Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

У березні 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із даним позовом, в якому просило стягнути із [PERSON] та [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором від 19 жовтня 2017 року у розмірі - 8 158 грн. 61 коп. та понесені судові витрати. В обґрунтування позову зазначалося про те, що 19 жовтня 2017 року [PERSON] підписав Анкету заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банком на підставі договору про надання батьківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі - 500 грн. 00 коп.. Для користування картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. Щодо встановлення і зміни кредитного ліміту банк керувався пунктами 2.1.1.2.3. та 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг на підставі яких, відповідач при укладенні договору про надання банківських послуг дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг позивач виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. [INFO] [PERSON] помер, спадкоємцями, які постійно проживали із спадкодавцем є [PERSON] та [PERSON] . Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком становить 8 158 грн. 61 коп. З підстав стягнення боргу позивач звернувся до суду. Ухвалою суду від 10 червня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (суддя Селезньова Т.В.). Ухвалою суду від 04 січня 2021 року дану справу прийнято до провадження суддею Василишиним В.О. Ухвалою суду від 27 серпня 2021 року до участі у даній справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] . У судове засідання позивач АТ КБ «ПриватБанк» представника не направив. До позовної заяви представником позивача [PERSON] додано клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Причини неявки суду неповідомлені. Будучи належним чином повідомленими про розгляд справи правом подати відзив на позовну заяву не скористалися. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у визначеному цивільним процесуальним законодавством порядку. У строк, визначений в ухвалі суду пояснень по суті справи не надав. За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти й відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 19 жовтня 2017 року [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Відповідно до укладеного договору № б/н від 19 жовтня 2017 року [PERSON] отримав кредит у розмірі - 500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. На підтвердження укладення між сторонами кредитного договору та наявності у відповідача заборгованості за вказаним договором, позивачем АТ КБ «ПриватБанк» надано до суду розрахунок заборгованості за кредитним договором, копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Витяг з тарифів банку. Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] помер [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 28 вересня 2018 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. Згідно із довідкою № 56 від 16 січня 2019 року, виданою КП «ЖЕК-2» [PERSON] станом на 27 вересня 2018 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки № 06-11/2236 від 19 червня 2020 року, виданої відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування «Прозорий офіс» Броварської міської ради Київської області станом на 27 вересня 2018 року за адресою: [ADDRESS] , були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Зі спадкової справи № 497/2018 до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що 12 грудня 2018 року до Броварської міської державної нотаріальної контори надійшла претензія кредитора АТ «КБ «ПриватБанк». На підставі вказаної претензії заведено спадкову справу до майна померлого [PERSON] 13 грудня 2018 року завідувач державної нотаріальної контори Журавська В.В. направила до можливих спадкоємців за останнім відомим місце проживанням спадкодавця [PERSON] повідомлення про відкриття спадкової справи. 26 березня 2019 року із заявами про прийняття спадщини померлого [PERSON] до Броварської міської державної нотаріальної контори звернулися сини померлого [PERSON] та [PERSON] . Матеріали спадкової справи не місять в собі доказів наявності у померлого [PERSON] майна (рухомого, нерухомого), видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на ім`я його спадкоємців. До матеріалів спадкової справи до майна померлого [PERSON] приєднано спадкову справу за майна [PERSON] № 21/2015, почату 22 липня 2015 року. У матеріалах вказаної справи відсутні дані, що померлий [PERSON] був спадкоємцем [PERSON] , у визначений законом строк прийняв його спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб 29 грудня 2000 року відділом реєстрації актів цивільного стану виконкому Броварської міської ради Київської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Прізвища після одруження: чоловік - [PERSON] , дружина - [PERSON] . У відомостях про розірвання шлюбу вбачається, що на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2011 року у справі № 2-2007/11 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, [PERSON] не є спадкоємцем до майна померлого [PERSON] , незалежно від проживання з ним за однією адресою на час смерті. Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України). Статтею 1261 ЦК України встановлено, що в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Згідно із частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Частиною першою статті 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Із розрахунку заборгованості за договором від 19 жовтня 2017 року вбачається, що заборгованість [PERSON] становить 8 158 грн. 61 коп., що складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі - 8 158 грн. 61 коп. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року (справа № 306/2000/16-ц), яку суд враховує при вирішенні цієї справи. За чинним законодавством спадкоємці, що прийняли спадщину, повинні виконати боргові зобов`язання в межах дійсної вартості майна, одержаного ними у спадщину. Вартість спадщини визначається на час відкриття спадщини. Отже, умовою відповідальності спадкоємця за боргами спадкодавця є факт прийняття спадщини. Аналогічні роз`яснення надані в абзаці 2 пункту 32 Постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Відповідач [PERSON] не є спадкоємцем до майна померлого [PERSON] , про що зазначено вище, отже у задоволенні вимог до неї слід відмовити за безпідставністю. Спадкоємцями, які прийняли спадщину померлого [PERSON] є відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] . Позивач, наданим йому законом правом залучити до участі у справі співвідповідача, не скористався, хоча мав для вчинення вказаних процесуальних дій достатньо можливості. При розгляді даної справи по суті позивач не надав доказів на підтвердження того, що спадкодавцю [PERSON] за життя взагалі належало будь-яке рухоме чи нерухоме майно. Оскільки відповідач [PERSON] не отримав від спадкодавця [PERSON] майно у спадщину, то як наслідок він не набув обов`язку задовольняти вимоги кредитора. З огляду на викладені обставини, у задоволенні даного позову слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed