Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

у березні 2015 року [PERSON] звернулася у суд з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та знятт з реєстрації. Свої вимоги мотивує тим, що 23 січня 2009 року між сторонами у справі був укладений шлюб, який було розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02 липня 2013 року. Квартира [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 29 вересня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Решетніковою С.І. У спірній квартирі зареєстровані три особи: позивач [PERSON], відповідач [PERSON] та їх малолітній син [PERSON], [INFO]. Відповідач з березня 2013 року не проживає у спірній квартирі, витрати на комунальні послуги не сплачує. Вважає, що він втратив право користування цим житлом, оскільки не проживає в спірній квартирі без поважних причин та не приймає участі в її утриманні. Просила суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], а також зняти відповідача з реєстрації. У судовому засіданні позивач [PERSON], та представник позивача підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити з наведених в позові підстав. Відповідач у судове засідання не з» явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом. Суд за згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача та представника позивача, а також дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України власникові майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статею 150 ЖК України визначено, що громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим 29 вересня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Решетніковою С.І., зареєстрованим в реєстрі за 5272. Квартира зареєстрована КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» від 16 жовтня 2008 року за реєстровим № 45337 в реєстровій книзі № 535-2. (а.с. 5-7) 23 січня 2009 року між сторонами у справі був укладений шлюб, який було розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 02 липня 2013 року. У зазначеній квартирі зареєстровані позивач [PERSON], відповідач [PERSON] та їх малолітній син [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою ТОВ «Експлуатуюча організація «Голосієво» № 80 від 15 квітня 2014 року (а.с. 8). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підтвердження своїх доводів щодо відсутності відповідача у спірній квартирі більше одного року, позивач посилається на письмові докази. З наданого позивачем акту № 1 від 17 червня 2014 року ТОВ «ЕО «Голосієво» вбачається, що відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає. В судовому засіданні позивач надала акт № 227 від 28 квітня 2015 року ТОВ «ЕО «Голосієво», згідно якого на дату перевірки відповідач відсутній у вищевказаній квартирі. Оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що відповідач не проживає у спірній квартирі більше одного року без поважних причин, а тому вимога про визнання відповідача такою, що втратила право користування житлом ґрунтується на законі та підтверджується матеріали справи. Будь-яких доказів на спростування доводів позивача суду стороною відповідача не надано та у судовому засіданні не заявлялось клопотань про їх наявність чи витребування. Оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку за місцем його реєстрації, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] в цій частині. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням задоволення позову, стягненню з [PERSON] на користь позивача підлягає 243 гривні 60 копійок судового збору.

Outcome: partial