Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

У вересні 2016 року Управління поліції охорони в Київській області (далі-позивач) звернувшись до суду з позовом до [PERSON] (далі-відповідач), просить стягнути з відповідача на користь позивача 15275,97 грн. витрачених на навчання та витрати по сплаті судового збору. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 01.11.2013 року було укладено договір про навчання №872 (далі-Договір) між Управлінням Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області правонаступник Управління поліції охорони в Київській області (далі-Підрозділ) з кандидатом на службу в органи внутрішніх справ України (в особі відповідача) та Вінницьким вищим професійним училищем Департаменту Державної служби охорони при МВС України (далі-Навчальний заклад, третя особа), згідно умов якого [PERSON] заклад зобовязаний провести курс навчання для відповідача за кошти Підрозділу (позивач по справі). Відповідно до п.1.2 Договору вартість навчання становить 13518,21 грн. Пунктами 2.3, п.2.4 Договору передбачено, що відповідач після закінчення [PERSON] закладу повинен прибути на службу до Підрозділу 25.02.2014 року та відпрацювати мінімум три роки. У разі неприбуття за призначенням або відмови стати до роботи виконання службових обовязків відповідно до укладеного Договору, відрахування з навчання або звільнення з органів внутрішніх справ, подання рапорту про переміщення для подальшого проходження служби за межами підрозділів УДСО при ГУМВС України в Київській області до закінченого визначеного Договором строку, відповідач зобовязаний в установленому порядку компенсувати всі витрати, що здійснив Підрозділ (позивач) на його навчання. Позивач виконав умови Договору, оскільки за навчання відповідача [PERSON] закладу було сплачено 15275,97 грн., що підтверджується актами приймання-здачі виконаних робіт. В свою чергу відповідач після закінчення [PERSON] закладу 28.02.2014 року був призначений на посаду міліціонера взводу №1 охорони обєктів Броварського міжрайонного відділу. Згідно наказу Управління поліції охорони в Київській області від 21.04.2016 року № 89 о/с відповідач був звільнений зі служби в поліції у звязку з переходом на роботу до іншого відомства (СБУ). Оскільки відповідач після закінчення навчання не відпрацював три роки, позивач 28.07.2016 року направив відповідачу претензію про повернення коштів за навчання. Проте претензія залишилась без відповіді, тому позивач звернувся до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги повністю підтримала, посилаючись на вищевказані обставини та надала відзив на заперечення відповідача (а.с.78-80). Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надавши письмові заперечення на позов ( а.с. 59-63). Третя особа - Вінницьке вище професійно училище Департаменту поліції охорони в судове засідання не направила свого представника, але звернулось до суду із клопотанням (а.с.71), в якому зазначено, що підтримують позовні вимоги позивача в повному обсязі та повідомили, що відповідач дійсно в період з 31.10.2013 року по 24.02.2014 року проходив навчання у навчальному закладі за програмою первинної професійної підготовки кандидатів в ОВС на посади рядового та молодшого начального складу підрозділів ДСО за направленням позивача. На підставі договору про навчання від 01.11.2013 року № 872 позивач провів повну оплату вартості за навчання відповідача. Просили розглянути справу без участі їх представника. Представник третьої особи - Департаменту поліції охорони [PERSON] позовні вимоги підтримав, надавши письмові пояснення (а.с.119-121). Просив позов задовольнити. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника третьої особи та дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.11.2013 року між Управлінням Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області правонаступник Управління поліції охорони в Київській області (позивач по справі), відповідачем [PERSON] та Вінницьким вищим професійним училищем Департаменту Державної служби охорони при МВС України (далі-Навчальний заклад, третя особа) було укладено Договір про навчання № 872 (а.с.5). Згідно п. 1.2 Договору вбачається, що позивач зобовязується перерахувати навчальному закладу кошти за навчання відповідача у розмірі 13518,21 грн., в тому числі: стипендія 2178,07 грн., свідоцтво 60,18 грн. Згідно п.п. 2.3, 2.4 Договору вбачається, що відповідач після закінчення [PERSON] закладу зобовязаний прибути на службу до підрозділу позивача 25.02.2014 року та відпрацювати мінімум три роки. У разі неприбуття за призначенням або відмови стати до роботи виконання службових обовязків відповідно до укладеного Договору, відрахування з навчання або звільнення з органів внутрішніх справ, подання рапорту про переміщення для подальшого проходження служби за межами підрозділів позивача до закінченого визначеного Договором строку, відповідач зобовязаний в установленому порядку компенсувати всі витрати, що здійснив позивач за його навчання. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Зважаючи на вищевказане вбачається, що між сторонами по справі виникли договірні зобовязання на підставі багатостороннього договору по наданню послуги у вигляді навчання. Відповідно ч.1 ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Cторони по справі визнають і не оспарюють, що на підставі договору про навчання від 01.11.2013 року №872, відповідач [PERSON] в період з 31.10.2013 року по 24.02.2014 року навчався у навчальному закладі за програмою первинної професійної підготовки кандидатів в ОВС на посади рядового та молодшого начального складу підрозділів ДСО за направленням та кошти позивача. Згідно копій актів виконаних робіт та бухгалтерської довідки (а.с.24-36, 39) вбачається, що позивач сплатив навчальному закладу за навчання відповідача 15275,97 грн., в тому числі за навчання-13518,21 грн., стипендія-2178,06 грн., формений одяг-1757,76 грн., свідоцтво-60,18 грн. Згідно витягу з наказу Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області від 28.02.2014 року № 26о/с вбачається, що після закінчення навчання відповідача [PERSON] було призначено міліціонером взводу №1 охорони обєктів Броварського міжрайонного відділу (а.с.37). Згідно рапорту [PERSON] від 05.11.2015 року та витягу з наказу Управління Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області від 06.11.2015 року № 152 о/с ( а.с. 90, 91) вбачається, що відповідача було звільнено з посади міліціонера взводу №1 охорони обєктів Броварського міжрайонного відділу у звязку з переходом на службу до Національної поліції. Згідно рапорту [PERSON] від 07.11.2015 року та витягу з наказу Управління поліції охорони в Київській області від 07.11.2015 року № 2о/с (а.с. 92,93) вбачається, що відповідач був прийнятий на службу на посаду поліцейського Броварського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Київській області. Згідно копії листа Служби безпеки України від 06.04.2016 року № 13708 направленого на ім'я Міністра внутрішніх справ України [PERSON] (а.с. 125) вбачається, що за попередньою згодою з [PERSON] голова Служби безпеки України, просить перевести поліцейського [PERSON] до Служби безпеки України. Згідно копії рапорту [PERSON] на ім'я начальника Департаменту поліції охорони від 21.04.2016 року (а.с.126) вбачається, що відповідач [PERSON], просить з 25.04.2016 року звільнити його зі служби в поліції у звязку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств. Згідно витягу з наказу Департаменту поліції охорони Національної поліції України від 21.04.2016 року № 89 о/с (а.с. 140) вбачається, що [PERSON] з 25.04.2016 року звільнений з посади поліцейського Броварського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Київській області у звязку з переходом на роботу до інших міністерств і відомств. Відповідно до ч.1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно ч.1 ст. 525, ч.1 ст. 610 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. З вищевказаних обставин справи судом встановлено, що відповідач після закінчення навчання, тобто з 25.02.2014 року був призначений на посаду міліціонера взводу №1 охорони обєктів Броварського міжрайонного відділу. У звязку з ліквідацією та правонаступництвом в правоохоронних органах України 06.11.2015 року відповідач був звільнений з вищевказаної посади та 07.11.2015 року призначений на посаду поліцейського Броварського міжрайонного відділу Управління поліції охорони в Київській області. Не дивлячись на те, що відповідачу було достовірно відомо про зобовязання, передбачені пунктами 2.3, 2.4 Договору від 01.11.2013 року, а саме: після закінчення навчання прибути до підрозділу УДСО при ГУ МВС України в Київській області та відпрацювати три роки, з його ініціативи, тобто з листа СБУ від 06.04.2016 року та рапорту від 21.04.2016 року вбачається, що він був 25.04.2016 року звільнений зі служби в поліції у звязку з переходом на роботу до іншого відомства, а саме: з переходом на роботу до СБУ. Таким чином, встановлено, що після навчання відповідач відпрацював в органах міліції та поліції не три роки, а лише два роки та два місяці (з 25.02.2014 року по 25.04.2016 року), чим самим порушив положення п. 2.3. Договору про навчання від 01.11.2013 року. Враховуючи вищевказане, положення п. 2.4 Договору та ч.1 ст. 14 ЦК України, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 13518, 21 грн., що становить вартість навчання, яка передбачена п. 1. 2 Договору. Щодо вимоги про стягнення з відповідача 1757,76 грн., які були витрачені на придбання форменого одягу, суд залишає без задоволення, оскільки ці витрати не повязані з навчанням і вони суперечить положенням ч.1 ст. 14 ЦПК України, так як виходять за межі Договору. Відповідно до ч.1 ст. 104 ЦК України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обовязки переходять до правонаступників. Відповідно до ч.1 ст. 609 ЦК України, зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Однак, згідно тверджень відповідача [PERSON]В, вбачається що у позивача відсутнє права на звернення до суду з даним позовом, оскільки Управління поліції охорони в Київській області не є правонаступником Управлінням Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області, так як згідно пункту 4 наказу Національної поліції від 06.11.2015 року №54 встановлено межі правонаступництва і наступає лише за договорами про надання охоронних послуг та господарськими договорами, а щодо правонаступництва стосовно права вимоги по відшкодуванню вартості навчання на підставі цивільно-правового договору у позивача не виникало. Вищевказані твердження відповідача, суд не приймає до уваги, оскільки він не вірно тлумачить положення ч.1 ст. 104, п.2 ч.1 ст. 512 ЦК України та ігнорує пункт 3 постанови КМ України від 13.10.2015 року № 834 та пункт 3 постанови КМ України від 25.12.2015 року № 1139 «Про внесення зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 13 жовтня 2015 р. № 834», в яких зазначено:- «Установити, що органи поліції охорони, утворені як територіальні органи Національної поліції, є правонаступниками Департаменту Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ та відповідних державних установ Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ, що ліквідуються в установленому законодавством порядку». Відповідач також проігнорував п.1 Положення про Управління поліції охорони в Київській області, затверджене наказом Національної поліції України від 19.09.2016 року №877, де зазначено, що Управління поліції охорони в Київській області є правонаступником Управлінням Державної служби охорони при ГУ МВС України в Київській області (а.с.81-83). Суд, також не приймає до уваги твердження відповідача про те, що він повністю виконав положення п. 2.3 Договору про навчання, посилаючись на витяг з наказу від 21.04.2016 року №89 о/с, де зазначено, що вислуга років в органах внутрішніх справ станом на дату його звільнення становить 3 роки 5 місяців 7 днів. Однак, відповідач намагається перекрутити фактичні дані, оскільки після навчання він відпрацював в органах міліції та поліції два роки і два місяці, а саме в період з 25.02.2014 року по 25.04.2016 року. Враховуючи положення ст. ст. 10, 60 ЦПК України, суд приходить до висновку, що відповідач не надав належних та достовірних доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову. Згідно платіжного доручення №7028 від 30.08.2016 року (а.с. 4) вбачається, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1378,00 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Враховуючи те, що позивач просив стягнути з відповідача 15275,97 грн., але судом позовні вимоги задоволено частково, а саме: у розмірі 13518,21 грн., що становить 88,50 %, тому у відповідності до ст. 88 ЦПК України позивач має право на відшкодування витрат понесених при сплаті судового збору в сумі 1219,53 грн.

Outcome: partial