overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

У березні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. У позовній заяві позивачка посилається на те, що 28.04.1995 року вона одружилася з відповідачем. Від шлюбу мають дітей - сина [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Подружні відносини між позивачкою та відповідачем фактично припинилися, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, відповідач матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх синів не надає. Просила стягувати з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх синів аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. на кожного сина. Позивачка в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, з 28.04.1995 року (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 28.04.1995 року). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 01.04.2009 року) та син [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 02.12.2005 року). Відповідач кошти на утримання неповнолітніх синів не надає, проживає окремо, вихованням дітей не займається. Відповідач на обліку у лікарів не стоїть. Інших осіб на утриманні відповідача не має. В силу ст. ст. 180, 181, 182 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати та надавати матеріальну допомогу на дітей, при цьому за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Беручи до уваги вище викладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх синів в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. на кожного сина. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в прибуток держави 243 грн. 60 коп. судових витрат. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення суду підлягає обов'язковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст.ст. 180, 181, 182, 184, 190 Сімейного Кодексу України, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

У березні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що 02.08.2008 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем в Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 590. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сторони однією сім'єю не мешкають. Розійшлися у зв'язку з тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між подружжям. В сім'ї часто виникали суперечки і скандали. Поновити сімейні стосунки не вдалося. Позивачка вважає, що подальше сімейне життя між нею та відповідачем неможливе і що сім'я розпалася остаточно і надалі не може бути збережена. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій вона підтримує свої позовні вимоги у повному обсязі та просить розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву про визнання позовних вимог та просив розглянути справу за його відсутністю. Суд, проаналізувавши обставини справи, вважає, що вимога позивачки про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, оскільки між сторонами склались відносини, що виключають спільне проживання, жодна з сторін не бажає йти на примирення, сім'я розпалась остаточно та підстав для її збереження немає. Суд, приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб розірванню без дослідження доказів. Спір стосовно розподілу майна між сторонами відсутній.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

У березні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що 26 січня 2008 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 19. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. З вересня 2013 року однією сім'єю не проживають через несумісність поглядів на життя, у зв'язку з чим виникають постійні сварки, що призвело до розпаду сім'ї. Просить шлюб між нею та [PERSON] розірвати, оскільки вважає, що сім'я розпалася остаточно і надалі не може бути збережена. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище чоловіка - «[PERSON]». Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, зазначивши, що визнає позовні вимоги, згоден на розірвання шлюбу. Судом встановлено, що 26 січня 2008 року сторони зареєстрували шлюб у Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 19 (а.с.6). Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.7). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки між сторонами склалися відносини, що виключають спільне проживання, сім'я розпалась та підстав для її збереження немає, подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін та їх дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

У березні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, в якому зазначила, що 14 листопада 2009 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Першотравенського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 207. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. З серпня 2011 року однією сім'єю вони не проживають, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки [PERSON] не надає, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, на теперішній час відбуває покарання у Донецькій виправній колонії № 124, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що визнає позовні вимоги у повному обсязі, не заперечує проти стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року народилася [PERSON], батьками якої є сторони по справі. (а.с. 6). Дитина мешкає разом з позивачкою в [ADDRESS] та знаходиться на повному її утриманні. (а.с. 7). Згідно зі ст. 180 СК України батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Вирішуючи питання про розмір належних до стягнення аліментів, суд з урахуванням здоровя та матеріального положення дитини, платника аліментів, який знаходиться в місцях позбавлення волі, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд виходить також і з того, що визнання відповідачем позову не порушує права і інтереси чи свободи інших осіб та не суперечить закону. У зв'язку з тим, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачка була звільнена від сплати судового збору та її вимоги задоволені, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

У березні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, в якому зазначила, що з 1991 року по 28 листопада 2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON] не надає, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що визнає позовні вимоги у повному обсязі, не заперечує проти стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року народився [PERSON], батьками якого є сторони по справі. (а.с. 5). Дитина мешкає разом з позивачкою в [ADDRESS] та знаходиться на повному її утриманні. (а.с. 8). Позивачка працює продавцем продовольчих товарів в магазині № 30 ФОП [PERSON] та розмір її середньомісячної заробітної плати становить 1302,40 грн. (а.с. 9). Згідно зі ст. 180 СК України батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Вирішуючи питання про розмір належних до стягнення аліментів, суд з урахуванням здоровя та матеріального положення дитини, платника аліментів, який працює, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд виходить також і з того, що визнання відповідачем позову не порушує права і інтереси чи свободи інших осіб та не суперечить закону. У зв'язку з тим, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачка була звільнена від сплати судового збору та її вимоги задоволені, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

У березні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, в якому зазначила, що з 25 липня 2012 року вони з відповідачем перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. З грудня 2013 року однією сім'єю вони не проживають, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки [PERSON] не надає, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів та постановлення заочного рішення у зв'язку з неявкою відповідача. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у зв'язку з чим, суд ухвалив розглядати справу заочно у порядку ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON], батьками якої є сторони по справі. (а.с. 8). Дитина мешкає разом з позивачкою в [ADDRESS] та знаходиться на повному її утриманні. (а.с. 9, 10). Позивачка працює майстром у цеху № 108 ПрАТ «АзовЕлектроСталь» та отримує виплату на харчування дітям до 3-х років відповідно до колективного договору у розмірі 100 грн. щомісячно. Загальний розмір отриманої виплати за період з вересня 2013 року по лютий 2014 року становить 600 грн. (а.с. 11). Згідно зі ст. 180 СК України батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Вирішуючи питання про розмір належних до стягнення аліментів, суд з урахуванням здоровя та матеріального положення дитини, платника аліментів, який не працює, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. У зв'язку з тим, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачка була звільнена від сплати судового збору та її вимоги задоволені, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

У березні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням посилаючись на те, що відповідач є її колишнім чоловіком тане проживає в [ADDRESS] з січні 2013 року. Його речей в квартирі немає, комунальні послуги він не сплачує. Просила визнати відповідача втратившим право проживати у квартирі та зобов'язати Головну управління ДМС у Дніпропетровській області зняти [PERSON] з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS]. Представник позивачки у судове засідання не з'явилася. В матеріалах справи є заява представника позивачки про розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Подав до суду телеграму, з якої вбачається, що позовні вимоги він визнає та просить слухати справу без його участі. Представник Головного управління ДМС у Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином. З листа № 1878 від 02.07.2014 року вбачається. що відповідач просить слухати справу без їх представника. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Як встановлено у судовому засіданні, що [PERSON] на підставі ордеру на жиле приміщення № 2401 від 20.01.1988 року була надана квартира [ADDRESS] на сім'ю з 2 осіб: він, дружина - [PERSON] . Рішенням виконкому Індустріальної районної у місті ради було змінено адресу будинку по [ADDRESS] на [ADDRESS]. У спірній квартирі , згідно довідки КЖЕП № 50, зареєстровані: позивачка та відповідач по справі та їх діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З січня 2013 року відповідач у спірній квартирі не проживає. Не проживання відповідача у спірній квартирі підтверджується актом, складеним 04.11.2013 року . Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою обґрунтовані та підлягають задоволенню. В частині зняття з реєстраційного обліку не проживаючого відповідача, суд вважає необхідним відмовити, оскільки позивачкою не надано доказів звернення до відповідача Головного управління ДМС у Дніпропетровській області з цього питання та відмови відповідача, тобто порушеного права. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню на користь позивачки з відповідача судові витрати у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

У березні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання за нею права власності на 2/3 частину квартири [ADDRESS] , який уточнила у травні 2-14 року, посилаючись на те, що сторонами в період шлюбу була придбана спірна квартира. Право власності на квартиру було зареєстровано за відповідачем. Від шлюбу є неповнолітній син [PERSON], 2011 року народження, який проживає разом із позивачкою. Просила здійснити поділ нерухомого майна - квартири [ADDRESS], яка складається з 2-х кімнат, загальною площею 43,4 кв. м., житлова площа 26,9 кв. м., підсобні приміщення 16,5 кв. м., в тому числі кухня 5,8 кв. м., вартістю 229647 грн., визнати за нею право власності на 2/3 частини спірної квартири, як такої що належить подружжю на праві спільної сумісної власності, судові витрати покласти на відповідача. Позивачка у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явися, повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Позивачка не заперечувала щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 26.08.1995 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Згідно договору купівлі-продажу від 11.07.2007 року [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS]. Позивачка та син зареєстровані у спірній квартирі з 19.07.2007 року. 21 березня 2011 року згідно рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська шлюб між сторонами було розірвано. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того. що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 3 ст. 60 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів , які вони одержують, недостатній для забезпечення їх фізичного, духовного розвитку та лікування. Враховуючи те, що спірна квартира придбана сторонами за час шлюбу, тобто є спільним майном подружжя, син позивачки є повнолітнім, навчається у Дніпропетровському державному університеті на бюджетній формі навчання, син позивачки не є непрацездатним чи інвалідом, суд вважає можливим визнати за позивачкою право власності на ? частини спірної квартири. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачкою судові витрати.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

У березні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому вказала, що 17 червня 1995 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем в виконкомі Сартанської селищної Ради м. Маріуполя Донецької області, актовий запис № 14. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Сторони однією сім'єю не мешкають. Розійшлися у зв'язку з тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між подружжям. В сім'ї часто виникали суперечки і скандали. Поновити сімейні стосунки не вдалося. Позивачка вважає, що подальше сімейне життя між нею та відповідачем неможливе і що сім'я розпалася остаточно і надалі не може бути збережена. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій вона підтримує свої позовні вимоги у повному обсязі та просить розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Згідно ст.. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповноважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі оскільки між сторонами склались відносини, що виключають спільне проживання, сім'я розпалась остаточно та підстав для її збереження немає. Спір стосовно розподілу майна між сторонами відсутній.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

У березні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, зареєстрованого 29 вересня 2007 року. Позивачка зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі, від якого в них [INFO] народився син [PERSON], [INFO] - син [PERSON], однак спільне життя не склалося у зв'язку зі зрадою відповідача, який пішов з родини до іншої жінки. Шлюбні відносини між сторонами припинені з січня 2013 року, спільне господарство не ведеться, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. У судове засідання сторони не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, кожен окремо надали заяви про слухання справи у їх відсутність. Позивачка свої позовні вимоги підтримала, відповідач позов визнав. Відповідно до положень ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з положеннями ч.2 ст.197 ЦПК України за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 29 вересня 2007 року сторони зареєстрували шлюб (а.с.5), [INFO] в них народився син [PERSON], [INFO] - син [PERSON] (а.с. 6-7). Згідно зі ст.ст.21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, який ґрунтується на їх вільній згоді. Судом встановлено, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітніх дітей, однак за період спільного життя створити міцної родини не змогли, разом не проживають, спільне господарство не ведуть, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, відповідач також просив шлюб розірвати. У відповідності до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що почуття любові та поваги між сторонами утрачено, вони спільного господарства не ведуть, на примирення не згодні, у зв'язку з чим подальше спільне проживання та збереження сім'ї не можливе, розірвання шлюбу та визнання позову відповідачем не порушуватиме прав, інтересів третіх осіб та дітей.

Outcome: approved