Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

У березні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди, в якому просить визнати недостовірною інформацію стосовно [PERSON] поширену [PERSON] в повідомленні про можливе порушення прав дитини від 28 листопада 2014 року відправлене Директору Полтавської гімназії № 21, а саме - [PERSON] у період з (орієнтовно) 28-29 листопада по 5-6 грудня 2014 року має плани надавати інтимні послуги іноземним секс-туристам у м. Києві.... Внаслідок чого неповнолітній [PERSON] не буде у цей період відвідувати заняття у школі, а, можливо, ще й стане об'єктом домагань сексуального характеру з боку іноземних секс-туристів Після повернення до Полтави вірогідно, що для [PERSON] знадобиться виправдання тичин відсутності, для чого буде створена неправдива історія хвороби та лікування; зобовязати [PERSON] не пізніше наступного дня після набрання рішенням законної сили, спростувати інформацію викладену у листі, а саме: [PERSON] у період з (орієнтовно) 28-29 листопада по 5-6 грудня 2014 року має плани надавати інтимні послуги іноземним секс-туристам» у м.Києві»…Внаслідок чого неповнолітній [PERSON] не буде у цей період відвідувати зняття у школі, а, можливо, ще й стане обєктом домагань сексуального характеру з боку іноземних секс-туристів. Після повернення до Полтави вірогідно, що для [PERSON] знадобиться виправдання причин відсутності, для чого буде створена неправдива історія хвороби та лікування, шляхом направлення до Полтавської гімназії № 21 листа про спростування вказаної вище інформації; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень (десять тисяч гривень) за поширення недостовірної та такої, що принижує честь та гідність інформації; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму судового збору у розмірі 487 гривень 20 копійок. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явився, про причину своєї неявки суду не повідомив, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи. Суд, враховуючи думку позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України справу розглянув без участі відповідача на основі наявних у справі даних та доказів. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення з наступних обставин. Судом встановлено, що 02.04.2014 року рішенням Ленінського районного суду м. Полтави було розірвано шлюб між позивачкою [PERSON] та [PERSON]. Від даного шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO], що після розірвання шлюбу залишилась проживати з позивачкою. Від іншого шлюбу позивачка має сина [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS]. 28 листопада 2014 року позивачу зателефонувала Директор Полтавської гімназії № 21, [PERSON] і повідомила, що на адресу школи надійшов лист від її колишнього чоловіка [PERSON] про можливе порушення прав дитини. Ознайомившись з даним листом позивачка була шокована викладеним у ньому. Так, у даному повідомленні відповідач зазначає, що:...[PERSON] у період з (орієнтовно) 28-29 листопада по 5-6 грудня 2014 року має плани надавати інтимні послуги іноземним секс-туристам у м. Києві....Тому вона прийняла рішення відвезти нашу доньку до моєї матері, [PERSON]..., мотивуючи це потребою у лікуванні....Одночасно з цим повідомляю про те, що [PERSON] має намір взяти з собою у поїздку до Києва свого сина [PERSON] (21.12.1997 р.н.). Внаслідок чого неповнолітній [PERSON] не буде у цей період відвідувати заняття у школі, а можливо, ще й стане обєктом домагань сексуального характеру з боку іноземних секс-туристів. Як вказала у своєму позові та в судовому засіданні позивачка, вона дійсно відвідувала м. Київ у листопаді 2014 року, разом зі своїм старшим сином приїздила для відпочинку, її син пробув з нею три дні, та повернувся до м. Полтави у звязку з необхідністю перебувати на заняттях у школі, а вона залишилась ще на 4 дні, після чого повернулась до м. Полтави. З відповідачем позивачка тривалий час не спілкувались, їх поєднує лише донька, з якою сам відповідач рідко зустрічається, не сплачує аліментів та матеріально дитину не забезпечує. Прочитавши даного листа позивачка довго не могла прийти до тями, та взагалі зрозуміти наміри відповідача, який надіслав до школи неправдиві відомості, що принижують її не лише, як жінку, але і як мати двох дітей. Дана інформація була донесена без жодного доказу або факту до Дирекції школи, класних керівників, можливо набула розповсюдження серед вчителів. Позивачку викликали до школи для надання пояснень, той сором та шок, який вона пережила неможливо описати словами. На даний час, найбільше її переживання повязане з тим, щоб діти не дізнались про даний лист, та ті ганебні, принизливі слова, які були сказані у її бік, не дай боже, не були до них донесені, адже, таким чином, можна завдати дітям непоправної шкоди. Після припинення шлюбних відносин між нею та відповідачем, відповідач постійно намагається дискредитувати її, в очах інших осіб. Такими діями, відповідач порушив її немайнові права, принизивши честь та гідність ганебними словами, що не мають жодного підтвердження. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка офіційно працевлаштована, має стабільний дохід, утримує за власні кошти двох дітей, бере активну участь у житті своїх дітей, цікавиться їхнім життям, відвідує батьківські збори, сприяє духовному та моральному розвитку своїх дітей, має позитивні характеристики, як у трудовому колективі так і серед оточуючих її людей. Дані факти підтверджуються довідками зі школи, від сусідів так і з місця роботи позивачки. Жодних правових або моральних підстав для розповсюдження такої інформації про позивачка у відповідача не має. Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 297 Цивільного Кодексу України: 1. Кожен має право на повагу до його гідності та честі. 2. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. З. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист честі, гідності та ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року , чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка грунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. На глибоке переконання позивачки, вказуючи у листі що вона «... надає інтимні послуги іноземним секс-туристам у м. Києві...», відповідач мав на меті погіршити позитивну оцінку позивачки як особистості, серед соціуму, у даному випадку серед осіб, що безпосередньо навчають її двох дітей, а також принизити її, як матір. Відповідно до п. 15 вищезазначеної Постанови, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті майнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте -. немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобах телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресований іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Лист у якому відповідач поширює недостовірну інформацію був адресований дирекції Полтавської гімназії № 21, а саме тому у даному випадку має місце поширення інформації, що принижує честь та гідність позивачки. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. У своєму листі відповідач поширив негативну інформацію вказуючи, що [PERSON] має плани надавати інтимні послуги іноземним секс-туристам», ... «неповнолітній [PERSON] не буде у цей період відвідувати заняття у школі, а можливо ще й стане обєктом домагань сексуального характеру з боку іноземних «секс-туристів», такими недостовірними даними вказуючи, що позивачка порушує норми чинного законодавства та веде антиморальний спосіб життя, використовуючи також свого неповнолітнього сина. Згідно з положеннями ст.277 ЦК України і ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача. [PERSON] тому позивач звільнений від обовязку доказування, що негативна недостовірна інформація, поширена відповідачем, дійсно є недостовірною. Поширенням такої недостовірної та такої, що принижує честь та гідність позивачки інформації , відповідач завдав їй моральної шкоди, яка полягає у порушенні нормальних життєвих звязків, адже вона мусила давати пояснення у школі та виправдовувати себе безпідставно, вона повинна була відновити довіру серед Дирекції школи та через увесь негатив викладений у листі відповідача вона зазнала глибоких душевних страждань, через таке безпідставне приниження її в очах інших осіб. Позивачка навіть змушена була звернутись до психолога за професійною допомогою, адже не змогла самостійно впоратись з внутрішніми хвилюваннями та своїми душевними стражданнями. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.95 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У п. 9 зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Розмір моральної шкоди, який був заподіяний відповідачем, позивачка оцінює у 10 000 гривень і вважає, що дана сума співрозмірна з стражданнями, які вона зазнала внаслідок поширення про неї недостовірної інформації. Статтею 277 ЦК України передбачає спеціальний спосіб захисту особистих не майнових прав: спростування недостовірної інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який :вона була поширена. Таким чином, інформація, яку поширив відповідач, не відповідає дійсності та є недостовірною, оскільки вона не підтверджена жодним доказом. При цьому, поширена інформація є доведеною до відома багатьох осіб. Порушення прав позивача поширенням недостовірної інформації полягає в гему, що такі відомості ганьблять честь, гідність та ділову репутацію останнього в очах невизначеного кола осіб, які могли читати такий лист-звернення, з точки зору додержання ним законів України та загальноприйнятих норм моралі. На підставі вищевикладеного ,

Outcome: partial