Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому просило стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість по кредитному договору в сумі 50060,3 дол. США (29427,23 дол. США заборгованість по кредиту, 20633,07 дол. США заборгованість по відсоткам) та 78161,61 грн. пені за прострочення погашення кредиту, звернути стягнення на предмет іпотеки земельну ділянку площею 0,1000 гектарів, що знаходиться за адресою: м. Херсон, провулок Абрикосовий, 5, який належить [PERSON], шляхом реалізації цього майна на прилюдних торгах, а також просило вирішити питання про розподіл судових витрат. Позовні вимоги мотивовано тим, що між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір. Крім того, в якості забезпечення належного виконання зобовязання за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір іпотеки. У звязку з тим, що позичальник свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, у позивача виникло право на звернення до суду з відповідними вимогами. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі в судове засідання не зявились, причини неявки суду не відомі, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, письмових заперечень проти позову до суду не надходило. Враховуючи те, що представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до кредитного договору № 014/3728/81/05373 від 08.10.2007 року Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк») [PERSON] було надано кредит у сумі 30000 дол. США строком до 07.10.2027 року зі сплатою 12% річних. В якості забезпечення належного виконання зобовязання за кредитним договором між позивачем та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 014/3728/81/05373/1 від 08.10.2007 року, відповідно до умов якого іпотекодавцем передано в іпотеку належну їй земельну ділянку площею 0,1000 гектарів, розташовану за адресою: м. Херсон, провулок Абрикосовий, 5. На час розгляду справи відповідач [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, в наслідок чого утворилась заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення термінів виконання зобовязання. В матеріалах справи відсутні докази повернення кредитних коштів позичальником. Згідно розрахунків позивача заборгованість за кредитним договором становить 50060,3 дол. США (заборгованість по тілу кредиту 29427,23 дол. США, заборгованість за відсотками 20633,07 дол. США) та 78161,61 грн. пені за порушення строків повернення кредиту. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного стану. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України). Відповідно до положень ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобовязань. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1\~ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання\~настають правові наслідки, встановлені\~договором або законом. Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Також ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначає, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 5 договору іпотеки передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання зобовязань за кредитним договором банк вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За змістом положень ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Отже, суд вважає, що належними та допустимими доказами було доведено те, що відповідач [PERSON] не виконав взяті на себе зобов'язання та не сплатив борг за кредитним договором, а тому позовні вимоги є обґрунтованими. При цьому відповідно до ст. 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Таким чином, в результаті неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань, у позивача виникло право на стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором в розмірі 50060,3 дол. США, що станом на день ухвалення рішення (23.06.2015 року) за офіційним курсом НБУ відповідає 1089747,65 грн. (2176,8700 грн. за 100 дол. США), та 78161,61 грн. пені та право звернути стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог за вказаним договором. Разом з тим, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача в частині розміру нарахування неустойки за неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань по поверненню кредиту. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеній у рішенні від 11.07.2013 року №7-рп/2013у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи наведені положення, обставини справи, ситуацію в Державі із знеціненням національної валюти, суд вважає, що сума неустойки має бути зменшеною до 20000 грн., що відповідатиме засадам розумності та справедливості та відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 03.09.2014 року у справі 6-100цс14. Крім того, згідно положень ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 3654 грн.

Outcome: partial