Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

У березні 2017 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що між сторонами були трудові правовідносини, згідно ухвали Апеляційного суду Херсонської області від 23.05.2016 року йому 12.04.2017 року виплачено 723 грн.23 коп. винагороди за підсумком роботи за 2014 рік, 1000 грн. витрат на правову допомогу. Отже, відповідач виконав рішення суду значно пізніше, а тому позивач, з урахуванням збільшення вимог, просив суд стягнути на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку з 24.05.2016 року по час фактичного виконання рішення суду, тобто, по 12.04.2017 року. В судове засідання по справі позивач не з»явився, адвокат [PERSON], який представляє його інтереси, позовні вимоги повністю підтримав з підстав, зазначених у позові, просив їх повністю задовольнити. Представник відповідачів в судовому засіданні позов повністю не визнав, посилаючись на те, що кошти [PERSON] були перераховані підприємством 21.09.2016 року в результаті примусового виконання рішення суду, а тому вина ПАТ «Українська залізниця» у їх несвоєчасній виплаті позивачу відсутня. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних, встановлених судом фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно вимог ч. 1 ст. 117 КЗпП України. - в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З висновку Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-144цс13, предметом якої був спір про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди слідує, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто, виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Отже, законодавець передбачає обов'язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду, незалежно від тривалості здійснення виконавчих дій. Згідно ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження», - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення). Враховуючи обов»язок роботодавця вчасно сплатити працівнику заробіток, та, оскільки відповідач мав можливість виконати рішення суду у добровільному порядку, зменшивши таким чином розмір своєї відповідальності, але свій обов»язок виконав значно пізніше, суд дійшов висновку щодо права вимоги позивачем середнього заробітку та необгрунтованості протилежних доводів представника відповідача в ході розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи, за рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 23.05.2016 року ПАТ «Українська залізниця» було виплачено [PERSON] винагороду за підсумком роботи за 2014 рік, яка входить до структури заробітної плати відповідно до вимог ч.3 ст.2 Закону України «Про оплату праці», та 1000 грн. витрат на правову допомогу, а тому саме цей відповідач має нести відповідальність за затримку розрахунку. У відповідності із наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 3222 регіональною філією «Одеська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в ході примусового виконання вищевказаного рішення добровільно перераховано стягнуту ним суму у повному розмірі 1723,23 грн. на рахунок Приморського ВДВС м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області 21.09.2016 року, отже, кінцевою датою фактичного розрахунку з позивачем є саме 20.09.2016 року, а не 12.04.2017 року, коли ці кошти були йому перераховані на картковий рахунок ВДВС. Згідно із пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно довідки вагонного депо Каховка ДП «Одеська залізниця» № 4438 від 27.11.2015 року середня заробітна плата [PERSON] на 01.01.2015 року становила 3553,06 грн., відомостей щодо її іншого розміру суду не надано, у зв'язку з чим середньоденна заробітна плата позивача за два місяці, що передували дню звільненню становить 165 грн.26 коп., згідно розрахунку: 3553,06 грн. + 3553,06 грн. (січень, лютий 2015 року) : 43 дня (5 днів +20 днів+18 днів) = 165,26 грн. грн. За час затримки розрахунку, тобто, з 24 травня 2016 року по 20 вересня 2016 року 83 робочі дні, сума, що підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, позовні вимоги якого суд задовольняє частково, виходячи із вже наведених вище підстав, дорівнює 13 716,58 грн. без утримання прибуткового податку й інших обов'язкових платежів. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, на підставі ст.88 ЦПК України,з урахуванням пропорційності розподілу судових витрат з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 137,17 грн.

Outcome: partial