Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

У березні 2019 року заявник звернувся до суду з заявою, в якій просив встановити факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] , правовстановлюючого документу, а саме: договору купівлі-продажу від 13 березня 1996 року, квартири [ADDRESS] , посвідченого державним нотаріусом Черновою О.І. Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, зареєстровано у реєстрі за № 5-216. В обґрунтування заяви вказала, що [INFO] року, в результаті онкологічного захворювання, померла його мати [PERSON] у м. Дніпрі, про що зроблено відповідний актовий запис № 2304 Чечелівським районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] видане 20 листопада 2018 року. Він є рідним сином [PERSON] . Таким чином, він - є спадкоємцем після смерті його мати [PERSON] , і як спадкоємець звертаюсь до суду з заявою про встановлення юридичного факту, а саме: про встановлення належності документу. Його померла мати, при житті була власником квартири [ADDRESS] , яку вона придбала на підставі Договору купівлі-продажу від 13 березня 1996 року, посвідченого державним нотаріусом Черновою О.І. та зареєстровано в реєстрі за № 5-216. Під час подачі заяви про прийняття спадщини та збирання необхідних документів, для оформлення спадщини в нотаріальному порядку, ним було виявлено, що в договорі купівлі-продажу від 30 березня 1996 року, прізвище його померлої матері не відповідає прізвищу зазначеному в свідоцтві про смерть та паспорті. У свідоцтві про смерть та паспорті прізвище його матері зазначено як [PERSON] , а в договорі купівлі-продажу як [PERSON] , чим відрізняється однією буквою, що виникло в результаті перекладу прізвища з російської мови. Відповідно до реєстраційного посвідчення ДМБТІ від 10.02.1997 року - право власності на квартиру [ADDRESS] , було зареєстрована за померлою, де її прізвище зазначено на російській мові, та відповідає Реєстраційному посвідченню. Враховуючи зазначені обставини, він як спадкоємець звертається до суду для встановлення належності померлій матері договору -купівлі-продажу від 13 березня 1996 року квартири [ADDRESS] . Підтвердженням належності документу є зокрема той факт, що місце проживання померлої [PERSON] , було зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Відмітка про реєстрацію місця проживання міститься на 11 сторінці паспорту померлої серії [NUMBER] . Також, в Технічному паспорті на квартиру [ADDRESS] , померла зазначена власником, а її прізвище записано російською мовою « [PERSON] ». Всі ці розбіжності в написанні прізвища померлої виникли в результаті некоректного перекладу з російської мови на українську. Заінтересована особа [PERSON] , також є спадкоємцем після смерті [PERSON] , а також є співвласником квартири [ADDRESS] , як спільно набутого майна під час шлюбу. А тому, вважає за необхідне долучити його в якості заінтересованої особи. Звертаємо увагу суду, що у [PERSON] , чоловіка померлої, існує різниця в написанні прізвища з померлою, в результаті чого, він також змушений звертатись до суду для встановлення факту родинних відносин. Заявник в судове засідання не з`явився, але від його представника до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі заявника, заявлені вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Заінтересована особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно роз`яснень, наданих у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , та його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ленінської районної ради м. Дніпропетровська (а.с. 10). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Чечелівським районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 2304 (а.с. 11). За життя померлій [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 13 березня 1996 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Черновою О.І. належала квартира [ADDRESS] . 27 грудня 2018 року заявник звернувся до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Стародубцевої В.М. з заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Під час подачі заяви про прийняття спадщини стало відомо, що в договорі купівлі-продажу від 13 березня 1996 року було невірно зазначено прізвище матері заявника, а саме: [PERSON] , тоді як в паспорті та свідоцтві про смерть зазначено [PERSON] . Вказана розбіжність не дає права заявнику на прийняття спадщини після смерті матері. Судом також встановлено, що згідно з паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим 18 березня 1996 року Красногвардійським РВУ МВС України в Дніпропетровській області, прізвище ім`я по батькові померлої матері заявника зазначено [PERSON] . Аналогічні відомості стосовно прізвища, ім`я, по батькові покійної матері заявника відображені у довідці про присвоєння ідентифікаційного номера ДПІ в Красногвардійському районі м. Дніпропетровська (а.с. 13), свідоцтві про одруження серії [NUMBER] , виданому Центральним районним у м. Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 284 (а.с.14), де вірно зазначено прізвище « [PERSON] ». Отже, для реалізації права заявника на отримання свідоцтва про прийняття спадщини після смерті матері, необхідно встановити факт належності [PERSON] , яка померла [INFO] , договору купівлі-продажу від 13 березня 1996 року квартири [ADDRESS] , посвідченого державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Черновою О.І., зареєстровано в реєстрі за № 5-216. Оцінивши наявні у справі докази, суд вважає встановленим той факт, що було допущено помилку у договорі купівлі-продажу від 13 березня 1996 року квартири [ADDRESS] , посвідченому державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Черновою О.І., зареєстрованому в реєстрі за № 5-216, де прізвище матері [PERSON] зазначено як « [PERSON] », в той час як згідно наданих суду доказів вбачається, що вірним є « [PERSON] ». Встановлення факту належності правовстановлюючого документу необхідно заявнику для отримання спадщини після померлої матері. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги заявника про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved