Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом, уточненим у подальшому, до [PERSON] ,посилаючись на те, що йому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 04 серпня 2005 року належить квартира [ADDRESS] . Позивач зазначав, що на даний час у квартирі [ADDRESS] , але не проживає його онука [PERSON] , відповідачка у справі, яка проживає за межами України. Стверджував, що реєстрація відповідачки порушує його права, як власника квартири, з підстав чого позивач просив суд визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування квартирою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 24 березня 2020 року по справі було відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с. 49-50). Ухвалою суду від 18 травня 2020 року строк підготовчого провадження було продовжено (а.с. 69-70). Ухвалою суду від 16 червня 2020 року було задоволено заяву [PERSON] про виклик свідка [PERSON] (а.с. 75, 80-81). Ухвалою суду від 16 червня 2020 року підготовче провадження було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 84-85). Позивач та його представник, діючий за ордером від 06 березня 2020 року, в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити, раніше надали до суду заяву про заочний розгляд справи (а.с. 19, 59). Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с. 76, 78, 88). Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідачки та не повідомленням нею про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд, зі згоди позивача, вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Цивільним Кодексом України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 04 серпня 2005 року (а.с. 7). 23 вересня 2005 року право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] зареєстровано у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності нерухомого майна Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» (а.с. 9). Судом встановлено, що в квартирі [ADDRESS] , крім позивача, зареєстрована відповідачка [PERSON] , що підтверджується довідкою з місця реєстрації та копією паспорта відповідачки (а.с. 34-35, 39). Факт не проживання відповідачки у квартирі [ADDRESS] підтверджується довідкою ЖСК «Політехнік» за №5 від 05 березня 2020 року (а.с. 33, 39). Крім того, факт не проживання відповідачки в спірній квартирі також підтверджується поясненнями свідка [PERSON] , допитаної в судовому засіданні під присягою, яка пояснила суду, що вона є сусідкою позивача, з яким проживають в одному будинку більше 50 років, знала його дружину, сина та онуку, відповідачку у справі. Стверджувала, що відповідачку, [PERSON] , більше п`яти років за місцем проживання позивача не бачила, оскільки остання там не проживає. З пояснень позивача в судовому засіданні вбачається, що відповідачка виїхала та проживає за кордоном. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Судом встановлено, що відповідачка є членом сім`ї позивача [PERSON] , яка за його згодою була зареєстрована в квартирі [ADDRESS] . Отже, право відповідачки на користування спірною квартирою виникло за\~згодою власника\~квартири,\~тобто [PERSON] . Згідно ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до\~ст.\~405\~ЦК України\~члени сім`ї\~власника житла,\~які проживають\~разом з\~ним,\~мають право\~на користування\~цим житлом\~відповідно до\~закону.\~Житлове приміщення,\~яке вони\~мають право\~займати,\~визначається його\~власником.\~Член сім`ї\~власника житла\~втрачає право\~користування цим\~житлом у\~разі відсутності\~члена сім`ї\~без поважних\~причин понад\~один рік,\~якщо інше\~не встановлено\~домовленістю між\~ним і\~ власником\~житла \~або законом. За таких обставин, суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи відповідачка втратила право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] , оскільки в ній не проживає більше п`яти років. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою. Таким чином, рішення суду, яке набрало законної сили є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку місця проживання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню. Відповідачкою по справі до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутньою у судових засіданнях відповідачка також розпорядилася на власний розсуд. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 840,80 грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду у повному обсязі (а.с. 1).

Outcome: approved