Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, та остаточно уточнивши позовні вимоги, мотивує їх тим, що з 10 грудня 2011 року по 17 серпня 2013 року він з відповідачкою перебували в шлюбі. [INFO] у них народився син [PERSON] . Після розлучення за їх спільною домовленістю син проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS] , де ходить до школи, лікується, займається тренуваннями у секціях. Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 17 жовтня 2014 року стягнуто з нього на користь відповідачки аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини його щомісячного доходу, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що він повністю опікується інтересами та потребами дитини, піклується про нього, займається вихованням, слідкує за його розвитком та здоров`ям. Він ніколи не перешкоджав і не має наміру в подальшому перешкоджати спілкуванню матері з дитиною. Їх син навчається в КУ Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 23 в 6-ж класі. Він повністю віддає дитині свою любов і турботу, велику увагу приділяє розвитку дитини. Син практично на кожних вихідних з шести років постійно їздив до матері, але гроші, які відповідачка отримує за рішенням суду, як аліменти та повинна повністю витрачати на дитину, витрачає більшу частину на себе та свої потреби. Крім того, відповідачка в листопаді 2020 року без попередження його та сина, виїхала за кордон на заробітки. Відповідно, з того часу, вона не бачилася та не займалася малолітньою дитиною, але аліменти в сумі в середньому 2500 грн увесь час отримувала та витрачала на себе. Посилаючись на вказані обставини, уточнивши позовні вимоги, позивач просить суд визначити місце проживання сина разом з ним та припинити стягнення з нього аліментів (а.с. 80). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 22 березня 2021 року відкрито провадження у даній справі, призначено підготовче судове засідання на 22 квітня 2021 року. 22 квітня 2021 року протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено на 14 травня 2021 року у зв`язку з неявкою відповідача. 14 травня 2021 року протокольною ухвалою суду у підготовчому засіданні оголошено перерву до 23 червня 2021 року за клопотанням позивача для підготовки уточненої позовної заяви. 23 червня 2021 року протокольною ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено на 22 липня 2021 року за клопотанням відповідачки. У відзиві на позовну заяву відповідачка [PERSON] просить відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначає, що з січня по травень 2021 року вона перебувала на заробітках в Республіці Польща. Перед поїздкою вона залишила банківську картку матері колишнього чоловіка [PERSON] , на якій були кошти, що перераховувались як аліменти з позивача. Зазначає, що гроші, які перераховувались на утримання дитини витрачались на інші потреби. Крім того, квартира позивача є однокімнатною, тому не відповідає дійсності твердження позивача про те, що у дитини є своя кімната. Також позивач не надав доказів щодо погіршення його матеріального становища (а.с. 121). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 22 липня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради Ярмоленко М.М. при вирішенні спору просив виходити з інтересів дитини. Допитаний в судовому засіданні малолітній [PERSON] , [INFO] , повідомив, що він навчається в школі № 23 та з 1-го класу проживає за адресою: [ADDRESS] . Раз на два тижні він приїздить в гості до мами. В школу ходить сам з 4 класу, коли був у мами, то вона саджала його на маршрутку і він їхав до школи, коли в тата, то він його відводив до школи. Живе разом з тіткою [PERSON] та татом, бабуся проживає окремо. Починаючи з 6 років він більшість часу проживав з батьком. У квартирі на [ADDRESS] у нього своя кімната, де є все, що йому потрібно: телефон, ліжко, ноутбук, робочий стіл, шафа та картина. Там живуть його друзі, він там ходить гуляти. Де проживає мама йому робити нічого, там 1 кімната. У батька йому допомагають з уроками, там йому краще, з тіткою [PERSON] проживають три роки, з нею нормальні стосунки. Бажає проживати з татом, а до мами буде їздити в гості, чи вона до нього. Судом встановлено, що 10 грудня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, актовий запис № 1961 (а.с. 8). [INFO] у сторін по справі народився син [PERSON] (а.с. 10). 17 серпня 2013 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 11). Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 17 жовтня 2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини його щомісячного доходу, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 15 вересня 2014 року (а.с. 12). 06 жовтня 2018 року [PERSON] зареєстрував шлюб [PERSON] , про що Ковпаківським районним у місті Суми відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області було зроблено відповідний актовий запис № 1009 (а.с. 14). Постановою старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції від 16 березня 2016 року відкрито виконавче провадження №50523900 відносно боржника [PERSON] з виконання виконавчого листа про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] (а.с. 18). [PERSON] навчається в 6-Ж класі комунальної установи Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 23, м. Суми, Сумської області (а.с. 19). Згідно довідки про доходи ПАТ «Сумихімпром» від 09 березня 2021 року за період з 01 вересня 2020 року по 28 лютого 2021 року загальна сума доходу без урахування аліментів [PERSON] становить 39425 грн 04 коп., сума сплачених аліментів - 12823 грн 10 коп. (а.с. 21). За характеристикою з місця роботи [PERSON] зарекомендував себе кваліфікованим, грамотним, дисциплінованим спеціалістом, завдання виконує якісно, має почуття відповідальності (а.с. 22). За місцем проживання зауважень з боку мешканців будинку та сусідів на [PERSON] не надходило (а.с. 23). Згідно з довідкою Громадської організації спортивного клубу «Олімпієць - 1» [PERSON] приймає активну участь у вихованні дитини [PERSON] (а.с. 25). У висновку Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 20 вересня 2021 року за № 2015/27.1-26 вважає можливим визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] (а.с. 161-166). Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Верховний Суд неодноразово у постановах звертав увагу, що у усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Дитина є суб`єктом права і незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. При цьому під час визначення місця проживання малолітньої дитини, зважаючи на вікову категорію дитини, бесіду з останньою має проводити психолог, головним завданням якого є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та отримання думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків. Проте суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб. Судом встановлено, що під час бесіди зі спеціалістом служби у справах дітей та безпосередньо у судовому засіданні [PERSON] повідомив, що йому краще проживати з татом. Оцінюючи надані сторонами у справі докази, суд дійшов висновку, що матеріально-побутове забезпечення позивача, його ставлення до дитини, позитивна характеристика з місця роботи дає підстави для твердження, що [PERSON] здатний створити умови для розвитку та виховання сина, забезпечуючи його особисті потреби. Так, після розірвання шлюбу син сторін проживав разом з батьком та на підставі судового рішення сплачував аліменти на утримання сина. Безперервне проживання дитини з батьком в оточенні інших рідних для нього людей в цьому випадку забезпечує його розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Так, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «М. С. проти України» (рішення від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13) вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, в якій вона відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу статті 6 Декларації прав дитини, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суд має враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Таким чином, при вирішенні вказаного спору, суд керується виключно інтересами дитини, а тому на підставі наведених норм права та встановлених обставин справи, виходячи з необхідності забезпечення якнайкращих інтересів дитини, приймаючи до уваги те, що Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради вважає можливим визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] , суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог і необхідність визначення місця проживання дитини з позивачем. Щодо позовних вимог про припинення стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до частини 2 статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. За правилами частини 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. За своєю суттю зазначена норма права є нормою матеріального права, оскільки містить право особи на зміну правовідносин, визначених рішенням суду та умови і підстави такої зміни. Той факт, що вона міститься у процесуальному Законі сутті цієї норми не змінює. Отже, за змістом цієї норми права, особа з якої за рішенням суду стягнуто періодичні платежі у випадку зміни будь яких обставин, що впливають на її обов`язок щодо сплати таких платежів, у тому числі щодо припинення такого обов`язку. При цьому зазначена норма не надає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому не можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів першочергово дитини, змінюють обов`язок щодо спліти цих платежів, зокрема й виключення з акту про народження дитини відомостей про походження дитини від певної особи. З наданих доказів суд встановив, що [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком [PERSON] та всі витрати по його утриманню здійснюються позивачем. За час перебування за кордоном відповідачка не приймала будь-якої участі в утриманні дитини, перерахувавши лише 08 квітня 2021 року 100 грн та 03 травня 2021 року 200 грн (а.с. 143-147). За таких обставин, у зв`язку із задоволенням позовної вимоги про визначення місця проживання дитини з батьком, суд вважає необхідним припинити стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання малолітнього сина з моменту набрання рішенням суду у даній справі законної сили. Отже, позов підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1816 грн 00 коп. (2 * 2270 грн * 0,4).

Outcome: approved