Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому зазначив, що 30.05.2013 року на підставі договору № б/н відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку , зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору, у зв'язку із чим, станом на 27.12.2015 року має заборгованість у сумі 20342,00 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 2989,02 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом 13458,12 грн., заборгованості за пенею та комісією 2450,00 грн., а також штрафів 500,00 грн. (фіксована частина) та 944,86 грн. (відсоткова складова). На підставі цього ПАТ «Акцент-Банк» був вимушений звернутися до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 20342,00 грн. та судовий збір у сумі 1387 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих підстав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Встановлено, 30.05.2013 року на підставі договору № б/н [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 30.05.2013 року, станом на 27.12.2015 року відповідач має заборгованість у сумі 20342,00 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 2989,02 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом 13458,12 грн., заборгованості за пенею та комісією 2450,00 грн., а також штрафів 500,00 грн. (фіксована частина) та 944,86 грн. (відсоткова складова). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1046 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у строк та в порядку, що встановлені договором. Як вбачається зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобовязання має відшкодувати кредитором завдані ним збитки. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні бути виконані належним чином та у термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання. Положеннями ст. 11 та 61 ЦПК України закріплено принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, який передбачає, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем було доведено належними доказами заявлений розмір заборгованості відповідача за кредитним договором. Проте, зі свого боку відповідачі не надали суду доказів, які б свідчили про належне та своєчасне виконання ними грошових обовязків у повному обсязі і відсутності заборгованості перед позивачем. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором станом на 27.12.2015 року відповідач має заборгованість за кредитним договором 16447,14 грн., яка складається з наступного: 2989,02 грн. - заборгованість за кредитом, 13458,12 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, та ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання щодо стягнення 2450,00 грн. як заборгованості за пенею та комісією; а також штрафів відповідно до п. 2.1.7.6. Умов кредитного договору: 500,00 грн.- штраф - фіксована частина, 944,86 грн. - штраф - процентна складова, суд приходить до наступного. Посилаючись на порушення зобовязань позичальником, банк нарахував штрафні санкції, які просив стягнути з відповідача. Згідно ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053-р місто Маріуполь (Маріупольська міська рада) відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №1079-р було зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Між тим, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 року, розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 1079-р «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р» визнано нечинним. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р затверджений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція , та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України. Згідно Переліку , м. Маріуполь є населеним пунктом, на території якого здійснювалася антитерористична операція . З розрахунку позивача заборгованості за кредитним договором №б/н від 30.05.2013 року та вбачається, що банком розраховані штрафні санкції за період з 31.05.2013 року по 27.12.2015 року. Заборгованість за пенею за період з 31.05.2013 року по 13.04.2014 року становить 550,00 грн. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка зареєстрована за адресою: [INFO]. З огляду на вищезазначене, суд прийшов до висновку , що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Так, вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором, заборгованості за процентами ппідлягають задоволенню. В той же час, оскільки відповідачка є громадянкою України, яка зареєстрована та проживає в місті, де проводиться антитерористична операція, суд прийшов до висновку, що вимоги про стягнення пені та штрафів за несвоєчасність виконання зобовязання за договором підлягають частковому задоволенню в розмірі 550,00 грн. за період з 31.05.2013 року по 13.04.2014 року, а також, слід відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача штрафів. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 2). Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 3). При цьому жодною правовою нормою не встановлена межа до якої можливе зменшення частки судового збору, що підлягає стягненню з відповідача в дохід держави та не передбачено, що у таких випадках ця частка не може бути меншою мінімальної ставки судового збору за відповідною вимогою, а отже, за змістом закону, частка судового збору, від сплати якої звільнено позивача приймається на рахунок держави і не може бути покладена на відповідача, який, по суті, одержав часткову перемогу в цивільно-правовій суперечці, у звязку з чим набув право на пропорційне зменшення розміру судового збору, що підлягає сплаті за ухвалення відповідного рішення. Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1151,46 грн. (83,56% від 1387,00 грн.).

Outcome: approved