Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

у березні 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 12.08.2008 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шепетівського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 247. В обгрунтування позову вказала, що від шлюбу мають двоє дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на сім'ю, подружню вірність, ведення спільного господарства, кожний з них має різні характери та світогляд. Вказане постійно призводить до непорозумінь, свідками чого стають малолітні діти. Відповідач вже більше року має стосунки з іншою жінкою, у звязку з чим між ними припиненні шлюбні відносини та введення спільного господарства. Вважає, що їх шлюб носить формальний характер і примирення між ними не можливе, а тому просить суд шлюб між ними розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала з підстав, викладених у ньому. Просила строк на примирення не надавати, оскільки відповідач проживає з іншою жінкою. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, хоча про час, день та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Подав до суду заяву, у якій просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив строк на примирення не надавати, оскільки між ними вичерпані всі можливості для збереження сім'ї. З'ясувавши письмові думки сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити, з огляду на таке. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. \~ Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 12.08.2008 року, про що складено відповідний актовий запис за №247. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON], дружини [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-БВ № 120557, виданим повторно 30.01.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шепетівського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області. Від спільного проживання у сторін є двоє дітей: донька [PERSON], [INFO], та син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про їх народження. Судом встановлено, що сторони сімейні відносини не підтримують, більше року разом, як сімя, не проживають, спільного господарства не ведуть. Також встановлено, що взаємини між ними зіпсувалися, внаслідок чого вони втратили взаєморозуміння, а згодом почуття любові та поваги один до одного. Факт не проживання позивача і відповідача однією сімєю та відсутність спільного побуту суд розцінює як підтвердження розладів шлюбних відносин, формального існування шлюбу між ними. Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для надання строку для примирення та приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, їхніх дітей, являється порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесенні нею і документально підтвердженні судові витрати. А тому, судові витрати понесені позивачем та документально підтверджені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на її користь. На підставі ст.ст. 24, 56, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved