Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

У вересні 2017 року позивач [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON].) звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту - відповідач, ПАТ КБ «ПриватБанк») про визнання правовідносин за договором поруки припиненими. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, шо 21.08.2008 між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є відповідач, та [PERSON] було укладено Кредитний договір №246022-СRED (далі по тексту - Кредитний договір), відповідно до умов якого остання отримала у користування кредитні кошти у розмірі 10 000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 19.02.2010 та сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 25% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. В якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором 21.08.2008 між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є відповідач, та позивачем було укладено Договір поруки №109321 cred/n, за умовами якого поручитель взяла на себе зобов'язання солідарно відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне виконання зобов'язань [PERSON] за Кредитним договором. Позивач зазначає, що порука є припиненою, оскільки, строк виконання зобов'язання настав 01.04.2009, однак, протягом шестимісячного строку ПАТ КБ «ПриватБанк» не пред'явило вимоги до поручителя, а тому правовідносини за Договором поруки припинились з 02.10.2009. Також, зазначає, що порука є припиненою на підставі ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України), оскільки, відповідачем було змінено процентну ставку за користування кредитом без згоди поручителя, що призвело до збільшення обсягу відповідальності останньої. За викладених обставин, позивач просить визнати правовідносини за Договором поруки припиненими з 02.10.2009. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.09.2017 відкрито провадження у справі. У судовому засіданні 05.04.2018 представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні 05.04.2018 заперечив щодо задоволення позовних вимог, просив відмовити в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 21.08.2008 між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є відповідач, та [PERSON] було укладено Кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала у користування кредитні кошти у розмірі 10 000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 19.02.2010 та сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 25% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. В якості забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором 21.08.2008 між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є відповідач, та позивачем було укладено Договір поруки, за умовами якого поручитель взяла на себе зобов'язання солідарно відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне виконання зобов'язань [PERSON] за Кредитним договором. Так, з матеріалів справи вбачається, що 17.03.2009 відповідачем було направлено на адресу позичальника вимогу про дострокове погашення заборгованості, у якій відповідач вимагав у строк до 01.04.2009 погасити заборгованість. (а.с. 15) 04.06.2010 ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Оболонського районного суду м. Києва з позовом про солідарне стягнення з позивача та позичальника заборгованості за Кредитним договором, за результатами розгляду якого Оболонським районним судом м. Києва 13.02.2012 ухвалено рішення у справі №2-833/2012 про задоволення позовних вимог. Так, відповідно до норм ст.ст. 3, 6, 11, 627 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір. При цьому, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Різновидом договору є кредитний договір, договір поруки, які обов'язково укладаються в письмові формі (ст.ст. 553, 1054, 1055 ЦК України). Нормою ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст.ст. 546, 547 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватись порукою. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобов'язання частково або в повному обсязі. Поручителем може бути одна або кілька осіб. Статтею 554 ЦК України зазначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відтак, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором або законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Виходячи з положень ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарно з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто, упродовж шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Водночас, відповідно до 11 Договору поруки, сторони прийшли згоди, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист свого порушеного права та інтересу, встановлюється протягом 5 років. Отже, з урахуванням того, що строк виконання основного зобов'язання настав 01.04.2009, а ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з відповідним позовом до суду 04.06.2010, суд не вбачає підстав для визнання правовідносини за Договором поруки припиненими на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки, кредитор звернувся з позовом в межах погодженого сторонами у п. 11 Договору поруки строку. Також, відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. За п. 3.1. Кредитного договору, нарахування відсотків за користування кредитними коштами встановлено у розмірі 25% річних. Водночас, п. 3.2. Кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником будь-яких зобов'язань з погашення кредиту, розмір відсотків становить 48% річних від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання. Таким чином, укладаючи Кредитний договір, кредитор та позичальник домовилися про розмір відсоткової ставки у розмірі 48% річних, який буде нараховуватися у разі порушення виконання зобов'язань за Кредитним договором. В свою чергу, поручитель, підписуючи Договір поруки, поручилася за виконання зобов'язань позичальником за Кредитним договором, попередньо ознайомившись з усіма його умовами. Таким чином, відсотка ставка у розмірі 48% річних за своєю правовою природою не є збільшенням відсоткової ставки, а тому до даних правовідносин не може бути застосована ч. 1 ст. 559 ЦК України як правова підстава для припинення Договору поруки, оскільки, жодних змін до Кредитного договору без згоди поручителя, які б призвели до збільшення обсягу його відповідальності, внесено не було. Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Оскільки, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13.02.2012 у справі №2-833/2012, яке набрало законної сили, задоволені вимоги кредитора до поручителя, підстав для застосування положень ч.ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України немає. Аналогічна позиція викладена постанові Верховного Суду України від 06.07.2016 у справі №6-1199цс16. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed