Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з таким позовом в якому вказували, що на підставі договору купівлі-продажу від 30 серпня 2004 року вони придбали у [PERSON], [PERSON] (який помер [INFO]) в рівних частках (по 1/2 частці кожен) житловий будинок [ADDRESS]. Водночас придбаний будинок знаходиться на земельній ділянці, площею 0,0739 га., призначеній для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва. Право власності щодо ділянки зареєстроване за попередніми співвласниками будинку - [PERSON], [PERSON] Зважаючи на те, що до осіб, які придбали житловий будинок, будівлю або споруду, відповідно до часток в праві власності на це майно переходить право власності на частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею, спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування, а тому [PERSON], [PERSON] просили визнати за ними в рівних частках (по 1/2 частці за кожним) право власності щодо земельної ділянки, площею 0,0739 га., розташованої по [ADDRESS], призначеної для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва. В судове засідання позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] не з'явилися, проте від останнього надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, проте надіслали на адресу суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають повністю. Представник третьої особи - Управління Держземагенства у Вознесенському районі в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі вищевказаних осіб, оскільки матеріали справи містять всі необхідні відомості про їх права та взаємовідносини. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов висновку про необхідність задоволення позову з підстав, передбачених ст. 174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачами позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому судом встановлено, що на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 30 серпня 2004 року №1870 позивачі придбали у [PERSON], [PERSON] (який помер [INFO]) в рівних частках (по 1/2 частці кожен) житловий будинок [ADDRESS]. Водночас придбаний будинок знаходиться на земельній ділянці, площею 0,0739 га., призначеній для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва. Право власності щодо ділянки зареєстроване за попередніми співвласниками будинку - [PERSON], [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Згідно ч. 4 ст. 120 ЗК України (в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Разом з тим, згідно п.п. ґ п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V ( 997-16 ) - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх. За таких обставин суд вважає вимоги обґрунтованими, а тому вони підлягають задоволенню.

Outcome: approved