Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

У вересні 2018 року Дніпровська міська рада звернулася звернувся до суду з позовом до ТОВ «Бастіон-95», [PERSON], третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання недійсним акту прийому-передачі, скасування державної реєстрації права власності. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2016 року позов [PERSON] було задоволено та визнано за останнім право власності на будівлі та споруди, що розташовані за адресою: місто Дніпро, вул. Далека, 2а в рахунок погашення заборгованості за договором підряду від 05 жовтня 2009 року, укладеного між ТОВ «Трансмаг» та [PERSON], виконаного без претензій до якості згідно акту виконаних робіт від 25 листопада 2013 року. 23 грудня 2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності за [PERSON] на указане нерухоме майно. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2018 року рішення Бабушкінского районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2016 року скасовано частково. У задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності відмовлено. Згідно із актом приймання-передачі від 16 січня 2017 року та протоколу позачергових зборів учасників ТОВ «Бастіон-95» від 17 січня 2017 року [PERSON] передав у власність ТОВ «Бастіон-95» як внесок до статутного капіталу нерухоме майно. Однак [PERSON] не ввів обєкт нерухомого майна у встановленому порядку в експлуатацію, а визнання права власності на обєкт завершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку не передбачено. На думку представника Дніпровської міської ради, отримання майна як вкладу до статутного капіталу є відплатним придбанням, оскільки в результаті передання вкладу особа набуває права учасника господарського товариства, отже передання свого майна як вкладу до статутного капіталу є відплатним придбанням. Оскільки підставою для реєстрації права власності за [PERSON] на нерухоме майно стало рішення суду, яке у подальшому було скасоване, то у останнього не виникло право власності. З урахуванням викладеного представник Дніпровської міської ради просить визнати недійсним акт прийому-передачі нежитлових приміщень від 16 січня 2017 року, визнати недійсним протокол позачергових загальних зборів учасників ТОВ «Бастіон-95» від 17 січня 2017 року в частині передачі [PERSON] та прийняття у власність товариством як внесок майна до статутного капіталу спірні нежитлові приміщення, скасувати запис про право власності ТОВ «Бастіон-95», а також скасувати запис про право власності [PERSON]. Представник позивача просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, подавши про це відповідну заяву. Від представника відповідача ТОВ «Бастіон-95» до суду надійшла заява, у якому остання просила розглядати справу за наявними матеріалами з урахуванням письмових пояснень. Також представником відповідача були надані письмові пояснення. У яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що акт-приймання передачі нерухомого майн не може вважатися правочином щодо нерухомого майна, оскільки не є нотаріально посвідченим документом, а також є первинним документом, який лише засвідчує факт виконання дій, а тому до нього не можуть бути застосовані правила та вимоги ст. 203 ЦК України. Відповідач [PERSON] та представник третьої особи Департамента адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради у судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Згідно із приписами ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та\~оцінивши надані\~докази,\~у їх\~сукупності з\~увагою на\~їх належність,\~допустимість та\~достатність,\~проаналізувавши доводи,\~які викладені\~в позовній\~заяві і\~співставивши їх\~з матеріалами\~справи,\~суд встановив\~наступні обставини\~та відповідні\~до них\~правовідносини. Статтею 55 Конституції України\~визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У відповідності до вимог ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до змісту\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що у квітні 2016 року [PERSON] звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку набувальної давності. Пунктом 1 ч. 2\~ст.\~11\~ЦК України визначено, що підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори й інші правочини. В силу ч. 1\~ст.\~14\~ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства України. Встановлено, що [PERSON] був власником нерухомого майна (будівлі та споруди), що розташовані за адресою: вул. Далека, 2 у м. Дніпро, які складались з: літ. А-1- будівля ангару, загальною площею 349,9 кв.м., літ. Б-1 - будівля ангару, загальною площею 253,0 кв.м., літ. В-2 - будівля охорони загальною площею 49,3 кв.м., літ. а ганок, літ.а1 сходи, літ. Г підсобна будівля, літ. Д убиральня, літ. Е навіс, № 1-9 споруди, І,ІІ замощення, на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2016 року у справі № 200/20093/16. Право власності на нерухоме майно (будівлі та споруди), що розташовані за адресою: вул. Далека, 2 у м. Дніпро, за [PERSON] було зареєстроване 23 грудня 2016 року державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради [PERSON], номер запису про право власності: 18450614. У подальшому нерухоме майно (будівлі та споруди), що розташовані за адресою: вул. Далека, 2 у м. Дніпро, було передане в статутний капітал ТОВ «Бастіон-95» на підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ «Бастіон-95» від 17 січня 2017 року, відповідно до якого: 1) громадянина України [PERSON] було прийнято до складу учасників товариства; 2) статутний капітал товариства було збільшено на 17502,00грн. за рахунок щойно прийнятого учасника товариства. Свою частку [PERSON] формує майном, а саме будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: вул. Далека, 2 у м. Дніпро та складаються з: літ. А-1будівля ангару, загальною площею 349,9кв.м., літ. Б-1 будівля ангару, загальною площею 253,0кв.м., літ. В-2 будівля охорони загальною площею 49,3 кв.м., літ. а ганок, літ.а1 сходи, літ. Г підсобна будівля, літ. Д убиральня, літ. Е навіс, № 1-9 споруди, І,ІІ замощення; 3) статутний капітал товариства був встановлений в розмірі 2152916,00грн. та розподілений його на частки між учасниками наступним чином: [PERSON] 0,23% статутного капіталу, що в сумі становить 5000,00 (п'ять тисяч) гривень; [PERSON] 0,81% статутного капіталу, що в сумі становить 17502,00грн.; [PERSON] 98,96% статутного капіталу, що в сумі становить 2130414,00грн. На виконання зазначених рішень був складений акт прийому-передачі майна до статутного фонду ТОВ «Бастіон-95»: [PERSON], як учасник, передав, а ТОВ «Бастіон-95» прийняв у власність будівлі та споруди, які розташовані за адресою: вул. Далека, 2 у м. Дніпро та складаються з: літ. А-1будівля ангару, загальною площею 349,9 кв.м., літ. Б-1 будівля ангару, загальною площею 253,0 кв.м., літ. В-2 будівля охорони загальною площею 49,3 кв.м., літ. а ганок, літ.а1 сходи, літ. Г підсобна будівля, літ. Д убиральня, літ. Е навіс, № 1-9 споруди, І,ІІ замощення. Вказаний акт прийому-передачі не є самостійний документом, він складений на виконання рішення загальних зборів учасників ТОВ «Бастіон-95», та є доказом виконання певної дії, а саме дії по передачі майна до статутного капіталу товариства. Спірний акт прийому-передачі майна до статутного фонду ТОВ «Бастіон-95» від 16 січня 2017 року не є правочином в розумінні статті 202 ЦК України, а є первинним документом, який лише засвідчує факт виконання дії, а тому до нього не можуть бути застосовані правила та вимоги, встановлені ст. 203 Цивільного кодексу України. Суд приймає до уваги той факт, що акт приймання-передачі, як документ, є посвідченням юридичних фактів, спрямованих на відображення дій субєктів права, які вчиняються з наміром створити певні правовідносини, зокрема посвідчують факт здійснення внеску учасником до юридичної особи, який безпосередньо повязаний саме з виконанням обовязків за рішенням загальних зборів Учасників, та не є свідченням вчинення правочину. Також відповідно до ст. 657 ЦК України, яка є прямою нормою закону, що регламентує укладення договорів купівлі-продажу нерухомого майна та передбачає обовязкове нотаріальне посвідчення даного виду договорів. Це також свідчить про ту обставину, що акт приймання-передачі нерухомого майна не може вважатися правочином щодо нерухомого майна, оскільки не є нотаріально посвідченим документом. Для реєстрації права власності на нерухоме майно, окрім акту приймання-передачі, ще надаються рішення органів управління товариства (протоколи, рішення учасників). Це положення закріплене Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» за № 1127 від 25 грудня 2015 року. Так, згідно п. 48 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції, що діяла на момент підписання акту приймання-передачі) зазначено, що для проведення державної реєстрації права власності у звязку з передачею майна у власність юридичної особи як внесок до статутного капіталу подаються: 1) документ, що посвідчує право власності особи на майно, що передається у власність юридичної особи (крім випадку, коли право власності на таке майно вже зареєстровано в Державному реєстрі прав); 2) акт приймання-передачі майна або інший документ, що підтверджує факт передачі такого майна. 3) рішення органу або особи, уповноважених установчими документами юридичної особи або законом (у разі, коли передача майна здійснюється іншою юридичною особою); 4) письмова згода всіх співвласників (у разі, коли передача здійснюється щодо майна, що перебуває у спільній власності). Таким чином, акт приймання-передачі це не єдиний документ, що надавався для реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за ТОВ «Бастіон-95» та вказаний акт є лише документом, який підтверджує факт передачі майна. Суд дослідив той факт, що на момент складання акту прийому-передачі нерухомого майна до статутного капіталу ТОВ «Бастіон-95» та прийняття рішення загальними зборами учасників ТОВ «Бастіон-95», нерухоме майно (літ. А-1будівля ангару, загальною площею 349,9кв.м., літ. Б-1 будівля ангару, загальною площею 253,0кв.м., літ. В-2 будівля охорони загальною площею 49,3 кв.м., літ. а ганок, літ.а1 сходи, літ. Г підсобна будівля, літ. Д убиральня, літ. Е навіс, № 1-9 споруди, І,ІІ замощення, що розташовані за адресою: вул. Далека,2 в м. Дніпро), належало [PERSON] на праві власності на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2016 року у справі № 200/20093/16, яке було чинне на той момент. Право власності на вказане нерухоме майно в Державному реєстрі нерухомого майна було зареєстроване, про що свідчить наявний запис в ньому: номер запису про право власності: 18450614. Після того, як ТОВ «Бастіон-95» став власником нерухомого майна (літ. А-1будівля ангару, загальною площею 349,9кв.м., літ. Б-1 будівля ангару, загальною площею 253,0кв.м., літ. В-2 будівля охорони загальною площею 49,3 кв.м., літ. а ганок, літ.а1 сходи, літ. Г підсобна будівля, літ. Д убиральня, літ. Е навіс, № 1-9 споруди, І,ІІ замощення, що розташовані за адресою: вул. Далека, 2 в м. Дніпро), дата реєстрації: 19 січня 2017 року, номер запису про право власності: 18679366, 28 лютого 2017 року [PERSON] подав заяву про припинення своєї участі в складі учасників ТОВ «Бастіон-95», яка була задоволена учасниками товариства згідно протоколу № 12 від 28 лютого 2017 року. Таким чином, на підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ «Бастіон-95» [PERSON] вибув із складу учасників. При зверненні до суду, позивач вказує на те, що рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська було скасовано рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області, тому у [PERSON] не виникло права власності на нежитлові приміщення, що є підставою для визнання недійсним акту прийому-передачі. Але, юридичні дії позивача спростовують його право на звернення до суду. Про це свідчить наступне. 06 червня 2018 року між позивачем, як орендодавцем, та відповідачем, як орендарем, був укладений договір оренди землі, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] за № в реєстрі 1442. Відповідно до п.1. договору оренди орендодавець передає орендарю у строкове платне користування земельну ділянку по фактичному розміщенню нежитлового приміщення, яка розташована по вул. Далекій, 2, цільове призначення земельної ділянки 11.02 (для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості), з номером 1210100000:03:001:0084. П.3 договору оренди визначає, що на земельній ділянці розміщені обєкти нерухомого майна: на земельній ділянці розташовано одноповерхові капітальні будівлі ангарів, двоповерхову капітальну будівлю охорони, одноповерхові будівлі та споруди, а також інші обєкти інфраструктури. Вказаний договір оренди був укладений на виконання рішення Дніпровської міської ради від 25 квітня 2018 року № 456/31 «Про передачу земельної ділянки по вул. Далекій, 2 (Соборний район) в оренду ТОВ «Бастіон-95», код ЄДРПОУ 39020375, по фактичному розміщенню нежитлового приміщення». Це свідчить, що на момент укладання договору оренди земельної ділянки право власності на нежитлові приміщення було скасоване рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2018 року по справі № 200/20093/16-ц, але право власності вже було зареєстроване за юридичною особою ТОВ «Бастіон-95», та сам факт укладання договору оренди з боку Дніпровської міської ради свідчить про визнання такого права за юридичною особою, а тому підстави для звернення до суду відсутні. Що стосується вимог позивача про визнання недійсним протоколу позачергових загальних зборів учасників ТОВ «Бастіон-95» № 11 від 17 січня 2017 року в частині передачі [PERSON] та прийняття у власність ТОВ «Бастіон-95», як внесок майна до статутного капіталу нежитлових приміщень: літ. А-1будівля ангару, загальною площею 349,9 кв.м., літ. Б-1 будівля ангару, загальною площею 253,0 кв.м., літ. В-2 будівля охорони загальною площею 49,3 кв.м., літ. а ганок, літ.а1 сходи, літ. Г підсобна будівля, літ. Д убиральня, літ. Е навіс, № 1-9 споруди, І,ІІ замощення, що розташовані за адресою: вул. Далека, 2 в м. Дніпрі, то суд вважає такі позовні вимоги необґрунтованими, виходячи з того, що, по-перше, протокол загальних зборів учасників не може бути визнаний недійсним з причини того, що це є актом ненормативного характеру (індивідуальним актом), тобто офіційним письмовим документом, що породжує певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Підставами для визнання правових актів індивідуальної дії (ненормативних актів) незаконними (недійсним) є невідповідність їх вимогам чинного на час його видання (затвердження) законодавства, в тому числі Конституції України, та/або визначеній законом компетенції органу, який видав (затвердив) цей акт. По-друге, рішення загальних зборів, оформлені протоколом, не можуть бути визнані недійсним в частині, та не учасником товариства. Дніпровська міська рада не надала жодного доказу порушеного свого права в результаті прийняття рішення позачерговими загальними зборами учасників ТОВ «Бастіон-95» від 17 січня 2017 року в частині передачі [PERSON] та прийняття у власність ТОВ «Бастіон-95», як внесок майна до статутного капіталу нежитлових приміщень, що розташовані за адресою: вул. Далека, 2 в м. Дніпрі. Аналізуючи вищевикладені обставини, суд прийшов до переконання, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують, що позовні вимоги Дніпровської міської ради не підлягають задоволенню в повному обсязі. Доходячи до такого висновку, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). На підставі\~ викладеного\~та \~

Outcome: dismissed