Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказує, що з 20.03.2017 року вона звільнена з займаної посади в Командитному товаристві «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов і Компанія» на підставі ч.3 ст.38 КЗпПУ,\~у звязку з порушенням адміністрацією законодавства про працю. Відповідач, в порушення вимог ст. 115 КЗпП України, щомісячно не виплачував заробітну плату в повному обсязі, в зв`язку з чим станом на 21 березня 2017 року утворилася заборгованість по заробітній платі в сумі 28968,60 грн., про це свідчить довідка про заборгованість. В день звільнення, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, відповідач не провів з нею розрахунок, не виплатив заборгованість по заробітній платі. На момент звільнення заборгованість по заробітній платі складала 28968,60 грн., що підтверджується довідкою від 21 березня 2017 року №271, яка була видана та підписана генеральним директором та головним бухгалтером КТ «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов і Компанія». Просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у сумі 28968,60 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку (за 137 днів) у розмірі 30730,47 грн., вихідну допомогу у розмірі 10980,78 грн., моральну шкоду у розмірі 5000 грн. В судове засідання позивач не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не зявився, заперечень проти позову не надав. Про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи відповідно до положень ст.224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватися працівникам регулярно, не рідше 2-х разів на місяць. Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства проводиться в день звільнення. Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що відповідно до заяви позивача від 20.03.2017 року [PERSON] звільнена з посади, яку займала в Командитному товаристві «Запорізький завод високовольтної апаратури Вакатов і Компанія» на підставі ч.3 ст.38 КЗпПУ,\~у звязку з порушенням адміністрацією законодавства про працю, що підтверджується копією наказу про припинення трудового договору. В день звільнення, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, відповідач не провів з [PERSON] розрахунок, не виплатив заборгованість по заробітній платі, яка становить 28968,60 грн,, що підтверджується довідкою підприємства від 21 березня 2017 року №271. Таким чином, заборгованість по заробітній платі становить 28968,60 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Відповідно ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомогау розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Вихідну допомогу, а також інші суми, що належать до виплати працівникові, має бути виплачено в день звільнення,\~як того вимагає\~ст. 116 КЗпП України.\~ Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року. Відповідно до вказаної постанови за розрахунковий період\~для визначення середньомісячної заробітної плати\~беруться виплати за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Розмір вихідної допомоги повинен складати тримісячний розмір середнього заробітку. Позивачем зазначено, що для розрахунку вихідної допомоги береться заробітна плата позивача за листопад та грудень 2016 року. Загалом за вказані місяці дохід позивача склав 7320,52 грн. З огляду на це, середньомісячний заробіток позивача складає 3660,26 грн., а розмір вихідної допомоги 10980,78 грн. Отже, загальна сума вихідної допомоги при її звільненні становить 10980,78 грн. Згідно ч.1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так як за підприємством мається безспірна сума заборгованості по заробітній платі при звільненні позивача з 01.06.2017 року, яка не сплачена відповідачем на час розгляду справи, то у позивача виникло право отримати середньомісячний заробіток за час затримки виплати заробітної плати. При визначенні розміру\~\~середнього заробітку за час затримки\~\~\~\~розрахунку при звільненні застосовуються вимоги\~\~п.п. 2, 3, 5, 8\~Постанови КМ України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до довідки підприємства №272 від 21.03.2017 року, середньоденний заробіток позивачки становить 180,14 грн., тому середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 21.03.2017р. по 16.10.2017р., тобто за 137 робочих днів, становить 30730,47 грн. У відповідності до ст. 117 КЗпП України, відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Судом не встановлено, що на момент звільнення позивача з роботи мався спір між сторонами про розмір належних до виплати сум. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Розрахунок, наданий позивачем, проведений відповідно до вимог закону та відповідачем не спростований. Відповідач не надав суду доказів відсутності вказаної заборгованості та своєї вини в затримці розрахунку. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість по заробітній платі у сумі 28968,60 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 30730,47 грн., вихідну допомогу у сумі 10980,78 грн. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди суд виходив з наступного. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другої цієї статті. Відповідно до розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань,або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних,психічних тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо). Зокрема,враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін,час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану тощо, при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості і справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Необхідно зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позначених моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, та з чого він при цьому виходить. Приймаючи до уваги положення наведених вище розяснень та співвідношуючи їх з встановленими в судовому засіданні фактами, суд вважає, що моральна шкода не обґрунтована, доказів спричинення відповідачем моральної шкоди позивачам не надано, тобто відсутні документи, квитанції, чеки, або інша документація, підтверджуюча звернення позивачів до лікарні за медичною допомогою, щодо стану здоровя відносно саме даних фактів. Позивач не надав суду доказів, у чому полягає моральна шкода. Не було наведено суду мотивів спричинення шкоди винними діями особи, причинного зв'язку між шкодою та протиправним діянням заподіювачів та зазначили лише загальні вимоги закону. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Оскільки в судовому засіданні вина відповідача у завданні моральної шкоди не доведена та не встановлено внаслідок порушення яких прав позивача вона спричинена, тому вимоги стосовно відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у сумі 640,00 грн.

Outcome: partial