Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернувася до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказує, що з 11.07.2016 року він звільнений з посади електрозварювальника 4 розряду Командитного товариства «Запорізький завод високовольтної апаратури - Вакатов і Компанія» на підставі ст.38 КЗпПУ за власним бажанням. Відповідач, в порушення вимог ст. 115 КЗпП України, щомісячно не виплачував заробітну плату в повному обсязі, в зв`язку з чим станом на 11 липня 2016 року утворилася заборгованість по заробітній платі в сумі 8137,24 грн. В день звільнення, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, відповідач не провів з нею розрахунок, не виплатив заборгованість по заробітній платі. На момент звільнення заборгованість по заробітній платі складала - 8137,24 грн., що підтверджується довідкою про доходи від 07 вересня 2016 року. Просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у сумі 8137,24 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку, моральну шкоду у розмірі 2000 грн. В судове засідання позивач та представник позивача не з'явилися, звернулися із заявою про розгляд справи за їх відсутності та розрахунком середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, в якому просять стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 12.07.2016 року (день звільнення позивача) по 24.05.2017 року (день постановлення рішення), що складає 218 робочих днів у розмірі 48021,04 грн. Представник відповідача у судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватися працівникам регулярно, не рідше 2-х разів на місяць. Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства проводиться в день звільнення. Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що з 18.02.2016 року по 11.07.2016 року [PERSON]працював на підприємстві відповідача, що підтверджується записом в трудовій книжці АХ № 526041 від 10.02.2016 року. В день звільнення, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, відповідач не провів з [PERSON] розрахунок, не виплатив заборгованість по заробітній платі, яка становила 8137,24 грн., що підтверджується довідкою про доходи від 07 вересня 2016 року. Таким чином, заборгованість по заробітній платі становить 8137 гривень 24 копійки. Згідно ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так як за підприємством мається безспірна сума заборгованості по заробітній платі при звільненні позивача з 11.07.2016р., яка не сплачена відповідачем на час розгляду справи, то у позивача виникло право отримати середньомісячний заробіток за час затримки виплати заробітної плати. При визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні застосовуються вимоги п.п. 2, 3, 5, 8 Постанови КМ України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до довідки підприємства №235 від 07.09.2016р., середньоденний заробіток позивача становить 220,28 грн., тому середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 12.07.2016р. по 24.05.2017р., тобто за 218 робочих днів, становить 48021,04 грн. У відповідності до ст. 117 КЗпП України, відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Судом не встановлено, що на момент звільнення позивача з роботи мався спір між сторонами про розмір належних до виплати сум. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Розрахунок, наданий представником позивача, проведений невірно та представником відповідача не спростований. Відповідач не надав суду докази відсутності вказаної заборгованості як і не надав доказів відсутності своєї вини в затримці розрахунку. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 48021,04 грн. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди суд виходив з наступного. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другої цієї статті. Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань,або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних,психічних тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). Зокрема,враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін,час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості і справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Необхідно з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позначених моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, та з чого він при цьому виходить. Приймаючи до уваги положення наведених вище роз'яснень та співвідношуючи їх з встановленими в судовому засіданні фактами, суд вважає, що моральна шкода не обґрунтована, доказів спричинення відповідачем моральної шкоди позивачам не надано, тобто відсутні документи, квитанції, чеки, або інша документація, підтверджуюча звернення позивачів до лікарні за медичною допомогою, щодо стану здоров'я відносно саме даних фактів. Позивач не надав суду доказів, у чому полягає моральна шкода. Не було наведено суду мотивів спричинення шкоди винними діями особи, причинного зв'язку між шкодою та протиправним діянням заподіювачів та зазначили лише загальні вимоги закону. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Оскільки в судовому засіданні вина відповідача у завданні моральної шкоди не доведена та не встановлено внаслідок порушення яких прав позивача вона спричинена, тому вимоги стосовно відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. Згідно ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, у зв'язку із чим з відповідача слід стягнути 640,00 грн.

Outcome: partial