Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

У вересні 2014 року позивач [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення з них на свою користь боргу за договором позики в сумі еквівалентній 100889,00 доларам США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі та неустойки в сумі 1764500,00 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що відповідно до умов укладеного між сторонами у справі договору позики від 30.12.2010 року, відповідачі позичили у нього 52000,00 доларів США; 19.05.2011 року за договором про внесення змін і доповнень до договору позики відповідачі додатково позичили у нього 21150,00 доларів США, збільшивши загальну суму позичених за договором позики коштів до 73150,00 доларів США; відповідно до договору про внесення змін і доповнень, укладеного сторонами 18.01.2012 року, сума позичених коштів була збільшена до 94000,00 доларів США. Відповідач наполягав на тому, що неповернутими йому залишилися позичені відповідачам грошові кошти у сумі 75850,00 доларів США, у зв'язку з чим він просив суд стягнути з відповідачів гривневий еквівалент цієї суми, проценти за користування позикою в сумі 20776,00 доларів США, три проценти річних в сумі 4263,00 долари США, а також стягнути з відповідачів розраховану з урахуванням частково сплаченої ними передбачену умовами договору неустойку за порушення зобов'язань в сумі 1764500,00 грн. і сплачений позивачем судовий збір. Ухвалою суду, яка занесена до журналу судового засідання, від 22.12.2014 року прийнято до спільного розгляду та об'єднано у одне провадження первісний позов із зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON], третя особа: приватний нотаріус КМНО Анохіна В.М. про визнання договору позики недійсним. Обґрунтовуючи зустрічний позов [PERSON], визнала факт укладання 30.12.2010 року з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] договору позики, який був посвідчений приватним нотаріусом КМНО Анохіною В.М. та зареєстрований в реєстрі за номером 3364. Однак, на думку [PERSON], вказаний договір не містить умов передавання грошових коштів від позикодавця до позичальників, оскільки доказом того, що грошові кошти за договором позики не передавались є відсутність розписки з боку позичальників. Отже, враховуючи те, що за вказаним договором [PERSON] грошові кошти отримані не були, тому договір позики не був спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним, а відтак [PERSON] просить суд на підставі ст.ст. 203, 1051 ЦК України визнати договір позики від 30.12.2010 року недійсним. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, у якій первісний позов підтримав та просив суд його задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечував. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка (а.с.60), особисто подав до канцелярії суду заяву про відкладення судового розгляду справи у зв»язку з необхідністю відвідати лікаря саме у день судового засідання, однак, суд не може задовольнити вказану заяву з наступних підстав. Представником [PERSON] подано до канцелярії суду вказану заяву особисто в день судового засідання об 11 год. 02 хв. разом з копією довідки з Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району від 18.05.2015 року, з якої вбачається, що на час подання вказаної заяви до канцелярії він вже відвідав лікаря, окрім того ця довідка не є листком непрацездатності і не підтверджує об»єктивну неможливість участі у судовому засіданні. На підставі викладеного, суд ухвалив: визнати неявку у судове засідання призначене на 18.05.2015 року о 14 год. 30 хв. відповідача [PERSON] та /або її представника [PERSON] за відсутності поважних причин. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та третя особа ПН КМНО Анохіна В.М. в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило. Від представника відповідача [PERSON] до канцелярії суду були подані письмові заперечення на позовну заяву про стягнення боргу за договором позики (а.с.31-34). Суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов необхідно відхилити виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 30.12.2010 року між позивачем [PERSON], в інтересах якого діяла його представник [PERSON], з однієї сторони та відповідачами [PERSON] (після укладення шлюбу - [PERSON]) [PERSON], [PERSON], [PERSON] з іншої сторони укладений договір позики, викладений в письмовій формі і посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В. М. за реєстровим № 3364. Відповідно до умов договору позики від 30.12.2010 року позивач передав відповідачам 52000,00 доларів США, а відповідачі зобов'язався повернути ці кошти з розстроченням частинами не менш як по 1000,00 доларів США до 30 числа кожного місяця до 30.11.2011 року та здійснити остаточне повернення позики в термін до 30.12.2011 року. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Крім того, в п. 3 договору позики відповідачі стверджували, що отримали зазначені валютні цінності перед підписанням цього договору. В п. 4 договору позики від 30.12.2010 року сторонами передбачена неустойка за прострочення відповідачами зобов'язань в розмірі 1500,00 грн. за кожен день прострочення, яким згідно п. 3 договору сторони погодилися вважати як недотримання строку остаточного повернення позики, так і прострочку будь-якого поточного повернення більш ніж на 14 днів. З метою забезпечення виконання зобов'язання, що виникло у відповідачів за договором позики, 30.12.2010 року вони передали позивачеві в іпотеку належну їм на праві власності квартиру [ADDRESS], про що між ними був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Анохіною В. М. за № 3366. 