Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 04.04.2014, просить стягнути з ПАТ «Комерційний банк «Даніель» заборгованість за договором строкового банківського вкладу № 1855-7 у розмірі 390 312 грн. 77 коп., з яких: 320 000,00 грн. основного боргу та 70 312 грн. 77 коп. нарахованих, але невиплачених відсотків за договором, а також витрати, пов'язані із переїздом до іншого населеного пункту у розмірі 1 242 грн. 80 грн. та поштові витрати 36 грн. 48 коп. Обґрунтовуючи підстави звернення з позовом, позивач посилається на те, що відповідач в порушення умов договору строкового банківського вкладу «Класичний» № 1855-7 від 01.02.2013 на вимогу позивача у зв'язку зі спливом строку зберігання (пункти 1.1, 1.2, 3.1.2 договору) не повернув повну суму строкового вкладу та нарахованих відсотків, у зв'язку із чим на підставі положень ст. ст. 525, 629, 1060 ЦК України дана сума заборгованість підлягає стягненню з відповідача у судовому порядку. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, 27.03.2014 на адресу відповідача (м. Київ, вул. Московська, 8, літ. Б) була надіслана поштою судова повістка про виклик; про наступні судові засідання відповідач повідомлявся шляхом вручення судових повісток про виклик нарочно, доказами чого є відповідні відмітки на судових повістках від 03.04.2014 та від 04.04.2014. За цих обставин суд на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, з огляду на відсутність заперечень позивача, визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку позивача, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. 01.02.2013 між ПАТ «Комерційний банк «Даніель», за договором банк, та [PERSON], за договором вкладник, укладено договір строкового банківського вкладу «Класичний» № 1855-7, за умов якого банк приймає 01.02.2013, а вкладник передає в управління банку грошові кошти (вклад) у сумі 520 000,00 гривень на строк зберігання з 01.02.2013 по 01.02.2014 (п. 1.1 договору). Відповідно до п.п. 3.1.1, 3.1.2 п. 3.1 договору банк зобов'язався прийняти вклад, зазначений в пункті 1.1 цього договору і забезпечити його збереження; у термін, передбачений пунктом 1.3 цього договору повернути вклад і нараховані на нього відсотки на підставі заяви на видачу готівки шляхом видачі готівкових коштів з каси банку або перерахуванням на його власний поточний або інший вкладний рахунок вкладника банку України (зі сплатою послуг банку по проведенню операцій по безготівковому перерахуванню відповідно до встановлених тарифів банку); повернення вкладу і виплата нарахованих на нього відсотків здійснюється у валюті вкладу. В свою чергу, вкладник зобов'язався внести готівкові кошти або переказати безготівкові кошти на вкладний рахунок у сумі і на термін, зазначені в пункті 1.1 цього договору (п. п. 3.3.1 п. 3.3 договору). На виконання взятих на себе договірних зобов'язань, позивач [PERSON] внесла кошти на вкладний рахунок у розмірі 520 000,00 грн., що підтверджується квитанцією № 68685 від 01.02.2013 (а.с. 5). Як вбачається з матеріалів справи та зазначається позивачем, 03.02.2014 вона звернулась до відповідача з вимогою негайно, 03.02.2014, виплатити їй суму банківського вкладу в розмірі 520 000,00 грн., а також суму нарахованих, але не виплачених процентів в розмірі 67 000,00 грн., а всього 587 000,00 грн. (а.с. 6-7). 12.02.2014 позивач отримала від відповідача лист № 1-03-783, в якому доводилось до відома, що на підставі постанови Правління НБУ від 16.01.2014 № 14 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 16.01.2014 № 1 про початок процедури виведення банку з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 17.01.2014. Також повідомлялось, що з 31.01.2014 розпочата виплата коштів вкладникам ПАТ «Комерційний банк «Даніель», за договорами, строк яких закінчився по 17.01.2014; виплата коштів здійснюється протягом терміну дії тимчасової адміністрації через установи ПАТ «КБ «Хрещатик»; про строки та порядок виплат вкладникам, строк дії договорів яких закінчується після 17.01.2014 буде оголошено додатково на офіційному сайті ФГВФО; звернуто увагу, що у відповідності до вимог ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» гарантована сума відшкодування складає 200 000 грн. Судом встановлено, що відповідно до заяви на видачу готівки № 0920999576 від 18.02.2014 та заяви на видачу готівки № 0920999570 від 18.02.2014 [PERSON] отримала грошові кошти - відшкодування у розмірах 142 255,10 грн. та 57 744,90 грн., загалом 200 000 грн. Таким чином, сума неповернутої частини банківського вкладу становить 320 000 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Як визначено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 1 статті 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України банк зобов'язаний видати вклад на першу вимогу вкладника. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Судом встановлено, що відповідач не виконав вимоги ч. ч. 2, 3 ст. 1060 ЦК України та безпідставно відмовив позивачу у поверненні вкладу, посилаючись на введення тимчасової адміністрації та мораторію на задоволення вимог кредиторів. Оскільки, вимоги ч. ч. 2, 3 ст.1060 ЦК України є однією з умов, на яких між позивачем та відповідачем укладений вищевказаний договір строкового банківського вкладу, суд вважає, що відповідач істотно порушив свої зобов'язання по цьому договору, фактично позбавивши позивача її права, передбаченого Законом, на повернення вкладу на першу вимогу, на що вона розраховувала при укладенні цього договору. За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення заборгованості у розмірі 320 000 грн. 00 коп., що становить собою суму неповернутої частини банківського вкладу, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу; проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав; проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу; у разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. Пунктом 2.1 договору закріплено, що банк нараховує прості відсотки вкладнику на вклад з розрахунку 26.00% річних, за винятком випадків, визначених в п. п. 2.4, 2.5 та 4.3 цього договору. Як вбачається з банківської виписки розмір нарахованих банком процентів за договором станом на 25.02.2014 становить 69 256 грн. 13 коп. (=389 256, 13 - 320 000), як вбачається з банківської виписки за період з 01.02.2014 по 04.04.2014 розмір нарахованих відсотків складає 1 056 грн. 64 коп. (=363,02+693,62). Загалом розмір нарахованих відсотків за договором становить 70 312 грн. 77 коп. Доказів виплати позивачу нарахованих за договором процентів матеріали справи не містять, а отже, дані позовні вимоги також визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також, звертаючись із заявою про збільшення позовних вимог, позивач просила суд стягнути витрати, пов'язані з її прибуттям до міста Києва у розмірі 1 242 грн. 80 коп. та поштові витрати у розмірі 36 грн. 48 коп., на підтвердження чого надали ксерокопії проїзних документів та фіскальні чеки поштового відділення зв'язку. Разом з тим, дані позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Розгляд справи передбачає участь сторін (їх представників), для чого вони повинні з'явитися у призначений час в приміщення суду. Статтею 86 ЦПК України визначено, що до витрат сторін та їх представників, пов'язаних із явкою до суду, відносяться: 1) витрати, пов'язані із переїздом до іншого населеного пункту; 2) витрати, пов'язані із найманням житла; 3) добові; 4) компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Дослідивши подані позивачем докази на підтвердження понесених нею витрат, суд встановив, що стягненню з відповідача підлягають витрати, пов'язані із переїздом позивача до міста Києва для участі у судовому засіданні, яке відбулось 03.04.2014, у розмірі вартості двох проїзних документів - 112, 41 грн. та 133,28 грн., загалом у розмірі 255,69 грн. Інші понесені позивачем витрати не підлягають стягненню з відповідача, оскільки не є витратами у розумінні положень ст. 86 ЦПК України. З відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 3 654,00 грн. відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: partial