Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що вона набула право власності на спадкове майно за заповітом після смерті [PERSON] 08.06.1998 року, так як проживала разом з спадкодавцем на час смерті, у квартирі [ADDRESS]. Позивач мешкали разом з спадкодавцем, так як вона потребувала турботи та допомоги у зв'язку з її віком та хворобами. Вела спільне господарство, сплачувала комунальні платежі, здійснювала ремонт квартири. Просила визнати за неї право власності в порядку спадкування. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала уточнення до позову та письмову заяву в якій вона просила розглянути справу за її відсутності та наполягала на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] до суду не зявився надав письмову заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності, проти позовних вимог не заперечував, позов визнав у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] міської ради до суду не з'явився, надав заперечення на позов та просив розглянути справу за її відсутності та наполягала на відмову у задоволенні позовних вимог повністю. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. На підставі договору обміни квартир від 05.02.1997 року у власність [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в рівних долях перейшла квартира [ADDRESS]. 08.06.1998 року [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть від 09.06.1998 року серія І-НО №272861. У судовому засіданні встановлено, що після смерті [PERSON], відкрилася спадщина на 1/5 квартири [ADDRESS]. На підставі Заповіту від 06.08.1992 року все належне їй майно, [PERSON] заповіла діду Позивачки [PERSON] (помер 13.04.2001року) та позивачці [PERSON]. [PERSON], починаючи з 1997 року проживає у [INFO]. На час смерті спадкодавця Пзивачка постійно проживала разом з спадкодавцем [PERSON] допомагала їй у звязку з її віком та хворобами. У звязку з чим вважла що спадкове майно 1/5 квартири [ADDRESS] було вже прийнято та її власністю. У грудні 2014 року, для оформлення нового технічного паспорту на квартиру Позивач з сімєю (співвласниками квартири) звернулась до бюро технічної інвентаризації м.Маріуполя, де їй було розяснено, що на спадкове майно необхідно оформити правовстановлюючі документи. 03.03.2015 Позивач звернулась до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою на прийняття спадщини. Постановою від 06.03.2015 Позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у звязку з тим, що згідно Заповіту, посвідченого Першою [PERSON] нотаріальною конторою 06.08.1992 року за реєстровим №1/1444 [PERSON] заповідала все майно в рівних частках [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до Постанови приватного нотаріуса [PERSON] від 06.03.2015 спадкоємець [PERSON] має право на отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку спадкового майна, а саме на 1/10 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Тоді як спадкоємець [PERSON] є таким, що спадщину не прийняв, на час смерті спадкодавця проживав за іншою адресою. [PERSON] був рідним дідом Позивачки, та батьком Відповідача [PERSON]. Згідно ст.1223 Цивільного кодексу України якщо спадкоємець за заповітом спадщину не прийняв право на спадкування переходить до спадкоємців за законом. Відповідно інформації Другої Державної нотаріальної контори заява про відкриття спадщини було зареєстровано тільки від Позивачки [PERSON]. Інших заяв про отримання спадщини не надходило, спадкову справу відкрито не було. Згідно ст.1276 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. На підставі ст.1275 Цивільного кодексу України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Відповідно до ч.1 ст.1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1272 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Таким чином спадкоємець за заповітом [PERSON] помер 13.04.2001 є таким, що спадщину не прийняв, на час смерті спадкодавця [PERSON], проживав за іншою адресою Згідно облікового рахунку зареєстрованих осіб №3226 та довідкою від 25.02.2015 №278 наданими ККП УК Приморська що мешкають у квартирі [ADDRESS] проживали [PERSON] з 1997 року по час смерті, та позивач [PERSON] з 1997 року по теперішній час. За ст..1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивачка фактично прийняла спадщину: вступила у розпорядження та володіння спадковим майном, є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті спадкодавця. Згідно з положеннями ч.1 ст. 1228 ЦК України, визнається, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив відмову від неї. На час відкриття спадщини Позивачка постійно проживала разом зі спадкодавцем, звернулась до державної нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування від 30.05.2008 року № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. За таких обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача, визнавши право власності за нею після спадкодавця [PERSON] в порядку спадкування за заповітом.

Outcome: approved