Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу від 20 червня 2008 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] дійсним. Свої вимоги мотивував тим, що 20.06.2008 року між ним та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу автомобілю марки КАМАЗ модель 53212, 1992 року випуску, тип ТЗ вантажний-контейнеровоз, колір червоний, номер кузова (шасі, рама) ХТС532000М2002508, реєстраційний номер [NUMBER]. Вказаний договір нотаріально посвідчений не був оскільки на той період у [PERSON] не було в наявності всіх необхідних документів. 20.06.2008 року він відповідно до договору, передав [PERSON]., грошові кошти у розмірі 5 000 доларів США за придбання автомобілю, марки КАМАЗ модель 53212, 1992 року випуску, тип ТЗ вантажний-контейнеровоз, колір червоний, номер кузова (шасі, рама) ХТС532000М2002508, в свою чергу [PERSON] зобов'язався укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу до 26.06.2011 року. Вищезазначений автомобіль переданий йому у користування та розпорядження, на підставі Тимчасового реєстраційного талону від 26.06.2008 року, виданий строком на 3 роки та дійсний до 26.06.2011 року. Відповідач до теперішнього часу ухиляється від укладання нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу. У зв'язку з тим, що відповідач ухиляється від належного оформлення переходу права власності на автомобіль позивач змушений був звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, суду пояснив, що [PERSON] ухиляється від укладання нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу та просив суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, через канцелярію суду надав заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність ( а.с. 19). Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є власником спірного автомобіля марки КАМАЗ модель 53212, 1992 року випуску, тип ТЗ вантажний-контейнеровоз, колір червоний, номер кузова (шасі, рама) ХТС532000М2002508, реєстраційний номер [NUMBER], який зареєстрований Роздільнянським МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України Одеської області 01 лютого 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії ОІС № 668328 (а.с.9). Також, судом встановлено, що дійсно, 20.06.2008 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу автомобілю марки КАМАЗ модель 53212, 1992 року випуску, тип ТЗ вантажний-контейнеровоз, колір червоний, номер кузова (шасі, рама) ХТС532000М2002508, реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу від 20.06.2008 року ( а.с.5-7). 20.06.2008 року [PERSON] відповідно до договору, передав [PERSON], грошові кошти у розмірі 5 000 доларів США за придбання автомобілю, КАМАЗ модель 53212, 1992 року випуску, тип ТЗ вантажний-контейнеровоз, колір червоний, номер кузова (шасі, рама) ХТС532000М2002508, що підтверджується оригіналом розписки від 20.06.2008 року, яка була складена у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] ( а.с.8). 26.06.2008 року [PERSON] переданий у користування та розпорядження автомобіль КАМАЗ модель 53212, 1992 року випуску, тип ТЗ вантажний-контейнеровоз, колір червоний, номер кузова (шасі, рама) ХТС532000М2002508, на підставі Тимчасового реєстраційного талону від 26.06.2008 року, що підтверджується копією тимчасового реєстраційного талону від 26.06.2008 року, виданий строком на 3 роки та дійсний до 26.06.2011 року ( а.с.9), з того часу [PERSON] почав користуватися вказаним автомобілем. За змістом ч.1\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч.1\~ст.334 ЦК України\~право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч.4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до\~ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст.220 ЦК у разі недодержання сторона\-ми вимоги закону про нотаріальне посвідчення дого\-вору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домо\-вилися щодо усіх істотних умов договору, що підтвер\-джується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна зі сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. На підставі ст. 220 ч.2 ЦК України не може бути визнано дійсним договір купівлі-продажу автомобіля, оскільки відповідно до закону він не підлягає обовязковому нотаріальному посвідченню. Такий висновок також був зроблений Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді цивільних справ про захист права власності та інших речових прав». За\~п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.09 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~у зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями\~218\~та\~220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. З зазначеного випливає висновок, що оскільки згідно з ч. 2\~ст. 215 Цивільного кодексу України\~дійсним в судовому порядку можна визнавати тільки нікчемний правочин, а нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному засвідченню, то виходить, що визнавати дійсними в судовому порядку можна тільки ті правочини, які підлягають нотаріальному засвідченню в силу закону; перш ніж визнавати правочин дійсним, суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному засвідченню. Згідно із зазначеною статтею суд може визнати дійсним лише той договір, який за законом підлягав нотаріальному засвідченню, але сторони уклали його без додержання цієї форми й одна зі сторін виконала його повністю або частково, а друга ухиляється від нотаріального оформлення укладеного договору. Чинним законодавством України не передбачено, що договір купівлі-продажу автомобілів підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, а відтак до спірних правовідносин не застосовується \~ст. 220 ч.2 ЦК України. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ч. 1\~ст. 204 ЦК України). Крім того,статтею 34 Закону України «Про дорожній рух» встановлено обов'язкову державну реєстрацію, перереєстрацію, та облік транспортних засобів та їх власників, що здійснюються відповідними підрозділами Державтоінспекції МВС України, що забезпечують безпеку дорожнього руху. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. Відповідно до «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 року, у редакції чинної на момент укладення спірного правочину, передбачено порядок набуття права власності на транспортний засіб з обов'язковою реєстрацією (перереєстрацією) власником придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності. Вищезазначеним Порядком встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстраціі), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків. Порядок є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень. Відповідно до п. 7 Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції (крім транспортних засобів, зареєстрованих до набрання чинності цим Порядком) та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється. Пунктом 8 Порядку передбачено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: довідка-рахунок за формою, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального рахування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача; митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в підрозділах Державтоінспекції транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу; акт про проведений аукціон або постанова та акт про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби. Для проведення перереєстрації транспортних засобів, зазначених в абзаці другому цього пункту, до підрозділів Державтоінспекції подаються засвідчені підписами сторін, що скріплені печатками, акти приймання - передачі транспортних засобів із зазначенням їх кольору, марки, моделі, року випуску, ідентифікаційних номерів складових частин (далі - реквізити), а для проведення перереєстрації транспортних засобів у разі їх відчуження документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби, разом із зазначеними актами. Таким чином, Правилами встановлено спеціаль\-ний порядок державної реєстрації транспортних за\-собів. Звертаючись з позовом до суду, [PERSON] просив визнати дійсним договір купівлі-продажу транспортних засобів з підстав, передбачених\~ст. 220 ЦК України. Можливість визнання судом договору купівлі-продажу дійсним відповідно до\~ст.220 ЦК України\~передбачена лише щодо правочинів, які вимагають обов'язкового нотаріального посвідчення. Договір купівлі-продажу транспортного засобу обов'язкового нотаріального посвідчення не потребує. Відповідно до ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст.\~10,\~60 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Посилання позивача на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню так як відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу, спростовується тим, що договір купівлі - продажу автомобіля взагалі не потребує обов'язкового нотаріального посвідчення, таке посвідчення можливо тільки за згодою сторін, доказів ухилення відповідача не наведено. На підставі викладеного, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] та визнання договору купівлі-продажу автомобіля марки КАМАЗ модель 53212, 1992 року випуску, тип ТЗ вантажний-контейнеровоз, колір червоний, номер кузова (шасі, рама) ХТС532000М2002508, між ним, [PERSON] та [PERSON] дійсним та в задоволенні позову відмовляє у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed