Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

У вересні 2015 року позивач [PERSON] , який є сином спадкодавця, звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] , який є племінником та спадкоємцем за заповітом померлого [INFO] [PERSON] про визнання недійсним заповіту посвідченого 09.03.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коротюк О.В.. В обґрунтування позову вказував, що першопочатково [PERSON] оформив заповіт [INFO] , яким усе своє майно заповів сину [PERSON] . Лише після смерті [INFO] [PERSON] позивач дізнався, що 09.03.2016 року [PERSON] оформив черговий заповіт, яким усе належне на день смерті майно заповів племіннику [PERSON] . За твердженням позивача він підтримував з батьком гарні стосунки, а тому зміна волевиявлення щодо розпорядження спадковим майном стала для нього несподіванкою. При цьому, ознайомившись із заповітом складеним 09.03.2016 року у позивача виникли тверді підозри, що даний заповіт був оформлений, коли спадкодавець не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, оскільки потрапив до лікарні в ургентному порядку в хірургічне відділення зі скаргами на самопочуття та підвищеною температурою тіла. Крім того, позивач вважає, що підпис у даному заповіті виконаний не [PERSON] , оскільки на його думку він відрізняється від підпису у попередньому заповіті. У зв`язку із цим, [PERSON] просив визнати недійсним заповіт з огляду на неналежність підпису спадкодавцю та з підстав визначених ч. 1 ст. 225 ЦК України. В судовому засіданні [PERSON] і його представник підтримали позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві. Представники відповідача в судовому засіданні заперечили проти позовних вимог вказуючи на їх безпідставність та необґрунтованість звертали увагу суду на тому, що доводи позову не підтверджені жодними доказами а ґрунтуються лише на припущеннях позивача. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коротюк О.В. в судове засідання не з`явився, подав до суду письмові пояснення в яких заперечив проти позову, пояснив хронологію посвідчення 09.03.2016 року заповіту [PERSON] та підтвердив правомірність і законність вчинення нотаріальної дії. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, судом встановлено наступне. Згідно Заповіту від 09.03.2016 року посвідченого о 21 год. 20 хв. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коротюк О.В., спадкодавець [PERSON] заповів все належне йому на день смерті майно [PERSON] . За ст. 1233, ч.2 ст. 1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Зі змісту Заповіту від 09.03.2016 року, складеного та посвідченого у зв`язку з поганим станом здоров`я та на прохання [PERSON] за місцем знаходження заповідача в приміщенні Київської міської клінічної лікарні №8 за адресою: м. Київ, вул. Кондратюка, 8, зареєстрованого в реєстрі за №307, вбачається, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коротюк О.В. при його посвідченні було встановлено особу спадкодавця та свідків, перевірено їх дієздатність. Вказаний заповіт записано нотаріусом зі слів заповідача. У зв`язку з неможливістю заповідача самостійно прочитати заповіт через поганий стан здоров`я, заповіт посвідчено у присутності свідків: [PERSON] та [PERSON] , які не є членами сім`ї та близькими родичами спадкоємця за заповітом [PERSON] . Оскільки [PERSON] через поганий стан здоров`я не міг особисто прочитати текст заповіту уголос, за його дорученням, в його та присутності нотаріуса текст заповіту до його підписання зачитаний уголос запрошеними ним свідками. При цьому, підписано заповіт власноручно заповідачем [PERSON] та свідками у присутності нотаріуса (Т.1 а.с. 6). Згідно свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] Відділу реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, [PERSON] помер [INFO] (Т.1 а.с. 7). За ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. З Довідки про причину смерті [PERSON] від 28.03.2016 року вбачається, що причиною смерті були: хронічна серцево-судинна недостатність, хронічна ішемічна хвороба серця без гіпертонії. Рак підшлункової залози (Т. 1 а.с. 211). У відповідності до висновку фахівця у галузі судово-психіатричної експертизи від 27.08.2018 року №7 проведеного за дорученням адвоката [PERSON]. (Т.2 а.с. 235-237) досліджені матеріали, в тому числі, виписка №5231 Київської міської клінічної лікарні №8, не дають обґрунтованих підстав для припущення того, що лікарські препарати, які призначалися [PERSON] за час його перебування у Київській міській клінічній лікарні №8 з 09.03.2016 року по 11.03.2016 року могли спричинити виникнення у нього психічних розладів, які позбавляли б його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на момент складання заповіту 09.03.2016 року. У відповідності до ст. 1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили свою участь при оформленні 09.03.2016 року заповіту [PERSON] , при цьому зазначили його адекватне сприйняття оточення та ситуації, орієнтування в часі та просторі не дивлячись на перебування у лікарняному закладі і хворобу. Свідки в судовому засіданні підтвердили відсутність будь-яких проявів та ознак психічних розладів у [PERSON] і факт власноручного підписання заповіту останнім (Т.3 а.с. 9,10). З матеріалів справи вбачається та підтверджено сторонами і їх представниками у судовому засіданні, що [PERSON] за життя не визнавався обмеженим у цивільній дієздатності або ж недієздатним. Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною. Положеннями ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами у цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з вимог цивільного процесуального законодавства, позивач повинен подати належні та допустимі докази на обґрунтування тих обставин на які він посилається в своїх позовних вимогах, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність підстав для задоволення чи відмови у задоволенні позову. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. При цьому, [PERSON] не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження позову, а обґрунтування вимог останнього зводяться лише до особистих припущень та нічим не підкріплених «підозр». Таким чином, суд відноситься критично до тверджень позивача, щодо психічних розладів [PERSON] , оскільки перебування в лікарняному закладі зі скаргами на біль у верхній частині живота та підвищену температуру тіла не є свідченням неможливості хворого усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Також, матеріалами справи спростовано твердження позивача про доброзичливі, гарні стосунки [PERSON] з батьком з огляду на зміст Постанови Оболонського районного суду м. Києва від 16.02.2009 року за якою останній притягався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КпАП України за скоєння психологічного насильства в сім`ї по відношенню до батька [PERSON] (Т.1 а.с. 62, 63, 64). З огляду на зазначене, суд вважає, що [PERSON] 09.03.2016 року свідомо оформляв та підписував Заповіт, усвідомлював значення своїх дій, міг ними керувати та мав повне право на заповіт. Протилежного суду не доведено. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним заповіту не підлягають до задоволення. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed