Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

У березні 2015 році позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду з позову, в якому просить розірвати шлюб, укладений 07 травня 2011 року з [PERSON] В обґрунтування вимог, викладених у позовній заяві, зазначає про те, що внаслідок втрати взаємопорозуміння та почуття любові одне до одного, сімейне життя не склалось, у зв'язку із чим сторони у справі з листопада 2014 року не підтримують сімейні стосунки та не ведуть спільне господарство. Подальше спільне життя та збереження шлюбу вважаю неможливим та таким, що суперечить інтересам сторін та їх дитині. Спору щодо визнання місця дитини не мають, як не мають спору і з приводу поділу майна. В судове засідання позивач не з'явився надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та проти винесення заочного рішення не заперечує. У судове засідання відповідач не з'явився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений судом у встановленому ст. ст. 74, 76 ЦПК України порядку. На підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної цивільної справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 07 травня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано 07 травня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ленінського районного управління юстиції у м. Севастополі, про що у книзі реєстрації шлюбів 07 травня 2011 року зроблено відповідний актовий запис № 277, що підтверджується даними свідоцтва про укладання шлюбу серія [NUMBER], виданого повторно 24 лютого 2015 року Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану(а.с. 8). У період перебування у шлюбі у сторін у справі народилася донька - [PERSON], [INFO] року, що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 19 березня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Балаклавського районного управління юстиції у м. Севастополі (а.с. 9). У судовому засіданні встановлено, що спільне життя сторін у справі не склалось, у зв'язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаємопорозуміння та почуття любові та поваги одне до одного. Примирення між собою та збереження сім'ї є неможливим та таким, що суперечило б інтересам сторін у справі. З листопада 2014 року не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, проживають окремо. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму верховного суду України « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї не може дати позитивного результату, оскільки подальше життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, у зв'язку із чим вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved