Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням,а саме квартирою [ADDRESS] зобов'язати Голосіївський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби у м. Києві зняти з місця реєстрації відповідача [PERSON], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] та стягнути з [PERSON] судовий збір у розмірі 1 102,40 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона проживає в [ADDRESS] яка належить її на праві приватної власності на підставі договору дарування від 25.11.1993 року, посвідчений старшим державним нотаріусом Сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори Івашко Н.П.. Разом з нею в даній квартирі зареєстрований її син відповідач [PERSON] Відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає, його місце знаходження та проживання невідоме. Оскільки відповідач фактично у зазначеній квартирі не проживає понад шість місяців, значиться зареєстрованим лише формально, поточного ремонту та інших затрат по квартирі не несе, комунальні та інші платежі сплачує позивач. У зв'язку із чим позивач просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням та зняти його з реєстрації. В судове засідання позивач та її представник у судове засідання не з'явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, підтримує позовні вимоги в та просив суд їх задовольнити та проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач, який повідомлявся в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа - Голосіївський районний відділ управління Державної міграційної служби Головного управління Державної міграційної служби у м.Києві, будучи повідомлений в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання явку свого представника не забезпечив, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 169, 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача й третіх осіб та ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 статті 317 Цивільного кодексу України власникові належить право володіти, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до 1, 2, статті 319 Цивільного кодексу України власник володіти, користуватися розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 статті 321 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджатися своїм майном. Судом достовірно встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], на підставі договору дарування від 25.11.1993, посвідченого старшим державним нотаріусом Сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори Івашко Н.П.(а.с.8). . Згідно довідки форми № 3 виданої Житлово-Будівельним кооперативом «Молодіжний 116» № 27 від 25.02.2016 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] син, [PERSON] - син. Судом встановлено, що відповідач добровільно залишив місце проживання, не проживає у [ADDRESS] без поважних причин більше шести місяців, про свідчить акт про не проживання від 14.04.2016 року. За правилами ст. 71 ЖК України у справах про визнання наймача або членів сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, обов'язковим є з'ясовування причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Поважними причинами відсутності визнаються перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо. Статтею 156 ЖК України передбачено, що повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку(квартири) і при домової території та проведенню ремонту. Згідно з ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 156 ЖК України передбачено, що повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку(квартири) і при домової території та проведенню ремонту. Згідно з ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним, права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Частиною 1 ст. 71 цього Кодексу передбачено, що за наймачем або членами його сім'ї при їх тимчасовій відсутності жиле приміщення зберігається протягом шести місяців. Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Отже, виходячи з вище наведеного, враховуючи, що наявності домовленості між сторонами про користування відповідача спірним житлом встановлено не було, а законом передбачене зберігання права на користування житлом лише протягом шести місяців, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та наявність законних підстав для його задоволення внаслідок спливу зазначеного строку. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття її з реєстрації за цим приміщенням відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду )про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. У зв'язку з цим, відповідно до ст. 16 ЦК України вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання залежать від вирішення питання про житлові права особи, які регулюються нормами житлового і цивільного законодавства. Оскільки вимога про зняття з реєстрації є похідною від вирішення питання про право на користування житловою площею, то задовольняючи позов про визнання відповідача [PERSON] таким що втратив право на користування житловою площею, суд вважає необхідним вирішити позов у частині зняття його з реєстрації з вищенаведених підстав. Питання про розподіл судових витрат вирішити в порядку, передбаченими ст. 88 ЦПК України З огляду на викладене, на підставі ст. ст. 321, ст. 391, ст. 405 ЦК України та ст. 72, ст. 156 ЖК України, ст. 7. Закону України «Про свободу у пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved