Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] звернулася з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживача та стягнення пені за період з 01 квітня 2019 року по 30 квітня 2019 року включно. Позивач зазначала, що є дочкою, спадкоємцем та правонаступником прав й обов`язків померлої [PERSON] , яка за життя 12 квітня 2010 року уклала договір із ПАТ КБ «ПриватБанк» №SAMDN47000710126158 про банківський строковий вклад (депозит). За умовами договору [PERSON] внесла до банку грошові кошти у загальній сумі 11200 доларів США 00 центів, у подальшому звернулася із заявою про розірвання договору та повернення коштів. Разом з тим, всупереч умовам договору відповідач вклад та нараховані проценти не повернув. Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28 липня 2016 року стягнуто із ПАТ КБ «ПриватБанк» кошти за договором банківського вкладу в розмірі 11200 доларів США 00 центів. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 07 вересня 2016 року рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28 липня 2016 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 06 лютого 2018 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 07 вересня 2016 року залишено без змін. Ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 17 січня 2019 року [PERSON] визнано правонаступником всіх прав та обов`язків [PERSON] , померлої [INFO] , за договором №SAMDN47000710126158 про банківський строковий вклад (депозит) від 12 квітня 2010 року; замінено сторону у виконавчому провадженні №52944396, відкритим за виконавчим листом у цивільній справі №589/5061/15-ц, виданим Шосткинським міськрайонним судом Сумської області 21 жовтня 2016 року із стягувача [PERSON] на [PERSON] . Не повертаючи грошові кошти за вимогою вкладника, банк не виконав належним чином, покладені на нього зобов`язання та позбавив можливості користуватися належним йому майном. За таких обставин, позивач має право на стягнення із відповідача пені, що передбачена положеннями частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто у розмірі 3% від вартості роботи за кожен день прострочення. Загальний розмір пені за період з 01 квітня 2019 року по 30 квітня 2019 року включно складає - 251193 грн. 60 коп. Посилаючись на викладене, позивач просила суд стягнути із АТ КБ «ПриватБанк» на її користь пеню, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 251193,60 грн. за період з 01 квітня 2019 року по 30 квітня 2019 року включно. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Луценко В.П. не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Позивач направила до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила про їх задоволення в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялося у порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством. Направили до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення в повному обсязі. Крім того, направляли до суду клопотання про відкладення розгляду справи до ухвалення Великою Палатою Верховного Суду рішення у справі №320/5115/17 та наведення правових висновків, які повинні забезпечувати єдність позицій судів у вирішенні питання щодо принципу обчислення пені, визначення бази для її нарахування за частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 12 квітня 2010 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір №SAMDN47000710126158 (вклад «Копилка») про банківський строковий вклад, за умовами якого [PERSON] передала банку, а останній прийняв на зберігання депозит у сумі 3000 доларів США 00 центів, який з урахуванням внесених коштів за 2011-2012 роки зріс до загальної суми 11200 доларів США 00 центів. Вказаний договір банківського вкладу укладено у Київському відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк». 05 серпня 2015 року [PERSON] звернулася до голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про дострокове розірвання договору та повернення коштів. Як встановлено із матеріалів справи ПАТ КБ «ПриватБанк» кошти за договором банківського вкладу не повернув, не виконавши таким чином взяте на себе зобов`язання. Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 28 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 07 вересня 2016 року та Постановою Верховного Суду від 06 лютого 2018 року, стягнуто із ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] кошти за договором банківського вкладу у розмірі 11200 доларів США 00 центів та вирішено питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 17 січня 2019 року [PERSON] визнано правонаступником всіх прав та обов`язків [PERSON] , померлої [INFO] , за договором №SAMDN47000710126158 про банківський строковий вклад (депозит) від 12 квітня 2010 року; замінено сторону у виконавчому провадженні №52944396, відкритому за виконавчим листом у цивільній справі №589/5061/15-ц, виданому Шосткинським міськрайонним судом Сумської області 21 жовтня 2016 року із стягувача [PERSON] на [PERSON] . Постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 19 березня 2019 року замінено стягувача у виконавчому провадженні із [PERSON] на [PERSON] . Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 03 червня 2020 року, стягнуто із АТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] пеню за договором банківського вкладу від 12 квітня 2010 року №SAMDN47000710126158 у розмірі 273952 грн. 00 коп. та вирішено питання про розподіл судових витрат. Згідно із статтею 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За змістом пункту 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини першої та третьої статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно положень частин другої та третьої статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно із статтею 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною першою статті 1058 ЦК України визначено, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із частинами першою та другою статті 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, у даному випадку наявні правові підстави для нарахування та стягнення пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» є обґрунтованим. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі №761/26293/16-ц (провадження №14-64цс19) висловила правову позицію щодо стягнення пені та зазначила, що відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі 3% вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Оскільки, відповідно до статей 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Отже, Велика Палата Верховного Суду у цій постанові дійшла висновків щодо стягнення з банку пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за прострочення зобов`язання з видачі клієнтові належних йому за договором банківського рахунку, яка обраховується від суми утримуваних банком коштів. Аналогічні висновки про те, що відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені у розмірі 3% від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі викладено у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 05 червня 2019 року у справі №757/32522/17-ц (провадження №61-461св19), від 19 червня 2019 року у справі №359/8114/17 (провадження №61-81св19), від 11 січня 2020 року у справі №335/11482/16-ц (провадження №61-19787св19), від 29 січня 2020 року у справі №757/53464/18 (провадження №61-14248св19), від 15 квітня 2020 року у справі №756/14910/16-ц (провадження №61-14561св19). Наданий стороною позивача розрахунок пені, суд приймає за основу, так як він проведений із урахуванням положень частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідач не спростував поданий розрахунок пені та не подав контррозрахунку. З огляду на обставини даної конкретної справи, ураховуючи положення Закону України «Про захист прав споживачів», умови укладеного договору депозиту та його розмір, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України, стягненню із відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 2511 грн. 94 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved