Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивував тим, що між ним та [PERSON] укладено договір оренди товарно-матеріальних цінностей. За договором відповідачу було передано в тимчасове користування навігатор вартістю 2500 грн., sim картка Life вартістю 25 грн., світовий рекламний борд вартістю 500 грн. Відповідно до умов договору відповідач зобов'язувався сплачувати щомісяця оренді платежі. Останній раз [PERSON] вносив платіж у квітні 2014 року, тому станом на дату розрахунку заборгованість по орендним платежам становила 2640 грн., обладнання вартістю 3000 грн. не повернув. Через невиконання зобов'язань відповідач має сплатити заборгованість та сплатити договірну неустойку в розмірі 17 350 грн., борг сплатити з врахуванням індексу інфляції в розмірі 658,94 грн., трьох відсотків річних в розмірі 75,29 грн. Просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором в розмірі 23 724,20 грн., яка складається з орендної плати - 2640 грн., неустойки - 17350 грн., інфляційних втрат - 658,94 грн., трьох відсотків річних - 75,29 грн., реальні збитки - 3000 грн.; судові витрати просив покласти на відповідача. У судове засідання представник позивача не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задоволити. У судове засідання відповідач [PERSON] не заявивсь. Про час та місце розгляду справи повідомлений. Причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвали заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. За ст. 759, 760 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). При розгляді справи судом встановлено, що 01 липня 2013 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено договір оренди товарно-матеріальних цінностей. У п. 1 договору вказано, що орендодавець зобов'язаний надати орендарю майно, вказане в додатку №2, в тимчасове користування, а орендар зобов'язується повернути майно в стані, вказаному в додатку№2. Майно належить орендодавцю на праві власності. Відповідно до додатку №2 до договору оренди «Акт прийому-передачі товарно-матеріальних цінностей на відповідальне зберігання» ФОП [PERSON] передав, а [PERSON] прийняв на відповідальне зберігання: GPS Навігатор Digital, DGP-5055, 353327021800669 вартістю 2500 грн.; Sim картка Life [NUMBER] вартістю 25 грн.; світовий рекламний борд білого кольору з чотирма магнітами вартістю 500 грн. За ст. 762 ЦК Україна за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. П. 2.2.2, 2.2.3 передбачено, що орендар зобов'язаний своєчасно сплачувати орендну плату в розмірі 220 грн. щомісячно, проводити оплату в період з 1 по 3 число місяця включно. Відповідно до поданого розрахунку відповідач [PERSON] не вносив оренду плату з квітня 2014 року, останній раз вносив плату 03 березня 2014 року. Заборгованість по договору станом на березень 2015 року становить 2640 грн. За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За таких обставин суд вважає, що факт передачі в оренду майна та прострочення виконання зобов'язальних відносин, тому вимоги про стягнення орендної плати в розмірі 2640 грн. за період з квітня 2014 року по березень 2015 року підлягають задоволенню. За ст. 611 ЦК України у раз порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: припинення зобов'язання, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування та моральної шкоди. Ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Перевіривши подані суду докази, відповідач заперечень суду не надав, суд вважає, що до стягнення підлягає заборгованість з врахуванням індексу інфляції 658,94 грн. та три відсотки річних - 75,29 грн. За ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. За правилом ст. 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих неналежним виконання зобов'язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. П.2.2.6 договору передбачено, що у випадку несвоєчасного повернення орендатором орендованого майна або несвоєчасної оплати оренди, орендар має сплатити неустойку в розмірі 50 грн. за кожний місяць прострочки. Перевіривши подані суду докази та наданий суду розрахунок, що договірна неустойка становить 17 350 грн. При визначенні розмірі неустойки суд також враховує положення ст. 551 ЦК України, за якою розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення для справи. Відповідно до роз'яснень п. 27 постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року істотними обставинами в розумінні ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на вагу (відсутність негативних наслідків для позивача через просторочене виконання зобов'язань). За ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Дослідивши подані суду докази, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки, який значно перевищує розмір основного боргу, до 2640 грн. Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Зі змісту статей 614, 623 ЦК України вбачається, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) порушення зобов'язання; 2) збитки; 3) причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та збитками; 4) вина. Відповідно до акту прийому-передачі товарно-матеріальних цінностей, [PERSON] отримав в користування GPS Навігатор Digital, DGP-5055, 353327021800669 вартістю 2500 грн.; Sim картка Life [NUMBER] вартістю 25 грн.; світовий рекламний борд білого кольору з чотирма магнітами вартістю 500 грн., умови договору порушив та не повернув майно, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення збитків в розмірі 3 000 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором оренди в розмірі 2640 грн., неустойку в розмірі 2640 грн., інфляційні втрати в розмірі 658,94 грн., три відсотки річних в розмірі 75,29 грн., та збитки в розмірі - 3000 грн. А всього стягнути 9 014,23 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи частку задоволених вимог, суд приходить до висновку про задоволення вимог про стягнення судових витрат в розмірі 243,60 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: approved