Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-29 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 12 березня 1992 року [PERSON] отримав Державний акт на право довічного\~успадковуваного володіння землею. На підставі вказаного акту [PERSON] отримав у користування земельну ділянку, кадастровий номер 1222081000:01:001:0092, площею 50,4 га для організації фермерського господарства. У відповідності до п. 2.1. статуту фермерського господарства «Стебелек» головою господарства є його засновник [PERSON]. Фермерське господарства у відповідності до п. 1.2. статуту створене з метою збільшення виробництва сільськогосподарської продукції на основі раціонального використання землі, підвищення її родючості. 12 листопада 2012 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 575878, виданим повторно 01 липня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криничанського районного управління юстиції у Дніпропетровської області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все належне йому майно, у тому числі й на земельну ділянку, розташовану на території Світлогірської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1222081000:01:001:0092, площею 50,4 га. 18 листопада 2011 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим номером 6586, за яким право користування вищевказаною земельною ділянкою було заповідано позивачу. Позивач звернувся до суду з проханням визнати за ним після померлого 12 листопада 2012 року [PERSON] право на довічне успадковуване володіння та користування земельною ділянкою розміром 50,4 га землі, згідно Державного акту на право довічного успадковуване володіння землею, виданого на підставі рішення 8-ї сесії ХХІ скликання Криничанської районної ради народних депутатів Криничанського району Дніпропетровської області, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право довічного успадковуване володіння землею за № 18, розташованої на території с.Світлогірське Криничанського району Дніпропетровської області. Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2016 року [PERSON] в задоволенні позовних вимог щодо визнання в порядку спадкування за заповітом після померлого 12 листопада 2012 року [PERSON] права на довічне успадковане володіння земельною ділянкою, розміром 50,4 га, кадастровий номер 1222081000:01:001:0092, яке належало померлому на підставі Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею, виданого Криничанською районною радою народних депутатів 12 березня 1992 року відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON], посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставі своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При встановлені фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відмовляючи у задоволенні позову [PERSON] про визнання права на довічне успадковуване володіння та користування земельною ділянкою, суд першої інстанції виходив із того, що діючим законодавством не передбачено успадкування такого права володіння земельною ділянкою. Така позиція суду першої інстанції помилкова. Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що позивач є спадкоємцем [PERSON] Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-КИ № 575878, виданого 01 липня 2014 року відділом актів цивільного стану реєстраційної служби Криничанського районного управління юстиції у Дніпропетровської області, [PERSON] помер 12 листопада 2012 року. 19 жовтня 2015 року позивач звернувся до державного нотаріуса Криничанської державної нотаріальної контори [PERSON] із заявою про прийняття спадщини на вищевказану земельну ділянку, але у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у звязку з пропуском строку прийняття спадщини після смерті [PERSON] У звязку з вищенаведеним позивач звернувся до Криничанського районного суду з заявою про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, на що судом було надано позивачеві додатковий строк для прийняття спадщини. 22 грудня 2015 року позивач повторно звернувся до державного нотаріуса Криничанської державної нотаріальної контори [PERSON] із заявою про прийняття спадщини на земельну ділянку, розташовану на території Світлогірської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1222081000:01:001:0092, площею 50,4 га, але нотаріусом було відмовлено у видачі заяви про прийняття спадщини у звязку з тим, що у заповіті заповідається право користування нерухомим майном земельна ділянка кадастровий номер 1222081000:01:001:0092, площею 50,4 га, яка знаходиться на території Світло гірської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, то неможливо встановити склад спадкового майна, оскільки діючим законодавством України такий вид користування земельною ділянкою для фізичних осіб відсутній, крім того нотаріусом встановлено, що у наданому акті на право довічного успадковуване володіння землею є виправлення, а саме в даті видачі, що не узгоджується з вимогами ст.. 125 ЗУ України, ст.. 47 ЗУ «Про нотаріат». Така позиція суду першої інстанції є помилковою з наступних підстав. У відповідності до ст. 23 Закону України „Про фермерське господарство успадкування фермерського господарства здійснюється відповідно до закону. Статтями \~\~1258, 1261 ЦК України\~\~\~\~\~\~\~зазначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, при цьому у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Пунктом 8 Постанови Верховної Ради України „Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі від 13 травня 1992 рокувстановлено, що громадяни, підприємства, установи, організації, яким було надано у встановленому порядку земельні ділянки у довічне успадковуване або постійне володіння, зберігають свої права на використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або землекористування відповідно до Земельного кодексу України. Оскільки позивач ставить питання про визнання права на довічне успадковуване володіння та користування земельною ділянкою розміром 50,4 га, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. За таких обставин відповідно до ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції від 14 вересня 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Outcome: approved