Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

у березні 2017 р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом, уточнивши його у травні 2017 року, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS], мотивуючи свої вимоги тим, що позивач є власником зазначеної квартири, що підтверджується договором дарування від 21.06.2003 р., посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], а також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1837885 від 28.10.2003 р. Відповідач, як попередній власник зазначеної квартири, зареєстрований у ній, але починаючи з моменту реєстрації позивачем права власності на квартиру не проживає у ній. Відповідач приміщенням квартири не користується, власних речей у ній не має, участі у сплаті комунальних витрат за користування квартирою не бере, тому позивач змушений за нього сплачувати комунальні послуги, якими відповідач фактично не користується. Позивач та його представник у судове засідання не з'явились, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать довідки поштового відділення № 66 м. Кривого Рогу про причини не вручення, а саме: адресат не проживає. Відповідно до абзаців 2, 4, 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Суд, за згодою позивача та його представника, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи - докази: копії договору дарування від 21.06.2003 р. та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1837885 від 28.10.2003 р.; довідку №68 від 22.03.2017 р. Криворізької об'єднаної міської довідково-інформаційної служби «Нова Ком», акт від 24.05.2017 р. про не проживання (а.с. 6,7,8,18), судом встановлені такі факти, що мають значення для справи і відповідні їм правовідносини. Позивач відповідно до договору дарування від 21.06.2003 р., посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON], та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1837885 від 28.10.2003 р. є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] як попередній власник був зареєстрований у даній кварирі, але за вказаною адресою не проживає із 21.06.2003 року, тобто понад рік. Жодних правочинів про користування житловою площею між позивачем та відповідачем не укладалось. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Як зазначено у правовій позиції ВСУ у справі №6-709цс16 від 16 листопада 2016 р., аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Після дослідження та оцінки доказів у справі, наданих позивачем відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, вони вважаються судом належними та допустимими згідно зі ст. ст. 58, 59 ЦПК України, та свідчать про наявність підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житлом, так як він без поважних причин понад рік у ньому не проживає, за відсутності між позивачем і відповідачем домовленості про це і відсутністю причин, передбачених законом, які вважаються поважними. На підставі викладеного, ст. ст. 317, 319, 383, 391 ЦК України,

Outcome: approved