Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

У березні 2021 року представник позивачів адвокат Яременко М.М., діючи від імені та представляючи інтереси позивачів, звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Свої позовні вимоги представник позивачів мотивував тим, що житловий будинок по [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів будинок належав його учасникам, які були зареєстровані в ньому, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та не зареєстрували права власності на житловий будинок. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті Носівською районною ДНК Чернігівської області відкрито спадкову справу. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син [PERSON] , який отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай). Нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадковий будинок. Також позивачі отримали відмову державного реєстратора в реєстрації за кожним з позивачів права власності на 1/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями. Саме тому представник позивачів звернувся до суду та просив судовим рішенням визнати за: - [PERSON] право власності на 1/5 частини спірного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] та на 1/5 частини спірного житлового будинку як членом ліквідованого колгоспного двору; - [PERSON] право власності на 1/5 частини спірного житлового будинку як членом ліквідованого колгоспного двору; - [PERSON] право власності на 1/5 частини спірного житлового будинку як членом ліквідованого колгоспного двору; - [PERSON] право власності на 1/5 частини спірного житлового будинку як членом ліквідованого колгоспного двору. Ухвалою від 25 березня 2021 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 29 квітня 2021 року. У підготовче судове засідання позивачі та представник позивачів не з`явилися, але до початку підготовчого судового засідання представник позивачів подав до суду заяву, у якій указав, що позивачі та їх представник підтримують позовні вимоги в повному обсязі, просять їх задовольнити та розглянути справу за відсутності позивачів та представника позивачів (а. с. 62). Представник відповідача Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області в підготовче судове засідання не з`явилася, але до початку підготовчого судового засідання подала до суду заяву, у якій указала, що міська рада визнає позовні вимоги та просить справу розглянути за відсутності представника відповідача (а. с. 46). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Судом установлено, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому зареєстрованими значаться: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою Носівської міської ради Чернігівської області № 14-28/107 від 18 жовтня 2019 року (а. с. 24). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Отже, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] як членам ліквідованого колгоспного двору належало по 1/5 частини житлового будинку [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на цей будинок. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 22). Після її смерті відкрилася спадщина на 1/5 частини спірного житлового будинку. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За життя [PERSON] заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 60-61). Отже, спадкоємство після смерті [PERSON] здійснюється за законом. Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. На день своєї смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] . На день її смерті з нею були зареєстровані та проживали син [PERSON] , невістка [PERSON] , онуки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою Носівської міської ради Чернігівської області № 14-28/106 від 18 жовтня 2019 року (а. с. 11). [PERSON] є сином померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 10). До майна померлої [PERSON] Носівською ДНК заведено спадкову справу за № 742/2002, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 57). Згідно з копією спадкової справи до майна померлої [PERSON] № 742/2002 (а. с. 51-53), [PERSON] подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай). Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає (а. с. 51-53). Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Отже, [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] 1/5 частини спірного житлового будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У судовому засіданні встановлено, що позивач звертався до Носівської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину після смерті матері на 1/5 частки спірного житлового будинку. Однак, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, спадкове домоволодіння відноситься до типу колгоспного двору, а колгоспні двори ліквідовано з уведенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», що підтверджується копією постанови державного нотаріуса Носівської районної державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 162/02-31 від 14 лютого 2019 року (а. с. 31). Також судом встановлено, що державний реєстратор речових прав на нерухоме майно відмовила позивачам у реєстрації за кожним з них права власності на 1/5 частини спірного житлового будинку, оскільки державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві власності в майні колишнього колгоспного двору, що підтверджується повідомленням державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Макіївської сільської ради Чернігівської області № 143 від 16 грудня 2019 року (а. с. 32). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини відповідно до ст. 1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] виготовлена технічна документація (а. с. 26-28). Згідно зі звітом про незалежну оцінку майна ринкова вартість спірного будинку станом на 25 березня 2020 року становить 82500 грн. (а. с. 29-30). Згідно із ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач [PERSON] сплатив судовий збір у сумі 908 грн., що підтверджується відповідними квитанціями (а. с. 6, 7). Ураховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачеві [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved