Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], [PERSON], ПП «ЧАК плюс» і ПАТ Українська страхова компанія «Гарант-авто» про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 99602,20 грн. та моральної шкоди у сумі 15000 грн., заподіяної внаслідок ДТП 15.02.2014 року. У квітні 2015 року [PERSON], на виконання ухвали судді від 02.04.2015 року про залишення позовної заяви без руху, подала виправлену позовну заяву, в якій замінила відповідача ПП «ЧАК плюс» на відповідача ТОВ ««Чернігівська автомобільна компанія». Рішенням суду позов задоволено частково. Суд стягнув з [PERSON] на користь [PERSON] в рахунок відшкодування шкоди 75312,06 грн., повернення судових витрат 753,12 грн. та відмовив в задоволенні решти вимог. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду через невідповідність висновків суду обставинам справи і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що поза увагою суду залишився факт перебування [PERSON] у трудових відносинах з ПП «ЧАК Плюс» під час скоєння ДТП і наявність винних дій другого водія [PERSON] Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що 15.02.2014 року о 21 год. 30 хв. в м.Чернігів, по проспекту Миру, в районі будинку 249, сталось зіткнення автомобіля «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», р.н.з. [NUMBER], під керуванням за дорученням [PERSON], який рухався зі сторони вул.Любченко, з автобусом «БАЗ 22154», р.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], який почав робити маневр розвороту ліворуч. В результаті ДТП, автомобіль «VOLKSWAGEN TRANSPORTER» отримав деформацію переднього правого крила, передньої правої двері, капоту передньої панелі, переднього бамперу, решітки радіатора, було розбито лобове скло, передня та ліва блок фара. Вказаний автомобіль належить [PERSON], яка просила стягнути 98972,20 грн. завданої матеріальної шкоди солідарно з [PERSON], який є винним в ДТП, [PERSON], який є власником автобуса «БАЗ 22154», ТОВ «ЧАК», з яким [PERSON] перебував у трудових відносинах і керував автомобілем під час виконання трудових обов'язків, та ПАТ УСК «Гарант-авто», яке застрахувало відповідальність автобуса «БАЗ 22154», але не відреагувало на звернення [PERSON] за відшкодуванням шкоди. Також [PERSON] вказувала на те, що їй була завдана моральна шкода на суму 15000 грн., яка полягала у витрачанні коштів на ремонт, нервуванні та відсутності можливості використовувати автомобіль для підприємницької діяльності, і цю шкоду повинні їй відшкодувати [PERSON], [PERSON] та ТОВ «ЧАК». Крім того, [PERSON] витратила 630 грн. на проведення автотоварознавчого дослідження і просила їх стягнути з цих же відповідачів. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні докази виконання трудових обов'язків [PERSON] під час ДТП, існування договору страхування транспортного засобу, і [PERSON] не довів відсутності своєї вини в ДТП, а [PERSON] не надала доказів заподіяння їй моральної шкоди. Такі висновки суду не відповідають наданим доказам та зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права. Статтями 1166, 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. [PERSON], звертаючись з позовом, вказувала на те, що вина [PERSON] встановлена постановою апеляційного суду Чернігівської області від 14.05.2014 року. Однак, вказаною постановою була скасована постанова Новозаводського районного суду м.Чернігова від 10.04.2014 року про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] і провадження у справі закрито у зв'язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. В цій же постанові суд прийшов до висновку що ДТП сталась з вини водія автобуса. Але, ці висновки не є беззаперечними доказами вини [PERSON], оскільки за ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Оскільки справа про адміністративне правопорушення розглядалась відносно [PERSON], то постанова суду є обов'язковою при розгляді питання про цивільно-правові наслідки дій [PERSON], а не [PERSON] Обставини ДТП 15.02.2014 року і вина [PERSON] підлягають встановленню і доведенню відповідно до ст.ст.57-66, 212, 213 ЦПК України. В позовній заяві (а.с.44) [PERSON] вказує на те, що водій [PERSON] використовував рейсовий автобус на маршруті № 42, який обслуговує ТОВ «ЧАК», і тому він повинен бути в трудових відносинах з цим підприємством. В порушення вимог ч.4 ст.10, ст.213 ЦПК України, суд першої інстанції цього питання не з'ясував. В апеляційній інстанції [PERSON] наполягав на тому, що він перебуває у трудових відносинах з ПП «ЧАК ПЛЮС», 15.02.2014 року виконував роботу відповідно до трудового договору та мав маршрутний лист і на підтвердження надав довідку з ПП «ЧАК ПЛЮС» про те, що він працює на посаді водія з 22.01.2014 року, копію трудової книжки, витяг з журналу обліку руху автомобільного транспорту на стоянці ДП «Пассервіс», яке на договірних засадах з ПП «ЧАК ПЛЮС» веде облік руху автомобілів ПП «ЧАК ПЛЮС», і з якого вбачається, що [PERSON] за дорожнім листом № 0809 на автомобілі з номером 2564 виїжджав на маршрут № 42 о 7 год. 21 хв. Представник [PERSON] надав копію полісу № АС/5330932 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на автомобіль БАЗ 22154 н.з. [NUMBER] від 23.10.2013 року, виданого ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» і договір позички цього автомобіля від 09.08.2013 року між [PERSON] та ПП «ЧАК ПЛЮС». Відповідно до інформації Управління транспорту та зв'язку Чернігівської міськради від 07.09.2015 року, організація пасажирських перевезень на міському автобусному маршруті № 42 покладено на ПП «ЧАК ПЛЮС» з 17.07.2013 року по 16.07.2016 року. Наведене свідчить про те, що [PERSON] перебуває у трудових відносинах з ПП «ЧАК ПЛЮС» і 15.02.2014 року під час ДТП він був при виконанні своїх трудових обов'язків. Відповідно до ст.1172 ЦК України, юридична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових обов'язків. З огляду на роз'яснення, які містяться в п.6 Постанови № 4 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2014 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», [PERSON] може бути відповідати лише у регресному порядку перед роботодавцем відповідно до ст.1191 ЦК України. Зважаючи на наведене, визначити обставини ДТП 15.02.2014 року і вину [PERSON] без участі у справі роботодавця [PERSON], який буде відповідати за шкоду у разі доведення вини його працівника, є неможливим. Нормами ЦПК України не передбачена можливість залучення чи заміна неналежного відповідача за клопотання особи на стадії апеляційного розгляду. Відповідно до ст.303 ч.1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Оскільки вказаним обставинам суд першої інстанції не дав належної правової оцінки, що призвело до ухвалення незаконного рішення, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.88 ЦПК України, а саме: з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачений судовий збір в суді апеляційної інстанції у сумі 376,56 грн.

Outcome: approved