Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

У вересні 2015 року до Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області надійшла позовна заява представника позивача ПАТ КБ «Пр6иватбанк», який діє на підставі довіреності, в якій він просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначив, що 05.07.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір MR14G111400001 Згідно договору АПТ КБ «Приватбанк» зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 30000 доларів США терміном дії до 01.07.2027 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, [PERSON] повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 30000 доларів США. В порушення вимог кредитного договору [PERSON] свої зобов'язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором [PERSON] станом на 05.08.2015 року має заборгованість 27747,89 доларів США, яка складається з наступного: 21100,05 доларів США; 1458,02 доларів США; 48,00 доларів США, а також штрафи 11,52 доларів США; 1130,30 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №MR14G111400001 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено договір поруки. На підставі викладеного позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 23747,89 доларів США, що за курсом 21,71 відповідно до службового розпорядження НБУ від 05.08.2015 року складає 515566,67 грн., а також витрати по сплаті судового збору. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Надав пояснення до позову щодо збільшення відсоткової ставки, де посилаючись на ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів та п. 3.5. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, у договорі про надання кредиту може зазначатись, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки НБУ або в інших випадках, які були визначенні сторонами при укладенні кредитних договорів. Так, відповідно до п.2.3 кредитних договорів , банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон'юктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні , встановленого НБУ на момент укладення договору та ін. При цьому банк надсилає позичальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Так, відсоткова ставка була збільшена 24.11.2008 року до 14,04%, про що і було повідомлено відповідача шляхом направлення йому листа-повідомлення від 03.10.2008 року. Враховуючи те, що відповідач не звернувся до установи банку, щодо непогодження зі зміною умов договору та те, що продовжував здійснювати погашення заборгованості за договором треба вважати, що відповідач знав про зміну процентної ставки та був з нею згоден. Щодо посилання відповідачів на зміну страхових платежів, банк зазначає наступне. Відповідно до договору позичальник звертається до банку про надання йому коштів на оплату чергових страхових платежів відповідно до договору страхування, укладений відповідно до п. 2.2.7 договору і доручає банку щорічно перераховувати необхідну для цього суму коштів відповідно до договорів страхування п.10 договору страхування вбачається, що страховий платіж становить у розмірі 757,50 грн., а тому згідно наданої виписки банк правомірно перерахував щорічно кошти страховій компанії в валюті гривня. Щодо відсутності заборгованості , банк пояснює, що через вихід відповідача на прострочення заборгованості з 20.01.2015 року покладених в наступному коштів в рахунок погашення заборгованості не вистачало, для повного погашення всього боргу, так як зарахування коштів та погашення заборгованості відбувається у порядку зазначеному п.3.3 кредитного договору. Щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті, то позивач зазначає, що банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення НБУ відповідних ліцензій є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті. На підставі викладеного, просив задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. Відповідачі в судовому засіданні позов не визнали вважаючи його необґрунтованим та просили відмовити в його задоволенні. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та просила відмовити в його задоволенні, оскільки позивач без додаткової угоди самостійно змінив умови договору збільшивши відсоткову ставку по укладеному кредитному договору з 12% до 14,04%. Крім того, позивач самостійно проводив перестраховки, також, не склавши додаткових угод та не повідомивши відповідача. Також вказала, що загальна сума внесків по кредитному договору за період з липня 2007 року по 05.08.2015 року, яку повинні були внести відповідачі на рахунок позивача складає 38593,38 доларів США. Так, фактично станом на 05.08.2015 року відповідач сплатив на рахунок позивача 41204,62 долара США. Відповідачі щорічно сплачували на початку липня окремо від інших платежів дві страховки - 1562,84 доларів США. Таким чином, фактична сума внесків по кредитному договору за період з 05.07.2007 року по 05.08.2015 року без урахування страхових платежів складає 39641,78 доларів США, у зв'язку з чим у відповідачів існує переплата станом на 05.08.2015 року у розмірі 1048,40 доларів США. Щодо стягнення заборгованості в доларовому еквіваленті посилаючись на ч.1 ст. 524 ЦК України та ст. 99 Конституції України вказала, що заборгованість має бути стягнута в гривні. Вимоги в частині стягнення штрафів та процентів вказані вимоги вважає незаконними та такими, що не підлягають задоволенню. Вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 21097,09 доларів США визнала. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 05.07.2007 року між «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір б/н, відповідно до якого банк зобовязався надати [PERSON] кредитні кошти строком до 01.07.2027 року , у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 24000 доларів США на наступні цілі: придбання житлової нерухомості, а також 6000 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку передбачених кредитним договором, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно положень кредитного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, [PERSON] повинен надавати банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору страхування від 05.07.2007 року №MR14G100043059 укладено між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» майна №MR14G100043059 від 05.07.2007 року страхувальник зобов'язується у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування страхувальнику або іншій особі, визначеній у цьому договірі страхування, на користь якоїхї укладено цей договір, а страхувальник зобов'язується своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Обєктом страхування є майнові інтереси, що не суперечить законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням майном, зазначеним у заяві страхувальника та експертному висновку Приватбанка до договору застави Строк дії договору до 04.07.2008 року. Розмір страхової суми 151500,00 гривень. Згідно договору страхування №№MR14LК00043060 від 05.07.2007 року укладений між [PERSON] страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування страхувальнику, а страхувальник зобов'язується своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови правил страхування. Згідно п.5.1 цього договору договір укладеного на виконання договору застави , укладеного між банком та страхувальником від 05.07.2007 року № MR14G111400001. Розмір страхової суми по всім особам визначено у розмірі 151500,00 грн. Відповідно до ст.526 ЦК України, сторони мають виконувати зобов'язання належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідач, укладаючи договір, погодився з зазначеними в ньому умовами. У свою чергу 05.07.2007 року у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», укладено договір поруки №MR14G111400001, на підставі якого відповідач поручився перед позивачем за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №MR14G111400001 від 05.07.2007 року відповідач, станом на 05.08.2015 року має заборгованість у сумі 23747,89 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом - 21100,05 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом - 1458,02 доларів США, заборгованості за комісією - 48,00 доларів США. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За правилами ст. 1046 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредитором завдані ним збитки. Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя, ч. 2 - поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. У відповідності до ч.1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні бути виконані належним чином та у термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Положеннями ст. 11 та 61 ЦПК України закріплено принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, який передбачає, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, ст. 99 Конституції України визначено, що грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Відповідно до частини першої ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається у гривні за офіційним курсом Національного банку України. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Вирішуючи питання про стягнення з відповідачів штрафи суд виходить з наступного. Згідно ст. 2 Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053-р місто Маріуполь (Маріупольська міська рада) відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №1079-р було зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Між тим, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015 року, розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 1079-р «Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р» визнано нечинним. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р затверджений Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція , та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України. Згідно Переліку , м. Маріуполь є населеним пунктом, на території якого здійснювалася антитерористична операція . З розрахунку позивача заборгованості за кредитним договором № MR14G111400001 від 05.07.2007 року та вбачається, що банком розраховані штрафні санкції за період з 05.07.2007 року по 05.08.2015 року. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], а відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. З огляду на вищезазначене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Так, вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором, заборгованості за процентами підлягають задоволенню. В той же час, оскільки відповідачі є громадянами України, які зареєстровані та проживають в місті, де проводиться антитерористична операція, то задоволенню не підлягають вимоги щодо стягнення штрафів. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачем надані документи, що стверджують понесені витрати, тому вони підлягають стягненню солідарно з відповідачів частково, а у розмірі 6264,23 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial