Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

У березні 2015 р. позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд визнати право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] у порядку спадкування за законом, аргументуючи тим, що після смерті її дядька [PERSON], [INFO], позивачка залишилася єдиною спадкоємицею, а тому вона звернулася до Першої Київської ДНК у встановлені законом строки із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва по право на спадщину у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа про належність квартири померлому. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, а також на порушення спадкових прав позивачки. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, однак надав пояснення в яких просив суд прийняти рішення згідно чинного законодавства, а також просив слухати справу у відсутності представника відповідача (а.с.71-73). Третя особа у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, заперечень стосовно справи не надавала (а.с.63,77). Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно частини 4 ст.169 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. [INFO] [PERSON] помер (а.с.5). Померлий, приходився рідним братом матері позивачки [PERSON], 1938 року народження, їхніми батьками були [PERSON] та [PERSON], згідно свідоцтво про шлюб від 21.12.1967 р. мати позивачки зареєструвала шлюб зі [PERSON], після одруження дружині змінено прізвище на «[PERSON]» (а.с.6-9). Після смерті [PERSON], [INFO] залишилося спадкове майно, двохкімнатна квартира у [ADDRESS], загальною площею 48,20 кв. м. (а.с.18,32,53). Згідно до технічного паспорту на вищезазначену квартиру загальна площа складає 48, 20 кв. м. (а.с.47-49). Відповідно до постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.03.2015 р. позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру [ADDRESS] у зв'язку із ненаданням правовстановлюючого документа, який засвідчує право власності спадкодавця [PERSON], який помер [INFO] (а.с.20). Відповідно до заяви позивачки, вона є єдиною спадкоємицею за законом (а.с.56). Згідно частини 1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Стаття 1216 ЦК України визначає поняття спадкування - це перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частина 1 ст.1297 ЦК України зобов'язує спадкоємця, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до частини 1 ст.1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Як встановлено судом, спадкодавець, мав у власності вищезазначену квартиру, а позивачка як спадкоємець за заповітом прийняла цю спадщину у визначений частиною 1 ст.1270 СК України шестимісячний строк та у визначеному частиною 1 ст.1269 СК України порядку, а також на виконання свого обов'язку, передбаченого частиною 1 ст.1297 і частиною 1 ст.1299 ЦК України, звернулася до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно за для його подальшої державної реєстрації, але отримала відмову у зв'язку із ненаданням правовстановлюючого документа, який засвідчує право власності на спадкове майно. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку, враховуючи те, що право власності на спірну квартиру виникло у спадкодавця у встановленому законом порядку, входило до складу спадщини після його смерті та успадковано позивачкою за заповітом, а тому суд визнає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved