Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-13 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Ухвалою від 20 вересня 2016 року суд відкрив провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] (цивільна справа №175/3684/16-ц). Одночасно з вказаним позовом [PERSON] було подано іншу позовну заяву, за якою судом відкрито провадження у справі з №175/4110/16-ц, до [PERSON] , [PERSON] , треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Кудрявцева Т.М., [PERSON] про визнання недійсним договору дарування і скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме нежитлову будівлю магазин-кафе, розташовану по [ADDRESS] . В свою чергу [PERSON] подала зустрічний позов до [PERSON] , в якому з урахуванням уточнень, просила суд визнати спільною сумісною власністю подружжя нежитлову будівлю магазин-кафе, розташовану по [ADDRESS] ; квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вартістю 98470 (дев`яносто вісім тисяч чотириста сімдесят) грн.; автомобіль марки «ZAZ», модель: 110557 (пікап), рік випуску: 2003 року, об`єм двигуна: 1197 cm3, vin: [NUMBER] , номер державної реєстрації: [NUMBER] , дата реєстрації: 13.08.2008 року, вартістю 39200 (тридцять дев`ять тисяч двісті) грн.; автомобіль марки «Skoda», модель: Superb (седан), рік випуску: 2008 року, об`єм двигуна: 1781 cm3, vin: [NUMBER] , номер державної реєстрації: [NUMBER] , дата реєстрації: 27.02.2008 року, вартістю 335 600 (триста тридцять п`ять тисяч шістсот) грн. 00 коп. та здійснити поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що вказане нерухоме майно і транспортні засоби були набуті подружжям під час шлюбу спільною працею та за спільні кошти. 19 грудня 2016 року [PERSON] надав суду заперечення проти позову (а.с. 169-174), а 15.06.2017 року додаткові пояснення, в яких наполягав на розподілі спірної квартири і визнанні права власності за ним на Ѕ зазначеної квартири, а також погодився з тим, щоб суд залишив [PERSON] у власності автомобіль марки «ZAZ», модель 110557 (пікап), рік випуску 2003, а йому автомобіль марки «Skoda», модель Superb (седан), рік випуску 2008, просив суд визначити з кого з подружжя і в якому розмірі буде стягнута грошова компенсація вартості частки майна, якщо буде мати місце перевищення частки одного з подружжя та здійснити поділ спільного майна подружжя, з урахуванням того, що магазин, який знаходиться по [ADDRESS] є об`єктом, що подарований [PERSON] на підставі договору дарування і який не підлягає поділу як спільне майно подружжя. Ухвалою суду від 20 квітня 2017 року цивільну справу №175/3684/16-ц та цивільну справу №175/4110/16-ц об`єднано в одне провадження, присвоївши об`єднаним цивільним справам єдиний номер - №175/3684/16-ц. Ухвалою від 16 червня 2017 року заяву [PERSON] про закриття провадження в частині позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] залишено без задоволення. Ухвалою від 30.11.2018 р. заяву представника [PERSON] про забезпечення позову в цивільній справі №175/3684/16-ц задоволено частково, накладено арешт на наступні транспортні засоби: автомобіль марки «ZAZ», модель: 110557 (пікап), рік випуску: 2003 року, об`єм двигуна: 1197 cm3, vin: [NUMBER] , номер державної реєстрації: [NUMBER] , дата реєстрації: 13.08.2008 року; автомобіль марки «Skoda», модель: Superb (седан), рік випуску: 2008 року, об`єм двигуна: 1781 cm3, vin: [NUMBER] , номер державної реєстрації: [NUMBER] , дата реєстрації: 27.02.2008 року. Ухвалою від 03 липня 2017 року заяву представника [PERSON] про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи суд вирішив задовольнити, провадження по справі зупинити на час проведення експертизи. У зв`язку з тим, що [PERSON] не надав експерту доступ до об`єкта, щодо якого призначена експертиза, представник [PERSON] подав клопотання про повторне призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи і просив суд зобов`язати [PERSON] надати доступ до будівлі магазину літ. А-1 за адресою: [ADDRESS] для проведення судової будівельно-технічної експертизи у справі № 175/3684/16-ц. Заява представника [PERSON] про повторне призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи судом задоволена, про що постановлена ухвала від 04 лютого 2019 року. У зв`язку із неодноразовою неявкою в судове засідання [PERSON] , на підставі ст. 257 ЦПК України, суд постановив ухвалу від 04 лютого 2019 року про залишення позову [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Кудрявцева Тетяна Миколаївна, [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на 1/2 частку майна, про визнання недійсним договору дарування, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно без розгляду. З урахуванням викладеного подальшому судовому розгляду в межах цивільної справи № 175/3684/16-ц підлягають лише позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] . Ухвалою від 25 серпня 2020 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] відновлено. Ухвалою від 09 квітня 2021 року явку [PERSON] та його представника в судове засідання, призначене на 10 годину 30 хвилин 14 червня 2021 року суд вирішив визнати обов`язковою. За результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи та з урахуванням фактичного використання сторонами майна позивач [PERSON] та її представник у судовому засіданні уточнили позовні вимоги і просили суд: визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] : - нежитлову будівлю магазин-кафе розташовану по [ADDRESS] , вартістю 1 044 822 (один мільйон сорок чотири тисячі вісімсот двадцять дві) грн. 00 коп.; - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вартістю 98470 (дев`яносто вісім тисяч чотириста сімдесят) грн.; - автомобіль марки «ZAZ», модель: 110557 (пікап), рік випуску: 2003 року, об`єм двигуна: 1197 cm3, vin: [NUMBER] , номер державної реєстрації: [NUMBER] , дата реєстрації: 13.08.2008 року, вартістю 39200 (тридцять дев`ять тисяч двісті) грн.; - автомобіль марки «Skoda», модель: Superb (седан), рік випуску: 2008 року, об`єм двигуна: 1781 cm3, vin: [NUMBER] , номер державної реєстрації: [NUMBER] , дата реєстрації: 27.02.2008 року, вартістю 335 600 (триста тридцять п`ять тисяч шістсот) грн. 00 коп. здійснити поділ спільного майна подружжя, загальною вартістю 1518092 (один мільйон п`ятсот вісімнадцять тисяч дев`яносто дві) гривні 00 коп., наступним чином: 1) за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , що зареєстрована за адресою [ADDRESS] ) визнати право власності на: - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вартістю 98470 (дев`яносто вісім тисяч чотириста сімдесят) грн. 00 коп.; - автомобіль марки «ZAZ», модель: 110557 (пікап), рік випуску: 2003 року, об`єм двигуна: 1197 cm3, vin: [NUMBER] , номер державної реєстрації: [NUMBER] , дата реєстрації: 13.08.2008 року, вартістю 39200 (тридцять дев`ять тисяч двісті) грн. 00 коп.; - Ѕ частки нежитлової будівлі магазин-кафе розташованої по [ADDRESS] , з виділенням в натурі наступних приміщень: у будові літ. «Б», прибудові літ. «б1», прибудові літ. «б», прибудові «б2»: - прим. 1 - кафе (116,9 м. кв.), - прим. 2 - кафе (54,6 м. кв.), - прим. 3 - службове (5,5 м. кв.), - прим. 4 - кухня (8,2 м. кв.), - прим. 5 - кухня (11,7 м. кв.), - прим. 6 - службове (4,5 м. кв.), - прим. 7 - вбиральня (3,0 м. кв.), - прим. 8 - коридор (2,6 м. кв.), Всього - 207,0 м. кв., вартістю - 624 540 (шістсот двадцять чотири тисячі п`ятсот сорок) грн. 00 коп. - навіс літ. «б3», - Ѕ вбиральні літ. «В», - Ѕ сараю літ. «Г», - Ѕ зливної ями літ. «з/я», - Ѕ огорожі № 1 (ворота), - Ѕ огорожі № 2 (паркан) Загальна вартість майна складає 762 210 (сімсот шістдесят дві тисячі двісті десять) грн. 00 коп., що у відсотках складає 50,2 % від спільного майна подружжя і на 3 164 (три тисячі сто шістдесят чотири) грн. 00 коп. більше від ідеальної частки Ѕ (759 046 грн. 00 коп.) 2) за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , що зареєстрований за адресою [ADDRESS] ) визнати право власності на: - Ѕ частки нежитлової будівлі магазин-кафе розташованої по [ADDRESS] , з виділенням в натурі наступних приміщень: у магазині літ. «А», прибудові літ. «А1»: - прим. 1 - торгова зала (71,3 м. кв.), - прим. 2 - склад (12,0 м. кв.), - прим. 3 - коридор (2,5 м. кв.), - прим. 4 - склад (4,6 м. кв.), - прим. 5 - склад (6,8 м. кв.), - прим. 6 - кабінет (18,9 м. кв.), - прим. 7 - коридор (13,8 м. кв.), - прим. 8 - котельна (5,0 м. кв.), - прим. 9 - комора (4,4 м. кв.) Всього - 139,3 м. кв., вартістю - 420 282 (чотириста двадцять тисяч двісті вісімдесят дві) грн. 00 коп. - навіс літ. «а», - колонка «К» (свердловина в прибудові літ. «А1»), - Ѕ вбиральні літ. «В», - Ѕ сараю літ. «Г», - Ѕ зливної ями літ. «з/я», - Ѕ огорожі № 1 (ворота), - Ѕ огорожі № 2 (паркан). - автомобіль марки «Skoda», модель: Superb (седан), рік випуску: 2008 року, об`єм двигуна: 1781 cm3, vin: [NUMBER] , номер державної реєстрації: [NUMBER] , дата реєстрації: 27.02.2008 року, вартістю 335 600 (триста тридцять п`ять тисяч шістсот) грн. Загальна вартість зазначеного майна складає 755 882 (сімсот п`ятдесят п`ять тисяч вісімсот вісімдесят дві) грн.. 00 коп., що у відсотках складає 49,8 % від спільного майна подружжя і на 3 164 (три тисячі сто шістдесят чотири) грн. 00 коп. менше від ідеальної частки Ѕ (759 046 грн. 00 коп.) [PERSON] та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] і його представник в судове засідання не з`явилися, про дату та час його проведення були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомляли. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вислухавши пояснення сторін та їх представників, з`ясувавши позицію сторін, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 17 липня 1994 року сторони перебували у шлюбі, який було розірвано на підставі рішення суду 12 грудня 2008 року (а.с.15) Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно СК № 633805 від 29.08.2008 право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу ВАВ №895671 від 05.12.2002 (а.с. 9). Вартість квартири відповідно до Звіту про незалежну оцінку ринкової вартості від 22.08.2016 року становить 98470 (дев`яносто вісім тисяч чотириста сімдесят) грн. (а.с. 17-18). Під час шлюбу подружжям набуті наступні транспортні засоби: автомобіль марки «ZAZ», модель: 110557 (пікап), рік випуску: 2003 року, об`єм двигуна: [NUMBER] , vin [NUMBER] , номер державної реєстрації [NUMBER] , дата реєстрації 13.08.2008 року, вартістю 39200 (тридцять дев`ять тисяч двісті) грн., власник - [PERSON] ; автомобіль марки «Skoda», модель: Superb (седан), рік випуску: 2008 року, об`єм двигуна 1781 cm3, vin [NUMBER] , номер державної реєстрації [NUMBER] , дата реєстрації 27.02.2008 року, вартістю 335 600 (триста тридцять п`ять тисяч шістсот) грн. 00 коп., власник - [PERSON] . Зазначені транспортні засоби наразі перебувають у фактичному володінні і користуванні відповідача [PERSON] . Згідно договору дарування від 02 грудня 1996 року зареєстрованого за №3792, у період шлюбу відповідачем було набуто право власності на магазин загальною площею 144,3 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] . Дослідивши матеріали справи та пояснення сторін, суд з`ясував, що вказаний магазин використовувався подружжям для спільної господарської діяльності. Влітку 2007 року позивачем і відповідачем спільно було прийнято рішення про реконструкцію, перебудову магазину в магазин-кафе. Згідно рішення виконавчого комітету Кіровської селищної ради Дніпропетровського району, Дніпропетровської області від 17 жовтня 2007 року, на ім`я відповідача було надано дозвіл на будівництво кафе, яке знаходиться на території магазину, та на переобладнання в самому магазині зі зменшенням загальної площі магазину, що також підтверджується витягом з рішення №374 (а.с. 129). 19 жовтня 2007 року відповідачем було отримано дозвіл на виконання будівельних робіт №72/1, а саме: на будівництво кафе на території магазину (а.с. 131). 10 грудня 2007 року [PERSON] уклав з Кіровською селищною радою договір оренди земельної ділянки, площею 0,0555 га, на якій розташований вищевказаний магазин строком на 20 років. Рішенням виконавчого комітету Кіровської селищної ради від 18 червня 2008 року магазину, збудованому на території магазину кафе, було присвоєно одну адресу: магазин-кафе по [ADDRESS] . (а.с.130). В кінці жовтня 2008 року будівництво кафе завершено. Загальна площа магазину внаслідок реконструкції зменшилася з 144,3 кв.м. до 139,3 кв.м., а площа збудованого кафе склала 207 кв.м, тобто загальна площа збудованого сторонами магазину-кафе, навіть не враховуючи прибудов, навісів та сараїв, стала складати 346,3 кв.м. Після розірвання шлюбу відносини між позивачем і відповідачем були дружніми. Позивач та відповідач домовились, що позивач буде проживати разом з їхньою донькою в спільно набутій квартирі, використовувати у своїй підприємницькій діяльності частину магазину-кафе, яку умовно можна назвати «кафе», а відповідач, в свою чергу, буде використовувати у своїй підприємницькій діяльності частину магазину-кафе, яку умовно можна назвати «магазин», а також набуті в період шлюбу транспортні засоби. В 2014 році стосунки між позивачем та відповідачем різко погіршились, як наслідок колишнє подружжя не змогло дійти згоди щодо поділу майна, набутого в період шлюбу, що в подальшому призвело до необхідності вирішення спору в судовому порядку. Вирішуючи спори між подружжям про майно, суд має встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Таким чином для вирішення питання щодо того, чи є магазин та кафе одним об`єктом спільної власності колишнього подружжя, чи ні, та чи мало місце істотне збільшення цінності майна, яке належало відповідачеві за договором дарування внаслідок трудових або грошових затрат подружжя, який ступінь будівельної готовності об`єкта, які можливі варіанти його поділу в натурі судом призначення судова будівельно-технічна експертиза. За результатами експертизи встановлено наступне. Згідно ст. 4 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» об`єктами будівництва є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та частини, лінійні об`єкти інженерно-транспортної інфраструктури. Згідно п. 3.4. ДБН А.2.2-3:2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» відокремлена частина будинку, будівлі, споруди - автономна конструктивна система, відокремлена деформаціи?но- температурним, антисеи?смічним (за потреби) швом, протипожежною стіною, має автономне інженерне забезпечення та закінчении? цикл виробничого процесу (наприклад, блок-секція, дільниця тощо). Пунктом 3.8. ДБН А.2.2-3:2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» визначено, що комплекс (будова) - це сукупність будинків, будівель, споруд будь-якого призначення, лініи?них об`єктів інженерно-транспортноі? інфраструктури, об`єднаних цільовим призначенням, зведення яких здіи?снюється, як правило, за єдиною проектною документацією. Враховуючи вищезазначені визначення та об`ємно-планувальні та конструктивні рішення будівель магазину-кафе та їх тісний конструктивний взаємозв`язок (стіни, спільна стіна, що є несучою та огороджувальною і яка стала внутрішньою для двох будівель, перекриття, комунікації) експерт дійшов висновку, що кафе (під літ. Б згідно технічного паспорту від 28.03.2016 року), розташоване по [ADDRESS] є прибудовою до магазина, що знаходиться по [ADDRESS] . Висновком експерта встановлено, що після здійснення прибудови будівлі кафе та магазину стали конструктивно, за несучими та огороджувальними складовими та комунікаціями, тісно пов`язаними, та з урахуванням того, що дане будівництво виконувалось власниками спільно, відбувалось з відповідним погодженням будівництва, роботи виконувались на одній земельній ділянці, з розширенням функціонального використання та комерційних напрямків діяльності, та відповідно і збільшення привабливості та конкурентоздатності на конкретній території, що може відповідати визначенням як один комплекс будов об`єднаних цільовим призначенням і будівництво яких здійснюється за одним проектним рішенням. За усіма основними технічними та фізичними показниками будівлі можуть використовуватись за різними напрямками використання і відповідають ступеню готовності достатньому для їх подальшого використання. Здійснення прибудов будівлі кафе до магазину, улаштування зручностей та підведення комунікацій, в першу чергу збільшили площу комерційного використання, а також розширили функціональні можливості та комерційні напрямки діяльності, та відповідно і привабливість та конкурентоздатність усього комплексу безпосередньо на конкретній території і загалом у даному населеному пункті, що є основними чинниками збільшення вартості об`єкта. Вартість об`єкту у результаті здійснених поліпшень складає 1 044 822 (один мільйон сорок чотири тисячі вісімсот двадцять дві) грн. 00 коп. , а загалом збільшилась на 588 421, 00 грн. від початкової вартості до поліпшень. Експертом запропонований оптимальний варіант розділу будівлі в натурі з урахуванням фактичного користування. З вищенаведеного вбачається, що магазин-кафе це один комплекс будов, а отже суд може оцінювати його як один об`єкт нерухомості. Враховуючи вищезазначене, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача, що магазин-кафе по [ADDRESS] є його особистою приватною власністю, тому що приміщення магазину до здійснених прибудов та переобладнань було набуте ним на підставі договору дарування. Окрім того, відповідачем жодним чином не спростована участь позивача у здійсненні поліпшень магазину-кафе, внаслідок яких вартість такого об`єкту нерухомості істотно збільшилась. Тому, суд обґрунтовано приходить до висновку, що вартість магазину-кафе по [ADDRESS] істотно збільшилася внаслідок спільних трудових та грошових затрат подружжя, отже, вказане майно може бути визнане судом об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), № 48778/99, пункт 25, ECHR 2002-ІІ). Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (статі 60, 61 СК України). Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року (у справі № 6-843цс17), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. У статті 62 СК України вказано, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зі змісту статті 62 СК України вбачається, що втручання у право власності може бути обґрунтованим, та дотримано балансу інтересів подружжя, у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником. Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що потягли істотне збільшення вартості такого майна. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя,є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Поділ майна подружжя здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи об`єктом нерухомості з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (стаття 368 ЦК України). Відповідно до статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Правовий аналіз статей 60, 63,69 СК України та статей 328, 331, 368, 372 ЦК України дає підстави для висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців, суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі №6-2710цс15, від 07.09.2016 року у справі № 6-47цс16. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції від 26.09.2015, що діяла на момент подачі позову) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Станом на 01 січня 2016 року мінімальна заробітна плата встановлена у розмірі 1 378 грн. Згідно ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» (в редакції від 26.09.2015, що діяла на момент подачі позову) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем встановлено ставку судового збору у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 176 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна. Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду, було сплачено судовий збір у розмірі 2920 грн. 55 коп. Однак, на момент подачі позову загальна вартість майна, яке підлягає поділу була невідома. Згідно судової будівельно-технічної експертизи №849/850-19 від 17.07.2020 року вартість нежитлової будівлі магазин-кафе, розташованої по [ADDRESS] , складає 1 044 822 (один мільйон сорок чотири тисячі вісімсот двадцять дві) грн. 00 коп. А відтак, вартість усього майна, яке підлягає поділу між подружжям становить 1518092 (один мільйон п`ятсот вісімнадцять тисяч дев`яносто дві) гривні 00 коп. В даному випадку судовий збір повинен складати: 6890 грн. 00 коп. Тобто, не доплачено судовий збір в розмірі 3969 грн. 45 коп.

Outcome: approved