overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

У вересні 2016 р. [PERSON] звернулася до суду із заявою про розірвання шлюбу з [PERSON], засудженим до позбавлення волі. На обґрунтування заяви послалася на те, що перебуває із [PERSON] у шлюбі, зареєстрованому 2 вересня 2006 р. Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського міського управління юстиції. Від шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Одруження виявилося невдалим. Внаслідок відсутності спільних інтересів, різних поглядів на життя та виховання дитини вони постійно сварилися. Протягом останніх років вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Причиною розпаду сім'ї стали різниця характерів, відсутність взаєморозуміння, довіри та різні способи життя. Заявник [PERSON] та її представник [PERSON] подали заяву про розгляд справи у їх відсутність. Від [PERSON], який відбуває покарання у Південній виправній колонії УДПтСУ в Одеській області, надійшла заява про визнання вимог про розірвання шлюбу. Нез'явлення осіб, які беруть участь у справі, є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, суд встановив такі обставини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 2 вересня 2006 р. Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського міського управління юстиції, актовий запис № 267 (а.с. 6). Подружжя має малолітню дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Із заяви [PERSON] вбачається, що її з [PERSON] сімейні відносини не склалися через відсутність порозуміння, різні погляди на життя та виховання дитини, що призвело до втрати довіри, почуттів поваги та любові. Між подружжям відсутні сімейно-шлюбні відносини, вони тривалий час не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не живуть однією сім'єю. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що шлюб [PERSON] та [PERSON] існує лише формально і не базується на засадах добровільності та з огляду на спільну позицію подружжя щодо неможливості примирення, суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

У вересні 2016 р. [PERSON] звернулася із зазначеним позовом і прохала визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку з господарськими спорудами в порядку спадкування за законом за адресою: с. Лутовинівка, вул. Перемоги (Куйбишева) буд. 2, Козельщинського району, Полтавської області, який належав померлому 14.08.2015 р. її чоловікові [PERSON]. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є спадкоємцем за законом зазначеного майна, яке належало померлому [PERSON], який є її чоловіком і за життя не встиг оформити належним чином на нього право власності. Позивач [PERSON]Я в судове засідання не зявилася про час і місце розгляду справи її повідомлено належним чином. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] сільської ради та представник третьої особи Козельщинської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи їх повідомлено належним чином та направили до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Представник [PERSON] сільської ради позов визнав повністю. Суд, вислухавши пояснення представника позивача і дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. 14 серпня 2015 року помер [PERSON], якому в с. Лутовинівка, по вул. Перемоги (Куйбишева) буд. 2, Козельщинського району, Полтавської області належали: літ. А житловий будинок 1960 року побудови, літ. ап - погріб з шийкою, літ. а прибудова; літ. а1 прибудова; літ. а2 навіс; літ. б сарай; літ. Б сарай; літ. б1 навіс; літ. в навіс; літ. В гараж; літ. Г убиральня; літ. а1г ганок; літ. І вимощення; літ. К колодязь; №1 огорожа; №2 огорожа; №3 - огорожа, - загальною вартістю 151241 грн. Право власності спадкодавця на зазначений житловий будинок з господарськими спорудами, підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок, довідками з [PERSON] сільської ради. [PERSON] за життя не встиг оформити належним чином на нього право власності. Суд враховує, що державним нотаріусом відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно. Спадкоємцем майна померлого [PERSON] відповідно до ст.1261 ЦК України є його дружина позивач [PERSON]. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

У вересні 2016 р. Банк звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вищезазначеними вимогами, якими просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 17\~223,28 грн. і понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав клопотання про розгляд справи у її відсутність, підтримку позовних вимог, погодження на заочний розгляд справи. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. 24 липня 2015 року між ПАТ «Альфа-Банк» і [PERSON] укладений кредитний договір №500981827, за умовами якого Банк надав відповідачу в кредит кошти в сумі 15\~392,31 грн. з процентною ставкою за користування кредитом 15,99 % строком до 27 липня 2019 року (п.п. 1,2,4). Як передбачено ч. 2 ст.1050 ЦК, якщо договором установлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати належних йому процентів. Відповідно до довідки банку про заборгованість, станом на 11 серпня 2016 р. загальна сума заборгованості [PERSON] по кредиту становить 17\~223,28 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту 14\~803,79 грн., по відсоткам 289,01 грн., комісії 130,48 грн., штраф 2\~000,00 грн. Враховуючи наведене, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем зобовязань за кредитним договором, правомірність і правильність нарахування банком предявлених грошових вимог, а тому, відповідно до ст. ст. 525-526, 530, 551, 554, 611, 615, 625, 1046-1050, 1054, 1055 ЦК України вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню на суму 17\~223,28 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути 1378,00 грн. судового збору, оплаченого при подачі позову до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

У вересні 2016 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивач вказав, що із 05.12.1983 р. сторони перебувають у шлюбі, від спільного подружнього життя неповнолітніх дітей не мають. Посилаючись на ст. ст. 104-105, 110 Сімейного кодексу України, просить суд розірвати шлюб, оскільки з серпня 2016 року їхні сімейні відносини з відповідачем припинені, саме з цього спільне господарство не ведеться, сторони проживають окремо, за різними адресами. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи сторони у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслала. Як вбачається з письмових заяв сторін від 10.11.2016 р.: позивач просить суд розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, примиритися не бажає; відповідач просить суд розглянути справу в її відсутність, позов визнає повністю. Наслідки такої процесуальної дії, передбачені ст. ст. 130, 174 ЦПК України, тобто ухвалення рішення про задоволення позову, їй розяснені. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. Відповідно до положень ЦПК України: ч. 4 ст. 130 при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 зазначеного Кодексу; ч. 4 ст. 174 у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У судовому засіданні безспірно зясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з серпня 2016 р. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 05.12.1983 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, від спільного подружнього життя неповнолітніх дітей не мають. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-113, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

У вересні 2016 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якій позивач вказав, що із 05.03.2011 р. сторони перебувають у шлюбі, внаслідок якого мають неповнолітню дитину, [INFO] Посилаючись на ст. ст. 104-105, 110 Сімейного кодексу України, позивач просить суд розірвати шлюб, оскільки причиною розпаду сімї стало несумісність характеру, в результаті чого сімейні стосунки погіршились, виникали постійні сварки в сімї та непорозуміння, неодноразово намагались примиритись, змінити ставлення один до одного, але це позитивних наслідків не дало. Сімейні стосунки сторони припинили з 19 вересня поточного року, проживають окремо один від одного за різними адресами, спільного господарства та сімейного бюджету не ведуть. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи сторони у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслала. Як вбачається з письмових заяв: позивача, він просить суд розглянути справу в його відсутність, позов підтримує повністю; відповідача, вона просить суд розглянути справу в її відсутність, позов визнає повністю. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. Відповідно до положень ЦПК України: ч. 4 ст. 130 при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 зазначеного Кодексу; ч. 4 ст. 174 у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У судовому засіданні безспірно зясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з 19 вересня 2016 р., спільне господарство не ведеться. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 05.03.2011 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, внаслідок якого 09.10.2013 р. народилася дитина. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-112, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

У вересні 2016 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якій позивач вказав, що із 06.11.2013 р. сторони перебувають у шлюбі, внаслідок якого мають неповнолітню дитину, [INFO] Посилаючись на ст. ст. 104-105, 110 Сімейного кодексу України, позивач просить суд розірвати шлюб, оскільки причиною розпаду сім'ї стало різні погляди на життя, виникнення конфліктів, дійти згоди спільно, як подружжя, при вирішенні найважливіших питань життя сім'ї сторони не могли. Сімейні стосунки сторони припинили на початку 2016 року, проживають в одному будинку, але в різних кімнатах, спільного господарства не ведуть. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи сторони у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслала. Як вбачається з письмової заяви представника позивача, він просить суд розглянути справу в його відсутність, позов підтримує повністю, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Тому 25.01.2017 р. суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи (ч. 4 ст. 169, ст. ст. 224-225 ЦПК України). Безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. У судовому засіданні безспірно з'ясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки на початку 2016 р., спільне господарство не ведеться. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 06.11.2013 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, внаслідок якого 10.10.2014 р. народилася дитина. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-112, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

У вересні 2016 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якій позивач вказав, що із 17.12.2010 р. сторони перебувають у шлюбі, внаслідок якого мають неповнолітніх дітей, [INFO] та [INFO] Посилаючись на ст. ст. 104-105, 110 Сімейного кодексу України, позивач просить суд розірвати шлюб, оскільки причиною розпаду сімї стало взаємопротилежні погляди на життя. Сімейні стосунки сторони припинили з червня поточного року, проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи сторони у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслала. Як вбачається з письмових заяв: позивача, він просить суд розглянути справу в його відсутність, позов підтримує повністю; відповідача, вона просить суд розглянути справу в її відсутність, позов визнає повністю. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. Відповідно до положень ЦПК України: ч. 4 ст. 130 при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 зазначеного Кодексу; ч. 4 ст. 174 у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У судовому засіданні безспірно зясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з червня 2016 р., спільне господарство не ведеться. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 17.12.2010 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, внаслідок якого 25.01.2012 р. та 10.04.2014 р. народилися діти. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-112, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

У вересні 2016 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якій позивач вказала, що із 03.02.2012 р. сторони перебувають у шлюбі. Посилаючись на ст. ст. 104-105, 112 Сімейного кодексу України, позивач просить суд розірвати шлюб, оскільки причиною розпаду сімї стали різні погляди на подружні обовязки. Сімейні стосунки сторони припинили з лютого поточного року, проживають окремо за різними адресами. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи сторони у судове засідання не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслав. Як вбачається з письмових заяв: позивача, вона просить суд розглянути справу в її відсутність, позов підтримує повністю; відповідача, він просить суд розглянути справу в його відсутність, позов визнає повністю. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. Відповідно до положень ЦПК України: ч. 4 ст. 130 при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 зазначеного Кодексу; ч. 4 ст. 174 у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У судовому засіданні безспірно зясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з лютого 2016 р., спільне господарство не ведеться. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 03.02.2012 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-112, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

У вересні 2016 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якій позивач вказала, що із 11.05.2001 р. сторони перебувають у шлюбі, внаслідок якого мають неповнолітніх дітей, [INFO] та [INFO] Посилаючись на ст. ст. 104-105, 110 Сімейного кодексу України, позивач просить суд розірвати шлюб, оскільки причиною розпаду сімї стало несумісність характерів, внаслідок чого виникали постійні сварки та непорозуміння, неодноразово намагались примиритись, змінити ставлення один до одного, але це позитивних наслідків не дало та ситуацію на краще не змінило. Сімейні стосунки сторони припинили з 01 серпня поточного року, проживають в одному будинку, але в різних кімнатах, спільного господарства та сімейного бюджету не ведуть. У судовому засіданні позивач [PERSON] власні вимоги підтримла повністю, посилаючись на обставини, викладені у заяві, примиритися не бажає. Відповідач [PERSON] у суді визнав позов повністю, примиритися не бажає. Наслідки такої процесуальної дії, передбачені ст. ст. 130, 174 ЦПК України, тобто ухвалення рішення про задоволення позову, йому розяснені. Заслухавши вказані пояснення та безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. Відповідно до положень ЦПК України: ч. 4 ст. 130 при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 зазначеного Кодексу; ч. 4 ст. 174 у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У судовому засіданні безспірно зясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з 01 серпня 2016 р., спільне господарство не ведеться. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 11.05.2001 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, внаслідок якого 01.01.2002 р. та 21.08.2010 р. народилися діти. Зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сімї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-112, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved