overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з заявою про надання їй права на шлюб з [PERSON], [INFO], уродженцем [INFO], місце паспортної реєстрації та проживання в [INFO]. В обґрунтування заяви вказала, що перебуває в стані вагітності і батьком майбутньої дитини є [PERSON], проте зареєструвати шлюб з даною особою не має можливості, оскільки вона не досягла шлюбного віку. Передбачена реєстрація шлюбу буде відповідати її інтересам. У судовому засіданні заявник [PERSON] доводи заяви підтримала у повному обсязі і наполягала на її задоволенні. Заінтересована особа [PERSON] у суді пояснив, що є батьком майбутньої дитини і бажає, щоб дитина народилася у шлюбі. Заінтересована особа [PERSON], мати заявниці, з заявленою вимогою погодилася. Заінтересована особа - відділ державної реєстрації актів цивільного стану Краснопільського районного управління юстиції у Сумській області явку представника в судове засідання не забезпечила, відповідно поданої заяви за підписом начальника відділу просила справу розглянути за відсутності її представника, не заперечує проти задоволення заяви /ас. 19/. Заінтересована особа -[PERSON] до суду не прибув, повідомлений належним чином / ас. 18/, про причину неявки суд не повідомив, відгуку на заяву на адресу суду не надав, заяв про розгляд справи за його відсутності та клопотань про відкладення розгляду справи не надійшло. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та наведені у заяві доводи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, громадянка України [PERSON] народилася 19 квітня 1998 року, місце народження село Туря Краснопільського району Сумської області, і на даний час є неповнолітньою, перебуває на обліку у медичному закладі у звязку з вагітністю; зареєстрована в [INFO], а фактично проживає в [INFO], де співмешкає з громадянином України [PERSON], [INFO] / копія ас. 10, ас. 7-9/. За статтею 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Правовідносини що склалися між сторонами у справі, виникли із сімейних правовідносин, врегульовані нормами статей 22, 23 Сімейного Кодексу України. У судовому засіданні намір як заявниці [PERSON], так і заінтересованої особи [PERSON] вступити у шлюб, знайшло своє підтвердження, відповідає їх інтересам і ґрунтується на вільній згоді. Шлюбного віку заявниця досягне 19 квітня 2016 р. Інші обставини, які б перешкодили заявниці укласти шлюб, відсутні. \~ За таких обставин суд вважає заяву [PERSON] обґрунтованою і такою, що підлягає до задоволення. У відповідності до ст. ст. 79, 88 ЦПК України суд відносить на рахунок заявника судові витрати, повязані з розглядом справи окремого провадження.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Позивачка вказує на те, що 1 грудня 1999 року вона придбала у відповідачів квартиру [ADDRESS], уклавши договір купівлі продажу, який був зареєстрований на Товарній біржі «Мегаполіс-Інфо» за № 1-149 та в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації. При укладенні угоди сторони досягли згоди з усіх її суттєвих умов, але від нотаріального посвідчення договору сторони відмовились. У звязку з необхідністю вчинення подальших правових дій, щодо реалізації права власності позивачка просила про визнання договору купівлі-продажу вказаної квартири дійсним. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] померла 22 вересня 2001 року. Відповідач [PERSON] є спадкоємцем померлої. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] проти позову не заперечував. Позивачка та представник третьої особи в судове засідання не зявилися. Про час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. 1 грудня 1999 року укладений письмовий договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким [PERSON], [PERSON] продали, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]. Сторони повністю виконали всі суттєві умови договору, за яким відповідачі передали зазначену квартиру у власність позивачки, а остання прийняла нерухоме майно і сплатила за нього певну грошову суму. Даний договір було зареєстровано на Товарній біржі «Мегаполіс-Інфо» в журналі реєстрації біржових угод з нерухомим майном 1 грудня 1999 року за № 1-149. Придбану за договором квартиру [ADDRESS] позивачка зареєструвала на праві власності в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації (реєстровий № 16993), а також зареєструвала своє місце проживання в ній. Як слідує з тимчасової посвідки на постійне проживання позивачки, вона зареєстрована за адресою: [INFO] з 30 квітня 2009 року. У відповідності до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, та п.4 постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 р. «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (з внесеними змінами), якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивачки [PERSON] про визнання спірного договору дійсним є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна, а саме - квартири під № 5, яка розташована у будинку № 7-б по провулку Красний в м. Одесі, особистою приватною власністю. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 05.11.1994 року по 21.07.2008 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, а 06 жовтня 2006 року за свої особисті кошти придбала квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу за р. № 1409. Позивач веде дану справу в суді через свого представника [PERSON], який п росив розглянути справу без його участі та задовольнити позов, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Відповідач не повідомив суду причину своєї неявки, хоча про дату і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать розписка та поштова накладна № [NUMBER] «Пост Експрес Таврія» про одержання відповідачем судової повістки. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 05 листопада 1994 року сторони зареєстрували шлюб у ЗАГСі м. Бендери Республіки Молдова, який було розірвано 21 липня 2008 року у ЗАГсі м. Варница Республіки Молдова на підставі рішення суду м. Бендери Республіки Молдова від 01.07.2008 року у справі № 2-471/2008. Як стверджує позивач, фактично з середини 2005 року шлюбно-сімейні відносини між нею і відповідачем були припинені, а згодом вона придбала квартиру під № 5 у будинку № 7-б по провулку Красний в м. Одесі на підставі договору купівлі-продажу від 06.10.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 1409, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 18.04.2008 року, за свої особисті кошти. Відповідач не спростував ці доводи позивача. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власність дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Вирішуючи дану справу, суд також враховує, що 07.02.2014 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] у Бендерському міському ЗАГСі Республіки Молдова, й після реєстрації цього шлюбу колишнє прізвище позивача «Астапова» було змінено на «Корольова». На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна, а саме - квартири під № 82, яка розташована у будинку № 5 по Лідерсовському бульвару в м. Одесі, особистою приватною власністю. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 05.11.1994 року по 21.07.2008 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, а 03.10.2006 року вона за свої особисті кошти, які були накопичені нею до реєстрації шлюбу з відповідачем, придбала квартиру під № 82 у будинку № 5 по Лідерсовському бульвару в м. Одесі на підставі договору купівлі-продажу за р. № 3309. Позивач веде дану справу в суді через свого представника [PERSON], який п росив розглянути справу без його участі та задовольнити позов, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Відповідач не повідомив суду причину своєї неявки, хоча про дату і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать розписка та поштова накладна № [NUMBER] «Пост Експрес Таврія» про одержання відповідачем судової повістки. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 05 листопада 1994 року сторони зареєстрували шлюб у ЗАГСі м. Бендери Республіки Молдова, який було розірвано 21 липня 2008 року у ЗАГсі м. Варница Республіки Молдова на підставі рішення суду м. Бендери Республіки Молдова від 01.07.2008 року у справі № 2-471/2008. Як стверджує позивач, фактично з середини 2005 року шлюбно-сімейні відносини між нею і відповідачем були припинені, а згодом вона придбала квартиру під № 82 у будинку № 5 по Лідерсовському бульвару в м. Одесі на підставі договору купівлі-продажу від 03.10.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 3309, зареєстрованого в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» 09.10.2006 року (номер запису : 3371 в книзі : 624пр-74), за свої особисті кошти. Відповідач не спростував ці доводи позивача. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власність дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Вирішуючи дану справу, суд також враховує, що 07.02.2014 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] у Бендерському міському ЗАГСі Республіки Молдова, й після реєстрації цього шлюбу колишнє прізвище позивача «Астапова» було змінено на «Корольова». На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У позові вказано, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. У квартирі зареєстровані позивач, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також відповідач [PERSON] Зважаючи на те, що відповідач не проживає у квартирі з початку 2010 року просила суд задовольнити позовні вимоги. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про день і час розгляду справи. Заважаючи на викладені обставини, суд приходить до висновку про можливість розглянути справу за відсутності відповідача. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20 серпня 1999 року. Згідно з актом від 27 жовтня 2015 року Інтігам Алібала Огли з січня 2010 року не проживає у [INFO]. У судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що відповідач [PERSON] є його двоюрідним братом та дійсно проживав за адресою: [INFO], кв.. 5, м. Полтава, але з початку 2010 року він за вказаною адресою не проживає, його особистих речей у вказаній квартири не має. Свідок [PERSON] у судовому засіданні також суду пояснила, що відповідач [PERSON] не проживає за адресою: [INFO] з січня 2010 року. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Зважаючи на викладені обставини, суд приходить до висновку, що відповідач по справі не проживає за адресою: [INFO] без поважних причин понад один рік, тому він втратив право користування вказаним приміщенням, а позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позивачка вказує на те, що їй на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] Відповідачка зареєстрована в зазначеному житловому будинку. Проте, з 2001 року в будинку фактично не проживає, комунальні платежі за будинок не сплачує. Посилаючись на викладене, позивачка просила визнати відповідачку на підставі ст. 405 ЦК України, такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Вказувала на те, що відповідачка є її донькою. Їй на праві власності належить частка в квартирі, в якій вона - позивачка, проживає. Відповідачка в судове засідання не з'явилася. Подала до суду заяву, про розгляд справи за її відсутності, позов визнала в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Правовідносини з приводу користування приватними жилими приміщеннями регулюються главою 6 ЖК України та відповідними нормами ЦК України. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. У разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом. Як вбачається з матеріалів справи, 51/100 часток житлового будинку [ADDRESS] належить позивачці [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26 липня 2001 року, визнаного дійсним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 травня 2006 року. Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Миколаївській області від 26 жовтня 2015 року відповідачка [PERSON] зареєстрована з 7 жовтня 2008 року по [ADDRESS] Як свідчать матеріали справи, [PERSON] фактично не проживає у вказаному житловому будинку з 2008 року. Ніяких заходів по збереженню житла за собою відповідачка не вживає. Її майна в будинку немає, комунальні платежі та житловий будинок не сплачує, заходів по вселенню до будинку не приймає, проживає у Російській Федерації. Згідно поданої до суду відповідачкою заяви, вона не заперечує проти зняття її з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Таким чином, суд вважає встановленим, що відповідачка не проживає в будинку [ADDRESS] понад один рік без поважних причин, а тому приходить до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до\~[PERSON] про розірвання шлюбу. Вказуючи на те, що 14 жовтня 2006 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу дітей вони не мають. Подружнє життя, з відповідачем, у них не склалося на грунті взаємних непорозумінь, небажання рахуватись з інтересами один одного; почуття любові та поваги один до одного ними втрачено; шлюбні відносини між ними починаючи з літа 2014 року фактично припинено; спільне господарство не ведуть, а тому, враховуючи, що подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливими, звернулася до суду з позовом в якому просить шлюб розірвати. Позивач, будучи належно повідомленою про день час та місце розгляду справи, 22 жовтня 2015 року подала до суду заяву про можливість слухання справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримує, просить прізвище не змінювати (а.с. 16-17). Відповідач, будучи належно повідомленим про день час та місце розгляду справи, до суду не зявився, 27 жовтня 2015 року подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає (а.с. 18). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що 14 жовтня 2006 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ОК № 030668, актовий запис № 588, виданим 14 жовтня 2006 року виконкомом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київській області (а.с. 4). Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть. Примирення сторін є неможливим. Майнового спору сторони не мають. За змістом ч. 2 ст.\~104, ст.\~110 Сімейного кодексу\~(далі -\~СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112\~СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз'яснено у п. 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11\~передбачено, що охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З огляду на викладене, суд, встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. За змістом ч. 2\~ст. 114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Позивач просила судові витрати на відповідача не покладати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу, вказуючи, що вже тривалий час вони не підтримують подружні стосунки, в них немає спільних інтересів, вони не бажають бути разом, й вона переконалась, що поновлення сімейних стосунків з відповідачем неможливе. Позивач просила розглянути справу без її участі, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Відповідач також просив розглянути справу без його участі, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, у якій зазначив, що позов [PERSON] визнає. Ця заява відповідача приєднана судом до матеріалів справи. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 15 листопада 1996 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Центральної райадміністрації виконкому Одеської міської Ради народних депутатів, актовий запис № 456; у позивача це третій шлюб, а у відповідача - перший; від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Однак сімейне життя сторін не склалося. Як зазначає позивач, шлюбно-сімейні відносини між нею і відповідачем припинені та вони не проживають разом з квітня 2015 року, й станом на теперішній час вона переконалась, що поновлення сімейних відносин з відповідачем є неможливим. Позивач заперечує проти надання судом їй будь-яких строків для примирення з відповідачем, про що зазначила в позовній заяві. Відповідач не подавав до суду заяву про надання йому судом будь-яких строків для примирення з позивачем. З огляду на наведене та враховуючи положення ч. 1 ст. 24 СК України, яка встановлює, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд доходить висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх шлюбу суперечило б їх інтересам. Вирішуючи дану справу, суд також враховує, що дитина сторін знаходиться на вихованні матері - позивача [PERSON] та проживає разом з нею, а відповідач не подавав до суду будь-яких заяв про визначення місяця проживання дитини, що, на думку суду, свідчить про відсутність спору між сторонами з приводу визначення місця проживання їх дитини. Вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя сторони у даній справі не заявляли. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що з жовтня 2014 року шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство ними не ведеться, вони проживають окремо, та подальше сумісне життя і збереження сім'ї з відповідачем вона вважає неможливим. Позивач просила розглянути справу без її участі та задовольнити позов, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, у якій також зазначила, що після розірвання шлюбу просить відновити їй її дошлюбне прізвище «[PERSON]». Ця заява позивача приєднана судом до матеріалів справи. Направлена судом судова повістка відповідачу [PERSON], за останньою відомою судові адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, була повернута судові з поміткою пошти про те, що відповідач не з'являється на пошту для одержання судової повістки за залишеним для нього повідомленням пошти. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 07 вересня 2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1524; у позивача це перший шлюб, а у відповідача - другий; від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Як вказує позивач, з жовтня 2014 року шлюбні відносини між нею і відповідачем припинені, спільне господарство ними не ведеться, вони проживають окремо, їхня дитина знаходиться на її вихованні та утриманні, й вона вважає неможливим подальше сумісне життя і збереження сім'ї з відповідачем. З огляду на наведене та враховуючи положення ч. 1 ст. 24 СК України, яка встановлює, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд доходить висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх шлюбу суперечило б інтересам позивача. Вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя сторони у даній справі не заявляли. На підставі викладеного і

Outcome: approved