Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що згідно договору дарування, укладеного між позивачем та його батьком [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Кличановською С.І., [PERSON] належить 13/25 частин житлового будинку [ADDRESS] Право власності зареєстровано в ХДБТІ в книзі №143 за №3153. Земельна ділянка площею 0,0484 га, на якій розташований вказаний житловий будинок, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 05.01.2006 року Херсонською міською радою на підставі рішення №905 від 19.08.2005 року, на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] [INFO] року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому частину вказаної земельної ділянки. Позивач є єдиним спадкоємцем. Оскільки [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживав з батьком, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України вважає себе таким, що прийняв спадщину після смерті батька. Проте приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Кличановською С.І позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, так як Державний акт на право власності на земельну ділянку встановлює право спільної сумісної власності на землю (без визначення часток співвласників), а тому неможливо встановити об'єм належного спадкодавцю нерухомого майна. Позивачу рекомендовано звернутися до суду з позовною заявою. [PERSON] відповідно до приписів ст.1268 ЦК України, ст.ст. 88,89 ЗК Українипросив визнати за ним право власності на 13/25 частин земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON], померлого [INFO] року. Позивач в судове засідання не з'явився, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позов просила задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність позовні вимоги визнала, просила суд їх задовольнити. Підтвердила обставини зазначені в позовній заяві. В порядку ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно до ч. 4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться у порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи 766/4470/18 та матеріали інвентарної справи №195 суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла(спадкодавця) до інших осіб( спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, спадкування за законом відбувається у разі відсутності заповіту, або визнання його недійсним тощо. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування прав власності на об'єкти нерухомості, в тому числі на житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження, актовий запис № 486 від 12.03.1985 року, складений міським відділом РАГС м. Шяуляй Литовської РСР, [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до договору дарування, укладеного між [PERSON] та його батьком [PERSON], посвідченим приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Кличановською С.І., [PERSON] належить 13/25 частин житлового будинку [ADDRESS] Право власності зареєстровано в ХДБТІ в книзі №143 за №3153. Земельна ділянка площею 0,0484 га, на якій розташований вказаний житловий будинок, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 05.01.2006 року Херсонською міською радою на підставі рішення №905 від 19.08.2005 року, на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом, актовий запис №73, складений міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області [INFO] року. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом, актовий запис №177, складений міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області [INFO] року. Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому частину земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом. Згідно довідки № 208 від 20.03.2018 року, виданої ОСН №7 Корабельним виконавчим комітетом районної у м.Херсоні ради на день смерті [PERSON], померлого [INFO] року в будинку [ADDRESS] ним були зареєстровані: син- [PERSON]. Проте приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Кличановською С.І позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, так як Державний акт на право власності на земельну ділянку встановлює право спільної сумісної власності на землю (без визначення часток співвласників), а тому неможливо встановити об'єм належного спадкодавцю нерухомого майна. Відповідно до ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Статтею 89 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. В разі набуття права спільної сумісної власності на земельну ділянку співвласниками будинковолодіння з виділеними частками, право власності на земельну ділянку переходить відповідно до розміру відокремлених у будинковолодінні часток (Постанова Верховного суду від 05.07.2017 року у справі №6-1726цс16). Отже, з зазначеного можна зробити висновок, що батьку позивач належало 13/25 частин спірної земельної ділянки. Згідно до ч.1ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (Постанова Пленум Верховного Суду України в № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»). Враховуючи викладене, а також те, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує прав чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved