Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

У березні 2015 року прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах неповнолітнього [PERSON] до [PERSON], треті особи: Дружківський дитячий будинок - інтернат, Служба у справах дітей Іллічівської райадміністрації Маріупольської міської ради про накладення заборони на відчуження житла, в обґрунтування позовних вимог вказує, що [PERSON] є матір'ю неповнолітнього [PERSON], [INFO], однак 24.03.2008 року рішенням Іллічівського районного суду позбавлена батьківських прав. Рішенням колегії Іллічівської рай адміністрації Маріупольської міської ради від 23.04.2008 №120/1 [PERSON] влаштовано на постійне повне державне забезпечення. Відповідно до довідки з міського бюро технічної інвентаризації відділу комунального господарства від 11.04.2008 №440 будинок за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної приватної власності [PERSON] та [PERSON] у півних частках. Тобто ? частина будинку належить матері малолітнього [PERSON], ? померлій бабусі [PERSON] Згідно довідки з комітету самоорганізації населення «Азове» від 01.03.2008 року у вказаному будинку зареєстровані [PERSON], [INFO]. Однак, Іллічівський районний суд м.Маріуполя, ухвалюючи 24 березня 2008 року рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON], питання щодо накладення заборони на відчуження будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], не вирішив. За таких обставин, з метою захисту житлових і майнових прав дітей, позбавлених батьківського піклування, прокурор вважає, що у судовому порядку необхідно накласти заборону на відчуження на будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] та який належить на праві власності [PERSON]., 1973 року народження, на час встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім'ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування над [PERSON], але не більше ніж до досягнення ним повноліття. Прокурор в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачка в судове засідання не з'явилась з невідомих суду причин, про час та місце судового засідання повідомлялась належним чином. В цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Представник третьої особи Дружківський дитячий будинок - інтернат в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи- Служби у справах дітей Іллічівської райадміністрації Маріупольської міськради, яка діє на підставі довіреності, в судове засідання не з'явилась, направила заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Суд, вислухавши прокурора, дослідивши наявні матеріали справи, вважає що позовні вимоги підлягають до задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], 1973 року народження є матір'ю дитини: [PERSON], [INFO]( свідоцтво про народження серії [NUMBER]). Батьком дитини є [PERSON] Рішенням колегії Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 23.04.2008 року №120/1 [PERSON] влаштовано на постійне повне державне забезпечення. Відповідно до рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 24 березня 2008 року позбавлено батьківських прав [PERSON], 1973 року народження відносно її малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Згідно рішення колегії Іллічівської районної адміністрації Маріупольської міської ради від 23.04.2008 року №120/1 [PERSON] проживав разом з матірю за адресою ([ADDRESS], 1/2 частина будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину №253 від 15.01.1980 належить матері малолітнього [PERSON] ? частина будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину №253 від 15.01.1980 належала бабусі [PERSON] Згідно актового запису про смерть №1583 від 06.12.2005 року [PERSON] померла [INFO]. Згідно довідки з комітету самоорганізації населення «Азовє» від 01.03.2008 у вказаному будинку зареєстровані діти [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO]. Згідно до вимог ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина, в тому числі й усиновлена, має право на одержання в установленому законом порядку в спадщину майна і грошових коштів батьків чи одного з них у разі їх смерті або визнання їх за рішенням суду померлими незалежно від місця проживання. Дитина, батьки якої позбавлені батьківських прав, не втрачає права на успадкування їх майна. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року №789-ХІІ у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергово увага приділяється як найкращому забезпеченню прав дітей. Ч.1 ст.32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» передбачено, що за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім'ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Ч.3 ст.32 цього ж Закону передбачено, що жилі приміщення, в яких проживали діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до влаштування їх у сім'ї громадян України, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також щодо яких є рішення суду, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватися лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей. Відповідно до ч.3 ст.25 Закону України «Про охорону дитинства» у разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім'ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім'ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім'ї. Згідно п.2 ч.1 ст.248 Сімейного Кодексу України Дитина-сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому дитячому закладі, прийомній сім'ї, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. У разі відсутності житла така дитина має право на його отримання відповідно до закону. Згідно частини 4 статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року N 2402-III суд у разі позбавлення батьків батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Таким чином, вимоги прокурора про захист житлових прав малолітньої дитини, матір яких позбавлена батьківських прав, є обґрунтованими, законними і такими, що підлягають задоволенню, а тому слід накласти заборону на відчуження зазначеної будинку, який належить на праві приватної власності [PERSON], до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 88 ч. 3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved