Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

У березні 2018 року позивач звернулася до суду з даним позовом, в якому просила суд визнати легкові автомобілі Mercedes Benz модель Е 200 CGI, чорного кольору, 2010 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER] та автомобіль JAGUAR XF 4.2, красного кольору, 2008 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], об'єктами спільної сумісної власності подружжя та поділити їх, визнавши за відповідачем право власності на легковий автомобіль [NUMBER], а за позивачем - Mercedes Benz модель Е 200 CGI, д.н.з. [NUMBER]. Позов мотивувала тим, що вона з 29 вересня 2015 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем однак, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2018 року, шлюб між ними розірвано. Позивач зазначає, що за час спільного життя з відповідачем вони набули у спільну сумісну власність майно, а саме легковий автомобіль JAGUAR XF 4.2, 2008 року випуску та Mercedes Benz модель Е 200 CGI, які на даний час перебувають у відповідача. Позивач вважає, що вищезазначені легкові автомобілі є об'єктами їхньої з відповідачем спільної сумісної власності, а оскільки відповідач в добровільному порядку відмовляється на поділ майна, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду від 16 травня 2018 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено до розгляду. Ухвалою суду від 24 травня 2018 року було забезпечено докази, шляхом витребування з Регіонального сервісного центру МВС в Харківській області відомостей щодо спірного майна. З метою забезпечення позову ухвалою суду від 21 червня 2018 року накладено арешт на автомобіль марки JAGUAR XF 4.2, 2008 року випуску та автомобіль марки Mercedes Benz модель Е 200 CGI. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, з підстав викладених в ньому, просила суд його задовольнити зазначила, що проти заочного рішення суду не заперечує. Суду пояснила, що автомобілі які вона просить суд визнати об'єктами спільної сумісної власності були придбані в шлюбі та за спільні кошти. Між тим, зазначила, що після припинення стосунків з відповідачем, автомобілі залишилися у відповідача, який в свою чергу добровільно не бажає поділити спільно нажите майно. Більш того, після розірвання шлюбу відповідач відчужив один автомобіль без її згоди. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечень на позовну заяву не надав. Згідно ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, в порядку загального позовного провадження, заслухавши доводи та обґрунтування позивача, дослідивши письмові докази, всебічно перевіривши обставини на яких ґрунтуються вимоги, у відповідності до норм матеріального права, що підлягають до застосування до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ст.ст. 76, 80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з Свідоцтва про шлюб [NUMBER] виданого повторно 27 жовтня 2017 року, [PERSON] та [PERSON], уклали шлюб 29 вересня 2015 року, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, зроблено актовий запис за № 1132. Між тим, з наявної в матеріалах справи роздруківки з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що на підставі рішення Московського районного суду міста Харкова від 22 лютого 2018 року, шлюб між сторонами розірвано. Вказане рішення суду набрало законної сили 23 березня 2018 року. Як вбачається з Листа отриманого з Регіонального сервісного центру МВС в Харківській області за № 31/20/1-790 від 31 травня 2018 року, автомобіль Mercedes Benz модель Е 200 CGI, чорного кольору, 2010 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], з 28 січня 2016 року і по теперішній час зареєстрований за гр. [PERSON], [INFO], а автомобіль JAGUAR XF 4.2, 2008 року випуску, червоного кольору, ідентифікаційний номер [NUMBER], який мав номерний знак [NUMBER] з 15 березня 2017 року по 10 березня 2018 року був зареєстрований на гр. [PERSON], [INFO], однак на теперішній час вказаний транспортний засіб має номерний знак [NUMBER] і належить гр. У Бої, [INFO], що підтверджується Заявою № 108979013 та № 67758 від 02 грудня 2016 року та Реєстраційною карткою ТЗ та Обліковою карткою № 136908640. Так, звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що спірні автомобілі були придбані в шлюбі та за спільні кошти проте, були зареєстровані на відповідача. У добровільному порядку відповідач не погоджується поділити спільне майно, що і стало причиною звернення до суду з даним позовом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За нормами сімейного законодавства, умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об'єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім»ї, а не власні, не пов'язані з сім'єю інтереси одного з подружжя (ч. 3 ст. 61 та ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного кодексу України та статтею 372 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Пунктом 22 вказаної Постанови Пленуму встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України, а відповідно до п. 24 та п. 25 Постанови, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Згідно ст. 68 СК України - розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Вирішуючи спір між колишнім подружжям про поділ майна, суд встановлює: 1) обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства - ним є будинок та комплекс будівель та споруд; 2) з'ясовує джерело та час його придбання, - майно придбане в період наявних офіційно зареєстрованих шлюбних відносин. Таким чином, враховуючи вищенаведені положення закону, суд приходить до висновку,що спірні транспортні засоби набуті сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства, тому вважає за можливе визнати автомобілі Mercedes Benz модель Е 200 CGI, 2010 року випуску та JAGUAR модель XF, 2008 року випуску, об'єктами права спільної сумісної власності подружжя, а саме сторін у справі. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4,5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України). У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. В постанові Пленуму « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя » № 11 від 21.12.2007 року Верховний Суд України роз'яснив (п. 30), що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Із зазначеного слідує, що у разі відчуження чи неправомірного використання майна, суд не може застосовувати засоби для його реверсу, а може лише врахувати вартість прихованого майна при його розподілі. Якщо один із подружжя здійснив відчуження чи використав майно на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, то суд не маючи змоги застосувати поділ майна подружжя в натурі, здійснює поділ цього майна з використанням компенсаційного способу поділу. Вирішуючи питання про поділ спірних автомобілів, суд прийшов до висновку про можливість поділу лише автомобіля марки Mercedes Benz модель Е 200 CGI, 2010 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак [NUMBER] (VIN № [NUMBER]), а саме врахувавши норми чинного законодавства, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем право власності на 1/2 частину вказаного автомобіля. Між тим, що стосується легкового автомобіля JAGUAR модель XF, 2008 року випуску, червоного кольору, державний номерний знак [NUMBER], (VIN № [NUMBER]), який судом визнано як об'єкт права спільної сумісної власності подружжя, суд вважає за необхідна зазначити наступне. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК України). Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Оскільки, [PERSON] не є позивачем у справі, жодних вимог щодо визнання за ним права власності на спірний автомобіль не заявляв, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги щодо визнання за ним права власності на автомобіль JAGUAR модель XF, 2008 року випуску. Крім того, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача частину сплаченого судового збору у розмірі 4757 грн. 40 коп.. У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Фастівський міськрайонний суд Київської області. На підставі викладеного,

Outcome: partial