Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

У вересні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], третя особа військово - цивільна адміністрація м. Торецька про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначила наступне. Позивач [PERSON] є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності. Разом із нею в квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] Проте будучи зареєстрований у вказаній квартирі, віповідач фактично в ній не проживає з березня 2013 року, особисті речі в квартирі відсутні. Збереження реєстрації за відповідачем перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися належним їй майном, у зв'язку з чим вона змушена звернутися до суду із зазначеним позовом. Позивач до судового засідання не з'явилась, просила справу розглянути за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав, про причини неявки суд не інформував. Представник третьої особи Військова - цивільна адміністрація до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з'ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об'єктивно оцінивши докази, доходить наступного висновку. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та іншими нормативно - правовими актами. У відповідності до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно положень ст.ст.317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Права власника квартири також визначені ст.383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить по 1/3 частині позивачу та членам її сім'ї [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності. Згідно довідки про склад сім'ї в квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS] окрім позивача зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с.10) Відповідно до акту вуличного комітету складеного 04.05.2018 року у присутності сусідів, відповідач [PERSON] за місцем реєстрації [ADDRESS] не проживає з березня 2013, особисті речі в квартирі відсутні (а.с.11) Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом було встановлено, що відповідач не проживає в житловому приміщенні за вказаною адресою з 2013 року, тобто понад один рік. Згідно статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку щодо задоволення вимог позивача [PERSON], оскільки в судовому засіданні встановлено, що [PERSON], як власник квартири, позбавлена можливості у повній мірі використовувати своє право власності у зв'язку з тим, що за адресою зазначеного нерухомого майна зареєстровано відповідача [PERSON], який понад рік не проживає за вказаною адресою. Відтак, суд вважає за доцільне ухвалити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою №48 в будинку № 7 по вул. Терешкової м. Торецьк Донецької області.

Outcome: approved