Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

У вересні 2014 року позивачі звернулись до Дарницького районного суду м.Києва з позовом до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] у м.Києві. Обґрунтовуючи вимоги позивачі посилались на те, що [PERSON] є спадкоємцем померлого, оскільки померлий був його сином, а [PERSON] посилалась на те, що за життя [PERSON] була його дружиною, а тому теж є спадкоємцем першої черги. За життя [PERSON] отримав спадщину за заповітом після смерті рідної баби [PERSON], яка померла [INFO]. Спадкове майно, отримане [PERSON] складалось з житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та земельної ділянки, площею 767 м.кв., з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, кадастровий номер 8000000000:90:275:0005, на якій розташований вищеназваний будинок. За життя [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину на вказаний житловий будинок, але не встиг належним зареєструвати та отримати правовстановлюючий документ, що посвідчує право власності на вказану земельну ділянку за заповітом. Позивачі після смерті [PERSON], прийняли спадщину у вигляді житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвами про право власності за законом та витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. При оформленні спадщини на зазначену земельну ділянку, шістнадцята київська державна нотаріальна контора видала позивачам постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.06.2014 року, в якій зазначила, що відповідно до ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником правовстановлюючого документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку, а саме свідоцтва про право на спадщину та державного акту на земельну ділянку. З огляду на те, що шістнадцята київська державна нотаріальна контора відмовила позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину на земельну ділянку, площею 767 м.кв., з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, кадастровий номер 8000000000:90:275:0005, позивачі просили суд визнати за ними у порядку спадкування за законом право власності на дану земельну ділянку. Представник позивачів у судове засідання 24.11.2014 року не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивачів, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явилась, однак у судовому засіданні 05.11.2014 року подала письмові пояснення, у яких просила в подальшому розглядати цивільну справу у відсутність представника відповідача та ухвалити рішення згідно чинного законодавства та на розсуд суду. Третя особа у судове засідання представника не направила, однак надіслала на адресу суду листа, у якому просила розглядати цивільну справу у відсутність свого представника та ухвалити рішення на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] у м. Києві помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м.Києві 10.12.2013 року, актовий запис №842 року (а.с. 13). З матеріалів справи вбачається, що спадкоємцями першої черги після [PERSON] є його батько [PERSON] та дружина [PERSON] що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження та шлюб (а.с. 20, 23). Встановлено, що заповіту щодо розпорядження майном на випадок своєї смерті [PERSON] складено не було. Частиною 2 ст.1220 ЦК України передбачено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У відповідності до вимог ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 статті 1267 ЦК України визначено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. За життя [PERSON] прийняв спадщину за заповітом після смерті баби [PERSON], яка померла [INFO] (а.с.14). Спадщина, отримана [PERSON] складалось з житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], однак останній не встиг належним чином оформити спадщину щодо земельної ділянки, площею 767 м.кв., з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, кадастровий номер 8000000000:90:275:0005, на якій розташований вищеназваний будинок. Наведені обставини підтверджуються копією спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] (а.с.86-92). Згідно зі ст.1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер і не встиг її прийняти, у цьому разі здійснюється перехід права на прийняття спадщини від померлого спадкоємця до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Таким чином, суд приходить до висновку, про те, земельна ділянка, площею 767 м.кв., з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, кадастровий номер 8000000000:90:275:0005, є спадковим майном після смерті [PERSON], оскільки фактично він її прийняв. У той же час судом встановлено, що позивачі не можуть нотаріально оформити дане спадкове майно, оскільки за життя [PERSON] не встиг його належним чином оформити та отримати відповідний правовстановлюючий документ про своє право власності у зв'язку з раптовою смертю у віці 34 років. Встановлено, що позивачі звертались до Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори, та прийняли частину спадщини у вигляді житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Стосовно земельної ділянки, площею 767 м.кв., з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, кадастровий номер 8000000000:90:275:0005 державним нотаріусом Браславською О.Г. видано позивачам постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 04.06.2014 року (а.с.15). У своїй відмові державний нотаріус Браславська О.Г. посилалась на відсутність у спадкоємців правовстановлюючого документа на згадану земельну ділянку, оскільки [PERSON] за життя юридично не оформлено своє право власності. Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки вимоги ґрунтуються на приписах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому вимоги позовної заяви необхідно задовольнити.

Outcome: approved