Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

У березні 2018 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі виконавчого напису № 9337 від 20.07.2017, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О., з позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором № DNН4КS94050248 від 22.03.2006 в розмірі 134 249 грн. 14 коп. Разом з тим, вчинений виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, оскільки у документах, на підставі яких вчинявся виконавчий напис, були відсутні докази безспірності заборгованості боржника перед кредитором, враховуючи те, що між сторонами існував спір про право, що підтверджується рішенням Апеляційного суду Донецької області від 24.09.2013, в якому встановлювався розмір заборгованості за кредитним договором № DNН4КS94050248 від 22.03.2006. Крім того, відповідачем не було надано жодних документів, відповідно до яких нотаріус мав законні підстави здійснити виконавчий напис. Також, зазначає, що з моменту настання права вимоги пройшло більше трьох років, що виключало можливість здійснення виконавчого напису. Ухвалою суду від 20.03.2018 позовну заяву залишено без руху та надано строк позивачу для усунення недоліків - для надання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи (а.с. 24). Після усунення недоліків ухвалою суду від 12.04.2018 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 34). 29.05.2018 представник відповідача Каракоця О.Р. подав відзив на позов, згідно з яким відповідач вважає позов безпідставним та необґрунтованим, просив відмовити у його задоволенні. Заперечуючи щодо задоволення позову, представник відповідача зазначив про відсутність належних та допустимих доказів, наданих позивачем в обґрунтування позову. Вказав, що для вчинення зазначеного виконавчого напису нотаріусом, стягувачем були надані всі необхідні документи відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та в строк, передбачений чинним законодавством (а.с. 36-40). 04.06.2018 до суду від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, відповідно до якої заперечила щодо доводів представника відповідача, посилаючись на їх необґрунтованість та відсутність належних та допустимих доказів щодо спростування фактів, викладених в позовній заяві позивачем. Крім того, представником позивача було подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін (а.с.50-52). Ухвалою суду від 14.08.2018 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 10.10.2018 (а.с.59). Ухвалою суду від 28.09.2018 клопотання представника позивача [PERSON] задоволено та доручено проведення відеоконференції Первомайському міськрайонному суду Миколаївської області, котре відбудеться 10.10.2018. У судовому засіданні в режимі відеоконференцзв'язку представник позивача позов підтримала, посилаючись на викладені в ньому обставини та доводи, просила позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні позовній заяві. Представник відповідача Каракоця О.Р у судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на викладене у відзиві, просив відмовити у задоволенні позову. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. в судове засідання не з'явився, направив через канцелярію суду заяву про розгляд справи за його відсутності. За вказаних обставин, суд на підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України розглянув справу за відсутності третьої особи. Заслухавши пояснення учасників справи в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що 22.03.2006 між [PERSON] (змінено прізвище на [PERSON] відповідно до свідоцтва про шлюб) (а.с.14) та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір № DNН4КS94050248, відповідно до умов якого позивач отримала кредит у розмірі 6 544 грн. 72 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення 22.09.2009. 20.07.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецем Р.О. вчинено виконавчий напис № 9337 про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № DNН4КS94050248 від 22.03.2006 в розмірі 132 449 грн. 14 коп. за період з 22.03.2006 по 07.06.2017 (а.с.11) 02.11.2017 старшим державним виконавцем Краматорського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Шевченко М.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55043761 з виконання виконавчого напису № 9337 від 20.07.2017 (а.с.10) Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Главою 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5, передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно з п. 1.1. вказаної Глави для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно з п. 1.2. вказаної Глави перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п. 3.1, 3.5 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Відповідно до п. 3.2 вказаного Порядку безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Таким чином, заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо для вчинення виконавчого напису подані документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Відповідно до п.п. 1, 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Апеляційного суду Донецької області від 24.09.2013 у справі № 234/2507/13-ц заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 20.06.2013 змінено та позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNН4КS94050248 від 22.03.2006 задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 30 696 грн. 97 коп. (а.с.7-9) Отже, розглядаючи справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості, Апеляційний суд Донецької області досліджував факт невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором станом на 01.02.2013, про що зазначено в описовій частині рішення. Разом з тим, за наявності вказаного рішення суду, яке набуло законної сили, приватний нотаріус Швець Р.О. вчинив оскаржуваний виконавчий напис, відповідно до якого задовольнив вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» за період з 22.03.2006 по 07.06.2017. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити про це у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 04.03.2015 у справі № 6-27цс15, згідно з якою та обставина, що на час вчинення виконавчого напису в суді вже існував спір щодо розміру заборгованості за значеним кредитним договором, спростовує висновок про безспірність заборгованості боржника. Отже, на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (20.07.2017) було наявне рішення суду, яке набрало законної сили з приводу спору між банком та позивачем про стягнення кредиторської заборгованості, що спростовує безспірність такої заборгованості позивача. Крім того, суд бере до уваги, що виконавчий напис вчинено за договором, за яким вже було стягнуто заборгованість за період з 22.03.2006 по 01.02.2013, що свідчить про порушення Порядку вчинення нотаріальних дій. Таким чином, і рішенням суду, і виконавчим написом нотаріуса з [PERSON] стягнуто по 1 лютого 2013 року заборгованість за кредитним договором, у тому числі тіло кредиту (однакове) та інші складові заборгованості, розмір яких у виконавчому написі більший, оскільки період, за який стягнута заборгованість, більший. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про скасування виконавчого напису нотаріуса, оскільки на час його вчинення існувало рішення суду про стягнення кредитної заборгованості з позивача, котре набуло законної сили. При цьому, суд бере до уваги, що метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Разом з тим, станом на час вчинення ним виконавчого напису вже існував вирішений судом по суті спір щодо даної заборгованості. Вказані обставини спростовують безспірність заборгованості боржника. Також нотаріус при видачі виконавчого напису не врахував пропуск банком строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. На час звернення банку до нотаріальної контори сплив строк позовної давності. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Згідно з п. 3.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, який набрав чинності 07 березня 2012 року (далі - Порядок) нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Оскаржуваний виконавчий напис не підтверджує безспірність заборгованості позивача перед відповідачем, так як нотаріусом проведено стягнення суми пені за період з 22 березня 2006 року по 7 червня 2017 року, при встановленому ст. 258 ЦК України строку позовної давності в один рік. Крім того, відповідно до змісту ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). У ст. 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Стягуючи з [PERSON] штраф та пеню, приватний нотаріус у порушення вказаних положень закону належним чином не перевірив надані банком документи, не перевірив чи є штраф і пеня одним видом цивільно-правової відповідальності, чи можливе їх одночасне застосування за одне й те саме порушення, а саме строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, та чи свідчать такі обставини про недотримання положень, закріплених у Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Крім того, стягуючи заборгованість, нотаріус не звернув уваги на безпідставність включення банком до розміру заборгованості штрафу та пені за одне й теж порушення кредитних зобов'язань. Оскільки нотаріусом було вчинено виконавчий напис на підставі документів, що свідчать про не безспірність вимог позивача, суд дійшов висновку про задоволення позову та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У зв'язку із задоволенням позову, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Разом з тим, будь-яких даних, що [PERSON], котра здійснювала представництво інтересів позивача на підставі нотаріально посвідченої довіреності (а.с. 22), є адвокатом, суду не надано. Тому, судові витрати, пов'язані з отриманням правничої допомоги, на суму 7 000 грн. (а.с.27), позивачу не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: approved