Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

ТОВ «ТАУН СЕРВІС» звернулося до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату послуг з питного водопостачання та централізованого водовідведення. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ТОВ «ТАУН СЕРВІС» є виконавцем послуги з питного водопостачання та водовідведення споживачам територіальної громади м. Сєвєродонецьк Луганської області. Відповідач [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідач є споживачем вищевказаних послуг, тобто абонентом ТОВ «ТАУН СЕРВІС» за особовим рахунком № [NUMBER] . Квартирні засоби обліку води відсутні в квартирі споживача, у зв`язку з чим плата за вищевказані послуги нараховується з розрахунку на одну особу. У відповідності до вимог чинних нормативних актів споживач зобов`язаний сплачувати за спожиті комунальні послуги у встановлені строки відповідно до існуючих тарифів. Відповідач належним чином не виконує свої обов`язки, внаслідок чого за період з 01.12.2016 року по 01.11.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 3884,14 грн., яку позивач просить стягнути на свою користь. Також просить стягнути з відповідача витрати за оплату послуг з отримання інформаційної довідки від 31.10.2019 року №187013273 з Реєстру прав власності на нерухоме майно в сумі 23 грн. та за оплату судового збору у розмірі 1921 грн. Ухвалою суду від 22 січня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Представник позивача Дуда Н.В. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Також представник позивача додатково суду пояснила, що відповідач [PERSON] набув права власності на зазначену квартиру в порядку спадкування та усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, перейшли до відповідача в момент прийняття спадщини. Тому відповідач повинен сплачувати за комунальні послуги не з 11.04.2017, тобто з моменту коли він набув право власності на квартиру в порядку спадкування за законом згідно судового рішення, а за більш ранній період - з 01.12.2016. Крім того, відповідач не звертався до ТОВ «ТАУН СЕРВІС» з заявою про відключення виконавцем холодної та гарячої води шляхом опломбування запірних вентилів у квартирі, тому і не набув права на несплату вартості послуг з зазначених послуг. Також відповідач не звертався до позивача з питання встановлення лічильника або ж його опломбування у зв`язку із самостійним встановленням, як не звертався і з питання ненадання послуг чи надання неякісних послуг або не в повному обсязі. Посилання ж відповідача на те, що позивачем сплачено судовий збір не в тому розмірі, який слід було сплачувати, спростовуються нормами Закону України «Про судовий збір». В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимоги в повному обсязі. Суду пояснив, що згідно рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13.03.2017 за ним в порядку спадкування після смерті його сестри, яка померла в 2015 році, визнано право власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Дане рішення набрало законної сили 11.04.2017, і саме з цього часу юридично він є власником квартири, а позивач вимагає заборгованість з 01.12.2016. Договір про надання послуг з водопостачання позивач з ним не укладав. Також зазначив, що ані він, ані будь-хто інший після смерті сестри в квартирі не жив, і послугами з водопостачання не користувався. Окрім того, квартира знаходиться в аварійному та небезпечному для проживання в ній стані, труби та крани водопостачання в квартирі наявні, але вони іржаві, тому користуватись послугами з водовідведення та водопостачання неможливо. Лічильник обліку водопостачання в квартирі не встановлений. До позивача з питання відключення квартири від послуг водопостачання або з будь-якого іншого питання з метою ненарахування плати за послуги він не звертався. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позовні вимоги ТОВ «ТАУН СЕРВІС» такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі концесійного договору № 1 від 02.07.2009 на об`єкт комунальної власності територіальної громади м. Сєвєродонецька Луганської області - цілісний майновий комплекс КП «Сєвєродонецькводоканал», а також рішення виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради Луганської області №1344 від 01.09.2009 «Про визначення виконавця послуг з централізованого водопостачання та водовідведення» ТОВ «ТАУН СЕРВІС» з 01 вересня 2009 року визначене виконавцем з центрального водопостачання та водовідведення в м. Сєвєродонецьк Луганської області (а.с. 6, 7). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 186973984 від 31.10.2019 [PERSON] на підставі рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області №428/11245/16-ц від 17.03.2017 на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). На і'мя [PERSON] позивачем відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до п. 1 та 5 ч. 3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», чинного на час виникнення спірних правовідносин, споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 21 вищевказаного закону виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором, а відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Таким чином, вищезазначеним Законом був передбачений двосторонній обов`язок, в тому числі і фактичних споживачів, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Судом встановлено, що окремий договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення між сторонами не укладався, але такі послуги абоненту [PERSON] , який є власником квартири, позивачем фактично надавалися централізовано. Отже, [PERSON] є споживачем послуг, які надає ТОВ «ТАУН СЕРВІС», а тому між ними виникли зобов`язальні правовідносини з приводу надання житлово-комунальних послуг (послуг з питного водопостачання та централізованого водовідведення). З огляду на це відповідач [PERSON] , який є споживачем послуг з питного водопостачання та централізованого водовідведення, що надаються виконавцем послуг ТОВ «ТАУН СЕРВІС», має оплачувати надані послуги відповідно до діючих тарифів, виходячи з розрахунку встановлених норм споживання питної води, та у строки, встановлені договором. Норми споживання води населенням по ТОВ «ТАУН СЕРВІС» встановлені рішеннями виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради Луганської області «Про затвердження норм споживання води для населення» № 1196 від 13.07.2010 та «Про внесення змін до рішення виконкому від 13.07.2010 року № 1196 «Про затвердження норм споживання води для населення» від 05.04.2011 (а.с. 18, 19). Відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець), і фізичною та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, на момент їх виникнення між сторонами у справі було врегульовано Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630. Відповідно до підпункту 1 пункту 29 вищезазначених Правил споживач має право на зменшення розміру плати у разі надання послуг не в повному обсязі, зниження їх якості, зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання; тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). Споживач має право на несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім`ї (у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою (п.п. 3 п. 29 Правил). Відповідно до п.п.10,11 п.37 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 №690, які набрали законної сили 13.08.2019 року, споживач має право на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їх якості; неоплату вартості послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів за умови документального підтвердження відповідно до умов договору. Як встановлено судом і не заперечувалось сторонами, прилад обліку води в квартирі, яка належить відповідачу, не встановлений. Відповідач не звертався до ТОВ «ТАУН СЕРВІС» з питання зменшення розміру плати за послуги з водопостачання та водовідведення через їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження якості. Не звертався і з питання відключення виконавцем послуг і опломбування запірних вентилів у квартирі або неоплати вартості послуг у разі їх невикористання за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні споживача та інших осіб. Відповідач як на одну з підстав для відмови в задоволенні позову посилається на те, що квартира знаходиться в аварійному та небезпечному для житла стані, водопровідні труби та крани в квартирі іржаві, тому користуватись послугами з водовідведення та водопостачання неможливо, на підтвердження чого надав фотографії. Також зазначає, що в квартирі ніхто не жив, а відповідно, і послугами не користувався. Суд відхиляє такі доводи позивача, оскільки борг за послуги з водопостачання та водовідведення нарахований за період з 01.12.2016 по 01.11.2019, і якщо дійсно в цей період будь-які обставини унеможливлювати отримання послуг від позивача, відповідач мав право повідомити про них ТОВ «ТАУН СЕРВІС», звернувшись з відповідною заявою. І саме за результатами такого звернення сторони могли би вирішити питання щодо несплати відповідачем вартості послуг у разі їх невикористання. Окремо суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до п.п.4 п.38 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 №690, індивідуальний споживач зобов`язаний утримувати в належному технічному і санітарному стані водопровідні мережі та обладнання. Відтак, доводи щодо непроживання та відсутності у відповідача обов`язку з оплати наданих послуг з питного водопостачання та централізованого водовідведення є безпідставними та необґрунтованими і не підтверджені жодними належними доказами. Що стосується доводів відповідача щодо відсутності обов`язку сплачувати за комунальні послуги до моменту набрання судовим рішенням законної сили, відповідно до якого за ним визнано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , суд також вважає їх безпідставними і такими, що не відповідають нормам чинного законодавства. Власність зобов`язує (ч.4 ст.319 ЦК України). Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. В свою чергу, положеннями статті 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст.1220 ЦК України). Отже, виходячи зі змісту вказаних статей, приймаючи спадщину, до складу якої входить квартира, відповідач [PERSON] як спадкоємець прийняв на себе і всі обов`язки, пов`язані з такою квартирою, які були у спадкодавця [PERSON] на момент відкриття спадщини - [INFO] . А заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення, яку позивач просить стягнути з відповідача, нарахована з 01.12.2016. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як вбачається зі змісту ст. 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» від 10.01.2002, споживач питної води зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з випискою по особовому рахунку № [NUMBER] та відомостей про стан розрахунку за період з 01.12.2016 по 01.11.2019 за адресою надання послуги: [ADDRESS] , утворилася заборгованість у розмірі 3884,14 грн. За вказаний період жодної сплати за надані послуги здійснено не було (а.с. 5). Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд вважає, що доводи, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають. В той же час, жодних належних доказів на підтвердження заперечень проти позовних вимог відповідачем не надано. Тому суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ТАУН СЕРВІС» підлягає стягненню заборгованість за оплату послуг з питного водопостачання та централізованого водовідведення за період з 01.12.2016 по 01.11.2019 у розмірі 3884,14 грн. За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку із витребування доказів позивачем на підставі ч. 6 ст. 36 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» були понесені витрати на оплату послуг з отримання інформаційної довідки з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно № 186973984 від 31.10.2019 у розмірі 23 грн., що підтверджується квитанцією № 7298665 від 31.10.2019 (а.с. 9). Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 08.08.2019 у справі № 428/8397/19 позивачу було відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за оплату послуг питного водопостачання та централізованого водовідведення, за подання якої позивачем був сплачений судовий збір. (а.с. 15). Так, згідно з ч. 2 ст. 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви. Понесення позивачем судових витрат у вигляді судового збору підтверджується платіжними дорученнями № 2513 від 15.11.2019 (1728,90 грн.), № 1689 від 15.07.2019 (192,10 грн.) (а.с. 1, 59). Таким чином, позивачем при зверненні до суду із зазначеною позовною заявою у сукупності було сплачено судовий збір у розмірі 1921 грн. (розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2019). Посилання відповідача на те, що в 2019 році судовий збір за вимоги такого характеру складав 768,40 коп. не ґрунтуються на вимогах Закону України «Про судовий збір», оскільки заявлені у даній справі вимоги є вимогами майнового характеру, а відповідно до п.1 ч.1 ст.2 даного Закону за подання юридичною особою до суду позовної заяви майнового характеру сума судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в загальному розмірі 1921 грн., а також інших судових витрат, пов`язаних із розглядом справи (зокрема із витребування доказів), у розмірі 23 грн., що у сукупності складає 1944 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved