Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок, розташований на земельній ділянці площею 0,15 га за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - [PERSON], який помер [INFO] року. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач є спадкоємцем першої черги після померлого чоловіка - [PERSON]. Після смерті чоловіка відкрилась спадщина, яка складалася із земельної ділянки площею 2,79 га та житлового будинку по [ADDRESS]. З метою оформлення своїх спадкових прав вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і отримала свідоцтво про право на спадщину на земельну, у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів. Син позивача, як спадкоємець першої черги, відмовився від прийняття спадщини на користь матері. Позивач є такою, що прийняла спадщину, оскільки на момент смерті чоловіка та на теперішній час зареєстрована і проживає у спірному будинку. В судове засідання представник позивача не з'явилась, надала суду заяву, в якій заявлені позовні вимоги повністю підтримала, просила їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання також не з'явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у вирішенні справі поклалась на розсуд суду. Розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON]. Спадкоємцями першої черги після померлого є його дружина - [PERSON] та його син - [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складалася із земельної ділянки, площею 2,79 га та житлового будинку по [ADDRESS]. [PERSON]прийняла спадщину після смерті чоловіка, оскільки на день його смерті була зареєстрована та проживала разом з ним у спірному будинку. Крім того, вона своєчасно звернулась до Першої державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. [PERSON], як спадкоємець першої черги, відмовився від прийняття спадщини на користь своєї матері, про що подав нотаріусу відповідну заяву. В подальшому [PERSON] отримано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку загальною площею 2,79 га, а у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів. Згідно технічного паспорту спірний житловий будинок по [ADDRESS] являє собою домоволодіння, яке складається: із житлового будинку літ. «А» з прибудовою літ. «а»; літньої кухні літ. «Б»; сараїв літ. «В» та літ. «Д»; погребиці літ. «Г»; душу літ. «Е» та туалету літ. «Ж». Розташоване воно на земельній ділянці площею 0,15 га. Самочинне будівництво не здійснювалось. Побудований будинок був чоловіком померлої на земельній ділянці площею 0,05 га, виділеній наказом радгоспу «Овощний» №85-а від 21.02.1975 року. Рішенням виконавчого комітету Зеленівської селищної ради народних депутатів Дніпровського району м. Херсона №10/1 від 04.01.1984 року житловий будинок був узаконений. Рішенням виконавчого комітету Зеленівської селищної ради Дніпровського району м. Херсона № 23 від 04.04.2000 року [PERSON] в приватну власність виділено земельну ділянку площею 0,15 га під домоволодінням [ADDRESS]. Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб Норми ст. ст. 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно положень ч. 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до положень ч. 3 цієї стаття спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Згідно вимог ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Статтею 1275 ЦК України визначено правові наслідки відмови від прийняття спадщини, зокрема, в частині 2 зазначено, що якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Положеннями ст. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, належними та доспутими доказами було доведено те, що позивач, прийнявши спадщину після свого чоловіка, позбавлена можливості належним чином оформити своє право власності на спадкове майно. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved