Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду з даним позовом, який згодом уточнив. В обґрунтування позову вказав, що його батькові [PERSON] належав житловий будинок №30 по вул.Комсомольській (Дружна) в с.Старий Крим м.Маріуполя на підставі свідоцтва про право на спадщину. Батько позивача помер 03.02.2016 року. Після його смерті спадкоємцями першої черги за законом є син померлого [PERSON] та дружина померлого, відповідачка по справі [PERSON] Позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, в чому постановою нотаріуса від 05.08.2016 року йому було відмовлено, у звязку з відсутністю документів, які оформлені відповідно до чинного законодавства. На підставі викладеного позивач був вимушений звернутись до суду та просить визнати за ним право власності на вказане домоволодіння в порядку спадкування після смерті батька. Позивач до судового засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник позивача до судового засідання не зявилась, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідачка до судового засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, уточнені позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти визнання права власності на будинок за [PERSON] Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється іншою особою або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, відповідно до ст.1217 ЦПК України. Згідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як убачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.01.2001 року, [PERSON] належить домоволодіння №30 по вул.Комсомольській (Дружна) в с.Старий Крим м.Маріуполя. [PERSON] помер 03.02.2016 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконкомом Старо-Кримської селищної ради Іллічівського району м.Маріуполя. Згідно наданої приватним нотаріусом [PERSON] відповідді від 03.12.2016 року, з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся його син [PERSON], дружина [PERSON] від прийняття спадщини відмовилась. Постановою приватного нотаріуса [PERSON] від 05.08.2016 року позивачеві відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право спадщину за законом, оскільки відсутні документи, оформлені відповідно до чинного законодавства, що підтверджують належність майна спадкодавцеві. Відповідно до положень ч.1 ст.182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права на нерухоме майно, їх обтяжень та правочини щодо нерухомого майна підлягають обовязковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст.1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця від спадщини. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (ст.ст.1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст.1299 ЦК України). Отже, з огляду на наведене, суд встановивши коло обставин, оцінивши представлені сторонами докази, приходить до висновку, що за позивачем повинно бути визнано право власності на спадкове нерухоме майно. На підставі викладеного позовна вимога [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування є правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved