Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

У вересні 2012 року Публічне акціонерне товариство «Марфін Банк» (далі - ПАТ «Марфін Банк», Банк), яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» (далі - ВАТ «Морський транспортний банк») звернулося до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить зняти арешт із заставленого майна - квартири [ADDRESS] в АР Крим, яка належить на праві власності [PERSON], обґрунтовуючи свої вимоги наступним. Так, зазначений арешт на квартиру відповідача був накладений постановою державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Сімферопольського міського управління юстиції від 01.09.2011 року. Проте, такого права державний виконавець, на думку позивача, не мав, оскільки дана квартира вже на час винесення вищезазначеної постанови державним виконавцем перебувала в іпотеці позивача в забезпечення зобов`язань останньої за кредитним договором, що в свою чергу призвело до порушення прав Банку. Тому, просить позовні вимоги задовольнити повному обсязі та вирішити питання про судові витрати (а.с.2-4) В судове засідання відповідач та представник третьої особи не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи, в порядку ст. ст. 74, 76 ЦПК України повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили. Так, оскільки відповідач зареєстрований в АР Крим, там же знаходиться третя особа, а згідно інформації яка міститься на офіційному сайті Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» з 27.03.2014 року тимчасово призупинено прийом та доставка поштових відправлень до населених пунктів АР Крим, то інформацію щодо розгляду даної цивільної справи було розміщено на офіційному сайті Солом`янського районного суду м. Києва (а.с.113, 153) Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, окремо зазначив, що позовні вимоги підтримує та проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.154) 20.03.2015 судом винесена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку. Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Сімферопольської міської ради 04.02.2008 року і зареєстрованого в установленому законом порядку 12.02.2008 року. Зазначена квартира була передана власником в іпотеку ВАТ «Морський транспортний банк» на підставі іпотечного договору, укладеного 08.07.2008 року і посвідченого приватним нотаріусом Сімферопольського міського нотаріального округу Гембарською С.І., на забезпечення виконання своїх зобов`язань за кредитним договором від 08.07.2008 року, за яким вона отримала в ВАТ «Морський транспортний банк» кредит в сумі 235900 доларів США на строк до 07.07.2028 року (а.с.18-21) 01.09.2011 постановою старшого державного виконавця Київського ВДВС Сімферопольського МУЮ АР Крим в межах виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа, виданого 10.08.2011 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової суми в розмірі 123673,82 грн., накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно боржника, яке належить на праві власності [PERSON] в межах пред`явлених вимог з урахуванням виконавчого збору в сумі 136106,20 грн. (а.с.51) Правонаступником ВАТ «Морський транспортний банк» є ПАТ «Марфін Банк», що підтверджується статутом останнього від 30.01.2012 року (а.с.30) Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямована на те, щоб гарантувати кредитору-заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами, отже застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя. Відповідно до Інструкції про проведення виконавчих дій № 74/5 від 15 грудня 1999 року та ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставне майно може бути звернено у разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів, коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю. Згідно ст. 16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. Згідно зі ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення з-під арешту. Відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предметі забезпечувального обтяження. Частиною 4 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту. Таким чином, заставодержатель має переважне право на задоволення його вимог про стягнення боргу з боржника шляхом звернення стягнення на заставлене майно. Заочним рішенням Київського районного суду м. Сімферополя від 12.12.2012 року було встановлено порушення права позивача на можливість в будь-який час звернути стягнення на іпотечне майно, проте у задоволенні позову було повністю відмовлено, оскільки, на думку суду, вимоги заявлені до неналежного відповідача (а.с59-61) Рішенням апеляційного суду АР Крим від 20.02.2013 року зазначене заочне рішення районного суду скасоване в частині мотивування відмови в задоволенні позову (а.с.86-87) Натомість ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.01.2014 року касаційну скаргу ПАТ «Марфін Банк» задоволено частково, заочне рішення Київського районного суду м. Сімферополя від 12.12.2012 року та рішення Апеляційного суду АР Крим від 20.02.2013 року скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції, при цьому зроблено висновок про те, що право застави у ПАТ «Марфін банк» виникло з 8 липня 2008 року, разом з тим арешт на спірну квартиру був накладений пізніше - 1 вересня 2011 року і таким чином, дії відповідача обмежують права ПАТ «Марфін Банк» як іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.107-109) Відповідно до ч.4 ст.338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення в касаційному порядку є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Щодо необхідності залучення до участі в справі як третьої особи стягувача, в інтересах якого на заставне майно накладено оспорюваний арешт, то зважаючи на аналіз положень статей 35 та 11 ЦПК України, згідно яким з однієї сторони якщо суд при здійсненні провадження по справі під час судового розгляду встановить, що судове рішення може вплинути на права і обов`язки осіб, які не є стороною в справі, суд залучає таких осіб до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, то з другої сторони, суд позбавлений можливості в рамках цивільного процесу вчиняти будь-які самостійні дії щодо розшуку таких осіб. Так, як зазначалося судом вище сторони в судове засідання не з`явилися за вищенаведеними підставами, а в матеріалах справи відсутні відомості щодо стягувача, в інтересах якого на заставне майно накладено оспорюваний арешт, окрім його прізвища, ім`я та по-батькові ([PERSON]) (а.с.52) На підставі викладеного, суд вважає можливим прийняти рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі за викладених обставин. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню і сума сплаченого ним судового збору.

Outcome: approved