Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

У березні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» про визнання звільнення незаконним, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку та компенсації за невикористані дні відпустки. У подальшому позивач просив вимоги в частині визнання незаконним звільнення та про поновлення на роботі залишити без розгляду; стягнути з відповідача на його користь заборгованість з оплати праці у розмірі 206 924 грн 76 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку станом на 31.05.2019 року у розмірі 169 754 грн 40 коп., компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати станом на 01.05.2020 року у розмірі 8 794 грн. 76 коп., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 14 067 грн. 88 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] з 15.02.2016 року обіймав посаду директора ТОВ «Фінансова компанія «Єврокредит». У лютому 2018 року до роботи його не допустили, причин не повідомили, а з електронного листа ПАТ КБ «ПриватБанк» йому стало відомо про призначення директором товариства іншої особи. Позивач вирішив, що його незаконно звільнили та оскаржив звільнення до суду. Під час розгляду справи відповідач повідомив, що трудовий договір з позивачем не було розірвано, проте рішенням загальних зборів учасників товариства його відсторонено на підставі ст. 97 ЦК України від виконання обов`язків директора з 25.01.2018 року із забороною діяти від імені товариства з 26.01.2018 року. [PERSON] уточнив, що з відповідача підлягає стягненню заробітна плата за період відсторонення, розмір якої станом на 01.12.2020 року становить 206 924 грн 76 коп., компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 8 794 грн. 76 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 169 754 грн 40 коп. та компенсація за невикористану відпустку у розмірі 14 067 грн. 88 коп. Спрощене провадження у справі було відкрито ухвалою судді Автозаводського районного суду міста Кременчука від 24.03.2018 року (т. 1, а.с. 38). Ухвалою суду від 13.11.2018 року за клопотанням позивача суд витребовував докази від відповідача та виконкому Полтавської міської ради (т. 1, а.с. 74). 18.01.2019 року у справі було ухвалено заочне рішення (т. 1, а.с. 109-110). Ухвалою суду від 18.03.2020 року за заявою відповідача заочне рішення було скасоване, справа призначена до розгляду. Ухвалою суду від 09.04.2021 року позовні вимоги про визнання звільнення незаконним та про поновлення на посаді залишено без розгляду за заявою позивача. Відповідач, який про розгляд справи повідомлявся неодноразово та належно, правом на подання заяв по суті справи не скористався. Висловив свою позицію у заяві про перегляд заочного рішення, де зазначав про те, що проти позову заперечує повністю. Зі змісту заяви вбачається, що [PERSON] не було звільнено з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит», а рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» від 29.01.2018 року його відсторонено від виконання обов`язків директора на підставі ст. 99 ЦК україни у зв`язку з тим, що позивач з 25.01.2018 року самоусунувся від виконання обов`язків керівника. Рішенню загальних зборів передував наказ голови товариства Гриня Г.Г. № 7-к від 25.01.2018 року про відсторонення позивача та ініціювання подальшого звільнення із займаної посади (а.с. 116-147). Відповідач зазначав також, що з липня 2017 року [PERSON] є арбітражним керуючим. Окрім того, він працював одночасно директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Грін Лайт Груп» та за основним місцем роботи директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит». Всі заявлені позовні вимоги відповідач вважав не доведеними та безпідставними. В судовому засіданні був допитаний свідок [PERSON] , який згідно наданого відповідачем протоколу № 26 загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» від 29.01.2018 року, представляв на цих зборах ТОВ «Єврокредит Інвест», який володіє 99,99 % у статутному капіталі ТОВ «Фінансова компанія «Єврокредит». Згідно показань, наданих у судовому засіданні свідком [PERSON] , збори не проводились, він на вказаних зборах присутній не був та за вказане рішення про відсторонення [PERSON] та інші рішення, вказані у протоколі, не голосував. Вислухавши пояснення позивача, його представника та показання свідка, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи: Рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» від 15.02.2016 року, яке оформлене протоколом № 5, позивач [PERSON] був призначений директором цього товариства (том 1, а.с. 18-19). 16.02.2018 року позивач як директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» видав наказ № 5-К2 про початок виконання ним обов`язків (з посадовим окладом згідно штатного розкладу (том 1, а.с. 20). Як зазначає позивач, з 15.02.2018 року він був у відпустці строком на 25 календарних днів. Наказом голови Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» Гриня Г.Г. за № 7-К від 25.01.2018 року [PERSON] відсторонено від виконання обов`язків директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» з 25.01.2018 року, із забороною діяти від імені товариства з 26.01.2018 року, та вирішено винести питання про відсторонення та звільнення [PERSON] із займаної посади на Загальні Збори Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» (том 1, а.с. 128). Протоколом Загальних Зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» від 29.01.2018 року [PERSON] відсторонено від виконання обов`язків директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» з 25.01.2018 року, із забороною діяти від імені товариства з 26.01.2018 року (том 1, а.с. 129). Наказом голови Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» Гриня Г.Г. за № 7-К1 від 29.01.2018 року [PERSON] відсторонено від виконання обов`язків директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» з 25.01.2018 року, із забороною діяти від імені товариства з 26.01.2018 року (том 1, а.с. 130). Товариство зазначило, що не змогло внести відповідні відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадянських формувань, тому наказом голови Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» Гриня Г.