Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), посилаючись на те, що з відповідачем у справі вона перебувала в шлюбі, зареєстрованому 05 червня 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського міськвиконкому, актовий запис №363, який заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2016 року був розірваний. В період шлюбу у них народилося двоє дітей: повнолітній [PERSON] , [INFO] , та малолітній [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначала, що за час шлюбу вони з відповідачем придбали за договором купівлі-продажу від 09 листопада 2006 року трьох кімнатну квартиру [ADDRESS] , вартістю 681750,00 грн., право власності на яку було оформлено на ім`я відповідача. Вказувала, що вказану квартиру вони з відповідачем придбали за рахунок кредитних коштів, які були отримані за договором про надання споживчого кредиту №11073804000 від 09 листопада 2006 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , відповідно до умов якого останньому був наданий кредит в розмірі 135000,00 доларів США, що за курсом НБУ на день укладення договору складало 681750,00 грн. В якості забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №11073804000 від 09 листопада 2006 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , 09 листопада 2006 року був укладений іпотечний договір від 09 листопада 2006 року, згідно умов якого останній передав в іпотеку квартиру [ADDRESS] . 09 листопада 2006 року в якості забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №11073804000 від 09 листопада 2006 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до умов якого останняна добровільних засадах взяла на себе зобов`язання відповідати перед АКІБ «УкрСиббанк»як солідарний боржник по зобов`язанням [PERSON] , що виникають з умов вищезазначеного кредитного договору. Зазначала, що заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 червня 2015 року на користь ПАТ «УкрСиббанк»було стягнуто у солідарному порядку з неї та відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 96244,94 доларів США, пеня в розмірі 14308,96 грн. та судовий збір в розмірі 3654,00 грн. Стверджувала, що після придбання зазначеної квартири, відповідач ухиляється та відмовляється від сплати заборгованості за кредитом ПАТ «УкрСиббанк». Крім того, відповідач також ухиляється від сплати аліментів на дітей. Вказувала, що оскільки вона має фінансову можливість самостійно погасити кредитну заборгованість, то запропонувала відповідачу добровільно здійснити поділ нерухомого майна, яке належить їм на праві спільної сумісної власності, наступним чином, а саме визнати за нею, [PERSON] , право власності на 7/8 ідеальних часток квартири [ADDRESS] та визнати за відповідачем [PERSON] право власності на 1/8 частину даної квартири, але останній відмовився від поділу квартири, оскільки вважає її своєю особистою власністю. Відповідно до висновку будівельно-технічного дослідження №09/2019 від 08 лютого 2019 року квартиру [ADDRESS] поділити в натурі неможливо. Посилаючись на те, що між нею та відповідачем не досягнуто домовленості щодо поділу спільного майна в добровільному порядку, позивачка просила суд визнати за нею право власності на 7/8 частин квартири [ADDRESS] та визнати за відповідачем [PERSON] право власності на 1/8 частину квартири [ADDRESS] . Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Поліщук І.О. від 12 березня 2019 року було відкрите провадження у справі, призначено підготовче судове засідання (а.с. 58). Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06 червня 2019 року підготовче провадження у справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 87). Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2019 року суддею Поліщук І.О. був задоволений самовідвід по справі (а.с. 102-103). Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2019 року, у зв`язку із задоволенням самовідвіду судді Поліщук І.О., справу було передано на розгляд судді Сегеді О.М. (а.с. 105). Ухвалою суду від 29 листопада 2019 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: ПАТ «УкрСиббанк» про поділ нерухомого майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя було прийнято до провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 106-107). Ухвалою суду від 16 грудня 2019 року підготовче провадження у справі було закрите та справа призначена до судового розгляду (а.с. 113-114). Ухвалою суду від 16 грудня 2019 року підготовче провадження було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 113-114). Позивачка в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, раніше надав через канцелярію суду заяву про визнання позову та слухання справи за його відсутністю (а.с. 123). ПАТ «УкрСиббанк», діюча за довіреністю від 10 січня 2020 року, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в їх задоволенні. Раніше надала письмові пояснення, в обґрунтування яких зазначила, що у випадку прийняття судом рішення по справі, фактично буде змінено сторони договору іпотеки, оскільки власником частини іпотечного майна буде інша особа, яка не є стороною іпотечного договору. Поділ предмету іпотеку у відповідності до заявлених позовних вимог тягне за собою припинення права спільної сумісної власності та появу нового документу, який підтверджує право власності, та підлягає державній реєстрації, переукладення договору іпотеки, що суперечить ст. 3 ЦПК України, тобто свободі договору (а.с. 63-67, 119). Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи учасників справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 8 Сімейного кодексу України та главою 26 книги третьої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, зареєстрованому 05 червня 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського міськвиконкому, актовий запис №363. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 серпня 2016 року шлюб між сторонами був розірваний (а.с. 15-16). В період шлюбу у сторін народилося двоє дітей: повнолітній [PERSON] , [INFO] , та малолітній [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 12,13). Встановлено, що в період шлюбу сторони придбали за договором купівлі-продажу від 09 листопада 2006 року трьох кімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с. 17). Право власності на квартиру [ADDRESS] оформлено на ім`я відповідача та зареєстровано 10 жовтня 2018 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 52). З матеріалів справи вбачається, що 09 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11073804000 від 09 листопада 2006 року, за умовами якого останньому був наданий кредит в розмірі 135000,00 доларів США, що за курсом НБУ на день укладення договору складало 681750,00 грн. (а.с. 18-27). За вказані кредитні кошти була придбана в період шлюбу квартира [ADDRESS] . В якості забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №11073804000 від 09 листопада 2006 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] 09 листопада 2006 року був укладений іпотечний договір від 09 листопада 2006 року, згідно умов якого останній передав в іпотеку квартиру [ADDRESS] (а.с. 28-31). 09 листопада 2006 року в якості забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №11073804000 від 09 листопада 2006 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до умов якого останняна добровільних засадах взяла на себе зобов`язання відповідати перед АКІБ «УкрСиббанк»як солідарний боржник по зобов`язанням [PERSON] , що виникають з умов вищезазначеного кредитного договору (а.с. 32-34). Встановлено, що заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 червня 2015 року на користь ПАТ «УкрСиббанк», яке є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», було стягнуто у солідарному порядку зі сторін заборгованість за кредитним договором №11073804000 від 09 листопада 2006 рокув розмірі 96244,94 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01 грудня 2014 року становить 1440716,40 грн., пеня в розмірі 14308,96 грн. та судовий збір в розмірі 3654,00 грн. (а.с. 35-38). В процесі судового розгляду було встановлено, що після придбання зазначеної квартири, відповідач ухиляється та відмовляється від сплати заборгованості. Крім того, відповідач також ухиляється від сплати аліментів на дітей. З матеріалів справи вбачається, 01 лютого 2019 року позивачка звернулася до відповідача з письмовою пропозицією щодо добровільного поділу майна та запропонувала поділи майно наступним шляхом, а саме визнати за нею право власності на 7/8 ідеальних часток квартири [ADDRESS] та визнати за відповідачем право власності на 1/8 частину даної квартири, але останній відмовився від поділу квартири, оскільки вважає її своєю особистою власністю (а.с. 42-44, 45). Згідно висновку будівельно-технічного експертного дослідження від 08 лютого 2019 року поділ в натурі квартири [ADDRESS] , в рівних частках по Ѕ за кожним - не надається можливим (а.с. 46-56). Відповідно до технічного паспорту від 27 жовтня 2006 рокуквартира [ADDRESS] складається з трьох житлових кімнат, площею 22,8 кв.м., 12,2 кв.м., 14,6 кв.м., кухні, площею 17,0 кв.м., ванна, площею 2,9 кв.м., туалет, площею 1,7 кв.м., коридор, площею 11,6 кв.м., загальною площею 82,8 кв.м., в тому числі житловою - 49,6 кв.м. (а.с. 53-54). Оскільки квартиру [ADDRESS] було придбано сторонами в період шлюбу, то вона є їх спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу згідно ст. 68 СК України не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. З роз`яснень п. 23 Постанови Пленуму ВС України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Пунктом 30 вказаної вище Постанови передбачено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідністю взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. Згідно ст. 60, ч. 1 ст. 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 64 СК України дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Договір про відчуження одним із подружжя на користь другого з подружжя своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя може бути укладений без виділу цієї частки. Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Згідно ст. 68 СК України розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Статтею 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники, відповідно до вимог ст. 370 ЦК України мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Частиною 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У ст. 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Отже, положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини щодо іпотечних зобов`язань, вказують на те, що іпотекодавець не має права розпоряджатися майном без згоди іпотекодержателя до закінчення терміну дії іпотеки. Разом з цим, положеннями Закону України «Про іпотеку» не заборонено володіти та користуватися переданим в іпотеку майном. У свою чергу поділ спільного майна між подружжям, в тому числі іпотечного майна, не вважається розпорядженням ним, так як в момент його передачі в іпотеку воно вже належало подружжю на праві спільної сумісної власності в силу закону. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 липня 2019 року по справі № 522/17048/15-ц, перебування спірної квартири в іпотеці не перешкоджає поділу спільного майна подружжя, оскільки гарантії банку, як іпотекодержателя щодо спірного майна визначені ч. 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором, у тому ж обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Отже, доводи ПАТ «УкрСиббанк»про те, що при винесенні рішення буде порушено їх право, як іпотекодержателя, є безпідставними, оскільки після визнання за позивачкою права власності на частину спірної квартири іпотека не припиниється, оскільки позивачка набуває статусу іпотекодавця і несе всі його обов`язки за іпотечним договором, у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття нею права власності на предмет іпотеки. Таким чином, суд вважає, що позивачка правомірно звернулася до суду з позовом про поділ квартири, що є об`єктом спільної сумісної власності, та яка разом з тим перебуває в іпотеці. Що стосується, вимог позивачки стосовно визнання за нею права власності на 7/8 частини спірної квартири, а за відповідачем права власності на 1/8 частину спірної квартири, то суд вважає, що дані вимоги підлягають задоволенню частково, оскільки відповідно до діючого законодавства у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. За таких обставин, суд вважає, що частки сторін в праві власності на квартиру [ADDRESS] є рівними і кожному належить по Ѕ частині. Отже, в результаті поділу право спільної сумісної власності сторін на квартиру [ADDRESS] припиняється. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача. Судовий збір у справі складає 5817,00 грн., які сплачені позивачкою у повному обсязі при зверненні до суду.

Outcome: partial