Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

У вересні 2016р. [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агенція безпеки «Центр» (далі - ТОВ «АБ «Центр»), посилаючись на те, що 12 квітня 2014р. між ним та ТОВ «АБ «Центр» було укладено договір №0152/14-ГБР про надання охоронних послуг, згідно умов якого замовник доручає та оплачує, а виконавець забезпечує охорону майна замовника на об'єкті і на умовах які зазначені у додатку № 1 до договору (далі - Договір). Відповідно до додатку № 1 зазначеного вище договору об'єкт охорони знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказаним додатком передбачено, що час охорони на добу (обладнання) ОС + КТВ цілодобово. Вид охорони - група реагування, а також, у приміщенні спальної кімнати була встановлена кнопка швидкого виклику групи реагування. Зазначав, що вночі 05 серпня 2016року на будинок, де він проживає разом із сім'єю та який є об'єктом охорони, відповідно до вказаного вище договору, був вчинений розбійний напад, в результаті якого, невідомі особи заволоділи рухомим майном належним йому та членам його сім`ї. Загальна сума збитків на момент вчинення розбійного нараду складає приблизно 2213600 грн. Вказував, що в момент розбійного нападу він декілька разів натискав рукою кнопку швидкого виклику групи реагування. А після того, як нападники зв'язали його руки та ноги він ще декілька разів натискав кнопку швидкого виклику групи реагування ногою. Однак, група реагування на його виклик у визначений договором термін не прибула. При цьому позивач бачив, що індикатор (відповідна червона лампочка) справності прибору свідчила про те, що на момент вчинення зазначеного злочину прибор працював. Позивач зазначав, що після того, як правопорушники втекли із місця вчинення злочину він зателефонував до офісу відповідача і повідомив про ситуацію, що склалась. Через 20 хвилин на місце злочину прибули співробітники відповідача, які оглянули приміщення, занотували відповідну інформацію, провели з ним бесіду та покинули приміщення. З ранку до його будинку також прибули керівник підрозділу охорони та технік, які підтвердили справність кнопки швидкого виклику групи реагування. Стверджував, що відповідно до п.п. 4.1.1. п.4 договору виконавець зобов'язаний здійснювати охорону об'єкту і майна замовника, що на ньому знаходиться, а відповідно до п.п. 4.1.2. п. 4 договору у разі спрацювання сигналізації забезпечити прибуття на об'єкт групи швидкого реагування для вчинення заходів, що спрямовані на огляд об'єкта і встановлення причин спрацювання сигналізації, а за необхідності затримання осіб, які порушили встановлений режим охорони, та подальшій їх передачі правоохоронним органам. Посилаючись на те, що на момент скоєння розбійного нападу, між ним та ТОВ «АБ «Центр» було укладено договір №0152/14-ГБР про надання охоронних послуг, вимоги якого останній не виконав, позивач просив суд винести рішення, яким стягнути з ТОВ «АБ «Центр» на його користь частину понесених ним матеріальних збитків у розмірі 40000,00грн. Представник позивача, діюча на підставі договору від 05 вересня 2016року та ордеру від 08 вересня 2016року у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, та просила суд їх задовольнити у повному обсязі (а.с. 4-7,20). Представник відповідача, діюча на підставі довіреності від 15 лютого 2017року у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в їх задоволенні. Раніше надала до суду письмові заперечення проти позову (а.с.57-59,79). Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главами 63, 66,82 ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що 12 квітня 2014р. між [PERSON] та ТОВ «АБ «Центр» було укладено договір №0152/14-ГБР про надання охоронних послуг, згідно умов якого замовник доручає та оплачує, а виконавець забезпечує охорону майна замовника на об'єкті і на умовах які зазначені у додатку № 1 до договору (а.с.16-17). Відповідно до додатку №1 зазначеного вище договору об'єкт охорони знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказаним додатком передбачено, що час охорони на добу (обладнання) ОС + КТВ цілодобово. Вид охорони - група реагування, а також, у приміщенні спальної кімнати була встановлена кнопка швидкого виклику групи реагування (а.с.19). Встановлено, що 05 серпня 2016року, біля 03:30 год. шестеро невстановлених осіб, в масках на обличчях, шляхом злому метало пластикового вікна проникли до будинку [ADDRESS], де погрожуючи застосуванням предмету зовні схожим на пістолет, заволоділи золотими виробами та грошовими коштами [PERSON], завдавши останньому майновий збиток, що підтверджується витягом з кримінального провадження №12016160330001376 (а.с.27-28). З копій протоколу додаткового допиту потерпілих [PERSON] та [PERSON] від 11 серпня 2016 року вбачається, що в результаті розбійного нападу невстановлені особи заволоділи майном та грошовими коштами потерпілих [PERSON] та [PERSON] на суму 2213600,00 грн. (а.с.9-15). Статтею 56КК України передбачено, що протягом кримінального провадження потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом. Відповідно до ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Згідно ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред'явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Таким чином, шкода, завдана кримінальним правопорушенням повинна бути відшкодована особами, які вчинили кримінальне правопорушення. Відповідно до ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно до положень ч.1 ст. 906 ЦК України, збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 978 ЦК України, за договором охорони охоронець, який є суб'єктом підприємницької діяльності, зобов'язується забезпечити недоторканність особи чи майна, які охороняються. Володілець такого майна або особа, яку охороняють, зобов'язані виконувати передбачені договором правила особистої та майнової безпеки і щомісячно сплачувати охоронцю встановлену плату. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання відповідно до ст.611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини 4.1. договору№0152/14-ГБР від 12 квітня 2014року, виконавець зобов'язаний: 4.1.1.Здійснювати охорону об'єкту і такого, що знаходиться на ньому майна замовника відповідно до умов Договору. 4.1.2.У разі спрацьовування сигналізації: - Забезпечити прибуття на об'єкт ГБР для вжиття заходів, спрямованих на огляд об'єкту і встановлення причин спрацьовування сигналізації, а при необхідності - затримання осіб, які порушили встановлений режим охорони, і подальшої їх передачі правоохоронним органам; - У разі виявлення порушення цілісності об'єкта або/та неправомірних дій третіх осіб, негайно сповістити замовника (уповноважену ним особу), при необхідності - викликати представників правоохоронних органів; - Забезпечити охорону об'єкту, що знаходиться на ньому майна замовника, речових доказів та слідів злочину, до прибуття замовника (уповноваженої ним особи), протягом 3 (трьох) годин після спрацьовування сигналізації. 4.1.3.Забезпечувати конфіденційність інформації щодо інженерно-технічної організації системи технічних засобів охоронної сигналізації, засобів зв'язку і контролю по здійсненню охоронних заходів, пультових кодів, переліку осіб, уповноважених замовником на постановку/зняття об'єкта під охорону, номерів їх службових та мобільних телефонів, що стали відомі йому в зв'язку виконанням договору. 4.1.4.Відшкодувати замовнику збитки, завдані внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за договором, якщо вина виконавця буде доведена. 4.1.5.Надати замовнику інструкцію про порядок і правила користування технічними засобами охоронної сигналізації. 4.1.6.У разі якщо, за браком коштів на рахунку SIM - карти централі, з об'єктом пропадає зв'язок, в телефонному режимі повідомити про це Замовника та / або уповноважених ним осіб. 4.1.7.Здійснити підключення об'єкту замовника на ПЦС. Таким чином, всі активні дії щодо прибуття на об'єкт, його огляд, припинення можливих правопорушень, затримання злочинців і таке інше виконавець повинен здійснити лише за умови надходження на пульт централізованого спостереження (ПЦС) виконавця, до якого підключений об'єкт, повідомлення про перехід технічних засобів охоронної сигналізації з режиму «СПОСТЕРЕЖЕННЯ» в режим «ТРИВОГА». Згідно п. 5.1.2 договору факти вчинення протиправних дій стосовно майна замовника сторонніми особами, які проникли на об'єкт в період охорони, розмір нанесеного замовникові майнової шкоди, а також наявність або відсутність вини виконавця за подію визначається комісійно, а саме за обов'язкової участі представників виконавця і замовника, а також у присутності співробітників правоохоронних органів, і здійснюється безпосередньо при огляді місця події. Службовим розслідуванням ТОВ «АБ «Центр» було встановлено, що 05 серпня 2016року сигнал про КТВ з об'єкту за адресою: [ADDRESS] не надходив (а.с.60-69). Докази, які б підтверджували інші обставини або спростовували висновок службового розслідування, матеріали справи не містять. З змісту позовної заяви вбачається, що нанесені в результаті невиконання відповідачем умов договору на надання охоронних послуг, збитки позивача склали 2213600 грн., на підтвердження зазначених обставин надав суду протоколи додаткового допиту потерпілих від 11 серпня 2016 року (9-11,12-15). Саме в результаті зазначених обставин, за думкою позивача, він має право на стягнення на його користь з відповідача 40000,00 грн. у відшкодування матеріальної шкоди. При цьому, позивачем не було надано суду жодних доказів, які підтверджували саме факт спричинення відповідачем шкоди та її розмір. Проте суд не приймає в якості належних та допустимих доказів завдання позивачу шкоди саме в такому обсязі, та з вини відповідача, з наступних підстав. Так, згідно зі статтею 22 ЦК збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Статтею 1166 ЦК передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. За загальним правилом шкода підлягає відшкодуванню: в повному обсязі - відшкодовується як реальна шкода, тобто втрачене або пошкоджене майно в результаті протиправної поведінки правопорушника, так і упущена вигода; особою, яка безпосередньо завдала шкоду. Законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог статті 1166 ЦК України покладено на відповідача. Для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини у розумінні статті 1193 ЦК. За наявності між сторонами спору зобов'язальних відносин, які випливають із договору, немає підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст. 1166 ЦК. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особа, яка порушила зобов'язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема у виді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки боржника, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявності шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини боржника. За відсутності хоча б однієї із названих умов цивільно-правова відповідальність у виді відшкодування майнової шкоди не настає (постанова Верховного Суду України від 18 березня 2015 р. у справі № 3-18гс15). При цьому у судовому засіданні жодними належними та допустимими доказами не підтверджений жодний з фактів, а саме наявність шкоди та її розмір; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; а також вина відповідача. Судом враховано, що кримінальне провадження на даний час знаходиться на стадії досудового розслідування, отже вирок суду за даними обставинами відсутній. Відповідно до ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судовий збір у справі складає 400,00 грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду.

Outcome: dismissed