Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Чернігівської міської ради, зазначивши третьою особою [PERSON], про визнання за нею права власності на будівельні матеріали вартістю 123613 грн. (самовільно збудований будинок літ. Б-1), що розташовані за адресою: м. Чернігів, вул. Перемоги, 15, в порядку спадкування після померлого [PERSON], який помер 14 лютого 1995 року. Позов обгрунтовувала тим, що її батько без належної технічної документації самовільно збудував будинок за вищезазначеною адресою. Вона є єдиною спадкоємицею, яка успадкувала 1/2 частину житлового будинку за адресою м. Чернігів, вул. Перемоги, 15. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30.04.2009 року їй було виділено у користування земельну ділянку площею 255 кв.м за вказаною адресою. На даній земельній ділянці розміщений також самочинно збудований будинок, позначений літерою Б-1 на технічному паспорті. Зазначений будинок вона не успадкувала, оскільки він не введений в експлуатацію. Посилаючись на ст. 331 ЦК України вважає, що об'єктом права власності є будівельні матеріали вартістю 123613 грн., визначеною висновком експерта. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18 травня 2015 року позов [PERSON] задоволено; визнано за [PERSON] право власності на будівельні матеріали вартістю 123613 грн., які були витрачені на самовільно збудований будинок літ. Б-1, що розташований за адресою: м. Чернігів, вул. Перемоги, 15, в порядку спадкування після померлого [PERSON], який помер 14 лютого 1995 року. В апеляційній скарзі третя особа по справі - [PERSON], просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 18.05.2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити [PERSON] у задоволенні її позовних вимог в повному обсязі. Апелянт зазначає, що рішення суду є незаконним, воно зачіпає її законні права як власника та користувача спірного будинку, оскільки з придбанням 1/2 частини житлового будинку по вул. Перемоги, 15, яка раніше належала [PERSON], до неї перейшло і право користування земельною ділянкою з усіма будівлями та спорудами, що на ній знаходяться, отже, суд повинен був залучити її до участі у справі в якості співвідповідача. Апелянт вказує, що у справі відсутні докази на підтвердження того, що будівельні матеріали є спадковим майном, що залишилися після [PERSON] Апелянт наголошує, що суд першої інстанції при ухваленні свого рішення про визнання права власності на матеріали не зазначив (не поіменував) цих матеріалів, що унеможливить в подальшому виконання рішення суду. Крім того, на думку [PERSON], позивачкою пропущено строк позовної давності, оскільки її батько помер у 1995 році. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта [PERSON], яка просила задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення суду, позивачки [PERSON] та її представників [PERSON], [PERSON], які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали даної цивільної справи, матеріали цивільних справ №№ 2-809/09, 2-2276 за 2009 рік, 2/751/109/2013, 2/751/2002/2013 Новозаводського районного суду м. Чернігова, матеріали інвентаризаційної справи № 9879 по домоволодінню № 15 по вул. Перемоги в м. Чернігові, та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд знаходить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову. Задовольняючи позов [PERSON], суд першої інстанції виходив з того, що спірний самовільно збудований будинок було зведено померлим [PERSON], позивачка є спадкоємцем його майна, до складу якого спірний самовільний будинок під літ. Б не увійшов, право власності на нього не зареєстровано, а тому позивачка має право власності на будівельні матеріали, витрачені на його будівництво. Однак, погодитись з таким висновком районного суду не можна через недоведеність тих обставин, які суд вважав встановленими та неправильне застосування норм матеріального права. Апеляційний суд вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі пп. 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасовує рішення суду першої інстанції, ухвалює нове рішення із наступних підстав. По справі встановлено, що 14.02.1995 року помер [PERSON], якому на праві власності належала 1/2 частина домоволодіння № 15 по вул. Перемоги у м. Чернігові на підставі договору дарування від 24.02.1970 року (а.с. 59, 61), інша 1/2 частина вказаного домоволодіння належить [PERSON] (а.с. 106). За життя [PERSON] склав заповіт, згідно якого належну йому частину жилого будинку з відповідною частиною надвірних споруд і побутових будівель по вул. Перемоги, 15 в м. Чернігові заповідав позивачці [PERSON] (а.с. 64). Як вбачається з генерального плану з поточними змінами на 26.09.1994 року та акту поточних змін, з довідки-характеристики від 20.07.1995 року, що маються в матеріалах інвентаризаційної справи № 9879 на домоволодіння № 15 по вул. Перемоги, станом на 26.09.1994 року на земельній ділянці за зазначеною адресою було переобладнано самовільно сарай Б під житловий будинок, в подальшому в матеріалах інвентаризаційної справи значиться під літерою «Б-1». Тобто вказаними матеріалами підтверджується, що будинок Б-1 був самовільно побудований [PERSON] за життя. 17.07.1995 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на 1/2 частину жилого будинку з господарськими спорудами по вул. Перемоги, 15 в м. Чернігові. Звертаючись до суду з позовом до Чернігівської міської ради про визнання права власності на будівельні матеріали в порядку спадкування [PERSON] посилалася на ст.ст. 328, 331, 1268 ЦК України. Вирішуючи спір про визнання право власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи спадщина після померлого [PERSON] відкрилася 14.02.1995 року (день смерті спадкодавця), тобто у період чинності ЦК УРСР (1963 року). Відповідно до ст. 105 ЦК УРСР (що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо). За позовом виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів такий будинок або частина його можуть бути безоплатно вилучені судом і зараховані до Фонду місцевої Ради народних депутатів або за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів знесені громадянином, який проводив самовільне будівництво, або за його рахунок. Знесення чи вилучення будинку, який побудовано чи будується з істотним відхиленням від проекту або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, проводиться, коли громадянин не привів його, після попередження, у відповідність з проектом чи зазначеними нормами і правилами. Одержавні при знесені жилого будинку або частини його, господарських і побудових будівель та споруд будівельні матеріали залишаються у власності громадянина, який провадив самовільне будівництво. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 19 вересня 1975 року № 9 «Про практику застосування судами України статті 105 Цивільного кодексу України» вирішуючи позови про право власності на самовільно споруджені жилі будинку або прибудови, в тому числі пов'язані з купівлею-продажем, міною, даруванням, спадкуванням останніх, а також вимоги про поділ цих будівель між учасниками будівництва і визначення порядку користування приміщеннями в них, про відшкодування витрат, понесених на самовільне будівництво, суди повинні враховувати, що щодо таких жилих будинків і прибудов не виникає прав і обовязків власника ні в осіб, які їх спорудили, ні в осіб, які уклали угоди. Таким чином, у [PERSON] щодо самовільно спорудженого будинку Б-1 на момент прийняття спадщини (1995 рік) не виникло ніяких прав власника. ЦК УРСР (1963 року) не передбачав можливості визнання права власності на будівельні матеріали, використані в процесі самовільного будівництва. Ним передбачалась можливість визнання права на матеріали, які були одержані при знесенні самовільно побудованого будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Право [PERSON] на володіння, користування або розпорядження будівельними матеріалами, що були використані померлим [PERSON] у будівництві будинку Б-1, Чернігівською міською радою, яка є відповідачем у даній справі, з дня отримання позивачкою свідоцтва про право на спадщину ніяким чином не порушувалось, а тому Чернігівська міська рада не є належним відповідачем. З 01 січня 2004 року набрав чинності новий ЦК України. Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, що набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю, споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених до попереднього власника. Статтею 381 ЦК України визначено поняття садиби як земельної ділянки з розташованими на ній будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 квітня 2009 року встановлено порядок користування земельною ділянкою по вул. Перемоги, 15 в м. Чернігові, виділено у користування [PERSON] земельну ділянку площею 255 кв.м, виділено у користування [PERSON] земельну ділянку площею 270 кв.м (а.с. 220-221). Із висновку судової будівельно-технічної експертиза від 27.03.2009 року, згідно якої встановлено порядок користування земельною ділянкою між сторонами, вбачається, що спірний будинок Б-1 знаходиться на земельній ділянці, виділеній у користування позивачці [PERSON] Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 вересня 2009 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Чернігівської міської ради про визнання права власності на самочинно збудований будинок «Б-1» (а.с. 18-20). 31.10.2012 року належна позивачці [PERSON] 1/2 частина будинку була продана з прилюдних торгів і 7 листопада 2012 року [PERSON] видане свідоцтво про право власності на 1/2 частину будинку по вул. Перемоги, 15 в м. Чернігові. 03.12.2012 року [PERSON] подарував [PERSON] 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в м. Чернігові по вул. Перемоги, 15 (а.с. 100-101). На дійсний час власником 1/2 частини будинку № 15 по вул. Перемоги в м. Чернігові, тобто садиби, яка належала [PERSON] є [PERSON], яка залучена до участі у справі в якості третьої особи (а.с. 106). Таким чином, враховуючи, що у 2012 році відбулося відчуження 1/2 частини будинку № 15 по вул. Перемоги в м. Чернігові, зважаючи на приписи ст.ст. 186, 377, 381 ЦК України, до [PERSON] перейшло право користування 1/2 частиною земельної ділянки за вкзаною адресою, що раніше перебувала у користуванні позивачки [PERSON], з усіма розташованими на ній будівлями і спорудами. По справі встановлено, що [PERSON] зверталась з позовом до [PERSON] про стягнення з останньої ринкової вартості житлового будинку Б-1 після проведення ремонту у сумі 123613 грн. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 березня 2013 року відмовлено в задоволенні вказаного позову [PERSON] до [PERSON] (а.с. 15-17). Звертаючись до суду з даним позов, [PERSON] просила визнати за нею право власності на будівельні матеріали вартістю 123613 грн. Вказана вартість визначена позивачкою на підставі висновку № 33-12С судової будівельно-технічної експертизи від 28.09.2012 року, проведеної у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування витрат на відновлення житлового будинку та моральної шкоди. Згідно вказаного висновку вартість у сумі 123613 грн. це ринкова вартість житлового будинку Б-1 з урахуванням проведених у будинку після 1994 року ремонтних робіт, факт проведення яких не заперечувала у судовому засіданні позивачка [PERSON] У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог саме шляхом визнання права власності на будівельні матеріали вартістю 123613 грн. без іх поіменування. За викладених обставин, районний суд дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для задоволення позову [PERSON] до Чернігівської міської ради про визнання права власності на будівельні матеріали в порядку спадкування, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову. У звязку із задоволенням апеляційної скарги підлягають відшкодуванню на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору за апеляційний розгляд справи за рахунок позивача [PERSON] у сумі 618 грн. 06 коп.

Outcome: approved