Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

У вересні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання. Позовні вимоги мотивовані тим, що 9 грудня 1995 року між сторонами укладено договір довічного утримання, відповідно до якого позивач зобов'язується передати у власність відповідачу квартиру № [ADDRESS], а відповідач зобов'язується утримувати позивача довічно. Свої обов'язки за договором позивач виконала. Відповідач покладені зобов'язання за договором не виконує, не надає грошової допомоги, не купує одяг, взуття, не сплачує комунальні послуги. З 1996 року відповідач проживав у м. Львові, а у 2006 року залишив територію України та постійно проживає в США. Оскільки відповідач не вчиняє жодних дій щодо догляду за позивачем, її доглядом опікуються інші люди, то позивач звернулась з цим позовом до суду та просила розірвати договір довічного утримання. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, надав письмові заперечення (т. 2 а.с. 58-62). Зазначив, що батьки відповідача виконували обов'язки за договором довічного утримання, оскільки така домовленість була досягнута при укладенні договору. Крім того, обов'язки щодо догляду за позивачем здійснювались належним чином: позивач постійно забезпечувалась їжею, одягом, ліками тощо; в квартирі здійснювався побутовий ремонт, проводилась заміна вікон, придбавалась побутова техніка. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, показання свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 425 ЦК УРСР (у редакції, що діяла на момент укладення договору) за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком або станом здоров'я (відчужувач), передає у власність другій стороні набувачеві майна) будинок (квартиру) або частину його, взамін чого набувач майна зобов'язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги. За змістом ст. 428 цього Кодексу договір довічного утримання може бути розірваний за вимогою відчужувача, якщо набувач майна не виконує обов'язків, взятих ним на себе за договором. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини між сторонами виникли до набрання чинності ЦК України, у 1996 році, проте продовжують діяти після набрання ним чинності, то до спірних правовідносин застосовується положення ЦК України 2003 року. Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Судом встановлено, що 9 грудня 1995 року між сторонами [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання, відповідно до якого позивач зобов'язується передати у власність відповідачу квартиру № [ADDRESS], а відповідач зобов'язується утримувати позивача довічно, а саме забезпечувати її їжею, одягом, доглядом, необхідною допомогою, ліками, сплачувати квартплату та комунальні послуги і зберігати за нею в безплатному користуванні її квартиру. Вартість матеріального забезпечення, згідно з договором, складає 3 000 000 крб. (а.с. 7) з урахуванням інфляції. Разом з тим, судом встановлено, що умови договору відповідач не виконував та не виконує, що стверджується таким. Зокрема, вказана обставинами стверджується поясненнями позивача, наданими під час судового розгляду, яка підтвердила факт невиконання відповідачем умов договору. Зазначила, що за нею здійснюють догляд, купують, одяг, їжу, речі, забезпечують медичною допомогою її родичі - [PERSON], [PERSON] Вказану обставину підтвердили допитані як свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], котрі зазначили, що догляд за [PERSON] здійснюють її родичі, які кілька разів на тиждень відвідують позивача, а в останній час - щоденно. У підтвердження факту невиконання відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов'язань за договором довічного утримання свідчать квитанції про оплату коштів за житлово-комунальні послуги по квартирі [PERSON] за період до 2012 року, які вона власноручно заповнювала (т. 1 а.с. 46-228). Крім того, у судовому засіданні позивач, допитані як свідки родичі позивача - [PERSON], [PERSON], [PERSON], подруга позивача [PERSON] зазначили, що [PERSON] до лютого 2010 року офіційно працювала, отримуючи пенсію. Зазначене підтверджується копіями трудових книжок позивача (а.с. 146-162, 167). Також свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили, що позивач постійно здійснювала рецензування наукових творів, у зв'язку з чим у неї завжди були кошти, які вона витрачала на їжу, одяг тощо, навіть іноді частину з них надавала родичам, котрі потребували матеріальної допомоги. Тому необхідності у знятті з рахунку коштів з пенсії позивача з 1999 року у [PERSON] не було (т. 2 а.с. 69-83). У підтвердження факту невиконання відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов'язань за договором довічного утримання свідчить договір про виготовлення та установку пластикового вікна від 8 липня 2011 року, який від імені замовника заповнений власноручно позивачем (т. 2 а.с. 168-170). Крім того, і представник відповідача, і допитані як свідки [PERSON] та [PERSON] визнали у судовому засіданні факт невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань по догляду за [PERSON], зазначивши, що ці обов'язки виконували лише [PERSON] та [PERSON] на підставі усної домовленості із позивачем при укладенні договору довічного утримання, оскільки на час підписання договору відповідач був студентом. Згодом відповідач передавав кошти на утримання позивача. Проте, судом встановлено, що і після закінчення навчального закладу відповідач належної допомоги позивачу не надавав так, як відповідач після закінчення вищого учбового закладу у м. Києві не проживав (проживав у м. Львові), а з 2006 року виїхав на постійне місце проживання до США. Зокрема, у підтвердження виконання [PERSON] та [PERSON] обов'язків за договором довічного утримання надано розписку [PERSON] від 8 вересня 2015 року (т. 2 а.с. 67), у якій вона зазначає, що: «довіряє [PERSON] та [PERSON], які доглядають мене протягом двадцяти років і весь цей час у мене не було ніяких претензій до них, бо ми жили і живемо як одна сім'я. Вони годували і годують мене, всі свята ми святкуємо за смачним столом, який готує [PERSON]. Вони виконують всі мої прохання, возять в лікарню, купують ліки, ремонтують як щось поламається в моїй квартирі. І взагалі я ні в чому не маю проблеми завдяки їм. Зараз у мене виникли проблеми, бо мене залякує чоловік моєї двоюрідної покійної племінниці. Він погрожує, що мене можуть вивести в ліс чи поле, не дає мені спокою дожити до кінця днів, відведених мені долею. Він сидів у мене всю ніч і вимагав мене підписати якийсь друкований текст, і поки я не підписала, не залишив мене в спокої». Крім того, надано розписку від 8 серпня 2015 року, у якій позивач зазначає, що вона свої документи передала [PERSON] та [PERSON] (т. 2 а.с. 166). Допитані як свідки сусіди [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили обставини щодо догляду [PERSON] Зазначили, що постійно бачили, як - [PERSON] та [PERSON] носили до квартири [PERSON] посуд з їжею. Сусідка [PERSON], допитана як свідок повідомила, що зі слів [PERSON] знає, що остання уклала договір довічного утримання із сусідами, які за нею доглядають, годують та виконують її прохання. Допитана як свідок [PERSON] зазначила, що з першого дня укладання договору забезпечувала [PERSON] якісним харчуванням, доглядом, необхідними побутовими речам та ліками. Опікувалась нею під час перебування її в лікарні. [PERSON], допитаний як свідок, повідомив суду, що забезпечував належні побутові умови [PERSON], в тому числі займався встановленням броньованих вхідних дверей, заміною вікон, покупкою холодильника, газової плити, а також дрібним ремонтом квартири. Також купував продукти харчування, сплачував комунальні послуги та забезпечував медичне обслуговування. [PERSON], яка є подругою позивача, допитана як свідок, зазначила, що неодноразово чула від [PERSON], що [PERSON] та [PERSON] добре доглядають за нею, а також вона з обуренням розповіла їй, що посварилась з [PERSON], який вимагав у неї розірвати договір довічного утримання і віддати квартиру йому. Допитаний як свідок [PERSON] підтвердив у судовому засіданні, що за дорученням [PERSON] він займався ремонтом у квартирі [PERSON], зокрема, займався установкою вікон в кухні та ванній кімнаті, ремонтував і замінював сантехніку, допомагав встановлювати плиту тощо. [PERSON], [PERSON], [PERSON], допитані як свідки, зазначили суду, що бували в гостях у [PERSON] та [PERSON] та бачили як останні доглядали за [PERSON] Допитані як свідки [PERSON] та [PERSON] доглядали за позивачем, коли [PERSON] та [PERSON] відвідували сина та його сім'ю у США, зокрема, готували їжу, виконували прохання [PERSON]. Надані квитанції про оплату за житлово-комунальні послуги за період 2013-2015 років підтверджують факт їх оплати від імені [PERSON] (а.с. 84-140) [PERSON] на утримання квартири позивача, про що зазначив останній у судовому засіданні. Разом з тим, вказані розписки, квитанції та показання свідків свідчать про догляд за позивачем [PERSON] та [PERSON], а не їх сином [PERSON] - набувачем за договором довічного утримання. Накладні, квитанції про оплату ліків, холодильника (т. 2 а.с. 141-144) також не підтверджують їх оплату будь-ким зі сторін. Будь-яких належних доказів, що набувач [PERSON] здійснював догляд за [PERSON] суду не надано. Відповідно до ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. У разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню (ч. 1 ст. 756 ЦК України). Умовами договору довічного утримання також визначено, що він може бути розірваний за згодою сторін, а у випадку невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однієї зі сторін - в судовому порядку. Відповідно до ст. 752 ЦК України у разі неможливості подальшого виконання фізичною особою обов'язків набувача за договором довічного утримання (догляду) з підстав, що мають істотне значення, обов'язки набувача можуть бути передані за згодою відчужувача члену сім'ї набувача або іншій особі за їхньою згодою. Відмова відчужувача у наданні згоди на передання обов'язків набувача за договором довічного утримання (догляду) іншій особі може бути оскаржена до суду. У цьому разі суд бере до уваги тривалість виконання договору та інші обставини, які мають істотне значення. Водночас, законодавець не визначає порядку здійснення заміни набувача та форму, в якій має бути висловлена згода відчужувача. У випадку передачі обов'язків набувача майна фактично відбувається передача боргу на іншу особу, оскільки відбувається повна заміна сторони (набувача майна) в зобов'язанні. Тому обов'язки набувача можуть бути передані виключно за згодою відчужувача. Крім того, законодавець не визначає порядку здійснення заміни набувача та форму, в якій має бути висловлена згода відчужувача. Тому необхідно застосовувати загальні положення про зобов'язання, зокрема в частині підстав та порядку заміни боржника (ст. 520 - 523 ЦК України). У разі заміни набувача має бути складений правочин про заміну набувача між попереднім та новим набувачем, який має бути схвалений відчужувачем. Зазначений правочин повинен бути вчинений у такій самій формі, як і договір довічного утримання. Тому, доводи представника відповідача, що за згодою позивача обов'язки [PERSON] щодо догляду за [PERSON] було покладено на його батьків на підставі усної домовленості, а згодом на підставі довіреностей (т. 1 а.с. 237, 238) та, які здійснювали догляд за позивачем, у зв'язку з чим підстав для розірвання договору довічного утримання немає, є безпідставними. Слід зазначити, що нормами ЦК УРСР також не передбачалось передання обов'язків набувача за договором довічного утримання іншій особі, зокрема на підставі довіреностей. І така можливість не передбачена у самому договорі довічного утримання. З урахуванням наведеного, встановленого під час судового розгляду справи факту невиконання відповідачем умов договору довічного утримання, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог - розірвання договору довічного утримання від 9 грудня 1995 року, укладеного [PERSON] та [PERSON] та нотаріально посвідченого державним нотаріусом Двадцятої Київської державної нотаріальної контори Бочкарьовою Н.М., реєстраційний номер 2у-434. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується відповідачем.

Outcome: approved