Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

У вересні 2017 року позивачка [PERSON]звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 27 жовтня 2012 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб в Чортківському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 233. Від шлюбу в них є малолітня дочка [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Відповідач часто приходив додому в нетверезому стані, вчиняв скандали, застосовував фізичне насилля, погрожував фізичною розправою. Таке його ставлення до сім'ї та дитини привели до розладу і фактичного припинення шлюбних відносин. Тому позивачка просить шлюб розірвати, дитину після розірвання шлюбу залишити проживати з нею. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити з мотивів, наведених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов визнає, миритись не бажає. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 27 жовтня 2012 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували в Чортківському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 233. Від спільного подружнього життя в них є малолітня дочка [PERSON], [INFO]. Між сторонами склались неприязні відносини, відповідач вчиняв скандали, застосовував фізичне насилля до позивачки, внаслідок чого в серпні 2017 року вони припинили спільне проживання. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON]носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Неповнолітню дочку сторін суд залишає проживати з матірю. У відповідності до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача в користь позивачки 640 гривень сплаченого судового збору.

Outcome: approved