Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

У вересні 2015р. [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що 25.10.2014р. о 14год. 30хв. [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись по обїзній дорозі м.Одеса в Усатове на вул. Вернідуби, при перестроюванні не врахувала дорожньої обстановки та боковий інтервал, в результаті чого скоїла зіткнення з автомобілем [NUMBER], який належить на праві власності [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Малиновського районного суду м.Одеси від 20.05.2015р. [PERSON] було визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України. Позивачка зазначала, що цивільна правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП застрахована не була. Тому для оцінки нанесення збитку автомобілю [NUMBER], вона звернулась до судового експерта [PERSON] для проведення експертного авто товарознавчого дослідження з визначення вартості матеріальної шкоди, нанесеної її автомобілю та отримала висновок №056/15 від 26.01.2015р. Відповідно до вказаного висновку, вартість матеріального збитку, що завдано власнику автомобіля [NUMBER], визначається як сума вартості відновлювального ремонту без врахування фізичного зносу деталей, що замінюються та складає 211003,61грн., з яких вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням фізичного зносу складає 42487,70грн. Розмір матеріальної шкоди відповідно до висновку становить 105474,44грн., за проведення експертного автотоварознавчого дослідження позивачем було сплачено 800,00грн. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 105474,44грн., витрати за проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 800,00грн. та витрати по сплаті судового збору. Представник позивача, діюча за довіреністю від 18.06.2015р. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Крім того надала до суду заяву, якою просила розглянути справу в заочному порядку, у звязку із систематичною неявкою відповідача в судові засідання (а.с.32,66). Відповідач в судове засідання не зявилась про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України (а.с.46,47,51). У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 169 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділом третім главою 82 книги пятої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Згідно зі статтями 1166, 1167 ЦК України діє презумпція вини завдавача шкоди, тому не позивач має доводити вину, а відповідач має довести відсутність своєї вини. Судом встановлено, що25.10.2014р. о 14год. відповідачка [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись по обїзній дорозі м.Одеса в Усатове на вул. Вернідуби, при перестроюванні не врахувала дорожньої обстановки та боковий інтервал, в результаті чого скоїла зіткнення з автомобілем [NUMBER]. (а.с.52,60,65) Автомобіль марки «Infiniti EX37», д/н [NUMBER], належить позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.6). В результаті дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу на праві власності автомобіль було пошкоджено. Вина [PERSON] підтверджується постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 20.05.2015р., відповідно до якої остання була визнана винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України (а.с.5). Згідно ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, суд при винесенні рішення не зясовує обставин справи, які підтверджують вину відповідача у спричиненні механічних пошкоджень автомобілю [NUMBER]. Судом встановлено, що згідно висновку про оцінку вартості матеріальної шкоди спричиненої власнику транспортного засобу «Infiniti EX37», д/н [NUMBER] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 25.10.2014р. розмір матеріальної шкоди завданої [PERSON] склав 105474,44грн. (а.с.8-25). Встановлено, що позивач також понесла витрати по сплаті послуг за надання авто товарознавчого дослідження в розмірі 800,00грн., що підтверджується квитанцією від 26.01.2015р. (а.с.31). З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність [PERSON], як власника наземного транспортного засобу, а саме автомобіля [NUMBER] не була застрахована, оскільки жодних доказів, які підтверджували б зворотне в матеріалах справи немає. Згідно із ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, а ч.2 ст.1192 ЦК передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове майно, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК ). На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судовий збір у справі складає 1062,75грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved