Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернувся з даним позовом та просив визнати незаконним та скасувати наказ керуючого Обєднанням житлово-будівельних кооперативів м. Чернігова (ОБЖД) № 246/ос від 23.08.2016 року про звільнення його з роботи, поновити його на посаді юрисконсульта 1 категорії, стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 24 серпня 2016 р. до дня поновлення на роботі, стягнути моральну шкоду в сумі 20 000 грн. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 грудня 2016 року у задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення місцевого суду скасувати і ухвалити нове, яким позов задовольнити, посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи та неповне з'ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Його доводи зводяться до того, що він, працюючи юрисконсультом 1 категорії, 25 та 26 липня 2016 року хоч і не знаходився на робочому місці, однак перебував на території ОЖБК та виконував свої посадові обов»язки, тому його звільнення за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є незаконним. Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з доведеності того, що 25 та 26 липня 2016 року позивач був відсутній на роботі більше трьох годин поспіль без поважних причин, тобто вчинив прогули, з огляду на що керівником підприємства був правомірно застосований до нього такий вид стягнення як звільнення. З таким висновком суду частково не погоджується апеляційний суд. Дане твердження колегія суддів апеляційного суду мотивує таким. По справі встановлено, що позивач [PERSON] працював на посаді юрисконсульта ОБЖД м. Чернігова з 2013 року, що підтверджується копією трудової книжки на а. с. 6-7. Наказом керуючого ОБЖД м. Чернігова Р.О. [PERSON] № 246/ос від 23.08.2016 року [PERSON] звільнено з роботи за здійснені прогули (не появу на робочому місці більше трьох годин) протягом 25 липня 2016 року та 26 липня 2016 року відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (а.с.9). Підставою для звільнення стали: акти про відсутність на роботі від 25.07.2016 р., якими задокументовано відсутність позивача на роботі з 8 год. 35 хв. по 12 год. (а.с.46, 81), акти від 26.07.2016 р. про відсутність позивача на роботі протягом усього робочого дня (а.с.47,82), які підписані посадовими особами ОЖБК, а також табель обліку робочого часу за липень, акт про відмову надання пояснень від 23.08.2016 р. Відповідно до актів № 1 від 25.07.2016 та № 2 від 26.07.2016 Ревізійної комісії, створеної загальними позачерговими зборами ОЖБК м. Чернігова, згідно з перевіреними та складеними актами Ради ОЖБК та голів (уповноважених) ЖБК, табеля обліку робочого часу, Журналу використання робочого часу ОЖБК та після опитування працівників адміністративного, інженерно-технічного та обслуговуючого персоналу ОЖБК, встановлена відсутність протягом повного робочого часу в період з 8 год. до 16 год. 25 та 26 липня 2016 року на робочому місці, в приміщеннях та на територіях ОЖБК юрисконсульта 1-ї категорії ОЖБК [PERSON] (а.с. 168, 169, 184-188). Створена наказом керуючого ОЖБК [PERSON] від 01.08.2016 №43 комісія з перевірки стану фінансово-господарської діяльності ОЖБК в акті перевірки фінансово-господарської діяльності ОЖБК за І півріччя 2016 року встановила відсутність [PERSON] на роботі без поважних причин з 22 липня по 03 серпня 2016 року (133-135). 23.08.2016 [PERSON] відмовився від надання будь-яких пояснень щодо відсутності на робочому місці та виконання функціональних обовязків в період часу з 25 по 26 липня 2016 року, про що в той же день було складено акт та підписано працівниками ОБЖД. На запит суду профспілковий комітет ОБЖД 03 листопада 2016 року провів засідання та надав згоду на звільнення з роботи [PERSON] з займаної посади на підставі п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується Протоколом № 4 (а.с.75-78). З повідомлення Центральної районної лікарні від 02.11.2016 року (а.с. 86) вбачається, що 26 липня 2016 року [PERSON] звертався до невропатолога та психонарколога поліклінічного відділення (проходив медичний періодичний огляд). Дана інформація узгоджується з Планом основних заходів з охорони праці ОЖБК на 2016 рік, затвердженого наказом керівника ОБЖД від 02.03.2016 року, відповідно до якого на червень-липень було заплановано проходження періодичних медичних оглядів працівників. Суд першої інстанції взяв до уваги дані докази, однак зазначив, що медичний огляд позивач проходив без дозволу керівництва. Дане твердження спростовується затвердженим наказом Планом основних заходів з охорони праці ОЖБК на 2016 рік. Тому відсутність позивача на роботі 26 липня 2016 року не є достатньою підставою для визнання прогулу та застосування такого виду стягнення як звільнення. Таким чином, наказ про звільнення № 246/ос від 23.08.2016 року в частині здійснення прогулу позивачем 26 липня 2016 року є незаконним та підлягає скасуванню. Щодо 25 липня 2016 року, то апеляційний суд вважає повністю доведеним та обґрунтованим факт прогулу позивача у цей день більше трьох годин. Позивачем не надано доказів на підтвердження свого перебування на території підприємства у цей робочий день та виконання ним професійних завдань, або поважності причин відсутності на роботі. Доводи [PERSON] про те, що він 25 та 26 липня 2016 року надавав правову допомогу керуючому ОЖБК [PERSON] (а.с.110) спростовуються складеними актами про відсутність у вказані дні [PERSON] на робочому місці (а.с.46, 47, 81, 82), а також табелем виходу на роботу за липень 2016 року (а.с. 45). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Тому суд дійшов вірного висновку щодо правомірності звільнення позивача за прогул 25 липня 2016 року. Виходячи із результатів системного аналізу правових норм та викладених обставин справи, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо та в їх сукупності, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, допустив неповне з»ясування обставин справи, неповно дослідив докази у справі, надав їм неналежну оцінку та дійшов необґрунтованого висновку стосовно здійснення позивачем прогулу 26 липня 2016 року. В іншій частині рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 309 ЦПК України неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення. Зважаючи на викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 грудня 2016 року скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Outcome: partial