Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] року померла його баба - [PERSON], яка постійно до смерті мешкала в [ADDRESS]. Після її смерті відкрилася спадщина у виді двох земельних ділянок, розташованих на території Капустинської сільської ради Липоводолинського району Сумської області. [PERSON] за своє життя склала заповіт, яким усе належне їй майно розпорядилася передати після її смерті її внукові, тобто фізичній особі - позивачу по справі [PERSON], дане розпорядження є чинне на день розгляду даної справи та ніким неоспорено. В оформленні права на спадщину на земельні ділянки в нотаріальній конторі позивачу відмовили через те, що 20 березня 2007 року нотаріусом вже були видані свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину земельних паїв гр. [PERSON], і 20 березня 2001 року рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області вказані свідоцтва визнані недійсними, а видані Державні акти на вказані земельні ділянки в наступному скасовані рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 03 квітня 2012 року. Уважаючи себе спадкоємцем за заповітом після смерті гр. [PERSON], просив суд визнати за ним право власності на 1/2 частину земельних паїв, розташованих на території Капустинської сільської ради Липоводолинського району Сумської області у розмірі 2,98 га на трьох земельних масивах у розмірі 1,3163 га, 1,2026 га і 0,4649 га, та у розмірі 2,39 га в двох земельних масивах площею 2,1165 га та 0,2777 га, як набуті позивачем в порядку спадкування за заповітом, оскільки вимоги щодо іншої частини спадкового майна (1/2 частини спірних паїв), яка набута непрацездатним сином [PERSON] - [PERSON], він не заявляє, так як майнових претензій до цієї особи він не має. Позивач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, додатково подавши письмові докази в підтвердження позовних вимог. Відповідач, представник Капустинської сільської ради Липоводолинського району Сумської області в судове засідання не з'явився, але в своїй письмовій заяві позов визнав в повному обсязі, просив суд розглянути справу без присутності їх представника. Представник відділу Держземагенства у Липоводолинському районі, як третя особа, до суду не з'явився, але в письмовій заяві не заперечував проти позову, просив справу розглянути без участі представника відділу Держземагенства у Липоводолинському районі. Завідуючий Липоводолинської районної державної нотаріальної контори Мельник В.О. до суду не з'явився, але в письмовій заяві не заперечував проти позову, просив справу розглянути без участі представника нотаріальної контори. У зв'язку з неявкою в судове засідання сторін та третіх осіб, відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши обставини справи, в якій достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач є спадкоємцем за заповітом після померлої [INFO] року [PERSON] Заповіт від імені [PERSON] посвідчено секретарем виконавчого комітету Капустинської сільської ради Липоводолинського району Сумської області 29 липня 1996 року, реєстровий № 115. Цей заповіт не змінювався і не скасовувався, тобто є чинним на день ухвалення даного рішення (а.с.6,7). З фотокопії Державного акту на право приватної власності на землю серії II-СМ № 040625 від 02 квітня 2002 року вбачається, що [PERSON], яка мешкала на той час в с. Капустинці Липоводолинського району Сумської області, на підставі рішення 12 сесії 23 скликання Капустинської сільської ради народних депутатів від 12 червня 2001 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,98 га, розташовану на території Капустинської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. З фотокопії Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-CМ № 028856 від 02 квітня 2002 року також вбачається, що [PERSON], яка мешкала на той час в с. Капустинці Липоводолинського району Сумської області, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом АЕВ № 210620 від 08 серпня 2001 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 2,39 га, розташовану на території Капустинської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.8,9). Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20 березня 2007 року № спадкоємцем майна гр. [PERSON], яка померла [INFO] року, є її дочка [PERSON]. Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з 1/2 частини земельних ділянок, що розміщені на території Капустинської сільської ради Липоводолинського району Сумської області, розміром 2,98 га та 2.39 га. Свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину спадкового майна видано [PERSON] На іншу 1/2 частину спадкового майна видано свідоцтво про право на спадщину за законом 20 березня 2007 року [PERSON] (а.с. 10). Також судом встановлено, що 20 липня 2007 року [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 березня 2007 року № 366 Липоводолинською райдержадміністрацією були оформлені та видані два Державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯЕ № 194152 та серії ЯЕ № 194154, а саме на земельні ділянки площею 1,4891 га та 1,1971 га відповідно, які розташовані на території Капустинської сільської ради Липоводолинського району Сумської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.13,14). Рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 01 березня 2011 року, яке станом на день розгляду даної справи набрало законної сили, визнано недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, видані державним нотаріусом Липоводолинської районної державної нотаріальної контори Сумської області Чорним В.В., спадкоємцям померлої [INFO] року [PERSON], в тому числі за № 366,368 на ім'я [PERSON].(а.с.11-12). В послідуючому рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 03 квітня 2012 року скасовані Державні акти на право власності на земельні ділянки, видані на ім'я [PERSON] серії ЯЕ № 194152 та серії ЯЕ № 194154 (а.с.15-16). При визнанні права власності на земельні ділянки, суд виходить з таких положень закону чинного на час виникнення спірних правовідносин зі спадкування. У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про власність» праця громадян є основою створення і примноження їх власності. Згідно з ч.1 ст.524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст.525 ЦК УРСР). У відповідності до ч.1 ст.534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Матеріалами справи підтверджено, що позивач є єдиним спадкоємицею за заповітом після смерті [PERSON], якій за життя належали вищевказані земельні ділянки на праві приватної власності. Частиною 2 ст.6 Земельного Кодексу України (в редакції 1990 року) громадяни України набувають права власності на земельні ділянки у разі одержання їх у спадщину. Отже, після визнання недійсними в судовому порядку свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих на ім'я [PERSON], та скасування в судовому порядку Державних актів на право приватної власності на земельні ділянки, оформлених на виконання вищевказаних свідоцтв про право на спадщину за законом, з метою повноцінного судового захисту прав на спадщину позивача, як спадкоємця за заповітом після смерті [PERSON], за [PERSON] необхідно визнати право власності на 1/2 частини двох спірних земельних ділянок, як набутих ним в порядку спадкування за вищевказаним заповітом.

Outcome: approved