Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

У вересні 2014 року позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 15.06.2007 року між ВАТ «Універсал Банк» (нині ПАТ «Універсал Банк») та [PERSON] було укладено генеральний договір на здійснення кредитних операцій С6/2359Г-07 із подальшими змінами та доповненнями шляхом укладання додаткової угоди № 1 від 15.02.2008 року, відповідно до якого банк зобов'язався надати [PERSON] кредитні кошти шляхом укладання окремих угод на здійснення кредитних операцій в межах встановленого ліміту у розмірі 2 500 000,00 доларів США. 15.06.2007 року між відповідачем та [PERSON] в рамках генерального договору було укладено кредитний договір №06/2359Г-01к-07 (далі - кредитний договір №1), викладений в новій редакції відповідно до додаткової угоди №1 від 15.02.2008 року, відповідно до якого банк надав [PERSON], кредит у розмірі 600 000 доларів США. 15.06.2007 року між відповідачем та [PERSON] в рамках генерального договору було укладено кредитний договір № 06/2359Г-02к-07 (далі- кредитний договір №2), викладений у новій редакції відповідно до додаткової угоди №1 від 15.02.2008 року, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 700000 доларів США. 15.06.2007 року між відповідачем та [PERSON] в рамках генерального договору було укладено кредитний договір № 06/2359Г-03к-07 (далі- кредитний договір №3), викладений в новій редакшї відповідно до додаткової угоди № 1 від 15.02.2008 року, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 200 000 доларів США. 30.11.2007 року між відповідачем та [PERSON] в рамках генерального договору було укладено кредитний договір № 06/2359Г-04к-07 (далі- кредитний договір №4), викладений у новій редакції відповідно до додаткової угоди № 1 від 15.02.2008 року, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 1 000 000 доларів США. Відповідно до умов кредитних договорів №№ 1, 2, 3, 4, відсоткова ставка за користування кредитними коштами в межах строку кредитування встановлена у розмірі 12,5% річних, а за користування кредитним коштами понад термін користування кредитом (підвищена відсоткова ставка) - у розмірі 25% річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за генеральним договором між банком та [PERSON] (далі - позивач-2) 15.06.2007 року було укладено договір поруки № 06/2359дп-07, відповідно до умов якого позивач-2 зобов'язався відповідати перед відповідачем по зобов'язаннях [PERSON], що випливають з генерального кредитного договору, за яким останній зобов'язаний до 14 червня 2017 року повернути кредит у сумі 2 500 000 доларів США, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 12,5% річних, комісію у розмірі 1% від початкової суми кредиту, штрафні санкції у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором. Також з метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за генеральним договором між банком та [PERSON] (далі - позивач-1) 15.06.2007 року було укладено та нотаріально посвідчено іпотечний договір, викладений в новій редакції відповідно до додаткової угоди №1 від 30.11.2007 року, відповідно до умов якого позивач-1, як майновий поучитель зобов'язався відповідати перед відповідачем за кредитними зобов'язаннями третьої особи. Позивачі, посилаючись на те, що у серпні 2008 року відповідач без погодження з ними збільшив розмір відсоткової ставки за кредитом з 12,5% річних до 15,25%, а за підвищеною ставкою - з 25% до 30,50%, внаслідок чого збільшився обсяг їх відповідальності, просять визнати договір поруки та іпотечний договір такими, що припинили свою дію на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України. У судовому засіданні представники позивачів підтримали позовні вимоги , надавши пояснення аналогічні змісту позовної заяви. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив, тому суд вважає за можливе розглянути позов у його відсутності. У письмових запереченнях відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що розмір відсоткової ставки не підвищувався, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Вислухавши пояснення представників позивачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що 15.06.2007 року між відповідачем та [PERSON] укладено генеральний договір на здійснення кредитних операцій С6/2359Г-07 із подальшими змінами та доповненнями шляхом укладання додаткової угоди № 1 від 15.02.2008 року, відповідно до якого банк зобов'язався надати [PERSON] кредитні кошти шляхом укладання окремих угод на здійснення кредитних операцій в межах встановленого ліміту у розмірі 2 500 000,00 доларів США. 15.06.2007 року між відповідачем та [PERSON] в рамках генерального договору укладено кредитний договір №06/2359Г-01к-07, викладений в новій редакції відповідно до додаткової угоди №1 від 15.02.2008 року, за умовами якого банк надав [PERSON], кредит у розмірі 600 000 доларів США. 15.06.2007 року між відповідачем та [PERSON] в рамках генерального договору укладено кредитний договір № 06/2359Г-02к-07, викладений у новій редакції відповідно до додаткової угоди №1 від 15.02.2008 року, за умовами якого банк надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 700000 доларів США. 15.06.2007 року між відповідачем та [PERSON] в рамках генерального договору було укладено кредитний договір № 06/2359Г-03к-07, викладений в новій редакшї відповідно до додаткової угоди № 1 від 15.02.2008 року, за умовами якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 200 000 доларів США. 30.11.2007 року між відповідачем та [PERSON] в рамках генерального договору було укладено кредитний договір № 06/2359Г-04к-07, викладений у новій редакції відповідно до додаткової угоди № 1 від 15.02.2008 року, за умовами якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 1 000 000 доларів США. Відповідно до умов кредитних договорів №№ 1, 2, 3, 4 (п.п. 1.1) та додаткових угод до них (п.п.1.3.1), відсоткова ставка за користування кредитними коштами в межах строку кредитування встановлена у розмірі 12,5% річних, а за користування кредитним коштами понад термін користування кредитом (підвищена відсоткова ставка) - у розмірі 25% річних. 15.06.2007 року між відповідачем та [PERSON] укладено договір поруки №06/2359дп-07, відповідно до умов якого позивач-2 зобов'язався відповідати перед відповідачем по зобов'язаннях [PERSON], що випливають з генерального кредитного договору, за яким останній зобов'язаний до 14 червня 2017 року повернути кредит у сумі 2 500 000 доларів США, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 12,5% річних, комісію у розмірі 1% від початкової суми кредиту, штрафні санкції у розмірі та у випадках, передбачених кредитним договором (п.1). Згідно п. 11 договору поруки, всі зміни та доповнення до цього договору вносяться в письмовій формі шляхом укладення додаткових угод, підписаних уповноваженими представниками сторін. 15.06.2007 року між відповідачем та [PERSON] укладено та нотаріально посвідчено іпотечний договір, викладений в новій редакції відповідно до додаткової угоди №1 від 30.11.2007 року, за яким позивач-2 передав в іпотеку майновий комплекс та земельну ділянку площею 4,9602 га, що розташовані за адресою: Київська область, Броварський район, смт. В. Димерка, вул. Леніна, 109. Судом також встановлено, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07.12.2009 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 16.06.2010 року, по цивільній справі № 2-2767/09 за позовом ВАТ «Універсал Банк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості позов задоволено частково: стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ВАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитними договорами № 06/2359Г-01к-07 (№1), № 06/2359Г-02к-07 (№2), № 06/2359Г-03к-07 (№3) від 15.06.2007 року та № 06/2359Г-04к-07 (№4) від 30.11.2007 року на загальну суму 19 936 142,68 грн та звернуто стягнення на предмет іпотеки: майновий комплекс та земельну ділянку площею 4,9602 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. З розрахунків заборгованості за кредитними договорами №№ 1,2,3,4, які були надані банком при розгляді цивільної справи № 2-2767/09 (а.с. 41. 57, 74, 90) та на підставі яких ухвалено рішення суду про стягнення з відповідачів заборгованості вбачається, що з 01.08.2008 року збільшено процентну ставку за вказаними кредитними договорами з 12,50% річних до 15,25%, а підвищену ставку - з 25% річних до 30,50%. З цих підстав суд не приймає до уваги заперечення відповідача та надані ним розрахунки заборгованості за кредитними договорами №№ 1,2.3.4, які надійшли до суду поштою 02.01.2014 року (а.с. 81-84), оскільки вони суперечать розрахункам на підставі яких було ухвалено рішення суду про стягнення заборгованості, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. З огляду на наведене суд приходить до висновку, що підвищення розміру процентів за кредитними договорами №№ 1,2,3,4 без згоди поручителя (позивача-2) призвело до збільшення обсягу відповідальності останнього, а тому така зміна умов основного зобов'язання тягне припинення поруки. При цьому суд враховує, що з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у Постанові від 25 вересня 2013 року по справі № 6-97 цс 13, прийнятої за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, яка є обов'язковою при виборі правової норми, що підлягає застосуванню в силу положень ч.2 ст. 214, ч.1 ст. 360-7 ЦПК України. З наведених підстав суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] та визнає договір поруки таким, що припинив свою дію з 01.08.2008 року, тобто з дати збільшення кредитної процентної ставки. У п. 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що при вирішенні спорів за участю майнових поручителів суди мають виходити з того, що відповідно до статті 11 Закону України «Про заставу», статей 1, 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553- 559 ЦК) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки він відповідає перед заставо/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки. З огляду на наведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання іпотечного договору припиненим на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial