Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати за нею, в порядку спадкування за заповітом, право власності на житловий будинок, який знаходиться в с. Мала Цвіля Новоград-Волинського району Житомирської області, по вул. Молодіжній, 5 (далі Будинок). В обґрунтування своїх вимог зазначила, що після смерті дядька [PERSON], який помер 30.01.2016 року, відкрилась спадщина, яка складається з Будинку, який в свою чергу успадкував його від своєї матері [PERSON], яка померла 08.04.2002 року. Як спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на Будинок, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього. Хоч на Будинок і не виготовлялось свідоцтво про право власності, однак він належав померлому. Сторони в судове засідання не прибули. В письмових заявах до суду, просили справу розглянути без їхньої участі, позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, проти чого представник відповідача не заперечив. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 08.04.2002 року померла [PERSON], баба позивачки, після смерті якої відкрилась спадщина на Будинок, який не був зареєстрований у встановленому законом порядку, однак згідно погосподарської книги №4 за 2002-2017 роки, належав померлій, що підтверджується довідками Малоцвілянської сільської ради від 13.04.2016 року та Чижівської сільської ради від 18.01.2017 року. Після її смерті фактично спадщину прийняв дядько позивачки [PERSON], проживаючи та будучи зареєстрованим разом з спадкодавцем на момент її смерті, проте належним чином спадкові права на Будинок не оформив та помер 30.01.2016 року. За життя [PERSON], розпорядився своїм майном склавши заповіт 22.01.2016 року на свою племінницю позивачку по справі [PERSON] Спадкова справа № 35/2016 до майна померлого [PERSON] заведена 14.03.2016 року приватним нотаріусом [PERSON] за заявою позивачки, інші особи з заявами про прийняття та видачу спадщини не звертались, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Вказані обставини підтверджуються листом приватного нотаріуса Новоград-Волинського районного нотаріального округу Житомирської області [PERSON] від 12.09.2016 року та державного нотаріуса Новоград-Волинської державної нотаріальної контори [PERSON] від 13.09.2016 року. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.08.2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на Будинок, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього. Відповідно до довідки КП «Новоград-Волинське МБТІ» від 14.04.2016 року право власності на Будинок за [PERSON] дійсно не зареєстровано. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 328 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна, в тому числі за законом. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Виходячи зі змісту ч.1, 2 ст. 331, ч. 1 ст. 182 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон) право власності на нерухоме майно підлягає обовязковій державній реєстрації. Відповідно до чинного на час будівництва Будинку законодавства, яке не повязувало виникнення права власності на житловий будинок у сільській місцевості із проведенням його реєстрації, підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт збудування ним цього будинку та прийняття його в експлуатацію. Натомість облік особистих селянських господарств здійснювали сільські, селищні ради за місцем розташування нерухомого майна шляхом його реєстрації в погосподарських книгах. Як слідує з матеріалів справи, право власності на Будинок за спадкодавцем [PERSON] підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння нею цим майном. Пунктом 4 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що права на нерухоме майно, які виникли до набрання чинності цим Законом (тобто до 01.07.2004 року), визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Так як до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, та враховуючи неможливість оформлення позивачем своїх спадкових прав у нотаріальній конторі, суд приходить до висновку про можливість визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом на Будинок, що залишився після смерті бабусі [PERSON], спадкоємцем якої був її син та рідний дядько позивачки [PERSON] Відтак, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved