Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] звернувся до Віньковецького районного суду Хмельницької області з позовом до ТзОВ «Енселко Агро», у якому з врахуванням уточнених позовних вимог просив: -- скасувати запис про державну реєстрацію іншого речового права за № 5847493 від 29.05.2014 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 41981668206, що визначає право оренди земельної ділянки, площею 1,4852 га, із кадастровим номером № 6820684000:08:002:0609, що розташовувалась на території Карачіївецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області (на даний час Віньковецької селищної ради Хмельницької області) та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; -- усунути перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні земельною ділянкою площею 1,4852 га, із кадастровим номером: 6820684000:08:002:0609, що знаходиться на території Карачіївецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області (на даний час Віньковецької селищної ради Хмельницької області) та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, ТзОВ «Енселко Агро», шляхом її повернення власнику; -- стягнути із відповідача судові витрати та витрати пов`язані із наданням правничої допомоги. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до договору оренди землі від 26.05.2013 року між [PERSON] та ТзОВ «Енселко Агро» виникли договірні відносини. Згідно п. 1.1 вищевказаного договору предметом оренди є земельна ділянка, площею 1,4852 га, із кадастровим номером: 6820684000:08:002:0609, що передається в оренду на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.04.2013 року на земельну ділянку, що знаходиться на території Карачіївецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Даний договір було зареєстровано у Реєстраційній службі Віньковецького районного управління юстиції 29.05.2014 року. Виходячи із положень Розділу 3 договору, договір оренди земельної ділянки між сторонами було укладено на 5 років, та мав закінчитись 26.05. 2018 року. Однак на вимогу розірвати договір, позивачу було надано додаткову угоду від 20.03.2015 року до даного договору, в якій згідно з п. 3.1 зазначено інший строк дії договору від 26.05.2013 року та визначений відповідачем в односторонньому порядку до 26.05.2028 року, хоча будь-яких додаткових угод чи інших правочинів [PERSON] з відповідачем не погоджував, не укладав та не підписував. Згідно п. 12.1. додаткової угоди від 20.03.2015 року, зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. Така умова міститься і в основному договорі від 26.05.2013 року. Однак згоди позивача ніхто не запитував, не пропонував укладати та самостійно у невідомий для нього спосіб підписано вказану додаткову угоду. Тобто договірні відносини у формі додаткової угоди від 20.03.2015 року створені між ТзОВ «Енселко Агро» та [PERSON] у незаконний спосіб і є недійсними. 05.11.2019 року з метою досудового врегулювання даного спору [PERSON] надіслав письмовий лист-вимогу на адресу відповідача із пропозицією добровільного припинення договірних зобов`язань та повернення земельної ділянки,однак відповіді не отримав. Тому враховуючи,що договір та додаткова угода до нього суперечать волевиявленню позивача, порушують його законні права та інтереси, оскільки він не має змоги скористатись своїм законним правом на використання земельної ділянки самостійно на власний розсуд, просив задовольнити його вимоги. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2020 року головуючим суддею визначено [PERSON] . Ухвалою судді Потапова О.О. від 18.03.2020 року у справі відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 10.06.2020 року по справі призначено судову почеркознавчу експертизу. У зв`язку із звільненням 24.12.2020 року судді [PERSON] з посади судді Віньковецького районного суду Хмельницької області, згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2021 року, головуючим у справі визначено суддю Віньковецького районного суду Хмельницької області Волкову О.М. Ухвалою судді Волкової О.М. від 11.01.2021 року цивільну справу прийнято до провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 26.04.2021 року підготовче провадження в цивільній справі закрите, справу призначено до розгляду по суті. 12.04.2021 року представник відповідача - адвокат Загуровський О.К. подав відзив на позов. У відзиві представник зазначив, що ТОВ «Енселко Агро» не визнає позовні вимоги, оскільки позивач не надав суду жодного доказу того факту, що такі перешкоди дійсно існують. ТОВ «Енселко Агро» не отримувало від [PERSON] якихось заяв, вимог тощо про усунення перешкод, які начебто створюються відповідачем у використанні ним земельної ділянки. ТОВ «Енселко Агро» користується належною позивачеві земельною ділянкою на підставі договору оренди, а позивач, у свою чергу, отримує за це орендну плату, чим власне підтверджує факт існування договірних відносин між ним та відповідачем. Так, [PERSON] отримував орендну плату від ТОВ «Енселко Агро» у 2018-2019 роках, що підтверджується відповідними платіжними відомостям. Відповідно до положень ч. 2 ст. 218 ЦК України якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Позивач прийняв (акцептував) договір оренди його земельної ділянки і вчинив дії, спрямовані на його виконання, отже підстав стверджувати, що договір оренди є неукладеним, у нього немає. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю з підстав, зазначених у позові,просили задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та у задоволенні позову просила відмовити повністю. Заслухавши позивача, його представника, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить такого. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] є власником приватизованої земельної ділянки площею 1,4852 га, кадастровий номер 6820684000:08:002:06098, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Карачіївецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області, та підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 15.04.2013 року ВТВ № 813477. 26.05.2013 року між ТзОВ «Енселко Агро» та [PERSON] було укладено договір оренди землі, зареєстрований 29.05.2014 року за № 5847493, за умовами якого [PERSON] передав в оренду ТзОВ «Енселко Агро» на строк 5 років належну йому на праві власності земельну ділянку площею 1,4852 га. 20.03.2015 року між ТзОВ «Енселко Агро» та [PERSON] укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 26.05.2013 року, згідно якої сторони внесли зміни в договір оренди землі, виклавши його в новій редакції. За умовами додаткової угоди [PERSON] передав в оренду ТзОВ «Енселко Агро» на строк по 26.05.2028 року належну йому земельну ділянку площею 1,4852 га, кадастровий номер 6820684000:08:002:06098. 23.03.2015 року державним реєстратором реєстраційної служби Віньковецького районного управління юстиції Хмельницької області Савчук Н.С. було проведено державну реєстрацію додаткової угоди до договору оренди землі від 26.05.2013 року, та строк дії: 5 років, з правом пролонгації, з правом передачі в піднайм (суборенду) змінено на строк дії: 29.05.2029 року, з правом пролонгації, з правом передачі в піднайм (суборенду). 05.11.2019 року [PERSON] надіслав на адресу ТзОВ «Енселко Агро» лист-вимогу, у якій просив розірвати за взаємною згодою договір оренди земельної ділянки від 26.05.2013 року та повернути йому зазначену земельну ділянку, так як він має намір обробляти її самостійно. Звертаючись до суду з позовом в даній цивільній справі позивач як на підставу позову посилався на те, що оспорювану додаткову угоду до договору оренди землі він не підписував, підписи вчинено іншою особою. За висновком судової почеркознавчої експертизи від 10.09.2020 року № 2094/2095/20-26 підпис від імені [PERSON] у розділі «ПІДПИСИ СТОРІН» в графі «Від орендодавця» на третьому аркуші додаткової угоди до договору оренди землі від 26.05.2013 року, укладеної 20.03.2015 року, сторонами якої є [PERSON] та ТОВ «Енселко Агро», об`єктом оренди у якій є земельна ділянка з кадастровим номером 6820684000:08:002:0609 виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та технічних засобів. Підпис від імені [PERSON] у розділі «ПІДПИСИ СТОРІН» в графі «Від орендодавця» на третьому аркуші додаткової угоди до договору оренди землі від 26.05.2013 р, укладеної 20.03.2015 року, сторонами якої є [PERSON] та ТОВ «Енселко Агро», об`єктом оренди у якій є земельна ділянка з кадастровим номером 6820684000:08:002:0609 виконано не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням якогось підпису [PERSON] . Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Якщо сторона не виявила свою волю до вчинення правочину й до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі - у редакції, чинній на дату, зазначену в спірних договорах) договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду в справі № 145/2047/16-ц констатувала, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тому в цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок, та крім того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. У розглядуваній справі позивач звернувся з вимогою про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 1,4852 га, із кадастровим номером: 6820684000:08:002:0609, що знаходиться на території Карачіївецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області (на даний час Віньковецької селищної ради Хмельницької області) та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, ТзОВ «Енселко Агро», шляхом її повернення, покликаючись на те, що додаткову угоду до договору оренди землі, якою було продовжено строк дії договору, він не підписував, умови його не погоджували, тож відповідач безпідставно не повертає використовувану земельну ділянку позивачу як власнику цієї земельної ділянки, посилаючись на умови додаткової угоди, підписаних невстановленою особою замість позивача. Водночас судом беззаперечно встановлено, що позивач оспорювану додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки не підписував, така додаткова угода підписана іншою невстановленою особою, отже сторони не досягли згоди щодо умов додаткової угоди, такий правочин у формі додаткової угоди до основного договору є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. За таких обставин позивач, прохаючи усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення, обрав ефективний спосіб захисту, і тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц, постановах Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі №502/1817/15ц, від 02 вересня 2020 року у справі № 527/2510/17, від 02 вересня 2020 року у справі 387/1088/17. В той же час відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 3 ст. 26 цього Закону відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав. Відповідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді, і переданий на його розгляд з такими вимогами. Згідно із ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу. Отже, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів. За таких обставин рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речового права оренди земельної ділянки ТзОВ «Енселко Агро» на підставі додаткової угоди від 20.03.2015 року до договору оренди земельної ділянки від 26.05.2013 року слід скасувати, оскільки вказана додаткова угода між сторонами укладена не була, а відтак сторони не набули за даними правочинами відповідних прав та обов`язків, в тому числі і щодо строку дії договору оренди землі, в зв`язку з чим не може бути офіційного визнання і підтвердження державою факту набуття відповідачем права користування земельною ділянкою. Таким чином, оскільки позивачем обрано належний спосіб захисту порушеного права, який відповідає нормам Цивільного і цивільного процесуального законодавства, то відмова в задоволенні даної позовної вимоги про скасування рішення державного реєстратора призведе до порушення прав позивача. При цьому посилання представника відповідача на те, що дана позовна вимога не може бути задоволена, оскільки ТОВ «Енселко Агро» є неналежним відповідачем, суд вважає необґрунтованим. Так,спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно слід розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно, належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно,тобто в даному випадку речове право оренди на спірну земельну ділянку зареєстроване за ТзОВ «Енселко Агро», яке є належним відповідачем по даній справі. Тому в цій частині позовні вимоги теж підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Разом з тим вказані витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем суду додано копію договору-доручення про надання правничої допомоги № 21 від 12.03.2020 року, укладеного з адвокатом Кукурудзою Ю.М., ордер серії ХМ № 006656 від 12.03.2020 року, розрахунок надання правничих послуг складений до договору-довіреності про надання правничої допомоги № 21 від 12.03.2020 року, яким розраховано суму гонорару адвоката за станом на 04.11.2021 року - 15611,25 грн, копії квитанцій від 12.03.2020 року № 064416 на суму 7824,25 грн та від 04.11.2021 року № 064420 на суму 7787,00 грн. Представник відповідача у судовому засіданні зазначені представником позивача витрати вважала завищеними. Вимога про відшкодування витрат на правову допомогу, розрахунок витрат та підтверджуючі докази відповідають критерію реальності таких витрат, співмірні зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, розумності їхнього розміру, тому суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 12851,25 грн. А саме суд вважає за необхідне зменшити витрати адвоката за участь у судових засіданнях в 2020 році з 4601,00 грн (920,50х5) за п`ять годин до 1841 грн за дві години, позаяк із матеріалів справи вбачається, що у 2020 році представник [PERSON] брала участь лише у двох судових засіданнях -10.06.2020 року та 04.11.2020 року. Крім того відповідно до положень ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача належить стягнути та 3595,68 грн за проведення судово-почеркознавчої експертизи, та судовий збір у розмірі 1681,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved