Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Національного природного парку «Кармалюкове Поділля» про визнання незаконними наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивувала тим, що в даній установі вона працювала на посаді начальник фінансово-економічного відділу, головний бухгалтер. 4 лютого 2015 року була звільнена у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин трудових обов'язків згідно п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Звільнення вважає незаконним, оскільки наказ про звільнення виданий 04.02.2015 року коли вона знаходилася на стаціонарному лікуванні в Тростянецькій ЦРЛ і наказ не містить підстав та причин звільнення. Належної згоди профспілкогового комітету на її звільнення не було. Також вважає, що відповідач неправомірно застосував до неї дисциплінарні стягнення за наказом №39 від 28 травня 2014 року, оголосивши догану «за порушення вимог існуючого законодавства, порушення фінансової дисципліни, відсутність належного контролю за виконанням поставлених завдань» та за наказом №63 від 9 жовтня 2014 року, оголосивши догану «за неналежне виконання службових обов'язків та некомпетентність в організації роботи фінансово-економічного відділу». Просила визнати незаконними та скасувати наказ №39 від 28 травня 2014 року, наказ №63 від 9 жовтня 2014 року, наказ №2-к від 4 лютого 2015 року, поновити її на роботі на посаді начальника фінансово-економічного відділу, головного бухгалтера Національного природного парку «Кармалюкове Поділля», стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу до дня поновлення та винесення рішення, 7000 грн. моральної шкоди та судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали та позивач пояснила, що наказ №39 від 28 травня 2014 року, яким їй оголошено догану, виданий за результатами перевірки фінансово-господарської діяльності установи, яка була поведена 04.04.2014 року за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року є незаконним. В акті ревізії фінансово-господарської діяльності Національного природного парку «Кармалюкове Поділля» від 04.04.2014 року безпідставно вказано, що вона допустила порушення при преміюванні бувшого директора, при нарахуванні і виплати заробітної плати конюхам, перевищення граничних сум при придбанні матеріальних цінностей на суму 644 грн. Наказ №63 від 09.10.2014 року, яким їй оголошено догану, вважає незаконним, оскільки, виданий в день перебування її на лікарняному та при подачі платіжного доручення на оплату пожежного агрегату нею не було порушено жодного наказу та інструкції про порядок здійснення розрахунків відповідно до п.4.6. наказу Міністерства фінансів україни «Про затвердження Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами» від 24.12.2012 року №1407. Наказ №2-к від 04.02.2015 року вважає незаконним, оскільки виданий в день знаходження її на стаціонарному лікуванні і нею не було допущено жодного дисциплінарного проступку за який можливе звільнення. Тому просить задоволити позов, визнавши незаконними та скасувавши названі накази, поновити її на роботі, стягнувши з відповідача станом на 18.05.2015 року середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 11479 грн. та моральну шкоду в сумі 7000 грн., заподіяну позбавленням права заробляти собі на життя працею, що призвело до втрати душевного спокою, негативно відображається на її здоров'ї. Представник відповідача в судовому засіданні Климкович В.Є. та Романчук О.П. проти задоволення позову заперечували, про що Климкович В.Є. надав письмові заперечення, відповідно до яких [PERSON] 4 лютого 2015 року вийшла на роботу та приступила до роботи, листів непрацездатності або оригіналів документів про знаходження на стаціонарному лікуванні не надано. Звільнення позивача проведено з погодженням із Мінприроди України та профспілковий комітет надав згоду на її звільнення. Наказ №39 від 28.05.2015 року обґрунтований оскільки актом ревізії фінансово-господарської діяльності Національного парку «Кармалюкове Поділля» за період з січня 2011 року по 31.12.2013 року виявлені порушення щодо безпідставно нарахованої та виплаченої премії бувшому директору, безпідставно протабельовано та нараховано і виплачено заробітну плату конюхам. Наказ №63 від 09.10.2014 року правомірний, оскільки [PERSON] не забезпечила своєчасне подання до управління Державної казначейської служби в України у Чечельницькому районі документів на оплату пожежного агрегату, хоча перешкод для цього не було, оскільки 26.09.2014 року з Мінприроди України надійшов оригінал відповідної довідки і при належному виконанні позивачем посадових обов'язків по підготовці комплекту документів, виписки про надходження коштів і платіжного доручення мали бути подані до казначейської служби 26.09.2014 року або до трьох годин 29.09.2014 року, а були подані 30.09.2015 року. Тому і в задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди слід відмовити. В судове засідання представник третьої особи Державної фінансової інспекції у Вінницькій області не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений. По справі судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] працювала на посаді головного бухгалтера, начальника фінансово-економічного відділу Національного природного парку «Кармалюкове Поділля» з 16.05.2012 року згідно наказу №68-к від 16.05.2012 року (а.с. 10), що сторонами по справі не оспорюється. Відповідно до наказу директора Національного природного парку «Кармалюкове Поділля» №2-к від 04.02.2015 року [PERSON] звільнено з посади з 04.02.2015 року за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або Правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення згідно п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 11). В судовому засіданні встановлено, що на день видання наказу про звільнення [PERSON] з посади, вона перебувала на стаціонарному лікуванні з 04.02.2015 року по 10.02.2015 року, що підтверджується довідкою Тростянецької ЦРЛ №108 від 10.02.2015 року . Твердження представника відповідача про те, що позивач перебувала і працювала на роботі в день звільнення, оскільки була в адміністративному будинку, суд вважає безпідставними, враховуючи наступне. Як пояснила в судовому засіданні позивач вона 04.02.2015 року прибула на роботу для того щоб здати лікарняний лист про перебування на лікарняному по 03.02.2015 року і відбула на лікування. Згідно з пунктом 1.3. Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 9 квітня 2008 року № 189, непрацездатність (утрата непрацездатності) - це стан здоров'я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров'я. Тимчасова непрацездатність - це непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або з інших причин, що не залежить від факту втрати працездатності (пологи, карантин, догляд за хворим тощо), яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності, а в разі інших причин - до закінчення причин відсторонення від роботи. Тимчасова непрацездатність застрахованих осіб засвідчується листком непрацездатності. Відповідно до зазначеної довідки [PERSON] з 04.02.20125 року перебувала на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні Трjстянецької ЦРЛ, тобто була поміщена до лікарні. Судом встановлено відсутність в даній довідці відміток про порушення хворою [PERSON] режиму лікування та відповідачем зазначена довідка не оскаржувалася. Належних доказів встановлення факту порушення порядку видачі чи заповнення даного документа, що посвідчує тимчасову непрацездатність позивача та притягнення винних осіб до відповідальності згідно із законодавством України, суду не надано. Отже, факт тимчасової непрацездатності працівника унеможливлює виконання ним своїх трудових обов'язків з поважних причин і на законних підставах звільняє його від їх виконання та відповідальності за їх невиконання. Згідно з ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Отже, відповідачем звільнено позивача з 04.02.2015 року в період його тимчасової непрацездатності в порушення норм ст. 40 КЗпП України. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обгрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність. Крім того, звільнення неправомірне з наступних підстав. Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України допускається розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення. Відповідно п . 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» за передбаченими п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП пiдставами працiвник може бути звiльнений лише за проступок на роботi, вчинений пiсля застосування до нього дисциплiнарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язкiв, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрiшнього трудового розпорядку. В наказі №2-к від 04.02.2015 року не зазначено за який проступок позивач звільнена з роботи. В підтвердження законності звільнення представник відповідача посилається на накази №39 від 28 травня 2014 року та №63 від 9 жовтня 2014 року, якими позивачу оголошувалися догани, на наявність погодження Мінприроди України від 06.11.2014 року та згоди профспілкового комітету Національного природного парку «Кармалюкове Поділля» на таке звільнення від 02.09.2014 року. Тобто, як встановлено судом, звільнення не проведено за проступок на роботі, вчинений після застосування до позивача дисциплінарного або громадського стягнення. Позивач [PERSON] не зверталася до суду з заявами про оскарження наказів, якими їй оголошені догани. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до ч. 2 ст. 1 КЗпП України законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників. Суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно змісту статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Оскільки звільненню працівника за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передує застосування до нього дисциплінарного стягнення, то суд приходить до висновку про необхідність перевірки правомірності таких дисциплінарних стягнень, оскільки саме на підставі них застосовується звільнення згідно п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Згідно наказу № 68 від 28.05.2015 року «Про результати перевірки фінасово-господарської діяльності установи» [PERSON] оголошено догану за порушення вимог існуючого законодавства, порушення фінансової дисципліни, відсутність належного контролю за виконанням поставлених завдань. Даний наказ виданий на підставі акту №07-13/3 від 04.04.2014 року ревізії фінансово-господарської діяльності Національного природного парку «Кармалюкове Поділля» за період з 1січня 2011 року по 31 грудня 2013 року. Всупереч ч. 1 ст. 148 КЗпП України стягнення накладено після місячного терміну з дня виявлення проступка. В цей час позивач не була звільнена від роботи. Крім того, стягнення накладено всупереч ч. 2 ст. 148 КЗпП України пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Доводи позивача про правильність нарахування премії бувшому директору, про правильність нарахування заробітної плати конюхам, представником відповідача не спростовані. Крім того, факт розтрати бюджетних коштів не може ставитися у вину позивачці, оскільки на підставі названого акту ревізії до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про вчинення злочину. Досудове розслідування ведеться за фактом розтрати бюджетних коштів службовими особами Національного природного парку «Кармелюкове Поділля», правова кваліфікація ч. 2 ст.191 КК України, про що сторонам відомо і цей факт вони не оспорюють. Тому суд вважає наказ № 68 від 28.05.2015 року неправомірним. Наказом №63 від 9 жовтня 2014 року [PERSON] оголошено догану за неналежне виконання службових обов'язків та некомпетентність в організації роботи фінансово-економічного відділу. [PERSON] була тимчасово непрацездатна в період з 08.10.2014 року по 03.02.2015 року, про що підтверджують листки непрацездатності: серія АГІ №455343; серія АГІ №455480; серія АП №680088; серія АП №455897; серія АП №412117; серія АП №412271 (а.с. 24-27). Відповідно ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, усановлених статтею 233 Цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. З врахування перебування позивача на лікуванні з 08.10.2014 року по 03.02.2015 року і подачі нею позовної заяви до суду 03.03.2015 року суд вважає можливим поновити пропущений з поважних причин строк звернення до суду із заявою по визнання незаконним наказу №63 від 9 жовтня 2014 року. Даний наказ за своїм змістом не має інформації в чому полягає проступок працівника. В судовому засіданні з'ясувалося, що догана оголошена за несвоєчасне подання платіжного документа. Проте представником відповідача не спростовано ствердження позивача, що вона діяла відповідно п. 4.6. наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами» від 24.12.2012 року № 1407. А саме: що довідки про зміни плану спеціального фонду державного бюджету подаються розпорядником бюджетних коштів відповідному органу Казначейства на паперових та електронних носіях протягом наступного робочого дня після їх затвердження, але не пізніше останнього робочого дня поточного місяця. Платіжні первинні документи прийняті УДКСУ у Чечельницькому районі 30.09.2014 року. Крім того, згідно листка непрацездатності серії АГІ №455343 [PERSON] знаходилася на амбулаторному лікуванні з 8 жовтня 2014 року по 3 листопада 2014 року. Проте всупереч вимогам ст. 149 КЗпП України 09.10.2014 року був виданий наказ №63 про оголошення їй догани. Тому суд вважає даний наказ неправомірним. Профспілковий комітет Національного природного парку «Кармалюкове Поділля» на засіданні 02.09.2014 року задоволив подання від 27.08.2014 року в.о. директора щодо надання згоди на звільнення [PERSON] за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Голова профкому [PERSON], допитаний в судовому засіданні як свідок не зміг пояснити які документи були предметом обговорення на цьому засіданні. Що свідчить про поспішність такого рішення, адже ще не було наказу №63 від 09.10.2014 року. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що позов про визнання наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, поновленні на роботі підлягає задоволенню. Згідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Представником відповідача на вимогу суду було надано довідку про середню заробітну плату позивача за період з вересня 2014 року по лютий 2015 року в якому за кожний місяць нараховані лікарняні. За один робочий день лютого 2015 року нарахована заробітна плата 121,71 грн. Позивачем суду надано розрахунок заробітної плати за час вимушеного прогулу із розрахунку середньоденний заробіток становить суму 176,61 грн.. З таким розрахунком не погодився представник відповідача, заперечуючи проти позову в цілому, вважає, що при розрахунку суд має брати середньоденний заробіток 121,74 грн., а не суму вказану позивачем. Судом перевірено розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу наданий позивачем, і встановлено, що в основу його розрахунку покладена сума нарахованих лікарняних 176,61 грн., а тому суд погоджується в цій частині із запереченнями представника відповідача. Судом встановлено, що середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача становить 9127,25 гривень (розраховано шляхом множення середньоденної заробітної плати (121,71 грн.) на кількість робочих днів, які повинні оплачуватись (лютий 2015 року 18 днів + березень 2015 року 21 день + квітень 2015 року 21 день + травень 2015 року 15 днів = 75 днів). Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи: роботу позивача протягом не тривалого часу, характер порушення її права, погіршення стану здоров'я відбулося з 8 жовтня 2014 року до оголошення догани 9 жовтня 2014 року, не підтверджений причинний зв'язок порушення її прав з встановленням їй третьої групи інвалідності, тяжкість і істотність вимушених змін у житті після незаконного звільнення та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав. Однак, розмір моральної шкоди повинен бути співмірним із завданою шкодою, а тому суд вважає, що позовні вимоги у цій частині підлягають стягненню частково в сумі 2 000 грн. В решті позовних вимог слід відмовити. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем надано платіжні документи, які підтверджують сплату нею судового збору на суму 240 грн. 60 коп. та 500 грн. витрат на правову допомогу. Враховуючи положення Закону України «Про судовий збір» та ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 246,66 гривень (243, 60 гривень та 243, 60 гривень за відрахуванням сплачених 240,60 гривень). Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягають до негайного виконання. На підставі викладеного,

Outcome: partial