Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

У березні 2017 року позивачка звернулася до суду з цим позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що її сину належить 1/4 частка у праві власності на один з будинків розташованих на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS]. Іншими співвласниками є [PERSON] та [PERSON], яка чинить перешкоди в користуванні майном, відмовляється надати ключі від будинку, у зв'язку з чим вона не має змоги потрапити на територію домоволодіння. Після уточнення позовних вимог просила вселити її з сином до будинку та встановити порядок користування його приміщеннями. Представник відповідачки заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що встановлення порядку користування будинком, який складається з трьох жилих кімнат, є неможливим, оскільки кімната площею 20,6 кв.м є суміжною з кімнатою площею 9, 4 кв. м, а кімната площею 9,7 кв.м не може бути виділена в користування позивачці та її сину як таким, що є особами різної статі. [PERSON], що діє в інтересах неповнолітньої [PERSON], як третьої особи, в судовому засіданні підтримала вимоги позивачки і погодилася на будь-який порядок користування будинком. Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України спільною частковою власністю є власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним ним у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Відповідно до положень ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Пленум Верховного Суду України в п. 14 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Наведене свідчить про те, що надання співвласнику у користування частини майна повинно ґрунтуватись на дотриманні відповідності між розміром частки співвласника у праві спільної власності та часткою того майна, надання якого вимагає у користування такий співвласник. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину за законом [PERSON] належить 1/2 частка, а [PERSON] та [PERSON] по 1/4 частці спадщини, яка складається з 1/2 частки домоволодіння з відповідною часткою господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS]. До складу спадщини входять: житловий будинок літ. А-1, сіни літ.а-1; ганок літ.а1; 1/2 частини огорожі № 1, 2; 1/2 частини вимощення І. Загальна площа складає 57, 3 кв.м., житлова площа 39, 7 кв.м. З технічного паспорту на спірний будинок убачається, що він має загальну площу 63,6 кв.м., житлову - 39,7 кв.м. та складається з таких приміщень: передня (1-2) площею 12,6, житлова кімната (1-3) площею 9,4 кв.м, житлова кімната (1-4) площею 9,7 кв.м., житлова кімната(1-5) площею 20,6 кв.м., кухня(1-6) площею 8,9 кв.м., санвузол (1-7) площею 2,4 кв.м., сіни(1-1) площею 5,0 кв.м. З довідки КСН «Мирний-1» № 412 вбачається, що [PERSON] з листопада 2015 року по теперішній час мешкає за адресою: [ADDRESS], де також знаходиться малогабаритний житловий будинок Б-1, власником якого є [PERSON] (а.с. 56, 60) Таким чином будинок має три жилі кімнати, одна з яких (1-5) є прохідною з передньої (1-2) до іншої жилої кімнати (1-4). За таких обставин єдино можливим варіантом користування спірним будинком є виділення [PERSON] ізольованої жилої кімнати 1-3 площею 9,4 кв.м.При цьому жилі кімнати 1-4 і 1-5 площею 9, 7 кв.м. та 20, 6 кв.м., відповідно, залишаються в користуванні [PERSON] та [PERSON], нежитлові приміщення - в спільному користуванні всіх співвласників. Такий порядок є найбільше доцільним з точки зору відповідності площі закріплюваної за сином позивачки кімнати розміру його частки у праві власності на будинок. При цьому створюються умови реалізації права на користування майном одного з його власників і водночас не порушуються права та інтереси інших співвласників. Підлягає задоволенню також вимога позивачки щодо усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення з огляду на таке. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права володіння або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України). Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В судовому засіданні знайшов підтвердження факт вчинення з боку відповідачки перешкод у користуванні [PERSON] успадкованим будинком, що належить йому на праві спільної часткової власності. Тому суд доходить висновку про необхідність захисту порушених прав позивача і необхідність його вселення до спірного будинку. Твердження представника відповідачки про неможливість проживання різностатевих осіб (матері та сина) необґрунтовані, оскільки чинним законодавством не заборонено проживання матері та дитини чоловічої статі в одному помешканні.

Outcome: approved