Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом. В позовній заяві позивач вказує, що 15.07.2006 р. уклала шлюб із [PERSON]. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Ставищенського районного управління юстиції Київської області, актовий запис №36. 17.12.2012 р. за спільні кошти вони придбали автомобіль марки ВАЗ 21154, д.н.з. [NUMBER] у [PERSON], що діяв на підставі довіреності, посвідченої Отрищенко О.І. приватним нотаріусом Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області від 06.10.2012 року. Між ними було досягнуто згоди щодо відчуження транспортного засобу, шляхом видання відповідачем довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом, так як відповідачу терміново потрібні були кошти, а часу для зняття автомобіля з обліку в органах державної автомобільної інспекції в останнього не було, проте [PERSON] запевнив, що після видання відповідної довіреності, вони з чоловіком матимуть всі повноваження власника транспортного засобу. Зокрема, між ними було досягнуто згоди щодо ціни транспортного засобу, яка складала 6100 доларів США, та відповідно до розписки від 17.12.2012 р. відповідач отримав зазначені грошові кошти і передав їм автомобіль, ключі та документи на нього. Крім того, на підтвердження своїх намірів, відповідач видав нотаріальну довіреність від 18.12.2012 року, посвідчену приватним нотаріусом Сквирського районного нотаріального округу Київської області Климчуком С.І., якою уповноважив [PERSON] продати, обміняти, передати в оренду, позичку та експлуатувати вищезазначений автомобіль, і вони безперешкодно почали користуватися фактично купленим автомобілем. [INFO] року чоловік [PERSON] помер. 19.06.2015 року відповідач зняв з державної реєстрації та за довідкою-рахунком №223450 від 19.06.2015 року, за 45000,00 гри. продав легковий автомобіль [NUMBER] [PERSON], матері її покійного чоловіка. [PERSON] зареєструвала автомобіль на себе та забрала вказаний транспортний засіб із двору позивача. На даний час автомобіль [NUMBER] і зареєстрований в Центрі надання послуг пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Попільнянського та Ружинського районів УДАІ УMBС України в Житомирській області. У результаті вищезазначеного, позивач залишилася і без автомобіля, і без сплачених за нього коштів. По факту вчинення відносно позивача відповідачем шахрайських дій, вона звернулася з заявою про злочин до Сквирського РВ ГУ МВС України в Київській області, однак їй рекомендовано було звернутися до суду в порядку приватного звинувачення. Кошти, сплачені за придбаний автомобіль [NUMBER], є спільним майном подружжя і позивач має право на половину сплаченої суми, тобто на 3050 доларів США, що станом на день подачі позову еквівалентно 77287,00 грн.. О скільки між чоловіком [PERSON], який помер [INFO] року, не був оформлений в установленому законом порядку договір купівлі-продажу зазначеного транспортного засобу, вважає, що передані грошові кошти є майном, набутим без достатніх правових підстав, а тому підлягають стягненню з відповідача на її користь. З урахуванням наведеного, просила визнати кошти в сумі 6100 доларів США, які були сплачені за придбаний автомобіль марки ВАЗ 21154, д.н.з. [NUMBER], спільною сумісною власністю подружжя, стягнути з [PERSON] на її користь безпідставно отримані кошти в сумі 77287,00 грн., та сплачений судовий збір. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладені вище обставини. При цьому не заперечив, що з 17.12.2012 року позивач і [PERSON], який помер [INFO] р., експлуатували спірний автомобіль, перешкод для державної реєстрації транспортного засобу не було. Позивач не надавала письмової згоди [PERSON], який помер [INFO] р., щодо розпорядження спірними коштами в сумі 6100 доларів США. Підставою звернення позивача до суду з вказаним позовом є спадковий спір з [PERSON]. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що автомобіль [NUMBER] належав на праві власності [PERSON], в інтересах якого діяв [PERSON], на підставі довіреності від 06.10.2012 р. На підтвердження укладення між [PERSON], який помер [INFO] р. та [PERSON] договору-купівлі автомобіля, 17.12.2012 року відповідач написав розписку про отримання коштів у сумі 6100 доларів США від [PERSON] Позивач не надавала своєму чоловікові, [PERSON] письмової згоди, щодо розпорядження спільними коштами, претензій та позовних вимог до нього про порушення її прав по розпорядженню коштами спільної сумісної власності - не пред'являла, що вказує на те, що таким чином визнала той факт, що [PERSON], який помер [INFO] р. на власний розсуд розпорядився коштами в сумі 6100 доларів США, як особистою власністю. Пред'являючи позовну вимогу про визнання коштів в сумі 6100 доларів США, які були сплачені за придбаний автомобіль [NUMBER] спільною сумісною власністю подружжя, [PERSON] та [PERSON], який помер [INFO] р., позивач не надала жодного доказу про набуття вказаних коштів у власність у період шлюбу. Постановою КМ України №1388 від 07.09.1998 р. затверджено Правила державної реєстрації та обліку транспортних засобів і є обов'язковими для власників транспортних засобів і згідно п.8 встановлено, що державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (нотаріально посвідчена довіреність). Відповідач надав [PERSON] довіреність від 18.12.2012 р. з правом розпоряджатися автомобілем. Проте, ні [PERSON], який помер [INFO], ні позивач, [PERSON], яка вважає себе співвласником коштів, за які було фактично куплено транспортний засіб, не реалізували своє право на набуття права власності, шляхом державної реєстрації транспортного засобу. Із дня нотаріального посвідчення довіреності, до дня смерті [PERSON], транспортний засіб повністю перебував у його володінні та користуванні. Відповідач не вважає, що кошти в сумі 6100 доларів США, отримані від [PERSON], який помер [INFO] р. за право володіти, користуватися та розпоряджатися автомобілем [NUMBER], який належав на праві власності [PERSON], в інтересах якого він діяв на підставі довіреності від 06.10.2012 р., отримані без достатньої правової підстави, а відповідно відсутні підстави для їх повернення. При передачі у власність спірного автомобіля [PERSON], шляхом зняття з державної реєстрації на підставі довідки-рахунку №223450, коштів у сумі 45000,00 грн. за автомобіль від [PERSON] відповідач не отримував. Зазначена сума в довідці-рахунку є вартість автомобіля, яка визначається для проведення всіх обов'язкових платежів при перереєстрації транспортного засобу. Перереєстрацію автомобіля на ім'я [PERSON] відповідач провів лише з метою передачі у власність як спадкоємиці після смерті сина, маючи добросовісні наміри. В зв'язку з викладеним, вважає, що спір щодо власності вказаного автомобіля існує не між [PERSON] та [PERSON], а між позивачем та [PERSON] і просить в позові відмовити. Суд, заслухавши представників сторін, вивчивши письмові докази, надані ними в обґрунтування та заперечення позовних вимог, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом установлено, підтверджується наявними у справі доказами, що 15.07.2006 р. позивач уклала шлюб із [PERSON]. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Ставищенського районного управління юстиції Київської області, актовий запис №36 (а.с.8). 17.12.2012 р. [PERSON] придбав автомобіль марки ВАЗ 21154, д.н.з. [NUMBER] у [PERSON], що діяв на підставі довіреності, посвідченої Отрищенко О.І. приватним нотаріусом Брусилівського районного нотаріального округу Житомирської області від 06.10.2012 року. На підтвердження укладення між [PERSON], який помер [INFO] р. та [PERSON] договору купівлі автомобіля, 17.12.2012 року відповідач написав розписку про отримання коштів у сумі 6100 доларів США від [PERSON] [PERSON] надав [PERSON] довіреність від 18.12.2012 р. з правом розпоряджатися автомобілем (а.с.9-11). [INFO] р. [PERSON] помер (а.с.12). Із дня нотаріального посвідчення довіреності, до дня смерті [PERSON], транспортний засіб повністю перебував у його володінні та користуванні. 19.06.2015 року, згідно довідки-рахунку №223450 від 19.06.2015 року, легковий автомобіль [NUMBER] [PERSON] зареєструвала на себе, та забрала вказаний транспортний засіб із двору позивача (а.с.13,17). При передачі у власність спірного автомобіля [PERSON], шляхом зняття з державної реєстрації на підставі довідки-рахунку №223450, кошти в сумі 45000,00 грн. за автомобіль від [PERSON] відповідач не отримував. Зазначена сума в довідці-рахунку є вартість автомобіля, яка визначається для проведення всіх обов'язкових платежів при перереєстрації транспортного засобу (а.с.14-16). Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За змістом статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.2 ст.369 ЦК України розпорядженням майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Позивач не надавала чоловікові, [PERSON], письмової згоди, щодо розпорядження спільними коштами, претензій та позовних вимог до нього про порушення її прав по розпорядженню коштами спільної сумісної власності - не пред'являла, що вказує на визнання нею факту, що [PERSON], який помер [INFO] р., на власний розсуд розпорядився коштами в сумі 6100 доларів США, як особистою власністю. Постановою КМ України №1388 від 07.09.1998 р. затверджено Правила державної реєстрації та обліку транспортних засобів і є обов'язковими для власників транспортних засобів і згідно п.8 встановлено, що державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (нотаріально посвідчена довіреність). [PERSON], який помер [INFO] р., не реалізував своє право на набуття права власності, шляхом державної реєстрації транспортного засобу. Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до ст. 57-60 ЦПК України. Поряд з цим представник позивача не довів обставину, що кошти в сумі 6100 доларів США, є спільною сумісною власністю подружжя: [PERSON], [PERSON], який помер [INFO] р., та безпідставно отримані відповідачем. За ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому суд зазначає, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, відповідно до засад змагальності сторін за ст.10 ЦПК України. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до ст.ст. 57-60 ЦПК України. Оскільки позивач не довела позовні вимоги в межах заявлених нею вимог, і до початку розгляду судом справи по суті не змінила предмет або підставу позову, суд не може задовольнити позов в межах заявлених позивачем вимог і зазначає, що доведення позову є обов'язком позивача, відповідно до засад змагальності сторін за ст.10 ЦПК України.

Outcome: dismissed