Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

У вересні 2017 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Заявник вказала, що 23 грудня 2015 року вона вступила в шлюб з відповідачем, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новоукраїнського районного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 180. Від спільного подружнього життя вони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні позивачки. На даний час вона проживає окремо від відповідача і оскільки він не займається вихованням дитини, не надає дитині матеріальної допомоги, вона змушена звернутись з позовом до суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до повноліття сина [PERSON], яке наступить [INFO] року. Крім цього, позивач перебуває у відпустці по догляду за сином до досягнення ним трирічного віку, а тому просить суд стягнути аліменти на власне утримання в сумі 1000 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною трирічного віку, який наступить [INFO] року. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи сторони у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслав. Як вбачається з письмової заяви: позивача, вона просить суд розглянути справу в її відсутність, позов підтримує повністю; відповідача, він позов визнає повністю, просить суд розглянути справу в його відсутність. Наслідки такої процесуальної дії, передбачені ст. ст. 130, 174 ЦПК України, тобто ухвалення рішення про задоволення позову, йому роз'яснені. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Безпосередньо дослідивши докази в справі: оглянувши письмові докази та інші матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю із таких підстав. Як вбачається із наданих сторонами доказів, вони з 23 грудня 2015 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новоукраїнського районного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 180. Від спільного подружнього життя вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, актовий запис № 14 від 10 лютого 2016 року, вчинений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новомиргородського районного управління юстиції у Кіровоградській області, який знаходиться на утриманні позивачки, в свідоцтві про народження батьком дитини записаний [PERSON]. За довідкою виконавчого комітету Туріянської сільської ради Кіровоградської області неповнолітній перебуває на утриманні позивача. Згідно довідки фельдшерсько-акушерського пункту неповнолітній здоровий. Згідно довідки РТМО «Новомиргородське» [PERSON] знаходиться на «Д» обліку в жіночій консультації. Відповідно вимогам Сімейного кодексу України: ч. 2 ст. 84 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. ч. 4 ст. 84 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. ст. 180 - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; ч. 3 ст. 181 - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; ч. 1 ст. 183 - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. ч. 1 ст. 192 - розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У судовому засіданні безспірно встановлено, що відповідач за час спільного проживання не надає матеріальну допомогу на утримання дитини та дружини, у зв'язку з чим з нього необхідно стягнути аліменти в примусовому порядку в обумовленому судом розмірі. Відповідно до положень ЦПК України: ч. 4 ст. 130 - при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 зазначеного Кодексу; ч. 4 ст. 174 - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У даному випадку при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) відсутність у платника аліментів іншої дитини, непрацездатних батьків; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 Сімейного кодексу України). Тому суд вважає за доцільне стягнути кошти на утримання дитини і дружини у зазначеному позивачем розмірі. Суд також прийшов до висновку, що відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. ст. 79-80, 88 ЦПК України судовий збір у сумі 640,00 грн., від сплати якого позивач була звільнена у встановленому законом порядку, підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Ураховуючи наведене, на підставі ст. ст. 84, 180-183, 191-192 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved