Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

У березні 2018 року позивач, ПАТ КБ «Приватбанк», який є правонаступником прав та обовязків Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач вказує, що на підставі укладеного договору б/н від 17.02.2006 року із відповідачем, остання отримала кредит у розмірі 4000, 00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, який відповідає строку дії картки, при цьому у зв'язку із порушеннями зобов'язань за вказаним кредитним договором, станом на 02.03.2018 року відповідач має заборгованість в сумі 36014, 47 грн., яка складається з наступного: 3277, 10 грн. заборгованість за кредитом, 30546, 20 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 500, 00 грн. штраф (фіксована складова), 1691, 17 грн. штраф (процентна складова), яку вона не визнає та вважає безпідставно нарахованою. \~\~\~\~\~\~Відповідач, в особі представника, подала відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх доводів зазначила що у справі № 2-1719/08, вказана вище заборгованість вже була стягнута із відповідача на користь позивача, а інші нарахування здійснено безпідставно. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 13.04.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрите провадження у цивільній справі № 332/747/18. Розгляд справи вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У судове засідання представник позивача не зявився, про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав заяву про розгляд справи за відсутності представника, на задоволенні позову наполягає. Відповідач позов не визнав, про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності. У зв'язку з неявкою у судове засідання сторін, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Враховуючи письмові пояснення сторін, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з наступних міркувань. Судом встановлено, що між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] 17.02.2006 року було укладено договір б/н, за яким [PERSON] отримала кредит у розмірі 4000, 00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір було оформлено шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, у якій вказано, що він разом з Умовами і тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг, зазначено строк дії карти 3 роки. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 02.03.2018 року (а.с. 4-5) у відповідача є заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 36014, 47 грн., яка складається з наступного: 3277, 10 грн. заборгованість за кредитом, 30546, 20 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 500, 00 грн. штраф (фіксована складова), 1691, 17 грн. штраф (процентна складова). Ухвалою суду від 30.10.2018 року провадження в частині вимог про стягнення заборгованості у розмірі 7987, 27 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 3277, 10 грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 4710, 17 грн. було закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.\~526\~ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а згідно із ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Із змісту ст.\~611\~ЦК України випливає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Надані суду письмові докази, зокрема: кредитний договір, графік погашення заборгованості, розрахунок заборгованості, довідка банківської установи про суму заборгованості та інші, вказують на характер правовідносин сторін. Судом встановлено, що заочним рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 09.09.2008 року у справі № 2-1719/08 з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» \~стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 7987, 27 грн (а.с. 44). Заборгованість виникла за кредитним договором від 17.02.2006 року та складалась із заборгованості за кредитом в сумі 3277, 10 грн. та заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 4710, 17 грн. Вказане рішення набуло законної сили. Існування вказаного судового рішення та його належності до даного спору не оспорюється представником позивача, що підтверджується відповіддю на відзив (а.с. 55). Відповідно до ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~\~\~\~\~\~На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, заборгованість за тілом кредиту в сумі 3277, 10 грн. \~та частково проценти за користування кредитом вже були стягнуті з відповідача заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09.09.2008 року у справі № 2-1719/08. Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов'язання в обумовлений сторонами строк, ПАТ КБ «ПриватБанк» скористався правом вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ЗАТ КБ « ПриватБанк» у 2008 році. У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена ч. 1 ст. 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту. [PERSON] Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року справа № 310\\11534\\13-ц прийшла до висновку, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв'язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. У такому разі положення п. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. В оцінці застосування наведених норм права [PERSON] Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. З огляду на наведене, суд вважає, що відсутні правові підстави нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування до повного погашення заборгованості за кредитом. Щодо нарахованих відсотків за період з 28.05.2008 року (заочним рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя заборгованість була стягнута станом на 28.05.2008 року) по 27.06.2008 року необхідно зазначити наступне. З виписки за рахунком, наданої позивачем, вбачається, що останній платіж відповідачем за кредитним договором від 17.02.2006 року було внесено 25.04.2006 року, крім того позивачем 31.07.2015 року проведемо автоматичне погашення простроченої заборгованості з іншої карти відповідача, що відбувалося поза волею самої особи і не було нею спрямовано на виконання саме умов вказаного кредитного договору. Відповідно до ст.\~256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувшись до суду із позовом у 2018 році пропустив трирічний строк позовної давності, щодо стягнення відсотків за період з 28.05.2008 року по 27.06.2008 року, про застосування наслідків спливу якого заявив представник відповідача. Автоматичне погашення банком частини кредиту шляхом списання 31.07.2015 року із рахунку боржника 723,11 грн не свідчить про визнання ним боргу та не є підставою для переривання позовної давності. Тим більше, що навіть із моменту закінчення строку дії картки до моменту проведення такого списання пройшло понад 6 років, а платежі за кредитом відповідач припинив сплачувати з 25.04.2006 року, що не спростовано позивачем. Таким чином, суд, констатуючи пропуск позовної давності, дійшов висновку, що порушене право захисту не підлягає. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткових вимог, а отже в частині стягнення штрафів позовні вимоги задоволенню не підлягають. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача. \~\~\~\~\~\~\~

Outcome: dismissed