Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

У вересні 2017 року Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 07.12.2007 року на підставі Анкети-заяви [PERSON], між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір № б/н, відповідно до умов якого, Банком було надано Відповідачу кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Між тим, Відповідач порушив умови договору кредиту, не повертав отриманий кредит своєчасно, не сплачував кошти (відсотки) за користування ним. В зв'язку із порушенням умов договору, Відповідач повинен сплатити: заборгованість за кредитом - 1758,15 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 12357,08 грн.; штраф (фіксована частина) - 250,00 грн., штраф (процентна складова) - 705,76 грн., а всього у сумі 15 070,99 грн. Зазначену суму боргу позивач просить стягнути з Відповідача у повному обсязі, а також судовий збір. Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 03 листопада 2017 року у справі відкрито провадження за участю сторін. Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 14 грудня 2017 року витребувано в в ПАТ «Приватбанк», належним чином завірену інформацію, зокрема про строк дії картки [NUMBER], що видана 07.12.2007 року на ім»я [PERSON], [INFO]; рахунок заборгованості із зазначенням тіла кредиту, періоду і дат отримання коштів, штрафних санкцій із зазначенням бази їх нарахування та докази зняття і отримання коштів [PERSON]. На адресу суду 09.01.2018р. надійшла інформація на виконання ухвали суду. Представник Позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав зазначених у позові. Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, просили відмовити, посилаючись на свій письмовий відзив, крім того просили застосувати позовну давність, оскільки Позивачем був пропущений строк для звернення до суду з цим позовом. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні правовідносини. Судом встановлено, що 07.12.2007 року на підставі Анкети-заяви [PERSON], між Позивачем Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та Відповідачем [PERSON] було укладено Договір про надання банківських послуг, який складається з заяви відповідача, Умов і правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою (а.с. 4-10). Так, згідно умов Договору та на підставі заяви відповідача, Позивач видав [PERSON] кредит у розмірі 250,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% річних від суми залишку за кредитом. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг (далі умов та правил), даний договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Також, згідно п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг, відповідач зобов'язався погашати заборгованість по кредиту, процентах за його використання, по перевитратам платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах передбачених даним Договором. В порушення своїх зобов'язань та правил, Відповідач кредит не повертала у повному обсязі. Згідно розрахунків, наданих Позивачем, станом на 31.08.2017 року має заборгованість за кредитом - 1 758,15 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 12 357,08 грн. Як встановлено в судовому засіданні, Позивач свої зобов'язання за Договором виконав належним чином. Однак, [PERSON] скориставшись кредитними коштами, не виконала зобов'язань, визначених Договором, порушив умови щодо погашення кредиту. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк ( ч. 1 ст. 530 ЦК України ). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Оскільки Відповідач [PERSON] в односторонньому порядку порушила свої зобов'язання, суд вважає за необхідне стягнути з неї кредитні кошти та проценти у повному обсязі, відповідно до вимог ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завданні простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Пунктом 8.6 умов та правил визначено, що у разі порушення позичальником строків погашення суми боргу по сплаті кредитну та нарахованих відсотках більше, ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в сумі 500 грн. та штраф у розмірі 5 % від суми позову. Таким чином, у зв'язку з порушенням Відповідачем зобов'язань за Договором № б/н від 07.12.2007 року станом на 31.08.2017 року остання має заборгованість та повинна сплатити: заборгованість за кредитом - 1758,15 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 12 357,08 грн.; штраф (фіксована частина) - 250 грн., штраф (процентна складова) - 705,76 грн., а всього у сумі 15 070,99 грн. Суд, не приймає до уваги посилання Відповідача у відзиві про неможливість стягнення штрафу та пені одночасно, оскільки у цій справі зазначено про стягнення заборгованості у вигляді штрафу. Щодо клопотання Відповідача про необхідність відмовити Позивачу у задоволенні позову у повному обсязі з тих підстав, що заявлені Позивачем позовні вимоги перебувають поза межами трьохрічного строку позовної давності, то суд не приймає до уваги ці доводи з таких підстав. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки [NUMBER] до останнього дня 09/15 року, а тому строк повернення кредиту в повному обсязі спливає 31.09.2015 року, що підтверджується довідкою з банку. Позивач же звернувся до суду з позовом 28.09.2017 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності. Також суд звертає увагу, що в Постанові ВСУ від 23 листопада 2016 року № 6-2104цс16 щодо строку виконання зобов'язань та плинності строків позовної давності: «Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ПК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України). Умови та Правила не містять положень, що строк дії договору та строк дії картки це одне й те ж саме поняття та вони співпадають. Строк дії картки не припиняє строку дії договору. Таким чином, вважаємо, що строк погашення кредиту строком (терміном) дії картки не обмежується, а регламентується строком дії Договору. Строк дії договору чітко зазначений в п. 1.1.7.12 Умов, відповідно до якого договір діє на протязі 12 місяців з його підписання. Якщо жодна зі сторін не заявляє про його припинення від автоматично лонгується на такий же термін. За сукупним аналізом наведених вище положень Умов та Правил, Сторони дійшли згоди, що Кредитний договір лонгується необмежену кількість раз на кожні наступні 12 місяців з моменту його підписання, за умови якщо жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, оскільки картрахунок відкривається на невизначений строк. Відповідач до цього часу не звертався до банку із заявами про припинення дії Договору та з ініціативи Банку Договір не припинив дію. Крім цього, суд вважає, що розмір заборгованості за кредитом Відповідачем не спростовувався жодними належними доказами. За умовами ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно правової позиції Верховного Суду України по справі № 6-1457цс16, за змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу частини третьої статті 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Суди повинні дослідити графік погашення кредитної заборгованості та встановити чи передбачають умови кредитного договору виконання зобов'язання частинами або у вигляді періодичних платежів, і у випадку вчинення боржником оплати чергового платежу, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, а відтак така не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Отже, враховуючи те, що Позивач не пред'являв Відповідачу вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, оскільки не втратив інтерес до даних кредитних відносин, розраховуючи на те, що Відповідач буде виконувати свої зобов'язання періодичними щомісячними платежами, тому суд прийшов до висновку, що строк позовної давності починається з наступного дня після закінчення дії платіжної картки, а тому правових підстав застосовувати строк позовної давності в частині стягнення усієї суми основного боргу і нарахованих процентів з огляду на зміст правової позиції Верховного Суду України по справі № 6-1457цс16 в цій справі підстав не виявлено. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00, які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом.

Outcome: approved