справи у її відсутність, просила провести заочний розгляд справи без участі відповідача за наданими суду доказами. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку, заяв з приводу участі у розгляді справи не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, заяву позивача, вважає за можливим провести заочний розгляд справи та задовольнити позовні вимоги. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Виходячи з положень ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбаченихстаттею 184 цього Кодексу. Згідно ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 13.09.2008 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 11.08.2015 року. Від вказаного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем. Зі свідоцтв про народження дітей (а.с.7-8) вбачається, що їх батьком вказано [PERSON], тобто відповідача. Звертаючись до суду з позовом, позивач, посилалась на такі обставини, що сторони не проживають окремо, діти проживають разом з позивачем, усі обов'язки щодо утримання та виховання дітей позивач несе самостійно. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дітей. Разом з тим, виходячи з положень ст. 154 Сімейного Кодексу України судом враховано, що позивач звернулась до суду за захистом прав її малолітніх дітей, які перебувають на її утриманні. Відповідно до ст. 180, 181, 182, 183 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до її повноліття. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, а також інші обставини, що мають істотне значення. Проаналізувавши зібрані і досліджені судом докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач відповідно до ст.60 ЦПК України не надав доказів про спростування заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що слід снягнути з відповідача в користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 1000 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня подачі заяви до суду до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 551,20 грн. на користь держави.

Outcome: approved