Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

У березні 2013 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. В обґрунтування позову зазначив, що 03.08.2012р. уклав з відповідачем договір купівлі-продажу, відповідно до якого передав останньому товари для риболовлі, який в свою чергу зобов'язувався оплатити їх вартість в розмірі 710 000 грн. Разом з тим, відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, а тому просить стягнути з нього в примусовому порядку суму заборгованості в розмірі 710 000 грн., 3% річних в розмірі 5 483,01 грн., інфляційні збитки в розмірі 1 830 грн., пеню в розмірі 27 415,07 грн. та понесені ним судові витрати в розмірі 3 441 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.06.2013р. позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів та позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договору недійсним об'єднано в одне провадження. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 вересня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16 січня 2014 року, позов [PERSON] задоволено частково, в позові [PERSON] відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 710 000,00 грн. заборгованості за договором, 5483,01 грн. трьох процентів річних, 1830 грн. інфляційних витрат та вирішено питання стосовно судових витрат. В іншій частині позову [PERSON] відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 червня 2014 року рішення судів попередніх інстанцій скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали з викладених в позовній заяві підстав та просили задовольнити, у задоволенні позову [PERSON] просили відмовити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти задоволення позову [PERSON] заперечував, позов [PERSON] підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову [PERSON] та просив відмовити в його задоволенні, позов [PERSON] підтримав та просив задовольнити. Суд, заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. 03 серпня 2012 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу товарів у розстрочку № 1-06/12, відповідно до якого відповідач придбав у позивача товари для риболовлі та зобов'язувався оплатити їх вартість в розмірі 710 000 грн. з розстрочкою платежу, а саме 410 000 грн. в термін до 31.10.2012 р. включно та 300 000 грн. в строк, який буде додатково погоджений між сторонами, у випадку відсутності такого погодження, до 31.12.2012 р. включно. Також договором передбачено, що якщо [PERSON] буде допущено прострочення сплати вартості товарів, вся сума заборгованості та обумовлена даним договором пеня можуть бути стягнені з [PERSON] на користь продавця в примусовому порядку за рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя (ч. 2 ст. 65 СК України). Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначені підстави, за наявності яких правочин може бути визнаний недійсним, а саме: недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою (зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, п'ятою (правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним) та шостою (правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей) статті 203 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Посилання [PERSON] на те, що договір купівлі-продажу необхідно визнати недійсним, оскільки вона, як дружина покупця не надавала згоди на придбання товарів для риболовлі, зважаючи на їх значну вартість, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки позивачка не надала доказів, що договір укладений не за згодою подружжя та не в інтересах сім'ї. Крім того, в судовому засіданні представник відповідача проти факту укладення договору не заперечував. Виходячи з наведеного, у задоволенні об'єднаного позову необхідно відмовити, оскільки договір укладений відповідно до вимог чинного законодавства. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку ( ч. 1. ст. 509 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За ч. 2 ст. 692 ЦК України покупець повинен виконати свій обов'язок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Однак сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (ч. 2 ст. 692 ЦК України). У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором. Якщо покупець не виконує свого обов'язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати (ч. 3 ст. 692 ЦК України). При направлені справи на новий розгляд суд касаційної інстанції посилався на невідповідність договору ч.1 ст. 695 ЦК України, а саме неврегульованості порядку оплати коштів за договором. Разом з тим, договором купівлі продажу товарів у розстрочку від 03.08.2012 №1-06/12 передбачено, що [PERSON] зобов'язується першу частину вартості товарів у розмірі 410 000,00 грн. сплатити шляхом безготівкового поповнення рахунку [PERSON], щодо другої частини вартості в розмірі 300 000,00 грн., то в порядку та в строк, що будуть додатково погоджені та оформлені відповідним додатком до договору. Таким чином, порядок оплати коштів за договором врегульований самим договором. Крім того, дійсність договору та підпису в ньому відповідачем не оспорюється, а в судовому засіданні його представник повідомив, що договір підписаний відповідачем. Відповідач [PERSON] договір не оскаржив, до правоохоронних органів не звертався. Обов'язок по договору потрібно виконувати. Своїм підписом [PERSON] засвідчив факт отримання ним товару в повній комплектності та належної якості. За приписами ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про необхідність стягнення заборгованості за договором в розмірі 710 000 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, а тому з нього необхідно стягнути 3% річних в розмірі 5 483, 01 грн. та інфляційні витрати в розмірі 1 830 грн. 3% річних від договору становлять 5 483,01 грн. (410 000(сума боргу)*3%*64 (дні прострочення)/100/365+ 710 000 грн.(сума боргу)*3%*57 (дні прострочення)/100/365). Інфляційні витрати становлять 1 830 грн. (410 000грн.*100,2%/100% -410 000 грн., 710 000 грн.*100,2%/100%-710 000 грн.). Також позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 27 415 ,07 грн. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Договором не передбачено стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язання, а тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення пені задоволенню не підлягають. Виходячи з наведеного позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів підлягає частковому задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають присудженню понесені та документально підтверджені судові витрати позивача [PERSON] в сумі 3 441 грн.

Outcome: partial