Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

У березні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача АТ КБ «Приватбанк», в якому просив стягнути з відповідача 100 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.07.2018 року між ним та АТ КБ «ПриватБанк» строком на 3 місяці був укладений депозитний строковий договір за № SAMDNWFD0071627564301 на суму 110 000 грн., який 16.07.2018 року за згодою сторін розірваний і укладений новий строковий тримісячний договір за № SAMDNWFD0072000832701. На час розірвання договору від 05.07.2018 року загальна сума грошових коштів становила 160 000,19 грн., з яких 130 000,19 грн. були повернуті позивачеві при розірванні. Таким чином, залишок грошових коштів складав 30 000 грн. 17.07.2018 року позивач, знаходячись у відділенні банку та маючи намір поповнити свій депозитний рахунок на суму 100 000 грн., звернувся до менеджера відділення банку ( Чудненкова А.В. ) із проханням допомогти це зробити, на що остання погодилась та за її допомоги позивач передав вказану суму в касу банку, на що отримав відповідний чек. 19.10.2018 року під час оформлення нового строкового депозитного договору (договір № SAMDNWFD0072000832701 від 16.07.2018 року був укладений на строк 3 місяці), позивач дізнався, що на його депозитному рахунку залишок грошових коштів складає 30 000 грн. замість 130 000 грн. Тобто, грошові кошти в розмірі 100 000 грн. не були зараховані на депозитний рахунок або в процесі користування та/або через деякий час, невідомими особами з карти позивача були зняті. Враховуючи, що відповідач добровільно не повертає позивачу внесені у касу банку грошові кошти в сумі 100 000 грн., позивач звернувся з цим позовом до суду. Ухвалою суду від 11.03.2019 року справу передано до Печерського районного суду м. Києва для розгляду за підсудністю (а.с. 27) На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено судді Батрин О.В. (а.с. 30) та ухвалою суду від 26 квітня 0219 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 33). За клопотанням представника відповідача Тузової В.О. від 22 липня 2019 року (а.с. 40) ухвалою суду від 16 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 13 листопада 2019 року (а.с. 65). 2 липня 2019 р. до суду від представника відповідача АТ КБ «Приватбанк» Тузової В.О. надійшов відзив на позов, відповідно до якого зазначає, що будь-яких доказів поповнення вкладного рахунку на суму 100 000 грн. позивачем 17.07.2018 року позивачем суду не надано та такого відповідно до виписки по рахункам позивача не було. У зв`язку з цим, позовні вимоги задоволенню не підлягають. 12 лютого 2020 року під час розгляду справи представник позивача [PERSON] . надав заяву про забезпечення доказів шляхом зобов`язання відповідача надати дані щодо внесення позивачем в касу банку готівкових коштів в будь-якій сумі незалежно від мети внесення грошових коштів та копії касових прибуткових ордерів щодо їх внесення, яку ухвалою суду від 12 лютого 2020 року повернуто. У судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги. Представник відповідача Тузова В.О. подзвоні вимоги не визнала. Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши докази, суд встановив такі обставини та дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Під час судового розгляду справи встановлено, що між сторонами [PERSON] та АТ КБ «ПриватБанк» укладено: - договір № SAMDNWFD0071627564301 від 05.07.2017 р. (Вклад «Стандарт», строковий на 3 місяці) на суму 110 000 грн. з наступним поповненням депозиту 09.01.2018 р. на суму 50 000 грн. (а.с. 47-51). Отже, за цим договором позивачем в загальній сумі було розміщено 160 000 грн., з яких: 16.07.2018 р. залишок суми в розмірі 130 000 грн. виданий позивачу готівкою через касу банку, та 16.07.2018р був укладений новий договір банківського вкладу SAMDNWFD0072000832701 на суму 30 000 грн. - договір № SAMDNWFD0072000832701 від 16.07.2018р (Вклад «Стандарт», строковий на 3 місяці) на суму 30 000 грн. (депозитний рахунок не поповнювався протягом строку його дії) та за яким 20.01.2019 р банк повернув вказані кошти позивачу (а.с. 52-54) - договір № SAMDNWFD0072007983100 від 23.07.2018р (Послуга «Стандарт безподатковий для пенсіонерів, отримувачів заробітної плати та соціальних виплат на 6 місяців») на суму 47 909 грн. з наступним подальшим поповненням суми депозиту на 3 000 грн., 9 300 грн., 3 174,40 грн., 3 100 грн., 3 100 грн. (а.с. 55-57). Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ПК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України віл 1 червня 2011 року № 174передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При ньому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 17.07.2018 року він, знаходячись у відділенні банку та маючи намір поповнити свій депозитний рахунок на суму 100 000,00 грн., звернувся до менеджера відділення банку ( Чудненкова А.В. ) із проханням допомогти це зробити, на що остання погодилась і за її допомоги позивач передав вказану суму в касу банку, на що отримав відповідний чек. Разом з тим, самого чеку щодо поповнення договору банківського вкладу, інших платіжних документів про внесення цієї суми в касу банку, виписок інтернет-сайту Приват-24 щодо внесення та зарахування вказаних коштів, виписки з історії вкладного рахунку, в яких би відображалось внесення 100 000 грн. 17.07.2018 року позивачем суду не надані. З приводу даної ситуації та за зверненням [PERSON] , службою внутрішньої безпеки АТ КБ «ПриватБанк» у січні 2019 року проведено службове розслідування та встановлено, що факт надходження коштів у розмірі 100 000 грн. на банківський рахунок позивача, відкритий на підставі укладеного договору банківського вкладу, не підтверджений. З метою встановлення обставин, на які посилається позивач, переглянути відеоматеріали з камер відеоспостреження, які розміщені у відділенні банку, не уявляється можливим у зв`язку із строком давності події (а.с. 62-63, 18-19). Так, у відзиві відповідач зазначає, що строки зберігання матеріалів відеоспостереження (архівація відеосигналу з відеокамер у цілодобовому режимі) у АТ КБ «ПриватБанк» становлять від 14 діб до 30 діб залежно від навантаження на камеру, об`єму пам`яті та можливості серверу зберігати таку інформацію. Крім того, загальні строки зберігання матеріалів відеоспостереження встановлені Постановою від 10.02.2016р № 63 «Про затвердження Правил з організації захисту приміщень банків в Україні», яка затверджена Правлінням Національного Банку України, а саме п. 41 банк зобов`язаний обладнати системою відеоспостереження з обов`язковою реєстрацією та строком не менше ніж: 1) 14 діб - робоче місце касира, зону клієнтів біля робочого місця касира та вхід/вихід клієнтів до банку; 2) 60 діб - сховище для індивідуальних сейфів та/або приміщення, у якому встановлено сейф з індивідуальними сейфами. Що стосується доводів позивача щодо можливого списання банком грошових коштів з вкладного рахунку позивача чи несанкціонованого списання грошових коштів сторонньою особою суд вважає за необхідне зазначити таке. Відповідно до п. 8 та п. 9 Розділу VI Постанови Національного банку України № 705 від 05.11.2014 року «Про здійснення операцій з використання електронних платіжних засобів» емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції (п. 8). Згідно з п. 6 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 5 листопада 2014 року № 705, до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Згідно з п. 9 розділу VІ вказаного Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 цього ж Положення банку у разі здійснення не дозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно із п. 37.2 ст. 37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Враховуючи наведене, відсутність будь-яких доказів щодо внесення позивачем коштів в розмірі 100 000 грн. з метою поповнення свого банківського вкладу, та як наслідок списання грошових коштів чи зняття їх сторонньою особою, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. При цьому звернення із заявою до правоохоронних органів про вчинення кримінального правопорушення за наведених обставин не є підставою для задоволення позовних вимог, так як не підтверджує факту внесення грошових коштів позивачем. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави.

Outcome: dismissed