Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування якого вказав, що він з 06.08.2012 року перебував у трудових відносинах із відповідачем. 01.12.2015 року звільнився за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. За період роботи йому була нарахована, але не сплачена у повному обсязі заробітна плата, у звязку з чим виникла заборгованість у розмірі 4182,24 грн. У зв'язку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі ст. 117 КЗпП України просить стягнути середній заробіток за весь час затримки з 02.12.2015 року по 04.03.2016 року в сумі 9099,00 грн., середній заробіток за час розгляду справи в суді виходячи з середньогодинної заробітної плати 16,85 грн. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 4182,24 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку з 02.12.2015 року по день винесення рішення суду виходячи з середньогодинної заробітної плати 16,85 грн., а також відшкодувати моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн. В подальшому позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 4793,38 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку з 02.12.2015 року по день винесення рішення суду виходячи з середньогодинної заробітної плати 16,85 грн., а також відшкодувати моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн. В матеріалах справи мається заява позивача про розгляд справи за його відсутності, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не зявився, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав заперечення, в яких просив позов задовольнити частково в частині стягнення заборгованості з заробітної плати в розмірі 4182,24 грн. Також зазначив, що в день звільнення позивач не працював, а тому відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України повинен був предявити відповідну вимогу про розрахунок. В іншій частині позовних вимог просив відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 06.08.2012 року був прийнятий на роботу до ПАТ «Азовзагальмаш», 01.12.2015 року звільнений з вказаного підприємства за власним бажання, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці. Як вбачається з довідки ПАТ «Азовзагальмаш» №238/ро-837 від 22.03.2016 року заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] за період з березня 2015 року по грудень 2015 року складає 14259,30 грн. з утриманням з ПАТ «Азовзагальмаш» з цих сум передбачених законом податків та обовязкових платежів. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 29.12.2015 року було задоволено позов [PERSON] до ПАТ «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі та з ПАТ «Азовзагальмаш» стягнута заборгованість по заробітній платі в розмірі 9465,92 грн. Рішення набрало законної сили 04.02.2016 року. Таким чином, заборгованість по заробітній платі перед позивачем, яка підлягає до стягнення складає 4793,38 грн. Відповідно до ст.115 КЗпП України, заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст.116 ч.1 КЗпП України при звільненні робітника виплата всіх сум, що підлягають сплаті від підприємства, закладу, організації проводиться в день звільнення. Про нараховані суми , що підлягають сплаті робітнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити робітника перед виплатою вказаних сум. Частиною 2 ст.233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем при звільненні [PERSON] не була виплачена заборгованість по заробітній платі в розмірі 4793,38 грн. та ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Одночасно з цим, судом також було встановлено, що позивач в день свого звільнення 01.12.2015 року не працювала, що підтверджується табелем обліку робочого часу, де в графі за 01.12.2015 року стоїть позначка «В», що є вихідним днем працівника. В такому випадку відповідно до вимог статті 116 КЗпП України позивач мав обов'язок пред'явити до відповідача вимогу про проведення остаточного розрахунку. Відповідно до змісту статті 116 КЗпП України обов'язок працівника звернутися до працедавця із вимогою про здійснення остаточного розрахунку виникає у випадку, якщо працівник в день звільнення не працював. При цьому суд зауважує, що наведена норма не виділяє окремо причин невиконання трудових обов'язків працівником в день його звільнення. Такими причинами серед інших можуть бути простій підприємства. Разом з цим судом встановлено, що позивач 03.11.2015 року звертався до Іллічівського районного суду м.Маріуполя з позовом до ПАТ «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі та рішенням від 29.12.2015 року з ПАТ «Азовзагальмаш» стягнута заборгованість по заробітній платі в розмірі 9465,92 грн. Рішення набрало законної сили 04.02.2016 року. У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Розрахунок середнього заробітку має відбуватися з 02.12.2015 року та по день ухвалення рішення суду як вказує позивач. При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно із розрахунком позивача його середнього динна заробітна плата складає 16,85 грн. Відповідач натомість з розрахунком позивача не погодився, однак свого розрахунку до суду не надав. Крім того, нормами ст. 10, 11 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також за принципом диспозитивності суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд перевіривши розрахунок позивача середньогодинної заробітної плати, вважає його вірним. За даними представленого відповідачем графіку № 9 для роботи особового складу ВОХР з робочим днем тривалістю 22,5 години для другої бригади середньостатистична кількість робочих днів позивача за період з 02.12.2015р. по 29.03.2016р. складає 30 днів, кількість робочих годин складає 675 годин (22,5 години*30 робочих змін). Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 02.12.2015р. по 29.03.2016р. складає 11373,75 грн. (375 годин х 16,85 грн.). Законних підстав, передбачених статтею 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки відсутній спір між сторонами про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем. За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню складає 11373,75 грн. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин. У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином судом встановлено, що внаслідок не виплати відповідачем позивачу частини заробітної плати, останньому була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 1000 гривень є завищеним. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 500,00грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 551,20 грн. за вимоги майнового характеру та 275,60 грн. за вимоги немайнового характеру (пропорційно від задоволених позовних вимог немайнового характеру), що загалом складає 826,80 грн.

Outcome: partial