Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначає, що їй належить житловий будинок, що розташований у [ADDRESS] . На даний час у вказаному житлі значиться зареєстрованою [PERSON] Відповідач у домоволодінні не проживає з червня 2006 року, спірним жилим приміщенням не користується. У зв`язку з реєстрацією відповідача у житлі позивач не має можливості оформити субсидію, а тому і звернулася з вказаним позовом до суду. У підготовчому судовому засіданні [PERSON] заявлений позов підтримала повністю. У судове засідання, призначене для розгляду справи по суті, позивач не з`явилася, подала до суду письмову заяву, в якій просить слухати справу за її відсутності та вказує, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Відповідно до змісту ч. 7 ст. 128, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Як вбачається з повідомлення Мислятинської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області № 04-10/126 від 19 березня 2019 року, місце проживання [PERSON] зареєстроване у [ADDRESS] . Надіслана [PERSON] судова повістка повернулася до суду із повідомленням про причини повернення «за зазначеною адресою не проживає». Такі дані вказані у поштовому повідомленні, яке повернулося до суду у зв`язку з неможливістю вручення судової повістки на 22 травня 2019 року на 09 год. 00 хв. Іншої адреси свого місця проживання чи перебування [PERSON] суду не повідомила. Тому у зв`язку з відсутністю [PERSON] за адресою місця реєстрації суд вважає, що остання повідомлена належним чином. У відповідності до положень ст.ст. 223 ч. 4, 280-284 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду. Суд, з`ясувавши позицію позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У силу ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї та інших осіб. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК Української РСР. Зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст. 155 цього Кодексу жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Як встановлено судом, [PERSON] являється власником житлового будинку [ADDRESS] . Дані відомості підтверджуються витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Ізяславське РБТІ» № 3096208 від 17 березня 2004 року. З свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Ізяславської державної нотаріальної контори Макаренко Т. Г. 20 січня 2004 року вбачається, що зазначене нерухоме майно позивач успадкувала після смерті своєї матері [PERSON] У даному домоволодінні, крім позивача [PERSON] , зареєстровані її братова [PERSON] та онук [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб, виданою Мислятинською сільською радою Ізяславського району Хмельницької області 04 березня 2019 року № 118. Згідно з довідкою тієї ж сільської ради від 04 березня 2019 року № 119 [PERSON] з 11 червня 2006 року в спірному домогосподарстві не проживає і її місцезнаходження не відоме. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили суду, що [PERSON] у спірному домоволодінні фактично не проживає протягом тривалого часу. Позивач та відповідач не відносяться до членів сім`ї одне одного. [PERSON] заперечує щодо реєстрації відповідача у належному їм житлі. До того ж, між ними відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житлом. Відповідач добровільно не знімається з реєстрації. Тим самим вона перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися належною їй власністю, оскільки її формальна реєстрація в спірному домоволодінні надає їй статус користувача житлового будинку з відповідними наслідками. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, суд, виходячи з положень ст.ст. 16, 391 ЦК України та ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», вважає, що є правові підстави для визнання відповідача таким, що втратив право на користування належним позивачу житловим приміщенням, а тому позов підлягає до задоволення. Також на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] 768 грн. 40 коп. сплаченого нею при зверненні з позовом до суду судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved