Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

У березні 2017 року позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтв на право власності на нежитлові приміщення та скасування реєстрації права власності. Свої вимоги мотивує тим, що 02 листопада 2016 року товариству з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що 08 травня 2015 року [PERSON] зареєстрував право власності на об`єкти нерухомого майна, які знаходяться у будинку [ADDRESS] , а саме: - приміщення громадського призначення, вбудовані в житловий будинок (нежитлові приміщення) - група 128-А (загальною площею 167,5 кв.м.); - приміщення громадського призначення, вбудовані в житловий будинок (студія танців) - група 130-А (загальною площею 613,4 кв.м.); - приміщення громадського призначення, вбудовані в житловий будинок (нежитлові приміщення) - група 127-А (загальною площею 170,0 кв.м.). Разом з тим, зазначені дії вчинені безпідставно та незаконно. 11 вересня 2006 року між ДП «Міськінвестжитлобуд» та ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» було укладено договір № 6, відповідно до якого сторони домовились направляти свої сили на реалізацію проекту, пов`язаного з будівництвом житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , введення його в експлуатацію та передачею об`єктів інвестування в цьому об`єкті у власність юридичним та фізичним особам. 22 січня 2007 року між ДП «Міськінвестжитлобуд» та відповідачем було укладено договір, згідно з яким ДП «Міськінвестжитлобуд» здійснює відступлення права вимоги, а [PERSON] приймає належне право вимоги виконання зобов`язання ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» за договором № 6 від 11 вересня 2006 року. 05 липня 2010 року між всіма учасниками цих правовідносин було підписано Додатковий договір до договору № 6. Відповідно до п. 2.6 договору за виконання окремих функцій замовника будівництва, ДП «Міськінвестжитлобуд» отримує майнові права, а після введення об`єкту будівництва в експлуатацію та підписання Акту прийому-передачі виконаних робіт та послуг право власності на визначену у договорі частину об`єкта. Пунктом 3.6 договору передбачено обов`язок ДП «Міськінвестжитлобуд» оформити та надати ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд», до введення об`єкту в експлуатацію, Акт прийому-передачі виконаних робіт та послуг. Пунктом 5.2 договору встановлено, що ДП «Міськінвестжитлобуд» отримує майнові права, а після введення об`єкту в експлуатацію право власності на частину житлового будинку за умови підписання Акту прийому-передачі виконаних робіт. Станом на момент звернення до суду з позовом жодних актів між ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» та ДП «Міськінвестжитлобуд», які б підтвердили виконання робіт, останнім підписано не було. Таким чином, відповідач не мав права здійснити реєстрацію права власності на вбудовані нежитлові приміщення в будинку, оскільки всі права на цей об`єкт належать ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд». Просить суд ухвалити рішення, яким: - визнати недійсними свідоцтва про право власності [PERSON] на об`єкти нерухомого майна, які знаходяться у житловому будинку [ADDRESS] ; - скасувати реєстрацію права власності [PERSON] на об`єкти нерухомого майна, які знаходяться у житловому будинку [ADDRESS] . Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 06 березня 2017 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 16 березня 2017 року відмовлено в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Підтримав викладене у письмових поясненнях. Пояснив, що конкретний перелік приміщень, щодо яких позивач визнав права відповідача як нового кредитора, визначено як умовами п. 2.8 первісної редакції договору від 11 вересня 2006 року і додатку № 1 до цього договору, так і умовами п. 2.6. цього договору в новій редакції від 05 липня 2010 року. Його права на ці приміщення як нового кредитора у відносинах з боржником ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» визнані рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 січня 2014 року. таким чином, позивач не мав будь-яких прав на приміщення, які він зазначив у позовних вимогах. Також, позивачем не надано доказів на підтвердження відсутності Акту прийому-передачі виконаних робіт. Позивач просить суд визнати недійсними свідоцтва про право власності [PERSON] на об`єкти нерухомого майна, які знаходяться у житловому будинку [ADDRESS] та скасувати реєстрацію права власності [PERSON] на ці об`єкти. Разом з тим, за ним право власності на приміщення за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано. Матеріали справи містять письмові докази з відомостями про право власності відповідача, з яких вбачається, що належні йому приміщення знаходяться в будинку по [ADDRESS] та мають нумерацію: група приміщень № 127, № 128 , № 130 без додавання через дефіс літери «А». Таким чином, позивач просить визнати недійсними свідоцтва про право власності на те майно, щодо якого він не володіє, та скасувати реєстрацію права власності на те майно, щодо якого речові права за ним не зареєстровані. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 11 вересня 2006 року між ДП «Міськінвестжитлобуд» та АТХК «Київміськбуд» було укладено договір № 6, відповідно до якого сторони домовились направляти свої сили на реалізацію проекту, пов`язаного з будівництвом житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , введення його в експлуатацію та передачею об`єктів інвестування в цьому об`єкті у власність юридичним та фізичним особам (а.с. 13-16). 05 липня 2010 року між ДП «Міськінвестжитлобуд» та АТХК «Київміськбуд» було підписано Додатковий договір до договору № 6 (а.с. 17-23). Правонаступником всіх прав та обов`язків АТХК «Київміськбуд» є ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» (а.с. 34-51). ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» змінило назву на Приватне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Київміськбуд» (а.с. 98-99). Позивач просить суд ухвалити рішення, яким: - визнати недійсними свідоцтва про право власності [PERSON] на об`єкти нерухомого майна, які знаходяться у житловому будинку [ADDRESS] ; - скасувати реєстрацію права власності [PERSON] на об`єкти нерухомого майна, які знаходяться у житловому будинку [ADDRESS] . У матеріалах справи містяться свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27 травня 2015 року (а.с. 170-172), з яких вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належать: - нежилі приміщення з № 1 по № 10 (групи приміщень 127) (в літ. А) за адресою: [ADDRESS] ; - нежитлові приміщення з № 1 по № 11 (групи приміщень № 128) літ. А за адресою: [ADDRESS] ; - нежитлові приміщення з № 1 по № 34 (групи приміщень № 130) літ. А за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Позивачем доказів на підтвердження наявності у відповідача права власності на об`єкти нерухомого майна, які знаходяться у житловому будинку [ADDRESS] , суду не надано. З матеріалів справи вбачається, що за відповідачем зареєстровані приміщення за іншою адресою - [ADDRESS] . У судовому засіданні представник позивача зазначив, що № 14-А був будівельною адресою цього будинку. Разом з тим, така обставина не свідчить про наявність у відповідача права власності на об`єкти нерухомості за цією адресою, оскільки в подальшому будинку був присвоєний № 14-Б. За таких обставин, немає підстав для визнання недійсними свідоцтв про право власності [PERSON] на об`єкти нерухомого майна, які знаходяться у житловому будинку [ADDRESS] та скасування реєстрації права власності [PERSON] на зазначені об`єкти, оскільки у відповідача відсутнє право власності на такі об`єкти нерухомого майна. З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed