Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

У березні 2016р. позивач Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» (далі ТОВ «Кредекс Фінанс») звернулося до суду з зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що 3 грудня 2007р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ТОВ «Кредекс Фінанс» та відповідачем був укладений договір про надання споживчого кредиту, згідно якого останній був наданий кредит в іноземній валюті в розмірі 27000,00доларів США, строком до 3 лютого 2014р., зі сплатою 13,50% відсотків на рік. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором 11 квітня 2007р. між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір застави транспортного засобу, згідно якого остання передала в заставу банку транспортний засіб марки «Peugeot» модель 207 Trendy, 2007 року випуску, д/н [NUMBER]. Оскільки відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов'язань, позивач просив суд винести рішення, яким звернути стягнення на предмет застави автомобіль та стягнути з відповідача на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» сплачений судовий збір. Представник позивача, діючий за довіреністю, в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, не проти розгляду справи у порядку заочного провадження. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України. Згідно зі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Матеріалами справи встановлено, що 3 грудня 2007р. між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «Кредекс Фінанс» та [PERSON] укладений договір про надання споживчого кредиту №11262163000, згідно якого останній був наданий кредит в іноземній валюті в розмірі 27000,00доларів США, строком до 3 грудня 2014р., зі сплатою 13,50% відсотків на рік для придбання автомобіля. 3 грудня 2007р., в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем укладено договір застави транспортного засобу, згідно якого відповідач передав в заставу банку транспортний засіб марки «Peugeot» модель Trendy, 2007 року випуску, д/н [NUMBER]. 20 квітня 2012року між ПАТ «УкрСиббанк» та TOB «Кредекс Фінанс» укладено Договір Факторингу № 05/12, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» відступив на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» своє право вимоги заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №11262163000 від 3 грудня 2007року та договором застави транспортного засобу від 3 грудня 2007 року. На підставі вказаного договору до TOB «Кредекс Фінанс» перейшло право вимоги, що виникло з договору про надання кредиту та договору застави, які укладені з відповідачем. Банк свої зобов'язання виконав в повному обсязі, однак відповідач від виконання своїх зобов'язань за Договором ухиляється. Матеріалами справи встановлено, що ТОВ «Кредекс Фінанс» є юридичною особою, яка керується у своїй діяльності Статутом, має гербову та інші печатки. Судом встановлено, що через невиконання відповідачем зобов'язань за Договором станом на 29.01.2016р. склалася заборгованість відповідача перед позивачем ТОВ «Кредекс Фінанс», в розмірі 362336,41 грн., у тому числі: -заборгованість по основній сумі кредиту 185630,15 грн.; -заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 76083,26 грн.; -заборгованість за відсотками на дату подачі позову 93068,57 грн.; -три відсотки річних від простроченої суми кредиту 5568,90 грн. -заборгованість з пені 1985,53 грн. Вказаний факт підтверджується розрахунком заборгованості відповідно до умов Договору про надання споживчого кредиту (а.с.36-37), що свідчить про ухилення його від виконання своїх зобов'язань. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому ст. 533 ЦК передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті під час здійснення розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно з п.2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій (далі Положення), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001р. № 275, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, банк як фінансова установа може укладати кредитні договори, предметом яких є іноземна валюта, за наявності в нього банківської ліцензії та відповідного письмового дозволу. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання відповідно до ст.611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 2 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець, має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до п.2 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва. Статтею 589 ЦК України встановлено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч.1 ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі ст.20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, якщо: в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом або договором; якщо предмет одного договору застави складають дві або більше речей, стягнення може бути звернене на всі ці речі або на будь-яку з речей за вибором заставодержателя майна; реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, проводиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено законом або договором. З огляду на наведене, суд вважає обґрунтованими та законними вимоги щодо звернення стягнення на заставлене майно. Згідно ст.217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, про що зазначає в рішенні. Приймаючи рішення щодо звернення стягнення на заставлене майно, суд встановлює такий порядок виконання рішення, при якому звернення стягнення на майно проводиться в будь-якій послідовності за вибором стягувача. Відповідно до ст.24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду , виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом або в поза судовому порядку згідно із Законом. Пункт 4 ч.2 ст.25 вищевказаного Закону передбачає, що у разі задоволення позову про звернення стягнення предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбаченихст.26 цього Закону. Відповідно доч.1,5ст.30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням шляхом продажу предмета забезпечувального обтяження третій особі; договір купівлі - продажу предмета забезпечувального обтяження укладається обтяжувавем від імені боржника і є правовою підставою для набуття покупцем цього предмета права власності на відповідне рухоме майно. Отже при зверненні до суду з позовом позивач має право просити суд звернути стягнення на предмет застави шляхом його продажу банком із укладенням від імені відповідача договору купівлі - продажу заставленого автомобіля з будь - якою особою - покупцем. Проте, вимоги позивача щодо витребування у відповідача автомобілю та передачу у володіння позивачу суд вважає надмірними, оскільки порядок реалізації такого майна встановлений Порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2015року, Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року і не потребує деталізації судовим рішенням, а вимоги про надання позивачу права продажу автомобіля шляхом укладання договору купівлі - продажу від імені відповідача з іншою особою - покупцем включає в себе право позивача підписувати від імені відповідача договір купівлі-продажу автомобіля та надає позивачу повноваження вчиняти від імені відповідача усі дії, необхідні для зняття автомобіля з обліку за місцем звернення, оскільки договір купівлі - продажу предмета забезпечувального обтяження укладений обтяжувачем від імені боржника і є правовою підставою для набуття покупцем цього предмета права власності на відповідне рухоме майно. Суд вважає, що укладаючи договір про надання споживчого кредиту №11262163000 від 3 грудня 2007р. відповідач усвідомлював та підтвердив, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, як це передбачено статтею 617 ЦК України. Відповідачем не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на власний розсуд. За такими обставинами, суд доходить до висновку, що позов звернення стягнення на предмет застави підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду позивачем сплачено судовій збір в розмірі 4108,00рн. (2730+1378), який підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial