Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

У вересні 2016 року комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (надалі КП «ХТМ») звернулось з позовом до суду до відповідачів з вимогою про стягнення заборгованість за наданні ним послуги з теплопостачання у загальному розмірі 9358 грн. 92 коп. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води, яку їм постачає позивач. Вказував, що за період з 01.03.2013 р. по 31.03.2016 р. відповідачі не в повному обсязі сплачували вартість наданих послуг, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 9358 грн. 92 коп., які позивач просив стягнути на свою користь. В судовому засіданні представник позивача Діденко Д.С., який діє на підставі довіреності від 26.01.2016 року №38-318/94 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Додатково визначив суму заборгованості в межах застосування строків позовної давності в розмірі 855,59 грн. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявила клопотання про застосування строків позовної давності та вирахувану суму в межах цих строків, а саме в розмірі 855,59 грн. - визнала. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, про місце і час розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань про відкладення не надали. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630. Відповідно до вимог ст.ст. 13-16 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» - послуга по централізованому опаленню надається своєчасно, безперебійно, за виключенням часу перерви на міжопалювальний період для систем опалення, рішення про початок та закінчення якого приймається виконавчими органами відповідних місцевих рад або місцевими державними адміністраціями виходячи з кліматичних умов згідно з правилами та іншими нормативними документами, належної якості та підлягає оплаті. Пунктом 1 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» передбачено право споживача вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч.3 ст. 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до п. 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Судом встановлено, що відповідачі є споживачами послуг з центрального опалення та підігріву води для потреб гарячого водопостачання, які надає КП «ХТМ». Згідно розрахунку заборгованості, через несплату у відповідачів виникла заборгованість за надані ним послуги за період з 01 березня 2013 р. по 31 березня 2016 р. у розмірі 9358 грн. 92 коп. (а.с.4). Доказів, які б свідчили про відсутність заборгованості або обов'язку її погашення, відповідачами до суду не надано. Розрахунок заборгованості був перевірений судом, відповідає встановленим у визначеному законом порядку тарифам, відповідачі не надали належних та допустимих доказів того, що існують оплачені ними суми, що не були враховані у розрахунку позивача. Доказів, які спростовують вищезазначену суму заборгованості відповідачі до суду також не надали. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про правомірність нарахування визначеної у позові заборгованості на рахунок відповідачів. Разом з тим, посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності за вимоги, які виникли до 01.05.2013 року, суд визнає обґрунтованими з огляду на наступне. Частиною 1 статті 260 ЦК України передбачено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Як вбачається із частини 1 статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною 1 статті 254 ЦК України передбачено, що строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку. Як зазначено в ч.1 та ч.2 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, позовна давність переривається у разі пред'явлення позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось відповідачами, у травні 2016 року КП «ХТМ» звертався до Київського районного суду м. Харкова із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з теплопостачання. Таким чином, позивач скористався своїм правом за допомогою наказного провадження стягнути з відповідачів виниклу заборгованість, проте ухвалою суду від 05 липня 2016 року судовий наказ від 06 червня 2016 року був скасований за заявою боржників та було роз'яснено право заявнику КП «Харківські теплові мережі» заявити свої вимоги у позовному провадженні (а.с.5). Оскільки відповідно до вимог ч.3 ст.118 ЦПК України позивач з об'єктивних причин не мав можливості реалізувати своє право на звернення до суду з позовною заявою, суд вважає необхідним відраховувати строк позовної давності з моменту звернення позивача до суду з заявою про видачу судового наказу. Тобто, у суду є підстави вважати, що було здійснено переривання позовної давності. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Частиною 3 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Як вбачається із частини 4 вищевказаної статті, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 5 статті 267 ЦК України передбачено, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] у судовому засіданні заявила клопотання про застосування позовної давності у частині стягнення заборгованості за межами строку позовної давності. Представник позивача, в обґрунтування клопотання про визнання поважними причин пропуску позовної давності, належних та припустимих доказів на підтвердження вказаної обставини не надав. Таким чином, суд приходить до висновку про правомірність позовних вимог позивача за період з 01.05.2013 рік по 31.03.2016 рік, а вимоги позивача, що виходять за межі зазначеного терміну, а саме до 01.05.2013 року є такими, що не підлягають задоволенню. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для часткового задоволення позову у межах строків позовної давності. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за період з 01.05.2013 року по 31.03.2016 року в сумі 855 грн. 59 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в пропорційній частині від задоволених вимог (9,14 % від суми позову). На підставі викладеного та

Outcome: partial