Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до житлової комісії військової частини [NUMBER] в якому просив визнати протиправним п. 2 рішення житлової комісії військової частини [NUMBER] від 24.09.2015 року (протокол №82) про відмову у постановці позивача із складом сім`ї 5 (п`ять) осіб на квартирний облік громадян потребуючих поліпшення житлових умов у військовій частині [NUMBER] Первомайського гарнізону, зобов`язати відповідача скасувати оскаржуваний пункт рішення, повторно розглянути вказане питання та зарахувати позивача до списку осіб, які потребують поліпшення житлових умов військової частини [NUMBER] Первомайського гарнізону зі складом сім`ї 5 (п`ять) осіб. По кожному пункту своїх вимог позивач також просив суд зобов`язати відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення суду. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказав, з 04.07.2000 року по 25.09.2015 року він проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] . У Збройних Силах України він служить з 01.08.1995 року. З 2003 року позивач разом із сім`єю у складі трьох осіб: дружина - [PERSON] , 1984 року народження та донька - [PERSON] , 2003 року народження, був зарахований до складу осіб, які потребують поліпшення житлових умов у Первомайському гарнізоні. 12.12.2005 року [PERSON] на сім`ю із трьох осіб було надано в [ADDRESS] , двокімнатну квартиру, загальною площею 49,9 кв.м., житловою площею 28,1 кв.м. З 10.08.2015 року сім`я позивача складається з 5 осіб: дружина, донька, син - [PERSON] , 2010 року народження та батько - [PERSON] , 1957 року народження. 17.08.2015 року [PERSON] звернувся з рапортом до житлової комісії військової частини [NUMBER] про зарахування його до осіб, які потребують поліпшення житлових умов зі складом сім`ї 5 осіб, у зв`язку з тим, що він та його сім`я забезпечені житлом нижче за встановлений рівень. Рішенням житлової комісії військової частини [NUMBER] від 24.09.2015 року (п. 2 протоколу №82) позивачу було відмовлено у зарахуванні в чергу осіб потребуючих поліпшення житлових умов в Первомайському гарнізоні, згідно ст. 12 п. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців, та членів їх сімей», оскільки він був забезпечений житлом від Міністерства Оборони України в [ADDRESS] , та у зв`язку з тим, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання один раз протягом усього часу проходження військової служби. Позивач вважає, що житлова комісія військової частини [NUMBER] безпідставно відмовила йому у зарахуванні до складу осіб, які потребують поліпшення житлових умов, чим порушила його права на отримання житлової площі. [PERSON] вважає, що так як на момент отримання житла від МОУ у 2005 році його вислуга на військовій службі складала лише 10 років 4 місяці, то норми абзацу четвертого пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців, та членів їх сімей» на нього не розповсюджуються. Лише 01.08.2015 року строк вислуги позивача на військовій службі склав 20 років. Позивач послався на Постанову Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради професійних спілок від 11 грудня 1984 р. №470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» та постанову виконкому Миколаївського обласної Ради народних депутатів та президії обласної ради професійних спілок від 3 січня 1992 року №4 «Про норми жилої площі в Миколаївській області», якими встановлено, що потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею не більше 7 кв.м. на одну людину в містах та селищах міського типу. Надана позивачу двокімнатна квартира в [ADDRESS] , має житлову площу 28,1 кв.м., а склад його сім`ї з 10.08.2015 року складає 5 осіб, тому норма для визнання позивача та членів його сім`ї потребуючими поліпшення житлових умов складає 5 х 7 = 35 кв.м., що на 6,9 кв.м. менше наданої позивачу двокімнатної квартири, а тому [PERSON] вважає, що він разом із членами своєї сім`ї має право бути визнаним потребуючим поліпшення житлових умов. Крім того позивач послався на ст. 50 Житлового кодексу УРСР та п. 13 п.п. 7 Постанови Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради професійних спілок від 11 грудня 1984 р. №470, якими встановлено, що потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни які проживають в одній кімнаті по дві і більше сім`ї, незалежно від родинних відносин, або особи різної статі старші за 9 років, крім подружжя (в тому числі якщо займане ними жиле приміщення складається більш як з однієї кімнати). Доньці позивача виповнилось 13 років, сину 7 років, батькові який є інвалідом III групи виповнилось 60 років, а тому, на переконання позивача, враховуючи викладене вище він має право бути визнаним потребуючим поліпшення житлових умов. Позивач в судове засідання не з`явився, проте надав заяву з проханням слухати справу у його відсутність в якій зазначив про те, що позовні вимоги він підтримує у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову та просив відмовити у його задоволенні посилаючись на необґрунтованість заявлених вимог. Заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи суд вважає, що цивільний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] в даний час проходить військову службу у Збройних силах України на посаді юрисконсульта юридичної служби військової частини [NUMBER] . Місце проживання позивача на час звернення до суду зареєстроване у [ADDRESS] , у будинку, який належить військовій частині [NUMBER] . З 04.07.2000 року по 25.09.2015 року позивач проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] , що розташована у м. Первомайськ Миколаївської області. Житловою комісією військової частини [NUMBER] в 2003 році [PERSON] разом із сім`єю у складі 3 осіб було зараховано на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов за місцем несення служби. На підставі розділу II Закону України «Про внесення змін до статті 12 «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 24.06.2004 року №1865-1V, який набрав чинності з 1 січня 2005 року військовослужбовцю [PERSON] на сім`ю у кількості 3 осіб із фонду Міністерства оборони України було надано двокімнатну квартиру [ADDRESS] , для постійного проживання. [PERSON] використав своє право безоплатну приватизацію житла та 16.06.2006 року продав двокімнатну квартиру на підставі договору купівлі-продажу. 17.08.2015 року позивач [PERSON] звернувся до житлової комісії військової частини [NUMBER] з рапортом про зарахування його на облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов, у зв`язку зі змінами у складі сім`ї - тобто розширення житлової площі. Рішенням житлової комісії військової частини [NUMBER] від 24.09.2015 року (п. 2 протоколу №82) на підставі абзацу 4 пункту 1 статті 12 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 4.10 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Силу України та членів їх сімей жилими приміщеннями в яких визначено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби, за умови, що ними не було використане право на безоплатну приватизацію житла, житлова комісія прийняла рішення про відмову у постановці на облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов у зв`язку з використанням одноразового права на безоплатну приватизацію житла. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом приведено норми ЦПК України в редакції, чинній на час прийняття рішення, проте у редакцій ЦПК чинній на час звернення позивача до суду та на час розгляду справи по суті діяли аналогічні норми цивільно-процесуального закону. Суд вважає, що викладені у позові обставини, щодо розрахунку дійсної житлової площі та умов проживання позивача та членів його сім`ї не відповідають дійсності, так як позивач ще у 2006 році продав надану йому двокімнатну квартиру, а тому на переконання суду позивач не довів належним чином обставин, які б давали йому право на безоплатне отримання жилого приміщення для постійного проживання на підставі абзацу 4 пункту 1 статті 12 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». За наведеного відповідач законно відмовив позивачу у постановці на облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed