Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

У березні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Український зональний науково-дослідний і проектний інститут по цивільному будівництву» (ПАТ «КИЇВЗНДІЕП») звернувся до суду з позовом до [PERSON] , яка на підставі договору оренди проживала у гуртожитку ПАТ «КИЇВЗНДІЕП», про виселення з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення та стягнення боргу. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує, що 05.01.2015 року між ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» та [PERSON] укладено договір найму (оренди) житла за № Гурт-31м/2015, відповідно до п. 1.1. якого позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування (найм) кімнату [NUMBER] загальною площею 13,82 кв.м. гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Термін дії зазначеного договору сплив 30.06.2015 року, але відповідач кімнату не звільнила й займала її по 17.09.2018 року безпідставно. Також свої обов`язки за договором в частині своєчасної сплати орендних і комунальних платежів відповідач належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість, що станом на 16.02.2017 року склала 4 905,00 грн. Разом з цим позивач рахує втрати від інфляційних процесів 770,16 грн., 3% річних 241,49 грн. і подвійну плату за користування річчю за час прострочення - 32 615,20 грн. Всього 38 531,99 грн. боргу позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.04.2017 року відкрито провадження у справі, та з урахуванням ч.4 ст. 19 ЦПК України, суд вирішив її розглянути за правилами позовного (загального) провадження. Згідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 4 вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. 23.06.2017 року відповідач, у встановлений судом строк, подала заперечення на позовну заяву, в яких позовні вимоги не взнає в повному обсязі та вказує, що у періоди з 01.07.2015 року по 31.07.2015 року, з 01.01.2016 року по 31.01.2016 року, з 01.01.2017 року по 31.01.2017 року з боку позивача жодних повідомлень чи заяв щодо припинення договору найму від 05.01.2015 року № Гурт-31м/2015 і щодо виселення відповідачу не надходило. Відтак, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін на тих самих умовах. Відповідач наполягає, що зі свого боку всі умови вищевказаного договору та взяті на себе обов`язки виконувала належним чином, своєчасно та в повному обсязі. Плату за найм майна, відповідно до п. 3.1. цього ж договору, яка є договірною та становить 45,00 грн. за 1 кв.м., до моменту звільнення кімнати вносила щомісячну загальну суму коштів з розрахунку від величини займаної площі. Тому боргу перед позивачем не має та в цій частині позовні вимоги вважає необґрунтованими. 24.04.2019 року представником позивача направлені до суду уточнення позовних вимог, в яких він збільшив розмір позовних вимог та просить суд про стягнення боргу у розмірі 11 865,26 грн, збитків від інфляції - 996,89 грн., 3% річних - 272,82 грн, подвійну плату за користування річчю за час прострочення. Всього 69 064,97 грн., надає розрахунок та зауважує, що з 30.12.2015 року орендна плата в гуртожитку ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» збільшена до 70 грн. за 1 кв.м. 24.09.2019 року у судове засідання відповідач подала клопотання, в якому проти позовних вимог заперечує у повному обсязі та просить розгляну справу без її участі. Крім того подала клопотання про закриття провадження в частині позовних вимог про виселення з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення, так як відповідач звільнила оспорювану кімнату 17.09.2018 року, про що складено відповідний акт. 24.09.2019 року позивач подав до суду клопотання про зменшення позовних вимог, а саме відмовляється від вимог щодо виселення відповідача, в зв`язку з добровільним звільненням нею оспорюваної кімнати. Решту позовних вимог підтримує у повному обсязі. Також відповідач заявив прохання про розгляд справи без його участі. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Так, судом в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановлено, що 05.01.2015 року між ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» та [PERSON] укладено договір найму (оренди) житла за № Гурт-31м/2015, відповідно до п. 1.1. якого позивач передав а відповідач прийняв у строкове платне користування (найм) кімнату [NUMBER] загальною площею 13,82 кв.м. гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Термін дії зазначеного договору з 05.01.2015 року по 30.06.2015 року. Відповідач проживала в орендованій кімнаті [NUMBER], гуртожитку ПАТ «КИЇВЗНДІЕП», по [ADDRESS] до 17.09.2018 року. Відповідач добровільно звільнила оспорювану кімнату, про що складено відповідний акт, тому позивач відмовляється від позовних вимог щодо виселення з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до розпорядження директора Бабича М.М. від 30.12.2015 року № 5 встановлено розмір орендної плати в гуртожитку ПАТ «КИЇВЗНДІЕП» - 70,00 грн. за 1 кв.м., тому в січні відповідачу виставлено рахунок за орендну плату в розмірі 70,00 грн. за 1 кв.м. орендованого житла. З 05.01.2015 року до 17.09.2018 року відповідачем вносилася орендна плата згідно з п. 3.1. договору найму від 05.01.2015 року № Гурт-31м/2015, а саме сплачувала щомісячну загальну суму коштів з розрахунку 45,00 грн. за кв.м. з урахуванням розміру займаної площі. Зазначене підтверджується представленими суду платіжними документами. Позивач надав суду розрахунок розміру боргу, що просить стягнути з відповідача, який він збільшив з урахуванням 70,00 грн. за 1 кв.м. та становить 11 865,26 грн. - основного боргу, 996,89 грн. - збитків від інфляції, 272,82 грн. - 3% річних, 82 276,00 грн. - подвійну плату за користування річчю за час прострочення, всього 69 064,97 грн. Розпорядження директора щодо збільшення розміру орендної плати від 30.12.2015 року № 5 не створює для сторін договору будь-яких правових наслідків - додаткових угод не підписували, будь-яких змін у вищезазначений договір не внесли. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 2. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Таким чином, зобов`язанням є правовідношення сторін, зміст якого становлять цивільні права та обов`язки. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до змісту ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є щомісячна сплата позивачу вартості орендної плати. Сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (лати) за користуванням ним коштами, належними до сплати кредиторів. Але такі відшкодування здійснюються боржником лише у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, що з боку відповідача не вбачається. Що стосується нарахування неустойки (пені) позиція Великої Палати Верховного Суду у Постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 суд зазначає: «Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності». Крім того розрахунок заборгованості по орендній платі позивач здійснив без урахування різниці між розміром орендної плати, що відстоює позивач та фактично сплаченою оплатою відповідачем. Отже позовна заява не містить доводів стосовно невиконання, або прострочення виконання умов цивільно-правової угоди. Враховуючи вищевикладене, надані суду письмові докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для відмови у задоволенні цього позову. На підставі ст. ст. 10, 11, 19, 76, 77, 79, 80-81, 141, 263-265, 273, 279, 354-355 ЦПК України, ст. ст. 4, 12, 22, 509, 526, 610, 612, 625 ЦК України, суд, -

Outcome: dismissed