Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач 1), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 2), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 3), третя особа - Міністерство юстиції України, відповідно до якого просив поновити позивачу строк для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом після померлого [INFO] [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.09.2015 [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого визначив позивача спадкоємцем свого майна та майнових прав. [INFO] [PERSON] помер, після чого позивачу стало відомо про скасування Заповіту без участі та волевиявлення померлого, скасовано заповіт було [PERSON] Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15.08.2016 визнано недійсною заяву про скасування заповіту. Позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, разом з тим нотаріус відмовила у видачі свідоцтва на тій підставі, що позивачем було пропущено строк для прийняття спадщини. У зв'язку з вище викладеним позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини вказує, що спадкоємцем позивач став лише після визнання заяви про скасування заповіту недійсною. Позивач, представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити позов. Представники відповідача 1 - [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти позову, просили відмовити в його задоволенні, оскільки позов є безпідставним та необґрунтованим. Представник відповідача 2 - [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити в його задоволенні, оскільки позов є безпідставним та необґрунтованим. Представник відповідача 3 - [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити в його задоволенні, оскільки позов є безпідставним та необґрунтованим, позивач належним чином не обґрунтував поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, у останнього не було перешкод для подачі вказаної заяви. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15.08.2016, яке набрало законної сили 26.08.2016, задоволено позовні вимоги позивача, визнано недійсною заяву про скасування заповіту, підписану [PERSON] за дорученням [PERSON] 22.09.2015, зареєстровану в реєстрі нотаріальних дій за № 2549. Вказаним рішенням суду встановлено, що 17.09.2015 [PERSON] було складено заповіт на користь позивача, а також встановлено, що [INFO] помер [PERSON]. Позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Глушко Ліани Володимирівни із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] Постановою від 05.09.2016 № 219/02-14 приватний нотаріус відмовила позивачу у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що останнім було пропущено шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини. З відповідними заявами також звернулись і відповідачі, проте приватний нотаріус листом від 24.05.2016 вих. №119/02-14 повідомила останніх про те, що видачу свідоцтв про право на спадщину нею призупено. Позивач в судовому засіданні пояснив, що разом з померлим не проживав, проте про заповіт позивачу було відомо, оскільки він був складений при умові компенсації вартості однієї кімнати в комунальній квартирі чи гуртожитку в м. Києві на ім'я [PERSON]. Після смерті [INFO] [PERSON] позивач дізнався, що заповіт скасовано. У зв'язку з чим останній звернувся до суду з позовом про визнання заяви про скасування заповіту недійсною. Оскільки рішення суду від 15.08.2016, набрало законної сили лише 28.08.2016. Разом з тим, ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 57-60 ЦПК України, засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або законом. Час відкриття спадщини, згідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України, є день смерті особи. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Положеннями частини 1 ст. 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1268, ч. 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 Постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо наявності поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, пов'язаних з об'єктивними, непереборними чи істотними труднощами, що перешкоджали позивачу звернутись із вказаною заявою, оскільки як вбачається з матеріалів справи, позивачу було відомо, що спадщина відкрилась [INFO], було відомо про скасування заповіту, з відповідним позовом до суду про визнання заяви про скасування заповіту недійсною, позивач звернувся лише в березні 2016 року, жодних дій щодо подання такої заяви позивачем не вчинялось. На підставі викладено та

Outcome: dismissed