Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та примусове зняття з реєстрації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON], [PERSON] В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що є власником квартири, що розташована за адресою: смт. Удачне Покровського району Донецької області, вулиця Центральна (колишня Кірова)[ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло № 2 від 06.06.1995р., виданого відділом з приватизації Удачненського ОСРП Орендного спеціалізованого ремонтного підприємства разом із іншими співвласниками: чоловіком [PERSON] та синами [PERSON], [PERSON] Відповідач [PERSON] проживав у вказаній квартирі на правах члена сімї до 2005 року. У 2005 році, скориставшись своїм правом на вільний вибір місця проживання, відповідач виїхав на інше місце проживання, яке їй на теперішній час невідомо, де проживає та працює, залишившись зареєстрованим в квартирі, що створює для неї незручності та тягне за собою витрати за комунальні платежі. На підставі викладеного позивач просила визнати відповідача таким, що втратив право на користування житлом квартирою № 2 будинку № 54 по вулиці Центральній в смт. Удачне Покровського району Донецької області на підставі ч.2 ст.405 ЦК України у зв'язку з відсутністю його в місті постійного проживання понад один рік без поважних причин. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій позовні вимоги визнав, просив справу розглянути за його відсутності. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, в судове засідання не зявились, не повідомили про причини неявки. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Власниками квартири [ADDRESS] (колишня Кірова) в смт. Удачне Покровського району Донецької області є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка належить їм на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № 2 від 6 червня 1995 року, виданого відділом по приватизації Удачненського ОСРП орендного спеціалізованого ремонтного підприємства згідно з розпорядженням від 5 червня 1995 року № 2 (а.с.14). Право власності на зазначену квартиру зареєстровано в Красноармійському БТІ 7 червня 1995 року в книзі за № 5 реєстр 961 (а.с.14зв.). Згідно довідки Удачненської селищної ради № 66 від 10.08.2017р. в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.11а). Факт не проживання відповідача в квартирі [ADDRESS] з 2005 року по теперішній час підтверджується актом депутатом Удачненської селищної ради від 10 серпня 2017 року (а.с.12). Конституція України у статті 47 закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Під правом власності розуміється право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України). Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст.319 ЦПК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Положеннями ст.321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз зазначених нормативно-правових актів дає підстави вважати, що право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК України). Відповідач є рівнозначним співвласником квартири [ADDRESS] поряд із іншими співвласниками квартири, і в розумінні ст.405 ЦК України не відноситься до членів сімї власника житла, який у випадку встановлення факту відсутності без поважних причин понад один рік в місці постійного проживання може бути визнаний таким, що втратив право користування житлом. Виходячи із змісту статті 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням, що набрало законної сили, є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку. У звязку з тим, що в задоволенні позову про визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням позивачу відмовлено, - позовні вимоги в частині примусового зняття відповідача з реєстрації задоволенню не підлягають. Із наведених мотивів суд не може прийняти визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання суперечить положенням ЦК України про право власності. Відповідно до ст.88 ЦПК України у звязку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають. Відповідно до ст.47 Конституції України, ст.ст.316, 317, 319, 321, 405 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: dismissed