Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

У березні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що 21 грудня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Ю.В., за яким відповідач отримала грошову суму, еквівалентну 40000 доларів США, та зобов`язалась повернути зазначену суму грошових коштів 21 грудня 2018 року. У зв`язку з тим, що відповідач борг в зазначений строк не повернула, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у сумі 1085032 грн. 97 коп., з яких: основний борг у сумі 1059244 грн., 3% річних від простроченої суми за період з 22 грудня 2018 року по 07 березня 2019 року у сумі 6161 грн. 65 коп., інфляційні витрати за період з 22 грудня 2018 року по 07 березня 2019 року у сумі 19172 грн. 32 коп., а також судові витрати. 03 квітня 2019 року з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області було отримано відомості щодо зареєстрованого у встановленому законом порядку місця мешкання відповідача. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 квітня 2019 року провадження в справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання на 10 травня 2019 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 17 квітня 2019 року було задоволено заяву представника позивача [PERSON] про забезпечення позову та заборонено суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які дії щодо об`єкту нерухомого майна - житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 61,5 кв.м., житловою площею - 37,9 кв.м., який на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 05 вересня 2009 року за реєстровим №1-3342 Першою державною нотаріальною конторою Харківського району Харківської області, належить відповідачу [PERSON] . Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10 травня 2019 року за наслідками підготовчого судового засідання справу було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 24 червня 2019 року. 16 травня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач пояснила, що дійсно 21 грудня 2015 року уклала з позивачем нотаріально посвідчений договір, за яким отримала у позивача грошові кошти у сумі 1000000 грн., які за умовами договору зобов`язалась повернути до 21 грудня 2018 року. Через юридичну необізнаність відповідача, грошові кошти за вищевказащаним договором позики протягом трьох років повертались частинами донькою відповідача - [PERSON] з її собистою картки, виданої АТ «ПриватБанк» на картку позивача у АТ «ПриватБанк», номер якої позивач надала відповідачу добровільно. 04 червня 2019 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому вона зазначила, що позивач не надавала ніякої згоди на виконання зобов`язань відповідача іншою особою, крім того, письмових доказів цього, а також письмових доказів здійснення іншою особою грошових переказів на рахунок позивача з метою повернення боргу за договором позики від 21 грудня 2015 року відповідачем не надано. Позивач у судове засідання не з`явилась, про місце, день та час судового розгляду справи була повідомлена належно, заяв та клопотань не надавала. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі. Надала суду пояснення аналогінчні викладеним у відповіді на відзив. Відповідач у судовому засіданні не заперечувала факт отримання нею від позивача грошових коштів у розмірі 40000 доларів США, що було нотаріально засвідчено у договорі позики від 21 грудня 2015 року, при цьому зазначила, що вказані грошові кошти взяла у борг у позивача за проханням своєї доньки, якій одразу віддала гроші. Зазначила при цьому, що вона є пенсіонеркою, в зв`язку з чим, не має змоги повернути таку суму грошових коштів. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 грудня 2015 року між позивачем та відповідачем укладено письмовий договір позики на суму 1 000 000 грн., що на час укладення договору еквівалентно 40 000 доларів США, зі строком повернення грошових коштів не пізніше 21 грудня 2018 року. Даний договір підписаний сторонами та посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Ю.В. /а.с.5/ Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди зусіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Тобто, відповідно доположень цивільного законодавства, сторони самостійно, на свій розсуд визначають умови договору, виконання яких в подальшому є для сторін обовязковим. Відповідач, укладаючи договір позики, погодилася з усіма його умовами: сумою грошових коштів, строком повернення, відсутністю відсоткової ставки, відповідальністю за невиконання умов договору та інше. Даних про скасування вищезазначеного договору або про визнання його недійсним суду під час розгляду справи не надано. Представником позивача та відповідачем в судовому засіданні повідомлено, що дані договори не оскаржені в судовому порядку, не визнані недійсними, не скасовані та з приводу даних договорів кримінальних справ немає. Судом встановлено, що позивач всі свої зобов`язання за договором виконав у визначений сторонами строк. Також, в судовому засіданні встановлено, що договір позики від 21 грудня 2015 року з боку відповідача не виконаний в повному обсязі. Відповідач, не заперечуючи факту підписання договору позики та отримання грошових коштів у сумі, визначеній договором, не заперечує власний обов`язок повернути зазначену суми на умовах, визначених договором, з якими відповідач погодилася, про що свідчить її підпис на зазначених договорах, проте, пояснює факт невиконання нею обов`язку за договром позики відсутністю грошових коштів. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи. Відповідно до правової позиції ВСУ висловленої у постанові №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. В порушення вказаних норм, відповідач у встановлений договором строк позичені кошти не повернула, а тому вказана сума підлягає стягненню з неї на користь позивача. Позивачем розраховано загальну суму заборгованості за договором позики у розмірі 1085032 грн. 97 коп., яка складається із: суми основного боргу у розмірі 1059244 грн., що на день подачі позовної заяви еквівалентно 40000 доларів США (за офіційним курсом НБУ станом на 07 березня 2019 року 100 доларів США складає 2648 грн 11 коп.), 3 % річних за період з 22 грудня 2018 року по день подачі позовної заяви 07 березня 2019 року (76 днів прострочення) у розмірі 6616 грн. 65 коп., інфляційних збитків у розмірі 19172 гр. 32 коп. Даних на спростування або невірність вказаного розрахунку суду під час розгляду справи не надано. Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Якщо позичальник своєчасно не повернув суми позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього кодексу (ч.1 ст.1050 ЦК). Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобовязання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню в передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобовязання, оскільки відповідно до ч.1 ст.550 ЦК право на неустойку виникає незалежно від наявності в кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобовязання. Вирішуючи питання про стягнення суми боргу та стягнення 3% річних та інфляційних витрат за договором, суд виходить з того, що відповідач порушила умови договору щодо повернення боргу у встановлений кінцевий термін повернення, у зв`язку з чим суд задовольняє ці позовні вимоги в повному обсязі. Стосовно доводів відповідача про те, що відповідачка отримала в борг кошти для своєї доньки та не має можливості їх повернути, оскільки є пенсіонером, не звільняють її від обо`язку виконання умов договору, сторною якого є саме вона. Суд зазначає, що згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки суду під час розгляду справи доказів на спростування доводів позивача не надано, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є обґрунтованими, тому суд задовольняє їх у повнму обсязі та стягує з відповідача на користь позивача, суму заборгованості за договром позики від 21 грудня 2015 року у розмірі 1085032 грн. 97 коп., яка складається із: суми основного боргу у розмірі 1059244 грн., що на день подачі позовної заяви еквівалентно 40000 доларів США (За офіційним курсом НБУ станом на 07 березня 2019 року 100 доларів США складає 2648 грн 11 коп.), 3 % річних за період з 22 грудня 2018 року по день подачі позовної заяви 07 березня 2019 року (76 днів прострочення) у розмірі 6616 грн. 65 коп., інфляційних збитків у розмірі 19172 гр. 32 коп. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України оскільки позовні вимоги задоволені у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору у розмірі 9605 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved