Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

У вересні 2016 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, збільшивши позовні вимоги в листопаді 2016 року, до відповідача КМУ «Чернівецька міська клінічна лікарня №3» про стягнення заборгованості по відшкодуванню шкоди, завданої захворюванням під час виконання трудових обовязків при ліквідації наслідків ЧАЕС, посилаючись на те, що 23 червня 2003 року рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці стягнуто з Чернівецької міської клінічної лікарні №3 на користь [PERSON] втрачений заробіток у звязку з ушкодженням здоровя за період з 01 червня 2000 року до 01 липня 2003 року в сумі 1549 грн.27 коп. та вирішено стягувати щомісячно в відшкодування втраченого заробітку суму 45 грн. 93 коп. до підвищення посадового окладу посади, яку вона раніше займала, збільшуючи цей розмір при підвищенні окладу безстроково. 29 грудня 2009 р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №1418 «Про затвердження Порядку виплати надбавки за вислугу років медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров'я», згідно п.3 якої надбавка за вислугу років виплачується фахівцям з базовою вищою та неповною вищою медичною і фармацевтичною освітою усіх спеціальностей та помічникам ентомолога. Наказом Міністерства охорони здоровя від 29.03.2002 року №117 затверджено Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників, згідно якого професія «фельдшер» відноситься до катерогії «фахівці», тобто зазначена посада до медичного персоналу належать і працівники, які обіймають цю посаду мають право на виплату надбавки за вислугу років. У її трудовій книжці зазначено, що вона з 09.01.1984 року по 22.02.2006 року працювала на посаді завідуючої здоровпунктом, а з 22.02.2006 року по 22.11.2011 року - на посаді фельдшера відділу з безпеки руху, охорони праці, та гігієни на підприємстві. Згідно листа КМУ «Міська клінічна лікарня №3» посадовий оклад для завідувача фельдшерським здоровпунктом визначався як посадовий оклад фельдшера (медсестри) відповідної категорії + 10 % посадового окладу за завідування. Вона працювала на посаді, яка відноситься до категорії «фахівці», а тому згідно постанови Кабінету Міністрів України №1418 від 29.12.2009 року має право на надбавку за вислугу років, однак листом № 309 від 08.04.2015 року відповідач відмовив їй в нарахуванні надбавки за вислугу років в розмірі 30 відсотків посадового окладу посилаючись на те, що для збільшення розміру відшкодування втраченого заробітку на розмір надбавки за вислугу років та виплату цієї надбавки за минулі періоди (2010-2015 роки) необхідне рішення суду, крім того, надбавка за вислугу років не входить до складової частини посадового окладу. Заключенням МСЕК № 21/29 від 21.06.1995 року встановлено розмір втрати її працездатності 25 відсотків, тому нарахування їй втраченого заробітку повинно було б здійснюватись за формулою (посадовий*30%+ посадовий оклад)*25%, що становить за період з 01.01.2010 року по 01.06.2016 року суму 7785,92 грн. з урахуванням податків та обовязкових платежів. До отримання травми, повязаною з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, вона була здоровою та працездатною людиною, однак останнім часом в неї спостерігається схильність до емоційних спалахів, дратівливість, збудливість, вона позбавлена можливості на повноцінне та здорове життя, вона позбавлена можливості повноцінно працювати та продовжувати звичний для себе спосіб життя, що призводить її до моральних страждань. А тому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по відшкодуванню шкоди, завданої у звязку із ушкодженням здоровя у вигляді частини не нарахованого та невиплаченого їй втраченого заробітку за період з 01 січня 2010 р. по 01 червня 2016 р. у сумі 7785,92 грн. з урахуванням податків та обовязкових платежів та зобовязати щомісячно виплачувати їй втрачений заробіток з врахуванням надбавки за вислугу років, а також стягнути з відповідача на її користь відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 грн. В судовому засіданні позивачка та її представник збільшені позовні вимоги підтримали повністю і в своїх поясненнях підтвердили обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, підтримала обставини, викладені в письмових поясненнях, і просила відмовити в задоволенні позову за безпідставністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з 09.01.1984 року по 22.02.2006 року працювала на посаді завідуючої здоровпунктом, а з 22.02.2006 року по 22.11.2011 року - на посаді фельдшера відділу з безпеки руху, охорони праці, та гігієни на підприємстві, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.12). Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.06.2003 року (копія на а.