Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просила шлюб з відповідачем, зареєстрований 19 травня 2006 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 230 - розірвати. В обґрунтування позову вказує на те, що Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб між Позивачем та Відповідачем - [PERSON], про що зроблений актовий запис за № 230 від 19.05.2006 року. Від шлюбу з [PERSON] сторони мають сина - [PERSON], [INFO] і який проживає разом з Позивачем та перебуває на її утриманні. Починаючи приблизно із перших місяців 2009 року сторони фактично не живуть повноцінним сімейним життям. Це пов'язано з тим, що вони перестали знаходити взаєморозуміння, між ними почались сварки, які все частіше переходили в повноцінні скандали та конфлікти. Відповідач перестав допомагати Позивачу із вихованням дитини, перестав допомагати вести господарство. Все це не дуже сприяло взаєморозумінню між ними як дружиною та чоловіком та негативно впливало на їхні стосунки. З часом [PERSON] та [PERSON] віддалились один від одного і починаючи із середини 2011 року стали проживати окремо. Станом на сьогоднішній день зв'язок з Відповідачем втрачено, сторони не спілкуються, допомоги Позивачу ані матеріальної ані фізичної із вихованням сина Відповідач не надає. Окрім цього [PERSON] починаючи з червня 2013 року і по теперішній час мешкає із іншим чоловіком із яким у неї є взаєморозуміння та між ними існує кохання. Звати його [PERSON], [INFO]. Станом на момент подачі позову до суду в них народилась дитина - [PERSON], в зв'язку із чим вона вирішили звернутись до суду аби її розвели із колишнім чоловіком, аби вони мали змогу узаконити їхні відносини із [PERSON] та аби дитина могла мати повноцінну родину. На підставі вищевикладеного Позивач звернулася з даним позовом. Позивач в судовому засіданні підтримала обставини викладені в позовній заяві, позов підтримала в повному обсязі, просила суд задовольнити позов в повному обсязі. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з Позивачем [PERSON] починаючи з червня 2013 року і по теперішній час проживають однією сім`єю. Від сімейного життя в них народилася дитина - [PERSON], який є його сином. Батьківство дитини він визнає, та вважає себе батьком дитини. Саме тому, позивач і вирішила звернутись до суду, аби її розвели із колишнім чоловіком, та щоб вони мали змогу узаконити їхні відносини та аби дитина могла мати повноцінну родину та батька. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином шляхом опублікування оголошення про виклик до суду у пресі, причини неявки суду не повідомив, Згідно ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення сторін та покази свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 19 травня 2006 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб між сторонами, актовий запис № 230, відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 19 травня 2006 року (а. с. 5). Від спільного життя сторони мають дитину - сина, [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 18 квітня 2005 року (а. с. 4). Батьками в вищевказаному свідоцтві вказані [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] постійно проживає з Позивачем за адресою [ADDRESS], та перебуває на її утриманні. Причиною розпаду сім'ї стало те, що сторони перестали знаходити взаєморозуміння, між ними почались сварки, які все частіше переходили в повноцінні скандали та конфлікти. Відповідач перестав допомагати Позивачу із вихованням дитини, перестав допомагати вести господарство. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з червня 2011 року, сторони однією сім'єю не проживають вже тривалий час, спільне господарство не ведуть. Таким чином, судом встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими. Спору про поділ майна сторони не мають. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Також, в судовому засіданні встановлено, що Позивач, [PERSON], на теперішній час проживає однією сім`єю з [PERSON], [INFO]. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася дитина - [PERSON], батьківство щодо якої визнає [PERSON] та вважає себе батьком дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 110 СК України чоловік, дружина мають право пред'явити позов про розірвання шлюбу до досягнення дитиною одного року, якщо батьківство щодо неї визнане іншою особою або за рішенням суду відомості про чоловіка як батька дитини виключено із актового запису про народження дитини. Враховуючи наведене, та той факт, що батьківство щодо дитини, яка не досягла одного року від свого народження, визнається іншою особою, суд приходить до переконання що наявні всі законні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, пояснень позивача, Відповідач [PERSON], до виконання своїх батьківських обов`язків ставиться не належним чином. Участі у вихованні сина не приймає, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. [PERSON], [INFO], на даний час проживає разом з Позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідно до ч.3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Таким чином, після розірвання шлюбу, місце проживання дитини [PERSON] є місце проживання (реєстрації) того з батьків з ким вона проживає, тобто з матір`ю [PERSON] Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визначення місця проживання дитини разом з матір'ю підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, судовий збір у розмірі 487,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112, 160, 161 СК України, ст. 29 ЦК України, та

Outcome: approved