Г. за № 7-К2 від 08.02.2018 року [PERSON] відсторонено від виконання обов`язків директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» з 07.02.2018 року, із забороною діяти від імені товариства з 07.02.2018 року; виведено [PERSON] за штатний розклад товариства без нарахування заробітної плати (том 1, а.с. 133). Зі змісту протоколу № 27 від 08.02.2018 року (том 1, а.с. 131-132), копію якого суд отримав від Управління державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців на виконання ухвали суду про витребування доказів (том 1, а.с. 74, 87-88), питання про відсторонення директора було ініційоване у зв`язку з тим, що він не виконує покладені на нього обов`язки. Тимчасово виконуючим обов`язки директора було призначено Гриня Григорія Григоровича, про що внесені відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадянських формувань (том 1, а.с. 89-91). Вказані відомості внесено 12.02.2018 року. 25.01.2018 року, 26.01.2018 року, 29.01.2018 року, 30.01.2018 року, 31.01.2018 року, 02.02.2018 року та 09.02.2018 року посадовими особами товариства складено акти про відсутність [PERSON] на роботі (том 1, а.с. 136-139). 12.06.2018 року та 14.08.2018 року т.в.о. директора Прібік О.М. направив [PERSON] листи за вих. № 02/06/18 та 04/08/2018 із вимогою про необхідність повідомити причини відсутності на роботі з 24.01.2018 року по 12.06.2018 року (том 1, а.с. 140, 142). Суду не надано доказів того, що [PERSON] було звільнено з роботи за ініціативою роботодавця або з інших підстав. Навпаки, відповідач зазначав, що [PERSON] з роботи не звільнявся. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вирішуючи спір, суд виходить із такого: Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог статті 97 ЦК України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом. Нормами ЦК України (статті 99, 145, 147, 159, 161), Господарського кодексу України (стаття 89), Закону України «Про господарські товариства» (статті 47, 62, 63), Закону України «Про акціонерні товариства» (статті 52, 58, 59, 60, 61) визначено, що виконавчий орган товариства вирішує всі питання, пов`язані з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що є компетенцією загальних зборів учасників товариства або іншого його органу. Здійснюючи управлінську діяльність, виконавчий орган реалізує колективну волю учасників товариства, які є носіями корпоративних прав. Керівник та інші члени виконавчого органу, здійснюючи управління товариством у межах правил, встановлених статутними документами, зобов`язані діяти виключно в інтересах товариства та його учасників. За приписами частини 4 статті 13 Конституції України держава забезпечує захист усіх суб`єктів права власності та господарювання. Корпоративні права учасників товариства є об`єктом такого захисту, зокрема у спосіб, передбачений частиною 3 статті 99 ЦК України, згідно із якою повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень. Підставою набуття виконавчим органом товариства повноважень є факт його обрання (призначення) загальними зборами учасників (акціонерів) як вищого органу управління товариством або, як зазначено у частині 5 статті 58 Закону України «Про акціонерні товариства», укладення з членом виконавчого органу товариства трудового договору, який від імені товариства може підписувати голова наглядової ради чи особа, уповноважена на те наглядовою радою. Усунення членів виконавчого органу товариства від виконання обов`язків або відсторонення голови виконавчого органу товариства від виконання повноважень за своєю правовою природою, предметом регулювання і правовими наслідками відрізняється від відсторонення працівника від роботи на підставі статті 46 КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства відсторонити члена виконавчого органу від виконання ним обов`язків міститься не в приписах Кодексу законів про працю України, а у статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання нормами трудового права. Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Хоча такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальним за таких обставин є корпоративні правовідносини. У зв`язку з цим відсторонення відповідно до частини третьої статті 99 ЦК України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснювати членом його виконавчого органу повноважень у сфері управлінської діяльності. Необхідність такої норми зумовлено специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень. Зважаючи на це, зміст положень частини третьої статті 99 ЦК України надає право компетентному (уповноваженому) органу товариства усунути члена виконавчого органу від виконання обов`язків, які він йому визначив, у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав. Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором та угодою сторін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 752/10984/14-ц, провадження № 14-351 цс 19, роз`яснено, що відносини сторін трудового договору щодо оплати праці відстороненої посадової особи-члена виконавчого органу чи особи, повноваження якої як члена виконавчого органу припинені, переведення таких осіб на іншу роботу (у тому числі тимчасового) чи звільнення регулюються нормами КЗпП України. Спори з цього приводу є трудовими, а тому їх слід розглядати за правилами цивільного судочинства (пункт 4.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 вересня 2019 року у справі № 921/36/18). Згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Заробітна плата працівнику повинна виплачуватися регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць, що передбачено ст. 24 Закону України «Про оплату праці» та ст. 115 КЗпП України. Відповідачем на ухвалу суду від 13.11.2018 року не надано витребуваних документів. Суд встановив обставини, як свідчать про те, що позивача було відсторонено від посади, але з роботи не звільнено. Позивач надав розрахунки невиплаченої заробітної плати та компенсації за затримку її виплати (а.с. 236-244, том 1). Відповідач свого розрахунку заборгованості перед позивачем суду не надав. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заробітної плати та компенсації за затримку її виплати підглядають до задоволення. Інші позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з тим, що позивача не було звільнено з роботи. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вище викладене, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного, відповідно до статей 263-265 ЦПК України, суд,

Outcome: partial