Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

У березні 2017 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Після уточнення позовних вимог, просила: - припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS] та на автомобіль марки ГАЗ, модель 31105 ЗНГ, випуск 2004 року, чорного кольору, номер шасі Y6А31105040003419, 31105040013382, реєстраційний номер [NUMBER]; - визнати за [PERSON] право власності на ? частку квартири [ADDRESS], загальною площею 54,8 кв.м., житловою площею 28,4 кв.м.; - визнати за [PERSON] право власності на ? частку квартири [ADDRESS], загальною площею 54,8 кв.м., житловою площею 28,4 кв.м.; - визнати за [PERSON] право власності на ? частку автомобіля марки ГАЗ, модель 31105 ЗНГ, випуск 2004 року, чорного кольору, номер шасі Y6А31105040003419, 31105040013382, реєстраційний номер [NUMBER]; - визнати за [PERSON] право власності на ? частку автомобіля марки ГАЗ, модель 31105 ЗНГ, випуск 2004 року, чорного кольору, номер шасі Y6А31105040003419, 31105040013382, реєстраційний номер [NUMBER]. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилалася на те, що під час перебування у шлюбі з відповідачем було придбано вказану квартиру за договором купівлі - продажу, посвідченого державним нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 2-4357 та автомобіль належний [PERSON] згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САК 232126, виданого Кременчуцьким ВРЕР 01 листопада 2011 року. Після розірвання шлюбу з відповідачем у добровільному порядку не можуть дійти згоди щодо користування спірною квартирою та автомобілем. У судове засідання позивач [PERSON] не прибула, позов підтримала посилаючись на обставини, які зазначалися у позовній заяві, про що подала письмову заяву. Відповідач [PERSON] повторно не прибув у судове засідання, хоча був повідомлений про дату розгляду справи належним чином, засобами рекомендованого поштового звязку, про причини своєї неявки в судові засідання не повідомляв та не подавав заяви про розгляд справи за його відсутності. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінюючи зібрані та надані докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 грудня 1995 року до 23 вересня 2014 року, тобто дати набрання законної сили рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08 вересня 2014 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. 14 серпня 1996 року між [PERSON] в особі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідченого державним нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 2-4357. Державна реєстрація права власності на квартиру була здійснена 19 серпня 1996 року в Кременчуцькому міжміському бюро технічної інвентаризації, в реєстровій книзі № 61 за реєстровим № 8940.Продаж квартири було вчинено за 280000 крб., які були сплачені покупцем продавцеві у повному обсязі. 01 листопада 2011 року зареєстровано ВРЕР автомобіль марки ГАЗ, модель 31105 ЗНГ, випуск 2004 року, чорного кольору, номер шасі Y6А31105040003419, 31105040013382, реєстраційний номер [NUMBER] та належить [PERSON], згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САК 232126, виданого Кременчуцьким ВРЕР 01 листопада 2011 року. Згідно зі звітом з оцінки транспортного засобу від 24 лютого 2017 року виконаного фізичною особою-підприємцем [PERSON], ринкова вартість автомобіля становить 85475 грн. Згідно ч. 1\~ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Пунктом 3 ч. 1\~ст. 57 СК України\~передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У Постанові Верховного Суду України 25 листопада 2015 року (справа\~ № 6-2333цс15), викладена правова позиція, відповідно до якої, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма\~статті 60 СК України\~вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Відповідно до ч. 3\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За правилами ч. 1\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тобто, судом встановлюються обставини по цивільній справі, виходячи із тих доказів, які надані сторонами. Аналізуючи та співставляючи зібрані та надані сторонами у справі докази, суд приходить до переконання, що позивачем [PERSON] не було надано суду належні і допустимі, безспірні і допустимі докази на підтвердження факту придбання спірної квартири саме за особисті її власні кошти чи кошти [PERSON] Відповідач [PERSON] не спростував обставини щодо придбання вказаного майна за спільні з позивачем [PERSON] кошти, у тому числі не надав будь-які належні і допустимі докази на підтвердження наявності у [PERSON] достатніх власних коштів та фінансової можливості на поліпшення житлових умов, зокрема на придбання спірної квартири та автомобіля. Тому, суд звертає увагу, що згідно частини третьої\~статті 61 СК України\~якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, суд вважає, що кошти, за які позивач та відповідач придбали у власність квартиру та автомобіль, також є спільною сумісною власністю подружжя. Разом з тим, із матеріалів справи вбачається наявність всіх підстав для висновку, що спірна квартира та автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя виходячи із таких критеріїв. Квартира та автомобіль були придбані під час шлюбу за кошти, які є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно із\~ст. 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як передбачено ч. 1\~ст. 71 СК України\~майно що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Однак, оскільки між сторонами наявний спір щодо належності майна до спільної сумісної власності та розміру ідеальних часток, то вони не позбавлені можливості звернутися у суд із позовом про визнання права власності на ідеальну частку у спірній квартирі без виділення в натурі. При визначенні розміру часток та визнання права власності на частку у спільному майні суд виходить із наступного. Відповідно до ч. 1\~ст. 70 СК України\~у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіки є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Отже, за загальним правилом у разі визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності подружжя їх частки вважаються рівними. Оскільки квартира та автомобіль є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], відсутності між ними будь-яких домовленостей чи договорів про визначення часток у праві спільної сумісної власності, то суд вважає за можливе визнати по 1/2 їх частин за кожним. При цьому, спільна сумісна власність припиняється, оскільки у сторін виникає право спільної часткової власності, у якій визначені ідеальні частки. З наведених підстав, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, зокрема, необхідно припинити право спільної сумісної власності сторін на спірну квартиру та автомобіль, визнавши право власності по 1/2 їх частин за кожним. При цьому, суд враховує наявність заявлених позивачем предметів позову, що по даній справі не ставилася вимога будь-якою із сторін щодо розподілу майна подружжя, в тому числі іншого майна, а також щодо розподілу зобовязань за договорами, і тому суд не має можливості розглядати вимоги, які не заявлялися сторонами. Вирішуючи питання про судові витрати, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] у повернення сплачений судовий збір в сумі 3285 грн., а також кошти у повернення сплаченої вартості наданих юридичних послуг у розмірі 850 грн. та вартості наданого висновку по оцінці майна у розмірі 750 грн.

Outcome: approved