19.05.2011 року до договору позики від 30.12.2010 року за реєстровим №3364 позивачем із відповідачами укладений договір про внесення змін і доповнень, відповідно до якого сторони збільшили суму позики до 73150,00 доларів США і розстрочили її повернення на строк до 30.12.2011 року. Договір про внесення змін і доповнень від 19.05.2011 року викладений письмово і посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Анохіною В. М. за реєстровим № 1287. У п. 2 договору від 19.05.2011 року відповідачі стверджували, що зазначені в цьому договорі валютні цінності також отримали від позивача ще до його підписання. Всі інші умови договору позики залишені сторонами без змін. Про такі самі зміни розміру і строків погашення основного зобов'язання 19.05.2011 року був укладений сторонами та нотаріально посвідчений за реєстровим № 1288 договір про внесення змін і доповнень до іпотечного договору від 30.12.2010 за № 3366. 18.01.2012 року до договору позики від 30.12.2010 року за реєстровим № 3364 позивачем із відповідачами укладений договір про внесення змін і доповнень, відповідно до якого сторони збільшили суму позики до 94000,00 доларів США і передбачили повернення цих коштів відповідачами позивачеві частками: 5000,00 доларів США до 19.05.2011 року, сім платежів по 1000,00 доларів США не пізніше 30 числа кожного місяця до 30.11.2011 року включно, 1500,00 доларів США до 30.12.2011 року, п'ять платежів по 2000,00 доларів США не пізніше 30 числа кожного місяця до 30.05.2012 року, шість платежів по 1500,00 доларів США не пізніше 30 числа кожного місяця до 30.11.2012 року і залишок позики в сумі 61500,00 доларів США в термін до 30.12.2012 року. Договір про внесення змін і доповнень від 18.01.2012 року викладений письмово і посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Анохіною В. М. за № 68. У зв'язку зі зміною порядку та строків повернення позики, із договором від 18.01.2012 року про внесення змін і доповнень, сторони в новій редакції виклали також зміст п. 2 договору позики від 30.12.2010 року, однак суттєві умови щодо отримання відповідачами вказаних в договорі валютних цінностей та умова про пільговий період в 14 днів прострочення поточних часткових повернень залишені сторонами без змін. У п. 3 договору від 18.01.2012 року відповідачі додатково окремо зазначили, що вказані в цьому договорі валютні цінності отримали від позивача ще до його підписання. Всі інші умови договору позики залишені сторонами без змін. 19.05.2011 року було укладено між сторонами і посвідчено нотаріально за реєстровим № 1288 договір про внесення змін і доповнень і до іпотечного договору від 30.12.2010 за № 3366. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при цьому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Позивач зазначає, що на момент спливу строків повернення позики за договором від 30.12.2010 року відповідачі виконали свої зобов'язання з повернення йому позики лише частково і неповернутими залишилися 75850,00 доларів США. Таким чином, протягом встановленого в договорі строку відповідачі повернули позивачеві суму, що дорівнює: 94000,00 доларів США - 75850,00 доларів США = 18150,00 доларів США. Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.В силу ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Матеріали справи не містять доказів повного виконання відповідачами зобов'язань з повернення позивачу позики. Водночас, представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] в поданих суду письмових запереченнях позовні вимоги в частині основної суми боргу визнав, підтвердив їх наявність і погодився з їх розміром. З огляду на це, розглядаючи цивільну справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі поданих сторонами доказів, що відповідає вимогам ст. 11 ЦПК України, з урахуванням норми ч. 1 ст. 61 ЦПК України, суд приймає твердження позивача про часткове повернення йому відповідачами позики на суму лише у 18150,00 доларів США. Вказана сума за розміром відповідає передбаченим договором позики поточним поверненням відповідачами боргу по 29.02.2012 року на загальну суму 17500,00 доларів США та частковому в розмірі 650,00 доларів США поточному поверненню з призначених сторонами 2000,00 доларів США на 30.03.2012 року. Суд задовольняє вимогу позивача про стягнення з відповідачів гривневого еквіваленту неповернутої частини позики в розмірі 75850,00 доларів США, що за курсом НБУ на день вирішення справи на рівні 2069,8242 грн. за 100 доларів США складає суму у 1569961 грн. 65 коп. У заяві позивач вимагає стягнути з відповідачів на свою користь гривневий еквівалент процентів на рівні облікової ставки НБУ за увесь час користування ними позикою в період з моменту укладення договору позики (30.12.2010 року) по день звернення в суд із позовом 28.08.2014 року в розмірі 20776,00 доларів США. Представник відповідача [PERSON] у письмових запереченнях заперечував проти розміру розрахованих позивачем процентів за користування відповідачами позикою, посилаючись, зокрема, на пропуск строку позовної давності, і просив задовольнити цю вимогу частково - лише за останні три роки перед поданням позову, навів свій розрахунок, відповідно до якого стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають проценти в сумі лише 17871,00 доларів США. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договором позики від 30.12.2010 року не встановлені розмір і порядок одержання позивачем процентів за користування відповідачем позикою. Однак, змінами, внесеними в п. 1 договору позики від 30.12.2010 року із укладеним сторонами 18.01.2012 року договором про внесення до нього змін і доповнень, сторони встановили, що позика є безвідсотковою. За таких обставин, суд вважає необґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідачів процентів за користування позикою і відмовляє в її задоволенні повністю. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У п. 3 договору позики від 30.12.2010 року відповідачі погодилися, що простроченням виконання їхніх зобов'язань за цим договором буде як недотримання строку остаточного повернення, так і прострочка будь-якого з поточних повернень більш ніж на 14 днів. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Останнім здійсненим на користь позивача платежем відповідачі лише частково на суму 650,00 доларів США виконали свій обов'язок зі сплати чергової частини боргу, передбаченої умовами договору на 30.03.2012 року в сумі 2000,00 доларів США. Повністю це чергове часткове повернення боргу, а також наступні поточні повернення та остаточний розрахунок із позивачем відповідачі не здійснили, і з огляду на передбачений сторонами в договорі пільговий період прострочення в 14 днів, є такими що порушили виконання зобов'язання з 15.04.2012 року. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом, що встановлено ст. 625 ЦК України. Три проценти річних за 31 день в період з 15.04.2012 року по 16.05.2012 року від неповернутої частини часткового поточного повернення, передбаченого сторонами на 30.03.2012 року, на суму 1350 доларів США складає 3,00 долари США; три проценти річних за 30 днів прострочення платежів наростаючим підсумком в сумі 3350,00 доларів США в період з 16.05.2012 року до 15.06.2012 року складають 8,00 доларів США; за 31 день в період до 16.07.2012 року від суми 5350,00 доларів США три проценти складають 13,00 доларів США; за 30 днів в період до 15.08.2012 року від суми 6850,00 доларів США три проценти складають 16,00 доларів США; за 31 день в період до 15.09.2012 року від суми 8350,00 доларів США три проценти складають 21,00 долар США; за 31 день в період до 16.10.2012 року від суми 9850,00 доларів США три проценти складають 25,00 доларів США; за 30 днів в період до 15.11.2012 року від суми 11350,00 доларів США три проценти складають 27,00 доларів США; за 31 день в період до 16.12.2012 року від суми 12850,00 доларів США три проценти складають 32,00 доларів США; за 30 днів в період до 15.01.2013 року від суми 14350,00 доларів США три проценти складають 35,00 доларів США; за 590 днів в період з 15.01.2012 року по день звернення позивача в суд із позовом 28.08.2014 року від всієї неповернутої частини позичених коштів в сумі 75850,00 доларів США три проценти складають 3678,00 доларів США. Загальна сума трьох процентів річних від неповернутої частини позики в період з початку прострочення відповідачами їхніх зобов'язань 15.04.2012 року по день звернення позивача в суд із позовом 28.08.2014 року складають 3 858,00 доларів США, що відповідно до встановленого Національним банком України офіційного курсу гривні до іноземних валют на день вирішення у справі на рівні 2069,8242 грн. за 100,00 доларів США складає 79853,81 грн. Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 548 ЦК України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором. У п. 4 договору позики від 30.12.2010 року сторони встановили, що за прострочення виконання своїх зобов'язань відповідачі повинні сплатити на користь позивача неустойку у вигляді штрафу (пеню) в розмірі 1500,00 грн. за кожен день прострочення. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять його умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Положення пункту 4 договору позики від 30.12.2010 року про неустойку відповідає ч. 1 ст. 549 ЦК України, відповідно до якої, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Оскільки укладений сторонами договір позики від 30.12.2010 року є чинним, не розірваний, не визнаний в установленому порядку нікчемним чи недійсним, він підлягає виконанню. Відповідно до ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням боржником зобов'язання. Загальний розмір неустойки за 865 днів прострочення в період з 15.04.2012 року по день звернення позивача в суд 28.08.2014 року складає: 1500,00 ? 865 = 1297500,00 грн. Однак, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача про її стягнення лише частково виходячи з наступного. Заперечуючи проти позову, представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] зазначав про сплив строку позовної давності за вимогами позивача про стягнення з відповідача неустойки та про необхідність її зменшення в порядку ч. 3 ст. 551 ЦК України. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 258 ЦК України встановлено спеціальну позовну давність в один рік, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно висновків Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зокрема в Листі № 10-70/0/4-13 від 16.01.2013 року «Про окремі питання застосування строків позовної давності», якщо відповідач подав заперечення проти позову, пославшись на сплив позовної давності, то зазначена заява є підтвердженням того, що відповідач зробив заяву про застосування позовної давності. З огляду на це та

Outcome: partial