Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

У березні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить: 1) зняти арешт з усього майна [PERSON] , накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 39110078 від 08.04.2014 року державного виконавця відділу державної виконавчої служби Подільського РУЮ у м. Києві в межах виконавчого провадження № 39110078, номер запису про обтяження: 5298704 (спеціальний розділ), внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 12317026 від 10.04.2014 року державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Пилипчуком В.А.; 2) зобов`язати Подільський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) вчинити дії щодо зняття арешту з усього майна [PERSON] , накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 39110078 від 08.04.2014 року державного виконавця відділу державної виконавчої служби Подільського РУЮ у м. Києві в межах виконавчого провадження № 39110078, номер запису про обтяження: 5298704 (спеціальний розділ), внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 12317026 -2014 року державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Пилипчуком В.А. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у липні 2020 року йому стало відомо про арешт всього належного йому майна на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 39110078 від 08.04.2014 року, винесеної Відділом державної виконавчої служби Подільського РУЮ у м. Києві, на підставі якої у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно 10.04.2014 року державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Пилипчуком В.А. внесено запис про обтяження за № 5298704. За даними Автоматизовано системи виконавчих проваджень, у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження № 39110078 з примусового виконання судового наказу № 758/2754/13-ц від 10.07.2013 року про стягнення зі [PERSON] на користь КП «Введенське Подільського району м. Києва» боргу у розмірі 12300,22 грн. 31 грудня 2014 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» та станом на 24.12.2020 року вказаний виконавчий документ на виконанні у відділі не перебуває, а виконавче провадження знищено за закінченням строку його зберігання. Оскільки арешт майна позивача встановлений на невизначений строк та продовжує діяти й після завершення виконавчого провадження, що перешкоджає позивачу у реалізації її прав як власника майна, він звернувся з означеним позовом до суду. Ухвалою судді від 15 березня 2021 року відкрито провадження в справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, по дату час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача. Відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про по дату час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за відсутності його представника та пояснив, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження № 39110078 з примусового виконання судового наказу № 758/2754/13-ц від 10.07.2013 року про стягнення зі [PERSON] на користь КП «Введенське Подільського району м. Києва» боргу у розмірі 12300,22 грн., у рамках якого державним виконавцем Лісогор Я.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 02.08.2013 року, державним виконавцем Манасерян А.А. було винесено постанову про арешт майна боржника від 04.04.2014 року, а державним виконавцем Полісмак О.О. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Надати більш детальну інформацію неможливо у зв`язку зі знищенням виконавчого провадження за закінченням терміну зберігання, відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 № 1829/5. Станом на 27.05.2021 року у відділу відсутні підстави для зняття арешту з нерухомого майна, оскільки боржником не надано підтвердження про погашення суми боргу, сплати виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. З огляду на наведене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності сторін за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини справи та дійшов наступних висновків. За даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (інформаційна довідка № 247250184 від 08.03.2021) позивач - [PERSON] є власником 1/2 частки квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] виданого Головним управлінням житлового забезпечення за наказом № 2118-С/КІ від 08.11.2005 (реєстраційний номер майна 36876444 від 12.06.2012), а також власником садового будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу № 13846 від 14.10.2005, посвідченого приватним нотаріусом Вишгородського нотаріального округу Левчук О.Б. (реєстраційний номер майна 36876444 від 11910751 від 17.01.2006). 10 квітня 2014 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме тайно державним реєстратором управління державної реєстрації Головного ериторіального управління юстиції у м. Києві Пилипчуком В.А. було внесено запис про обтяження всього нерухомого майна в межах суми боргу, яке належить [PERSON] (номер запису про обтяження: 5298704) на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 39110078 від 08.04.2014, виданої Відділом державної виконавчої служби Подільского РУЮ у м. Києві (код ЄДРПОУ 34482497, адреса: 04208, м. Київ, пр-т Георгія Гонгадзе, 5-б). З наданої Подільським РВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) відповіді вих. №39110078/8 від 24.12.2020 на запит представника позивача - адвоката Мироненко О.О., та письмових пояснень № 55217 від 27.05.2021 до матеріалів справи вбачається, що у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження № 39110078 з примусового виконання судового наказу № 758/2754/13-ц від 10.07.2013 року про стягнення зі [PERSON] на користь КП «Введенське Подільського району м. Києва» боргу у розмірі 12300,22 грн., у рамках якого державним виконавцем Лісогор Я.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 02.08.2013 року, державним виконавцем Манасерян А.А. було винесено постанову про арешт майна боржника від 04.04.2014 року, а державним виконавцем Полісмак О.О. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Станом на 24.12.2020 вищезазначений виконавчий документ у відділі на виконанні не перебуває та на виконання не надходив, виконавче провадження знищено за закінченням терміну зберігання, відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 № 1829/5. З Єдиного державного реєстру судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua) вбачається, що Подільським районним судом міста Києва було видано судовий наказ у справі № 758/2754/13-ц про стягнення зі [PERSON] на користь Комунального підприємства Подільської районної в м.Києві ради «Введенське» 12 192,83 грн. заборгованості за отримані комунальні послуги та 107,30 грн. судового збору, всього 12300,13 грн. Спірні правовідносини регулюються Законом України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон N 606-XIV) в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин. Положеннями статті 1 Закону № 606-XIV визначено, що виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно з частинами першою, другою статті 2 Закону N 606-XIV примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу». Частиною першою статті 6 Закону N 606-XIV передбачено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Зокрема, відповідно до частини першої статті 11 цього Закону, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Пунктом 3 частини другої статті 17 Закону N 606-XIV встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою судові накази. Нормами Закону № 606-XIV передбачено комплекс заходів обов`язкового характеру, які повинен вчиняти державний виконавець в процесі виконання рішення. Одним із таких заходів є звернення стягнення на майно боржника, яке відповідно до частини першої статті 52 Закону № 606-XIV полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Згідно з вимогами частин першої та другої статті 57 Закону № 606-XIV, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також проведенням опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону. Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державним виконавцем не проводяться. Пунктом 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV встановлено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. В силу частини 4 статті 40 цього Закону повернення виконавчого документа стягувачеві з підстав, передбачених пунктами 2-6 частини першої цієї статті, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання в межах строків, встановлених статтею 21 цього Закону. Також Законом № 606-XIV в редакції закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання був визначений в один рік (ч. 1 ст. 22). Частиною 3 ст. 23 Закону № 606-XIV передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення. Таким чином, стягував мав право повторно пред`явити виконавчий документ до примусового виконання протягом одного року з дня його повернення. Разом з тим, з наданих Подільським РВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) пояснень вбачається, що виконавчий документ повторно до відділу не надходив та станом на 24.12.2020 у відділі на виконанні не перебуває. Стосовно твердження відповідача про відсутність підстав для зняття арешту, оскільки боржником не надано підтвердження на погашення суми боргу, сплати виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, суд зауважує, що непред`явлення стягувачем виконавчого документа до виконання повторно в межах встановленого строку впродовж шести років з моменту повернення виконавчого документа свідчить про втрату ним інтересу до питання стягнення з боржника визначеної у виконавчому документі суми боргу. З пропуском строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та невжиття заходів для його поновлення стягувач втратив можливість виконання рішення в примусовому порядку. Наявність у боржника боргу перед органом державної виконавчої служби зі сплати виконавчого збору та витрат виконавчого провадження не підтверджується матеріалами справи та простовується фактом відсутності виконавчого провадження проти боржника зі стягнення вказаної заборгованості, у зв`язку з цим суд не бере до уваги зазначені доводи відповідача. За відсутності відкритого виконавчого провадження проти боржника та фактичного завершення виконавчого провадження № 39110078 у 2014 році, реальне виконання судового наказу 758/2754/13-ц в межах виконавчого провадження є неможливим в силу пропуску стягувачем строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, отже існування безстрокового арешту поза межами виконавчого провадження та за відсутності можливості реального виконання рішення суперечить меті його застосування. Разом з тим наявність арешту позбавляє позивача можливості в повній мірі реалізувати право власності та розпорядитись майном на власний розсуд (продати, подарувати, обміняти тощо). Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Із встановлених судом обставин вбачається, що позивач є власником майна, на яке державним виконавцем накладено арешт, що зберігає чинність після завершення виконавчого провадження № 39110078 та попри відсутність відкритого виконавчого провадження проти позивача. За таких обставин, збереження чинності арешту, що не направлений на реальне виконання рішення, є невиправданим та протиправним, оскільки без законних на те підстав позбавляє позивача можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, отже порушує його право власності. На підставі встановлених судом обставин та норм права суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині зняття арешту з майна у зв`язку з чим порушене право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб. Разом із цим суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача про зобов`язання відповідача вчинити дії щодо зняття арешту з усього майна, адже аналіз положень ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» вказує на те, що лише після набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту виконавець виносить відповідну постанову, отже відповідач на час розгляду справи ще не має повноважень знімати арешт до набрання рішенням законної сили і відповідно в цьому питанні прав позивача не порушує, у зв`язку з цим у задоволенні вказаної вимоги слід відмовити.

Outcome: partial