Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що на кладовищі «Засумське», що розташоване в [ADDRESS] , поховані його батьки [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , дід [PERSON] , який помер [INFO] , баба [PERSON] , яка померла [INFO] , та дядьки [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , який помер [INFO] . Також на даному кладовищі поряд з [PERSON] похована його дружина [PERSON] , яка померла [INFO] . Зазначає, що у своєму розпорядженні він має свідоцтва про смерть діда [PERSON] , баби [PERSON] , батька [PERSON] , матері [PERSON] . На звернення до відділу ДРАЦС йому було надано витяг з ДРАЦС про смерть дядька [PERSON] . За життя батьків він разом з ними доглядав та продовжує доглядати за могилами діда з бабою та дядьків [PERSON] і [PERSON] , а після смерті батьків доглядає також і за їхніми могилами. Його двоюрідний брат [PERSON] , син [PERSON] та [PERSON] участі у догляді за родинним місцем поховання не бере. Позивач зазначає, що він є користувачем родинного місця поховання Завгородніх- [PERSON] , оскільки у нього є свідоцтво про смерть першого похованого, тому має право бути похованим у межах родинного поховання на вільне місце або ж на могилу одного із родичів, вирішувати питання щодо поховання, підпоховання в межах родинного поховання, проте відповідач КП «Спеціалізований комбінат» не визнає його користувачем місць поховання діда, дядьків та дружини дядька [PERSON] . Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд визнати його користувачем родинного поховання на кладовищі «Засумське», що розташоване по [ADDRESS] , яке складається з поховань: [PERSON] (помер [INFO] ), [PERSON] (помер [INFO] ), [PERSON] (померла [INFO] ), [PERSON] (померла [INFO] ), [PERSON] (помер [INFO] ), [PERSON] (помер [INFO] ), [PERSON] (померла [INFO] ); визнати його користувачем місця поховання дядька [PERSON] , який помер [INFO] , похованого на кладовищі «Засумське», що розташоване по [ADDRESS] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 22 березня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 22 квітня 2021 року. У відзиві на позовну заяву КП «Спецкомбінат» просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що Засумське кладовище функціонує з 1880 року та відноситься до категорії частково-закритих, територія цього кладовища не розділена на сектори, ряди та місця поховання. Поховання померлих на кладовищі здійснюється тільки при наявності вільних місць у родинних огорожах, а також проводиться підпоховання померлих відповідно до вимог діючого законодавства України. У позивача відсутні оригінали свідоцтв про смерть на померлих родичів [PERSON] (перше поховання, помер у 1943 році), [PERSON] (помер у 1955 році), [PERSON] (помер у 1981 році) та [PERSON] (померла у 2013 році), тому він з урахуванням вище викладених норм та наявних в матеріалах позовної заяви копії свідоцтв про смерть родичів не є користувачем місця поховання (місця родинного поховання) цих померлих. У відзиві на позовну заяву третя особа [PERSON] просить відмовити у задоволенні позовної заяви, посилаючись на те, що місця для родинних поховань та майбутніх захоронень, а також огорожу, якою виділені ці місця, могильні пам`ятники та плити [PERSON] , 1943 року поховання, [PERSON] , 1955 року поховання та [PERSON] 1966 року поховання встановлював його батько [PERSON] . Після смерті його батька [PERSON] у 1981 році ним особисто була покладена бруківка, встановлено ящик для зберігання інвентарю. За місцями родинного поховання доглядали він особисто, його мати [PERSON] , дружина [PERSON] та в подальшому його дочка [PERSON] . Всі місця поховань його родичів були належним чином доглянути та встановлені пам`ятники та могильні плити. Натомість позивач до 2000 року не виявляв нікого інтересу до родинних захоронень. Після захоронення [PERSON] у 2000 році без його відома та згоди позивач провів роботи по зміні бруківки, могильної плити та зрізав частину пам`ятника з захоронення [PERSON] , яку встановлював його батько. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 14 травня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є дружиною позивача, повідомила, що з 1997 року вона разом з чоловіком проживає в м. Суми. В їх сім`ї багато років в користуванні було родинне поховання на Засумському кладовищі. Станом на 1997 рік захоронення складалось з огорожі та чотирьох захоронень. На підставі довідки в 2000 році було поховано свекра, а в 2006 році свекруху, після чого їм видали свідоцтво на поховання свекрухи. Під час поховання батьків позивача працівники кладовища повідомили їм, що вони є користувачами місця родинного поховання, оскільки в них є свідоцтво про смерть першого похованого у 1943 році. Разом з позивачем вони там замінювали пам`ятники, прибирали. В 2013 році без їх відома у родинному похованні було поховано [PERSON] , а у 2006 році було проведено захоронення [PERSON] . Документів на огорожу не мають. Свідок [PERSON] , який є зятем позивача, повідомив, що в Сумах проживає близько 15 років, регулярно їздив з тестем на кладовище, де допомагав йому прибирати. Вперше був на кладовищі років 5 тому, десь у 2016 році. Перекладали два рази плитку, бо вона просідала, робили огорожу. Свідок [PERSON] , яка є племінницею позивача та дочкою третьої особи повідомила, що інформація щодо того, що [PERSON] не приймає участі в утриманні могили є неправдивою. Вони щорічно систематично відвідують кладовище, прибирають могили, її батько укладав плитку. У період часу, коли позивач ніс службу, а саме до 1997 року, він не брав участі в прибиранні могил. Його зацікавленість виникла лише в 2000 році після смерті батька. Кладовище вона з батьками відвідувала з 1995 року. Зі слів батька вона знає, що огорожу ставив її дід [PERSON] після 1955 року. На той час там було лише два захоронення найстарше 1943 року та 1955 року. В її родині оригінала свідоцтва про смерть [PERSON] немає. Знає, що [PERSON] , який помер у 1955 році хоронив її дід [PERSON] . У 2013 році померла баба, вони три роки не встановлювали пам`ятники. У 2020 році їй зателефонував позивач та запропонував провести певні роботи, на що вона погодилась. На 09-10 травня 2021 року позивач доглядав лише за могилами його батьків. В родинній огорожі ще є одне місце для 1 поховання. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити. Представник відповідача КП «Спецкомбінат» Азімов\~Р.К. заперечував проти задоволення позовних вимог. Третя особа [PERSON] у відзиві на позовну заяву просив проводити розгляд справи за його відсутності, заперечує проти задоволення позовних вимог. Заслухавши думку учасників справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть, виданого 24 червня 1949 року нотаріусом Бородіним, дід позивача [PERSON] помер [INFO] у віці 61 рік (а.с. 9, 10, 11). [INFO] помер дядько позивача [PERSON] (а.с. 13, 14). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13 жовтня 1966 року баба позивача [PERSON] померла [INFO] у віці 85 років (а.с. 9, 10, 12). Як вбачається зі свідоцтва про смерть серпії [NUMBER] , виданого 09 листопада 1981 року ДРАЦС Ковпаківського району м. Суми, [INFO] помер [PERSON] , дядько позивача та батько третьої особи [PERSON] (а.с. 80, 82). За даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 09 березня 2000 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Ковпаківської районної в м. Суми ради, [INFO] помер батько позивача [PERSON] (а.с. 6, 7). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 19 грудня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції Сумської області, [INFO] померла мати позивача [PERSON] (а.с. 6, 8, 9). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 19 жовтня 2013 року Ковпаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, [INFO] померла [PERSON] , мати третьої особи [PERSON] (а.с. 81, 82). Вказані родичі позивача та третьої особи поховані на кладовищі «Засумське», що розташоване по [ADDRESS] (а.с. 15, 16, 71-73, 83-86). У листі від 26 лютого 221 року № 01-04/44 КП «Спеціалізований комбінат» повідомило представника позивача про те, що якщо [PERSON] проводив поховання [PERSON] (померла у 2006 році), [PERSON] (помер у 2000 році), [PERSON] (померла у 1996 році) та у нього є оригінали свідоцтв про смерть на цих померлих, тоді він у розумінні ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» є користувачем цих поховань. Проте, із доданих копій свідоцтв про смерть померлих вбачається, що у [PERSON] немає оригіналів свідоцтв про смерть померлих [PERSON] (помер у 1955 році), [PERSON] (помер у 1943 році), [PERSON] (помер у 1981 році) та [PERSON] (померла у 2013 році), тому він не є користувачем місць поховання на перелічених померлих (а.с. 17). Крім того, у листі від 26 квітня 2021 року № 01-02/157 КП «Спеціалізований комбінат» повідомило суд про те, що позивач у розумінні ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» є користувачем місця поховання померлих [PERSON] (помер у 2000 році), [PERSON] (померла у 1996 році) та [PERSON] (померла у 2006 році) (а.с. 65-66). Відповідно до статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» користувач місця поховання (місця родинного поховання) особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене статтею 25 цього Закону. Згідно зі статтею 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу» за зверненням виконавця волевиявлення померлого або особи, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, на території кладовища безоплатно виділяється місце для поховання померлого відповідно до затвердженої проектної документації. За бажанням одного з родичів, визначених у частині п`ятій статті 6 цього Закону, для поховання двох чи більше померлих безоплатно виділяється місце для родинного поховання. Після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Це свідоцтво дає право його пред`явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов`язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству. На могилах (місцях родинного поховання) можуть встановлюватися намогильні споруди, склепи за індивідуальним замовленням у межах, встановлених для могили (родинного поховання). Встановлені намогильні споруди, склепи реєструються спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) у книзі обліку намогильних споруд, форму якої затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Забороняється здійснювати поховання інших померлих (підпоховання), встановлення намогильної споруди, склепу без згоди користувача місця поховання (користувача місця родинного поховання). Виходячи з матеріалів справи, позивач має оригінали свідоцтв про смерть його діда [PERSON] , який помер [INFO] , баби [PERSON] , яка померла [INFO] , батька [PERSON] , який помер [INFO] , та матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Таким чином, він є користувачем місць поховань вказаних осіб. Суд відхиляє заперечення представника відповідача про те, що наявний у позивача документ у вигляді свідоцтва про смерть, виданого 24 червня 1949 року стосовно [PERSON] , який помер [INFO] , не є оригіналом відповідного документа з посиланням на те, що станом на 1943 рік діяла окупаційна влада і на ньому відсутня печатка органу, який його видав, оскільки в судовому засіданні суд оглянув оригінал вказаного документа і у суду відсутні сумніви, що вказаний документ не є оригіналом. Крім того, як пояснив в судовому засіданні третя особа [PERSON] , документи про смерть [PERSON] , який помер [INFO] , зберігала його дружина [PERSON] і вказане свідоцтво про смерть видала окупаційна влада. Після смерті [PERSON] у 1966 році всі документи перейшли до родини [PERSON] . Також допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є дочкою третьої особи [PERSON] підтвердила той факт, що у їх родині оригінала свідоцтва про смерть [PERSON] немає. Таким чином, позивач [PERSON] , як особа, яка має оригінал свідоцтва про смерть [PERSON] , який помер [INFO] , є користувачем місця поховання вказаної особи. Разом з тим, суд не вбачає підстав для визнання позивача користувачем місця родинного поховання Завгородніх- [PERSON] на Засумському кладовищі, оскільки позивач не довів належними і допустимими доказами факт виділення місця для родинного поховання, як це передбачено статтею 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу». Так, частиною 2 статті 25 вказаного Закону передбачено, що за бажанням одного з родичів, визначених у частині п`ятій статті 6 цього Закону, для поховання двох чи більше померлих безоплатно виділяється місце для родинного поховання. Однак, як пояснив у судовому засіданні представник відповідача, родичам позивача не виділялось місце для родинного поховання, оскільки огорожа навколо місць поховань померлих родичів була встановлена самочинно. Та обставина, що померлі родичі були поховані поруч свідчить лише про те, що станом на момент здійснення поховання були наявні вільні місця для могил поруч з першим захороненим у 1943 році [PERSON] . Крім того, відповідно до пояснень третьої особи [PERSON] огорожу навколо місць поховань поставив у 1955 1960 роках його батько [PERSON] . Також допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суд про те, що їй відомо, що огорожу ставив її дід [PERSON] після 1955 року. На той час там було лише два захоронення найстарше 1943 року та 1955 року. Свідок [PERSON] підтвердила той факт, що документів на огорожу вони не мають. За таких обставин, оскільки не доведено факт виділення місця для родинного поховання, відсутні підстави для визнання позивача користувачем саме місця родинного поховання навіть за наявності у нього оригінала свідоцтва про смерть першого похованого [PERSON] , який помер [INFO] . Що стосується факту наявності у позивача оригіналів свідоцтв про смерть баби [PERSON] , яка померла [INFO] , батька [PERSON] , який помер [INFO] , та матері [PERSON] , яка померла [INFO] , то ураховуючи обставини того, що відповідачем не заперечується той факт, що позивач є користувачем місця поховання вказаних осіб, суд не вбачає підстав для визнання позивача користувачем місць поховань цих осіб у судовому порядку, оскільки право позивача не порушене. Водночас, ураховуючи обставини того, що у позивача відсутні оригінали свідоцтв про смерть [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , тому відсутні підстави для визнання позивача користувачем вказаних місць поховань. Зокрема, оригінали свідоцтв про смерть [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , містяться у їхнього сина [PERSON] , третьої особи по справі. Що стосується [PERSON] , який помер [INFO] , то третя особа [PERSON] пояснив суду, що його дядько [PERSON] на той час не жив з бабою [PERSON] , як помилково вказав позивач у його поясненнях. [PERSON] , який помер [INFO] , похоронив його брат [PERSON] , батько третьої особи [PERSON] . Позивач на той час ще не народився. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, тому необхідно визнати позивача користувачем місця поховання [PERSON] , який помер [INFO] , похованого на кладовищі «Засумське», що розташоване по вул. Степана Бандери в м. Суми. У задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє за необґрунтованістю. На підставі викладеного,

Outcome: partial