с.8-11) стягнуто з Чернівецької міської клінічної лікарні №3 на користь [PERSON] втрачений заробіток у звязку з ушкодженням здоровя за період з 01 червня 2000 року до 01 липня 2003 року в сумі 1549 грн.27 коп. та вирішено стягувати щомісячно в відшкодування втраченого заробітку суму 45 грн. 93 коп. до підвищення посадового окладу посади, яку вона раніше займала, збільшуючи цей розмір при підвищенні окладу безстроково. Відповідно до ч.3 с.161 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України № 1418 від 29 грудня 2009 р. «Про затвердження Порядку виплати надбавки за вислугу років медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров'я» надбавка за вислугу років виплачується фахівцям з базовою вищою та неповною вищою медичною і фармацевтичною освітою усіх спеціальностей та помічникам ентомолога. Наказом Міністерства охорони здоровя від 29.03.2002 року №117 затверджено Довідник кваліфікаційних характеристик професій працівників, згідно якого професія «фельдшер» відноситься до катерогії «фахівці», тобто зазначена посада належить до медичного персоналу і працівники, які обіймають цю посаду, мають право на виплату надбавки за вислугу років. Відносно цих вимог закону встановлено, що позивачка [PERSON] працювала на посаді, яка відноситься до категорії «фахівці», а тому має право на надбавку за вислугу років. Згідно п.2 постанови Кабінету Міністрів України № 1418 від 29 грудня 2009 р. «Про затвердження Порядку виплати надбавки за вислугу років медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров'я» надбавка до посадового окладу за вислугу років установлюється медичним та фармацевтичним працівникам державних та комунальних закладів охорони здоров'я в розмірі 30 % за стаж роботи понад 20 років. Пунктом 4 зазначеної Постанови №1418 передбачено, що до стажу роботи, що дає право на встановлення надбавки за вислугу років, включається: час роботи у будь-яких державних та комунальних установах, закладах та організаціях незалежно від підпорядкування на посадах, визначених у пункті 3 цього Порядку, за умови, що оплата праці таких працівників здійснюється відповідно до умов оплати праці медичних працівників державних та комунальних закладів охорони здоров'я. Згідно абз.2 п. 1.4 Наказу Міністерства праці та соціальної політики і Міністерства охорони здоровя України №308/519 від 05.10.2005 року «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоровя та установ соціального захисту населення» оплата праці працівників здійснюється за фактично відпрацьований час, виходячи з посадового окладу (тарифної ставки), або в залежності від виконання норм виробітку і відрядних розцінок з урахуванням підвищень, доплат та надбавок, передбачених діючим законодавством. Заробітна плата працівника граничними розмірами не обмежується, тобто розмір втраченого заробітку [PERSON] повинен коригуватися на розмір надбавки за вислугу років. Відповідно до п.4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків» №472 від 23.06.1993 року відшкодування шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров'я (потерпілому) складається з: виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності. Згідно довідки МСЕК №21/29 від 21 червня 1995 року встановлено розмір втрати працездатності у позивачки 25%. Таким чином суд вважає, що необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки заборгованість по відшкодуванню шкоди, завданої у звязку із ушкодженням здоровя у вигляді частини не нарахованого та невиплаченого їй втраченого заробітку за період з 01 січня 2010 р. по 01 червня 2016 р. у сумі 7785,92 грн. з урахуванням податків та обовязкових платежів та зобовязати щомісячно виплачувати їй втрачений заробіток з врахуванням надбавки за вислугу років, задовольнивши позовні вимоги в цій частині. Згідно з ст.ст.23 ч.ч.1-2, 1167 ч.1 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачкою не доведено та не надано належних доказів, які б достовірно підтверджували факт спричинення відповідачем їй моральної (немайнової) шкоди, більш того в своїх поясненнях в судовому засіданні вона посилалась на те, що дана моральна шкода відбулась в першу чергу внаслідок подій, повязаних з ліквідацією наслідків на Чорнобильській АЕС, в звязку з чим немає підстав для відшкодування відповідачем позивачці моральної (немайнової) шкоди в сумі 5000 грн., тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. Оскільки при зверненні з даним позовом до суду позивачка була звільнена від сплати судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп., а позов задоволено частково, то суд вважає, що згідно вимог ст.88 ч.3 ЦПК України ці витрати належить стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial