Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-30 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що вона є власником 5/6 часток будинку [ADDRESS]. Іншим співвласником будинку (1/6 частки) є неповнолітня дитина [PERSON], 2000 року народження. В даному будинку з 08.12.2013 р. зареєстрований племінник позивача [PERSON], який не мешкає в будинку більше року, його місцезнаходження позивачеві невідоме. Добровільно знятися з реєстрації в будинку відповідач не бажає, у зв'язку з чим здійснює позивачеві перепони в користуванні та розпорядженні будинком, оскільки вона несе додаткові витрати по утриманню будинку, та не може оформити субсидію на сплату комунальних послуг. Просить суд позбавити [PERSON] права користування житловим будинком [ADDRESS]. 30 вересня 2014 року відповідачем [PERSON] надано суду, уточнену в ході судового розгляду, зустрічну позову заяву, на обґрунтування якої він зазначив наступне. [PERSON] є його тіткою. В 2010 році вона запропонувала йому оселитись в належному їй будинку [ADDRESS] і за свої кошти капітально його відремонтувати, щоб разом жити у ньому та залишити йому цей будинок після смерті у спадщину. Разом з дружиною [PERSON] погодились на цю пропозицію. 15 листопада 2010 року у Райгородській селищній раді зробила на нього заповіт. 08 грудня 2010 року, за заявою [PERSON], [PERSON] було зареєстровано у цьому будинку. 21 березня 2011 року [PERSON] надала [PERSON] довіреність, згідно якої уповноважила його на облаштуванню будинку [ADDRESS]. Щоб це не було незаконним переобладнанням будинку, [PERSON] звернувся до Райгородської селищної ради, яка своїм рішенням № 51 від 30.03.2011 року надала дозвіл на облаштування будинку. Після цього [PERSON] почав переобладнання будинку. Був найнятий транспорт та вивезено кілька лафетів сміття; викорчовувався чагарник; робився насипав, щоб вирівняти земельну ділянку, було завезено декілька машин ґрунту. Навколо будинку був залитий фундамент з бетону. Для цього [PERSON] закупав будматеріали та наймав людей, яким платив свої гроші. Будинок був обкладений цеглою; замінена стеля, яка була у аварійному стані; замінені двері. У будинок було проведено водопровід, була викопана та обкладена цеглою зливна яма. Крім того, були розібрані дерев'яні сараї, які знаходились у аварійному стані, було відремонтована огорожа та її було покрашено. За товарними чеками, які збереглись, [PERSON] було придбано цементу, щебеню, та інших будматеріалів на 2330 грн. Крім того, [PERSON] придбав будматеріали у мешканців селища, та платив гроші людям, які допомагали йому у роботі і про що в нього не збереглося ніяких відомостей. На це ним було витрачено 17 335 грн. За його розрахунками на обладнання будинку було витрачено більш ніж 25 000 грн. Остаточна сума позову була уточнена позивачем після проведення по справі судової експертизи, відповідно до якої загальна вартість покращень по [ADDRESS] становить 32 279 грн. Просив суд стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON], з урахуванням розміру їх часток, вартість здійснених покращень, в частковому порядку 26 889 грн. та 5 379 грн. 80 коп. відповідно. Будучи присутньою в судовому засіданні 31 березня 2015 року позивач [PERSON] пояснила, що останні десять років вона проживала у [ADDRESS] сумісно з [PERSON] у належному йому будинку. Останнім часом і вона, і її співмешканець, як люди похилого віку, почали потребувати сторонньої допомоги. Догляд за [PERSON] почали здійснювати його діти, а вона вирішила піти з його будинку і почати жити зі своїм племінником, [PERSON] Племіннику вона запропонувала відремонтувати за спільні кошти належний їй будинок (обкласти його цеглою), а потім почати жити там разом, оскільки вона вже не могла забезпечувати свою життєдіяльність самостійно. У 2010 році [PERSON] почав проводити у дворі належного їй будинку [ADDRESS] демонтажні роботи, роботи з проведення водоводи. В період з 2010-2012 роки вона надала племіннику близько 8 000 грн., з яких 4000 грн. вона отримала, як «Дитина війни», 3 000 грн. вона зберігала на своє поховання. Однак, восени 2012 року роботи з ремонту будинку так і не були завершені, будь-яке інше житло на праві власності в неї відсутнє. Такі безвідповідальні дії племінники змусили її звернутись за допомогою до хрещениці [PERSON], яка за власні кошти з 2014 року почала проводити ремонтні роботи в будинку. На теперішній час вона мешкає вдвох з [PERSON] в належному їм на праві часткової власності будинку [ADDRESS]. Свою частку будинку вона заповіла [PERSON] Просила свій позов задовольнити, оскільки подальша реєстрація [PERSON] у належному їй будинку перешкоджає їй в отриманні субсидії. Зустрічний позов вважає необґрунтованим, оскільки в період з 2010 по 2012 рік усі ремонтні роботи в будинку [ADDRESS] проводились за їх з [PERSON] спільні кошти. Після надання суду пояснень залу суду залишила за станом здоров'я, надала суду заяву про завершення розгляду справи у її відсутності (а.с. 139). Представник позивача, [PERSON], діючий на підставі договору від 17.09.2014р. (а.с. 14), в судовому засіданні просив позов [PERSON] задовольнити, на його обґрунтування навів доводи, аналогічні викладеним у позові. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] просив відмовити у зв'язку з його безпідставністю. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні показав наступне. У 2010 році тітка [PERSON] звернулась до нього з пропозицією відремонтувати належний їй будинок, щоб на подальше жити у ньому разом та залишити йому цей будинок після смерті у спадщину. [PERSON] було складено саме заповіт, оскільки в неї не було грошей для оплати договору дарування. Чому він сам не оплатив такий договір - пояснити не може. Ремонтні роботи він розпочав у 2010 році. Всі роботи він проводив за власні кошти, на той час в нього були заощадження, еквівалентні близько 2 000 доларів США. Домом він користувався лише у теплу пору року, оскільки в будинку було відсутнє опалення. Восени 2012 року він мешкав у своєї колишньої дружини в буд. [ADDRESS]. Туди до нього прийшов дільничній інспектор та запропонував віддати ключі [PERSON], оскільки вона постійно скаржиться на нього у міліцію, він так і зробив. В будинку він мешкати не бажає, оскільки не уявляє собі сумісного проживання з власниками будинку [PERSON] та [PERSON]. Ніхто ніяких перешкод в користуванні будинком йому не чинив. Однак, добровільно знятись з реєстрації у спірному будинку не бажає, доки йому не будуть відшкодовані витрати, які він поніс у зв'язку з його ремонтом. Представник відповідача, [PERSON], який діє на підставі договору від 30.09.2014р. та ордеру серії ДН №ООО, 20082 (а.с. 16а,17), в судовому засіданні просив позов [PERSON] задовольнити, на його обґрунтування навів доводи, аналогічні викладеним у позові. В задоволенні позову [PERSON] просив відмовити у зв'язку з його безпідставністю. [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] в залі суду показала, що позов [PERSON] вона вважає обґрунтованим, і таким, що підлягає задоволенню. В задоволенні позову [PERSON] просила відмовити. На обґрунтування своїх доводів зазначила наступне. У 2009 році вона подарувала своїй неповнолітній донці [PERSON] 1/6 частину житлового будинку [ADDRESS]. Донька є співвласником будинку до цього часу. У 2013 році до неї звернулась її хрещена [PERSON] з проханням доглядати за нею. Оскільки [PERSON] потребує постійного стороннього догляду і з нею потрібно мешкати, вона вирішила переїхати з будинку своєї старшої доньки, та здійснювати догляд за [PERSON] у належному їй будинку. Станом на 2013 рік будинок [ADDRESS] був занедбаний та непридатний для проживання. З квітня 2014 року вона за власні кошти провела в будинку цілу низку внутрішніх робіт, і вони почали там проживати вдвох к [PERSON] Їй відомо, що в період з 2010 по 2011 роки в домі дійсно проводились якісь будівельні роботи, але за чиї кошти вони здійснювались їй не відомо, оскільки будинок належне її доньці і вона їм не цікавилась. Первісний позов вважає обґрунтованим, оскільки реєстрація [PERSON] у будинку унеможливлює отримання [PERSON] пільг з оплати комунальних послуг. Заявлені [PERSON] до неї вимоги вважає необґрунтованими, оскільки ніякого узгодження щодо обсягу та характеру ремонтних робіт з нею не проводилось. Свідок [PERSON] в залі суду показала, що є колишньою дружиною [PERSON], приблизно останні два роки вони проживають разом в належному їй будинку. Їй відомо, що в період з 2010 по 2012 рік [PERSON] за власні кошти проводив ремонтні роботи будинку [ADDRESS] Він сподівався, що [PERSON] залишить йому цей будинок, однак тітка не виправдала очікувань і залишила його і без грошей, і без нерухомості. Свідок [PERSON] в залі суду показав, що декілька років тому він допомагав [PERSON] проводити ремонт будинку [ADDRESS] За це він отримував 50 грн. на день. Після закінчення певного обсягу робіт він власноручно складав розписки, в яких засвідчував, які роботи він виконав, і що за це отримав. Гроші йому завжди платив тільки [PERSON] Свідок [PERSON] в залі суду показав, що декілька років тому він продав [PERSON] 2, 5 тис.шт. цегли, за які отримав 3 000 грн. Дана цегла була використана [PERSON] при обкладенні будинку [ADDRESS] Крім того, він допомагав [PERSON] у проведенні ремонту цього будинку, за що отримав особисто від нього 3 000 грн. Також [PERSON] сплатив йому 2000 грн. за ручне замішування бетону та заливку фундаменту. Отримуючи гроші, він кожного разу надавав [PERSON] власноручну розписку. Допитані в залі суду свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що навесні 2014 року на замовлення [PERSON] вони проводили ремонтні роботи в будинку [ADDRESS] Вислухавши пояснення представників сторін та їх представників, третьої особи, свідків, дослідивши надані докази і вивчивши матеріали справи, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплена і у вітчизняному законодавстві України. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 2 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК)). Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання (ч. 2 ст. 5 Господарського кодексу України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК). Судовий захист права власності здійснюється шляхом розгляду позовів про визнання права власності на майно, витребування його із чужого незаконного володіння чи від добросовісного набувача у передбачених законом випадках, про визнання правочину недійсним, про визнання незаконним правового акта, що порушує право власності, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, про заборону вчинення дій, які можуть порушити право власності, або про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, про визначення порядку володіння та користування спільним майном, про поділ спільного майна або виділ з нього частки, про виключення майна з опису, про відшкодування шкоди, заподіяної майну, або збитків, завданих порушенням права власності і под. Відповідно до інформації Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 03 жовтня 2014 року житловий будинок [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON] (5/6 часток) та [PERSON] (1/ частка) (а.с. 57-59). Відповідно до довідки Райгородської селищної ради Слов'янського району Донецької області від 08.09.2014р. №91284, разом з [PERSON] в будинку [ADDRESS] є зареєстрованими: племінник [PERSON], 1963 р.н.; [PERSON], 1964 р.н.; [PERSON], 2000 р.н. (а.с. 12). З копії домової книги для прописки громадян в будинку 20 (в подальшому 18) по [ADDRESS], вбачається, що [PERSON] був зареєстрований у даному будинку з 08 грудня 2010 року, у зв'язку з перереєстрацією з будинку [ADDRESS] (а.с. 9-11). Відповідно до пункту 34 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014р.№ 5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР). Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Звертаючись до суду з дійсним позовом позивач просить суд визнати відповідача втратившим право користування спірним будинком, оскільки він там був зареєстрований, як член сім'ї власника, однак, понад рік спірним житлом не користується без поважних причин, а його подальша реєстрація в будинку перешкоджає позивачеві у розпорядженні належною їй власністю та спричиняє їй додаткові витрати. Суд вважає такі вимоги позивача цілком обґрунтованими. При цьому суд бере до уваги, що відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до акту обстеження соціально-побутових умов від 14.04.2014 року, складеного членами Райгородського виконкому, [PERSON] одинока пенсіонерка, проживає в будинку [ADDRESS] За цією ж адресою зареєстрований її племінник [PERSON], який не проживає в даному будинку з червня 2013 року. В даному будинку його особисті речі відсутні. Зареєстрований у домоволодінні племінник [PERSON] не дає можливості [PERSON] оформити в Управлінні соціального захисту населення субсидію на електроенергію і тверде паливо (а.с. 140). З акту від 21.07.2014р., складеного комісією у складі членів Райгородського виконкому та сусідів, вбачається, що були опитані сусіди, які підтверджують, що [PERSON] ніколи не проживав у домоволодінні [ADDRESS], а лише на прохання [PERSON] виконував деякі роботи, за які [PERSON] проводила йому оплату зі своєї мізерної пенсії (а.с. 141). Суд приймає до уваги наведені акти від 14.04.2014 року та від 21.07.2014р., оскільки вони в цілому узгоджуються між собою, так і поясненнями самого відповідача [PERSON], який в залі суду не заперечував, що спірним будинком він дійсно декілька років не цікавиться та не користується, його особисті речі там відсутні, постійно в будинку він ніколи не мешкав, а лише інколи користувався ним у теплу пору року. В той же час не може бути прийняти судом до уваги, акт обстеження соціально-побутових умов, копія якого була додана позивачем до позову (а.с. 8,46), з якого вбачається, що [PERSON] не мешкає в будинку [ADDRESS] понад шість місяців, оскільки акт не містить дати його складання, і визначитись з терміном не проживання [PERSON] у спірному будинку, виходячи зі змісту даного акту - неможливо. З акту обстеження соціально-побутових умов мешкання [PERSON] від 07.04.2014р., складеного комісією у складі членів Райгородського виконкому та сусідів, вбачається, що в результаті огляду домоволодіння [ADDRESS] виявлені суттєві недоліки будинку всередині і зовні. Дерев'яний будинок частково обкладений червоною цеглою. Вхідні двері дуже старі, замок відсутній, віконні рами згнили, засклені частково. Паркан з вулиці і від сусідив старий, не пофарбований. Земельна ділянка усіяна бур'янами, засмічений. У дворі закинутий старий дощатий сарай, кухня літня у аварійному стані. Проведене обстеження в середині будинку: відсутня плита лита на кухні, на кухні відсутнє вікно, стеля у кухні в аварійному стані, видніються тільки три балки. Зруйнований камінний проріз. У залі стіна відійшла на 7-10 см. В будинку стіни з тріщинами та старими шпалерами. Комісія вважає, що на момент огляду будинок [ADDRESS] перебуває в аварійному стані (а.с. 142). З огляду на викладене, суд вважає, що в ході судового розгляду було належним чином встановлено, та підтверджується актами комісії, та не заперечувалось самим відповідачем, що з вересня 2012 р. [PERSON] припинив користуватись будинком [ADDRESS] Також було встановлено, що даним будинком для постійного проживання [PERSON] ніколи не користувався, оскільки будинок був не придатним для проживання (відсутні: вхідний замок, вікна, стеля; будинок в аварійному стані); особисті речі його в будинку відсутні; будь-які перешкоди у користуванні будинком [PERSON] ніхто не чинив. З огляду на викладене, суд вважає, що позов [PERSON] є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Приймаючи рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову, суд виходив з наступного. За правилами статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На обґрунтування розміру своїх витрат, понесених під час проведення ремонту будинку [ADDRESS] [PERSON] надані наступні докази. Відповідно до розписки [PERSON] від 20.08.2011р. він отримав від [PERSON] за демонтаж трьох дерев'яних сараїв 310 грн. (а.с. 27). Відповідно до розписки [PERSON] без дати складання, за період з 05 травня по 15 серпня 2010 (виправлення на 2011) року під час ремонту будинку [ADDRESS] він, як підсобний робітник отримував по 50 грн. на добу. Отримав 5 150 грн.(а.с. 28). Згідно розписки [PERSON] без дати складання, він працював за домовленістю з [PERSON], обслуговував будинок його тітки, за що в період з 01 квітня по 25 червня 2012 року отримав 3 850 грн. (а.с. 29) . Допитаний в залі суду свідок [PERSON] неточності та неповноту наведених розписок усунути не зміг, оскільки в залі суду зазначив, що не пам'ятає в якому саме році проводились ним роботи у будинку [ADDRESS], в які дати складались розписки і яка загалом сума грошей була ним отримана. Однак, аналізуючи в сукупності зміст наведених розписок, та пояснення самого свідка [PERSON] суд вважає, доведеним, що дана особа дійсно проводила в період 2011-2012 р.р. певні будівельні роботи в будинку [ADDRESS], за що отримала певну суму грошей від [PERSON] Зі змісту розписки [PERSON] від 25.08.2011р. вбачається, що він продав [PERSON] 2 500 шт. цегли за 3000 грн. За кладку цегли у будинку [ADDRESS] він отримав від [PERSON] 3000 грн. (а.с. 30). Згідно розписки [PERSON] від 01.07.2011р. за заливку 4 м3 фундаменту він отримав від [PERSON] 2 000 грн.(а.с. 31). Зміст наведених розписок повністю узгоджується з пояснення свідка [PERSON], наданими в залі суду. Копіями товарних чеків за 2011 рік підтверджується придбання цементу та інших промислових товарів на загальну суму 2 573 грн. (а.с. 32-35). Відповідно до даних висновку судової будівельно-технічної експертизи №162/6 від 27 лютого 2015 року загальна вартість земельних покращень, які були виконані [PERSON] в період 2010-2011 р.р. по [ADDRESS], з урахуванням діючого на теперішній час порядку формування договірної ціни на роботи та послуги в будівництві, складає 32 279 грн. на момент проведення експертизи, в тому числі 30 763 грн. вартість покращень житлового будинку і господарських споруд; 1 516 грн. - вартість покращень з благоустрою земельної ділянки (а.с. 94-124). Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі. Як нормативне обґрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON] зазначив ст.156 ЖК України , посилаючись на те, що спірним домоволодінням він користувався в період 2010-2012 р.р. В цей період спірне домоволодіння було ним реконструйоване за власні кошти і вартість цього покращення за висновком експертизи склала 32 279 грн. Відповідно ч.3 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку. Дана стаття визначає права і обов'язки членів сім'ї власника жилого будинку (квартири), які не є його співвласниками. Члени сім'ї власника, які проживають у житловому приміщенні, зобов'язані дбайливо ставитись до житла і можуть використовувати його винятково за призначенням (ст. 6 ЖК, ч. 1 ст. 383 ЦК). Повнолітні члени сім'ї, крім того, зобов'язані нести витрати щодо утримання житла та прибудинкової території. Конкретний розмір їхніх витрат встановлюється на підставі договору, укладеного між ними та власником. Згідно до ст.ст.57, 60 ЦПК України ,кожна сторона повинна довести у суді ті обставини на які вона посилається,як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін,та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 59 ЦПК України, обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З копії довіреності від 01 березня 2011 року вбачається, що [PERSON] уповноважила [PERSON] бути її представником в усіх установах, підприємствах та організаціях, незалежно від їх форм власності та галузевої незалежності, зокрема в органах державної влади, бюро технічної інвентаризації з питання облаштування житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] а також вносити необхідні платежі, подавати від її імені заяви, одержувати необхідні довідки та документи, розписуватися за неї, сплачувати за неї належне мито (збори), здійснювати необхідні розрахунки, а також виконувати всі дії в межах та в обсязі, передбачених чинним законодавством України для такого роду уповноважень. Для цього [PERSON] надала право [PERSON] подавати від її імені заяви та інші документи, одержувати довідки та будь-які документи, що стосуються виконання довіреності, розписуватись за неї, сплачувати державне мито та робити інші платежі (а.с. 26). Рішенням Райгородської селищної ради Слов'янського району Донецької області №51 від 30.03.2011р. за результатами розгляду заяви [PERSON], діючого на підставі доручення [PERSON], був наданий дозвіл [PERSON] на облаштування (обкладення цеглою зовнішніх стін будинку, проведення водоводу) будинку [ADDRESS] (а.с. 24). Таким чином, в ході судового розгляду було належним чином встановлено, що [PERSON] з метою облаштування належного їй будинку надала своєму племіннику [PERSON] відповідну довіреність, уповноваживши його при цьому здійснювати від її імені будь-які платежі. Діючи в межах даної довіреності, [PERSON] звернувся з відповідною заявою про облаштування будинку, і за результатами розгляду даної заяви дозвіл на облаштування був наданий радою саме [PERSON] Надані суду розписки та квитанції не свідчать про оплату цих послуг та придбання товарів саме [PERSON] З перелічених доказів не вбачається, що саме ці матеріали та їх кількість була використана на облаштування спірного домоволодіння. Таким чином, позивачем [PERSON] доказів того, що лише ним особисто понесені витрати на облаштування та реконструкцію спадкового будинку не надано. Відповідно зі статтею 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам, під час розгляду справи було роз'яснено їх права та обов'язки, зокрема положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, було надано всі можливості для подання необхідних клопотань про призначення експертиз та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи. Обома сторонами в заді суду наводились доводи щодо існування в них реальної можливості проведення коштовних ремонтних робіт, однак, беззаперечних доказів цього сторонами суду не надано, клопотань про їх витребування сторони також заявляти не побажали і просили суд розглянути справу на підставі наявних в ній доказів. З огляду на це, суд прийшов до висновку про рівну вірогідність участі обох сторін у проведенні ремонтних робіт в період 2010-2011 р.р., а тому позов [PERSON] є таким, що не підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження його доводи, що виключно ним були понесені усі витрати на ремонт будинку. Відповідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на викладене, суд вважає за потрібне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], позов якої задоволений судом повністю, понесені нею судові витрати у сумі 243 грн. 60 коп. Оскільки у позовних вимогах [PERSON] відмовлено у повному обсязі, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, понесені ним судові витрати не можуть бути відшкодовані. На підставі викладеного,

Outcome: approved