Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

у березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 10 червня 2013 року з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено забезпечений ПрАТ «СК «Українська страхова група» транспортний засіб - автомобіль [NUMBER]. Оскільки страховою компанією були повністю виконані умови договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-0102-12-00296 від 23 серпня 2012 року, укладеного щодо автомобіля [NUMBER], та 02 серпня 2013 року виплачено власникові останньому страхове відшкодування в розмірі 5 684,87 грн., просив стягнути на користь ПрАТ «СК «Українська страхова група» з [PERSON] в порядку регресу відшкодовані збитки у сумі 5 684,87 грн. та судовий збір розмірі 243,60 грн. Представник позивача в судовому засідання обґрунтування позову та позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач проти пред'явлених до нього вимог не заперечував. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Так, в ході розгляду справи встановлено, що 10 червня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів [NUMBER] та «BMW 325і» державний номерний знак [NUMBER], майнові інтереси власника якого застраховані ПрАТ «СК «Українська страхова група» згідно договору № 28-0102-12-00296 від 23 серпня 2012 року (а.с. 4, 10). Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 17 червня 2013 року водія автомобіля [NUMBER] [PERSON] визнано винними у порушенні ПДР України, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів та, як наслідок, до вчинення ними адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 11). Як встановлено в ході розгляду справи, вказана постанова суду не є скасованою та набрала законної сили в установленому законом порядку. Доказів зворотного в розпорядження суду не надано. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене та враховуючи, що вищевказані постанова суду на даний час не скасована і набрали чинності, суд дійшов до висновку про те, що позивач звільнений від доказування обставин події, що стала приводом для звернення до суду з цим позовом. Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Так, ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Статтею 6 вказаного закону закріплено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Пункт 3 ст. 988 ЦК України покладає на страховика обов'язок у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до ст. 21 Закону № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з п. 13.1 ст. 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Оскільки відповідно до ст.. 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення ст. 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого ст. 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого ст. 33 Закону № 1961-IV обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Разом з тим, як встановлено в ході розгляду справи, на момент дорожньо-транспортної пригоди ризик цивільної відповідальності відповідача, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів, застрахований не був (а.с. 10, 55). З огляду на викладене, суд приходить до висновку щодо правомірності пред'явлення вимог позивачем до відповідача через відсутність у нього полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Як встановлено судом, 02 серпня 2013 року на підставі страхового акту № ДККА-28108 від 01 серпня 2013 року та розрахунку страхового відшкодування до нього власникові автомобіля [NUMBER] відповідно до умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-0102-12-00296 від 23 серпня 2012 року було сплачено страхове відшкодування в розмірі 5 684,87 ( а.с. 7-9). Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за збитки. Тому, суд приходить до висновку про те, що з урахуванням вимог ст. 1187 ЦК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заподіяна власнику автомобіля [NUMBER] матеріальна шкода З огляду на викладене, суд надійшов до висновку про те, що позивач належним чином довів свої позовні вимоги, в зв'язку з чим вони підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до наданого платіжного доручення (а.с. 1) позивач за подання цього позову до суду сплатив судовий збір в сумі 243,60 грн., що підлягають відшкодуванню. На підставі викладеного,

Outcome: approved