Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом в якому вказувала, що 02 серпня 2016 року вона домовилася зі [PERSON] про майбутнє укладення договору купівлі-продажу належного останній житлового будинку №203 по вул. Жовтневій в с.м.т. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області. На підтвердження такої домовленості позивачка в якості авансу передала [PERSON] 20 000 грн. взамін зобов'язання останньої підготувати документи щодо будинку для подальшого укладення договору купівлі-продажу. Проте в подальшому [PERSON] дізналася, що відповідачка не є власником будинку та не підготувала документи для оформлення правочину, внаслідок чого відмовилася від укладення договору купівлі-продажу. Проте [PERSON] не бажає повертати отримані нею в якості авансу кошти. В зв'язку з цим позивачка просила стягнути з відповідачки на свою користь аванс в розмірі 20 000 грн. та понесені нею судові витрати. В судовому засіданні, яке проводилося без особистої участі позивачки, її представник [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Свої заперечення проти позову обгрунтовувала тим, що сплачені позивачкою кошти за будинок є завдатком, враховуючи те, що договір купівлі-продажу не був укладений з вини [PERSON] (близькі родичі якої тривалий безоплатно користувалися будинком та без згоди власника проводили там ремонтні роботи), а тому остання не має права на їх повернення. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі позивачки, оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представника позивачки [PERSON], відповідачки [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, оглянувши правовстановлюючі документи та технічну документацію щодо будинку №203 по вул. Жовтневій в с.м.т. Олександрівка Вознесенського району (договір дарування від 12 червня 2010 року №1085, договір дарування від 03 лютого 2017 року №212, будинкову книгу, технічний паспорт), суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що в травні 2016 року [PERSON] домовилася зі [PERSON] про майбутнє укладення договору купівлі-продажу житлового будинку №203 по вул. Жовтневій в с.м.т. Олександрівка Вознесенського району Миколаївської області. На підтвердження такої домовленості 02 серпня 2016 року позивачка в якості авансу передала [PERSON] 20 000 грн. взамін зобов'язання останньої підготувати документи щодо будинку для подальшого укладення договору купівлі-продажу. Як вбачається з пояснень представника позивачки, матеріалів справи (а.с. 3, 14), оглянутих правовстановлюючих документів та технічної документації щодо будинку №203 по вул. Жовтневій в с.м.т. Олександрівка Вознесенського району (договору дарування від 12 червня 2010 року №1085, договору дарування від 03 лютого 2017 року №212, будинкової книги, технічного паспорта) [PERSON] в подальшому відмовилася від укладення договору купівлі-продажу, оскільки відповідачка не була власником будинку та не підготувала документи для оформлення правочину. Зі свого боку [PERSON] не повернула отримані нею кошти. Згідно ч. 1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. У разі, коли сторони лише домовились укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі відповідно до ч. 2 ст. 570 ЦК України вважаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались. Вказане повністю узгоджується з положеннями ст. 1212 ЦК України, згідно якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Таким чином судом встановлено, що: - сторони домовилися укласти між собою договір купівлі-продажу житлового будинку; -в звязку з цим позивачка передала відповідачці кошти в загальному розмірі 20 000 грн.; -сторони не уклали та не оформили договір купівлі-продажу будинку за формою, передбаченою ст. 657 ЦК України, одна зі сторін відмовилася від його укладення; -відповідачка не повернула отриманого. При цьому суд не приймає до уваги доводи відповідачки про те, що отримані нею кошти є завдатком та, враховуючи винну поведінку позивачки, не підлягають поверненню останній, оскільки: ?[PERSON] на час отримання коштів не була власником будинку, а тому не мала права розпорядитися ним в цілому, зокрема бути стороною правочину щодо розпорядження ним; ?сторони не уклали та не оформили договір купівлі-продажу будинку за формою, передбаченою ст. 657 ЦК України та не уклали в належній формі договір завдатку, який повинен бути укладений у тій же формі, що й основний договір. За встановлених обставин отримані відповідачкою кошти є не завдатком, а авансом, а тому незалежно від поведінки та вини будь-якої зі сторін повинні бути повернуті власнику в тому розмірі, в якому вони надавались. Посилання [PERSON] на те, що близькі родичі позивачки тривалий час безоплатно користувалися будинком та без згоди власника проводили там ремонтні роботи, не мають правового значення для вирішення спору, який розглядається. За встановлених обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки також підлягають стягненню й понесені останньою судові витрати, а саме 700 грн. витрат на правову допомогу та 640 грн. судового збору.

Outcome: approved