Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Мурафської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що в лютому 2016 року померла його мати [PERSON] , яка проживала в [INFO] та мала на праві приватної власності земельну ділянку, відповідно до державного акту на право приватної власності на землю. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом . Однак , в нотаріальному порядку оформити спадщину неможливо , оскільки Державний акт на право приватної власності на землю пошкоджений та державний нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину і рекомендує звернутися до суду . Іншим шляхом спадщину оформити не можливо. У судове засідання представник позивача не з»явився , подав заяву , в якій прохає слухати справу у його відсутність, позов підтримав , прохав його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з»явився , подав заяву слухати справу у його відсутність , вирішити справу на розсуд суду. Суд, вивчивши докази по справі , дійшов до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено, що спадкодавець [PERSON], яка проживала в [INFO], померла 02 лютого 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ № 535184, виданим Мурафською сільською радою 03.02.2016 року. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю1-ХР № 105932, [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 4,1846 га, що розташована на території Мурафської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Однак на даний час оригінал державного акту на право приватної власності на землю пошкоджений , що унеможливлює отримання спадкоємцем в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та успадкування земельної ділянки. Згідно довідки Мурафської сільської ради від 12.09.2016 року , [PERSON] на момент смерті проживала [INFO] в с . Мурафа спільно з онуком [PERSON] Заповіт по сільській раді не посвідчувався . Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 15.03.2016 року , встановлений факт родинних відносин , а саме , що [PERSON] ,яка померла 02.02.2016 року , є матір»ю [PERSON] З відповіді Краснокутської ДНК вбачається , що поданий [PERSON] державний акт на право приватної власності на землю розірваний і такі документи , відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України , не приймаються , тому нотаріус рекомендує звернутися до суду та вирішити питання в судовому порядку. Як передбачає ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. У відповідності до вимог ст.ст. 1217,1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив. Таким чином, спадкування майна [PERSON] здійснюється за законом, і, відповідно до ст. 1261 ЦК України, позивач являється спадкоємцем першої черги. Крім позивача , спадкоємцями першої черги являються [PERSON] та [PERSON], які приймати спадщину не бажають , відмовляються від її прийняття на користь позивача, що підтверджують нотаріально посвідчені заяви . Як свідчить відповідь Краснокутської ДНК від 06.12.2016 року , заяви про прийняття спадщини чи відмову від неї до нотаріальної контори не надходили , спадкова справа не заводилася , свідоцтва про право на спадщину не видавалися. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п.23 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди виникають з моменту державної реєстрації цих прав, що передбачено ч.1ст.125 ЗК України. Відповідно дост.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як зазначає ч.ч.1,2 ст.78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Згідно дост.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з п.5 ч.1 ст.19 даного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до п.«г» ч.1ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Як свідчить ст.1296 ч.3 ЦК України , відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Право [PERSON] на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] є невизнаним, державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що дало йому право, в порядку ст.3 ЦПК України, звернутися до суду за захистом свої прав. Відповідно дост.16 ЦК Україникожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права судом. В судовому засіданні встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом , інші спадкоємці від прийняття спадщини відмовилися на користь позивача, до складу спадкового майна входить земельна ділянка площею 4, 1846 га, яка знаходиться на території Мурафської сільської ради Краснокутського району Харківської області. Іншого шляху, ніж визнання права власності на дану земельну ділянку в судовому порядку, у позивача не має. Аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позивач надав суду достатньо доказів, які підтверджують обґрунтованість позовних вимог, [PERSON], як спадкоємець після смерті [PERSON], має законне право на земельну ділянку в порядку спадкування, у зв»язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved