Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-24 00:00:00

У березні 2018 року до суду із позовною заявою звернувся [PERSON], відповідно до вимог якої, просить визнати за ним право власності на гідротехнічні споруди, що розташовані у с.Синьків Радехівського району. В обґрунтування позову посилається на обставини, що 29.03.2006 року між ним та Радехівською районною державною адміністрацією Львівської області було укладено Договір оренди земель водного фонду, який зареєстрований Радехівським відділом Львівської РФ ДП ЦДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19.04.2006 року за №040645901092. Відповідно до умов договору йому передано у строкове, платне володіння і користування земельну ділянку загальною площею 32,2836 га, для риборозведення та ведення підсобного господарства(сінокосіння), що знаходиться на землях запасу Синьківської сільської ради Радехівського району Львівської області. З часу підписання договору він користуюсь земельною ділянкою та сплачує орендну плату, використовуючи дану земельну ділянку водного фонду, як ставок для розведення риби та, відповідно використовує технічну споруду гідровузол ставка, що розташований за межами населеного пункту на території Синьківської сільської ради. Відповідно до паспорту ставка складеного за матеріалами інвентаризації від липня 2002 року, висновку Львівського обласного виробничого управлінням водного господарства: технічний стан споруди потребував поточного ремонту. Тому, для нормальної діяльності виробничого процесу він використовує та підтримує в належному стані гідровузол ставка, з 2006 року безперервно, тривало, відкрито та добросовісно, володіє вищевказаним нерухомим майном, як своїм власним, тобто фактично став його власником. Наголошує, що з 2006 року у нікого із сторонніх осіб, в тому числі органу місцевого самоврядування, до нього не виникало жодних претензій, щодо володіння зазначеним вище майном. Дані технічні гідроспоруди не мають власника та не рахуються на балансі Синьківської сільської ради, а вважаються безхазяйним нерухомим майном. При зверненні до Синьківської сільської ради Радехівського району для вирішення питання про власність на дані обєкти, питання у позасудовому порядку вирішено не було, а тому він вимушений звернутися до суду. Позивач в судове засідання не зявився. Надавши до суду заяву, із підтриманням вимог, клопотала про розгляд справи за її відсутності (а.с.68). Позов просить задоволити. Також і представник відповідача - Синьківської сільської ради Радехівського району у судове засідання не зявився. Скерував до суду заяву, із визнанням позовних вимог, просив розгляд справи здійснити за його відсутності (а.с.69). Із врахуванням наведеного, на підставі ч.4 ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи проведено без участі сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів. Розглянувши подані учасниками справи заяви та дослідивши подані ними документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст.ст.12,81,82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Так, судом встановлено, що згідно Договору оренди земельного фонду від 29.03.2006 року та Договору про внесення змін до договору оренди землі від 29.03.2006 року від 19.12.2012 року, Радехівська районна державна адміністрації передала [PERSON] строком на 40 років у строкове, платне володіння і користування земельну ділянку загальною площею 32,2836 га, для риборозведення та ведення підсобного господарства (сінокосіння), що знаходиться на землях запасу Синьківської сільської ради Радехівського району Львівської області (а.с.10-13). Оскільки, у липні 2002 року за матеріалами інвентаризації було констатовано, що технічний стан споруд, переданих в оренду [PERSON] потребують поточного ремонту (а.с.52-59), позивач власними силами проводив ремонти та вдосконалював стан гідротехнічних спору, з метою попередити і не допустити затоплення земель. Прилеглих до орендованої ним земельної ділянки (а.с.2,8-9). З копій Вимтягів з Державного реєстру прав на нерухоме майно про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна вбачається, що у січні 2017 року, відповідно до рішень Синьківської сільської ради Радехівського району, спірні гідроспоруди взяті на облік безхазяйного майна (а.с.41-51). Частиною 1 статті 181 ЦК України визначається, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Тобто, такі об'єкти розташовані на земельній ділянці та нерозривно пов'язані з землею, тобто вони не можуть існувати без землі; переміщення зазначених об'єктів є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Виходячи з аналізу чинного законодавства, такий об'єкт, як гідровузол ставка належить до гідротехнічних споруд (Методика обстеження і паспортизації гідротехнічних споруд систем гідравлічного вилучення та складування промислових відходів та хвостів, затверджена наказом Державного комітету у справах містобудування і архітектури від 19 грудня 1995 року №252 (зареєстрований в Міністерстві юстиції 21 грудня 1995 року за №466/1002), є спорудою, призначеною для використання водних ресурсів, для боротьби з шкідливим впливом вод, захистом земель від водної та вітрової ерозій, інших негативних процесів. Отже, такий об'єкт, як гідровузол ставка є нерухомим майном, оскільки він нерозривно пов'язаний з землею та його переміщення в інше місце може призвести до надзвичайних ситуацій техногенного і природного характеру. Методика обстеження і паспортизації гідротехнічних споруд систем гідравлічного вилучення та складування промислових відходів та хвостів, яка затверджена наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури №252 від 19 грудня 1995 року, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 21 грудня 1995 року за №466/1002 призначена для забезпечення комплексу робіт, що виконуються при обстеженні і паспортизації гідротехнічних споруд систем гідравлічного транспортування і складування промислових відходів та поширюється на всі споруди незалежно від відомчої належності та виду власності. Пунктом 1.9.18 Методики встановлено, що гідротехнічні споруди, це споруди для використання водних ресурсів, а також для боротьби з шкідливим впливом вод: греблі й дамби різного призначення та їхні конструктивні елементи; водоскиди, водоспуски, споруди водовідведення: тунелі, канали, труби, лотки; регуляційні споруди, накопичувачі промислових відходів, ставки, відкриті водозабори, гідромеханічне та механічне обладнання, призначене для нормального функціонування споруд. Відповідно до пункту 3.3 Методики під час обстеження та паспортизації перевірці підлягають: оснащеність споруд засобами вимірювань; стан споруди; організація експлуатації споруди; виконання заходів щодо ремонту; стан технічної документації; виконання заходів щодо забезпечення надійності; засоби охорони навколишнього природного середовища. За змістом частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При цьому, право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно із ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також, суд зауважує, що представник відповідача визнав повністю заявлений стороною позивача позов, шляхом подання суду у письмовій формі відповідної заяви (а.с.69). В силу вимог ч.3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке ж право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За таких обставин, на переконання суду, визнання позову представником відповідача є його процесуальним правом, передбаченим процесуальним законодавством у статтях 49 та 206 ЦПК України і таким правом щодо предмета спору такий розпоряджаються на власний розсуд. Судом встановлено, що представник відповідача, який підписав заяви про визнання позову, не обмежений у повноваженнях на вчинення такої процесуальної дії. Судом також встановлено, що визнання представником відповідача позову жодним чином не суперечить закону, а також жодним чином не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин суд не вбачає правових підстав для постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання представником відповідача позову і продовження судового розгляду. Приймаючи до уваги вищенаведене, позицію з цього приводу, викладену у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права власності за набувальною давністю є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення. У розумінні вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне із відповідача на користь позивача стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved