Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

У березні 2018 року до суду звернулося Моторне (транспортне) страхове бюро України (надалі за текстом - позивач) з позовом до [PERSON] (надалі за текстом - відповідач), про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 05.11.2015 року в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода (надалі за текстом - ДТП) за участю автомобіля «Chrysler», держ. номер [NUMBER] , під керуванням відповідача, та автомобіля «Hyundai», держ. номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області провадження відносно відповідача закрито у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами на момент ДТП не була застрахована, позивач виплатив страхове відшкодування в сумі 50 000 гривень, а також поніс додаткові витрати на оплату послуг аварійного комісара в розмірі 1 013 гривень і тепер просить стягнути вказані суми з відповідача в порядку регресу. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 08.08.2018 р. відкрито провадження у справі, призначено судове засідання, встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи до суду не надавав, відзив не подавав, а відтак, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і відповідні їм правовідносини. 05.11.2015 року в м. Києві відбулася ДТП за участю автомобіля «Chrysler», держ. номер [NUMBER] , під керуванням відповідача, та автомобіля «Hyundai», держ. номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що підтверджується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 17.11.2015 року (а.с. 9). Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.03.2016 р. у справі № 369/19270/15-п встановлено, що відповідач, керуючи автомобілем «Chrysler», держ. номер [NUMBER] , повертаючи ліворуч при зеленому сигналі основного світлофора, не надав дорогу автомобілю «Hyundai», держ. номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого відбулося зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 2.3б, 16.6 Правил дорожнього руху України (а.с. 11). Розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Hyundai», держ. номер [NUMBER] , складає 52 952,78 гривень, що підтверджується Висновком експертного дослідження від 27.11.2015 року № 9462 (а.с. 14). Позивачем сплачено суму страхового відшкодування в розмірі 50 000 гривень, що підтверджується довідкою № 1 від 30.03.2016 року, наказом від 06.04.2016 року № 2694 (а.с. 28), копією платіжного доручення № 2694рв від 11.04.2016 року (а.с. 29). Також, позивачем понесено додаткові витрати на послуги аварійного комісара в розмірі 1 013 гривень, що підтверджується копією платіжного доручення № 332 від 27.01.2016 року (а.с. 30). Цивільно-правова відповідальність відповідача перед третіми особами на момент ДТП не була застрахована, що підтверджується листом МТСБУ від 02.03.2016 року № 3/1-05/6194 (а.с. 12). Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі. До збитків відносяться витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної, небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 5 даної статті особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Частиною 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ч. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно з п. 38.2.1 ст. 38 вказаного Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Відповідно до принципу диспозитивності, передбаченого ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ураховуючи зазначене, оцінивши докази, надані на підтвердження позицій позивача на предмет їх належності, допустимості і достовірності, а також взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача до відповідача та наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved