Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

\~ У\~березні\~2019\~року\~ [PERSON] звернулася\~до Миколаївського\~районного суду\~Миколаївської області\~з позовною\~заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. \~ \~ \~ \~ \~Позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстрований, але не проживає відповідач [PERSON] , який є сином позивачки. Посилаючись на вищевикладене, а саме на те, що реєстрація відповідача у житловому будинку позивача, перешкоджає в повній мірі розпоряджатися своєю власністю, позивач просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися,однак з наданої заяви представника позивача-адвоката Каріковой Л.В. вбачається,що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Розгляд справи просить провести без їх з позивачем участі. \~ \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] , у судове засідання не з`явився. Про дату та час слухання справи був повідомлений вчасно шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України; відзив не подавав. \~ \~ \~ \~Відповідно до положень ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке. Відповідно до\~копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 158463572 від 05.03.2019року, позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] (а. с.11-12 ). Згідно з Актом про фактичне не проживання від 07.02.2019року, складеним та підписаним соціальним працівником- [PERSON] , діловодом- [PERSON] та працівником сільської ради- [PERSON] , відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , при цьому за вказаною адресою фактично не проживає понад 10 років (а. с.21 ). Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти, щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Верховний Суд України в постанові від 16.11.2016 у справі № 6-709цс16 вказав на те, що положення ст. ст.\~383,\~391\~ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення\~ст. 405 ЦК України, ст. ст.\~150,\~156\~ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~ Статтями 150, 156 Житлового кодексу України (далі ЖК України) передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України (дружина (чоловік), їх діти і батьки). Членами сім`ї може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником житла і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування житловим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК України. \~З огляду на те, що наявність реєстрації відповідача у житловому будинку, який на праві приватної власності належить позивачу, створює позивачеві перешкоду у повній мірі розпоряджатися будинком, суд вважає, що право власності позивача підлягає захисту, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. За таких обставин, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved