Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

у вересні 2013 р. представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення в примусовому порядку з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 15.05.2007 р., що станом на 31.08.2013 р. становить 56903,85 грн. та складається з: 14554,84 грн. - заборгованості за кредитом; 37423,11 грн. - заборгованості по процентам за користуванням кредитом; 1750,00 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом; 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 2685,90 грн. - штрафу (процентна складова). В обґрунтування своїх вимог зазначив, що в порушення вимог чинного законодавства та умов вказаного договору відповідачем неналежним чином виконуються взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів по ньому, в зв'язку з чим станом на 31.08.2013 у відповідача наявна вищевказана заборгованість. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29.11.2013 року позов задоволено Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26.02.2014 р. вищевказане рішення суду першої інстанції скасовано, постановлено нове, яким в задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Апеляційного суду м. Києва від 26.02.2014 р. - скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 03.11.2014 р. рішення Печерського районного суду м. Києва від 29.11.2013 року - залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.04.2015 р. рішення Печерського районного суду м. Києва від 29.11.2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 03.11.2014 р. - скасовано, справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Зазначив, що пояснення відповідача щодо погашення заборгованості за даним кредитним договором є безпідставними, оскільки, борг сплачено за іншим кредитним договором. Строк дії першої картки дійсно сплинув 22.05.2009 р., однак, оскільки відповідач у встановленому Умовами і правилами надання банківських послуг порядку заяви про закриття картрахунку не подавав, картку продовжено на новий строк, тобто до 22.05.2011 р. Доводи відповідача, що картка ним не отримувалася, кредитними коштами він не користувався спростовуються тим, що про отримання картки відповідач особисто розписався в заяві; згідно виписки по рахунку відповідач активно користувався кредитними коштами та повертав кредит. Відповідач заперечив проти задоволення позову та заявив про застосування строків позовної давності на підставі того, що строк дії платіжної картки закінчився 22.05.2009 р., іншої картки ним не отримувалося, а з позовом до суду позивач звернувся у вересні 2013 р., тобто з пропуском строку позовної давності. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Судом встановлено, що 15.05.2007 року на підставі анкети клієнта на оформлення кредитної картки, яка містить усі суттєві умови кредитного договору, з якими відповідач був ознайомлений, про що свідчить його підпис, відповідач доручив банку відкрити рахунок, оформити кредитну картку та надав свою згоду з умовами договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб у ПАТ КБ «ПриватБанк» і тарифами банку та зобов'язався їх виконувати. На підставі анкети клієнта від 15.05.2007 року позивач відкрив відповідачу рахунок кредитної картки GOLD з сумою ліміту кредитування 15 000 грн. на строк дії картки 24 місяці з відсотковою ставкою станом на 15.05.2007 року під 2,5% річних. 22.05.2007 року відповідач під підпис ознайомилася з умовами обслуговування та тарифами кредитної картки GOLD та умовами надання кредиту по платіжній картці ПАТ КБ «ПриватБанк» та цього ж дня отримала під підпис видану банком платіжну картку. Вся інформація, яку банк має повідомити позичальнику міститься у змісті кредитного договору є вичерпною. Підписавши договір відповідач погодилася з умовами надання кредиту. Таким чином, волевиявлення відповідача було направлено на отримання грошей. Відповідач підтвердила свою згоду з умовами кредитного договору і зобов'язалася їх виконувати, засвідчивши це своїм підписом. Пояснення відповідача, про те, що він не пам'ятає обставини отримання картки, а отже, картка ним не отримувалася, а кредитними коштами він не користувався спростовуються розпискою відповідача про отримання ним платіжної картки № [NUMBER] та випискою з особового рахунку Позичальника № [NUMBER], згідно якого відповідач був активним користувачем кредитних коштів, які ним періодично поверталися банку. Крім того, вищевказаний кредитний договір відповідачем у встановленому законом порядку не оспорений, а отже, є чинним. Згідно розрахунку за кредитним договором від 15.05.2007 року відповідач, станом на 30.08.2013 року допустив заборгованість на суму 56 903, 85 грн., яка складається з: 14554,84 грн. - заборгованості за кредитом; 37423,11 грн. - заборгованості по процентам за користуванням кредитом; 1750,00 грн. - заборгованості по комісії за користування кредитом; 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 2685,90 грн. - штрафу (процентна складова). Згідно виписки по рахунку № [NUMBER] протягом дії кредитного договору мало місце часткове повернення кредитних коштів. Належних доказів погашення заборгованості по даному рахунку в повному обсязі відповідачем суду не надано, а відтак, його доводи про погашення кредиту в повному обсязі є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH). Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, який викладено у постанові від 20 листопада 2013 року (справа № 6-126 цс 3), який є обов'язковим для застосування судами України згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України). ЦК України не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням позовної давності. Пунктом 3.1.3 Правил користування платіжною карткою встановлено, що після закінчення строку дії відповідна картка продовжується Банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії картки) не надійшла письмова заява держателя картки щодо закриття карткового рахунку, а також а умови наявності грошових коштів на картковому рахунку для оплати послуг з виконання операцій по картковому рахунку, та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором. Відповідно до п. 9.4 Умов обслуговування вбачається, що у разі наявності перевитрати платіжного ліміту по картці та непогашення його клієнтом на протязі шести місяців, картка закривається. Хоча в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що банком було продовжено строк дії Картки та відповідачем отримано нову кредитну картку, разом з тим, згідно виписки по рахунку, після спливу строку дії попередньої картки, тобто після 15.05.2009 року, відповідач продовжував користуватися кредитними коштами та періодично їх повертав. Згідно виписки по рахунку останнє часткове повернення кредитних коштів мало місце 29.07.2009 р. Тому слід вважати, що з останнього дня серпня 2009 року у позивача виникло право вимагати повернення кредиту згідно умов кредитного договору, однак, банк звернувся з позовом до суду лише 25.09.2013 року. Встановивши вищевказані обставини, враховуючи, що відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, що згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові, суд дійшов висновку про те, що позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого цивільного права поза межами позовної давності, а відтак, позов задоволенню не підлягає у зв'язку зі спливом позовної давності.

Outcome: dismissed