Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати [PERSON], [INFO], уродженця м. Соснівка Львівської області, батьком [PERSON], [INFO]. На обгрунтування позову послалась на те, що з 2008 року вона зустрічалася з відповідачем. Останній мав намір одружитися на ній. Від спільного проживання у них народився син [PERSON], якого відповідач визнав, доглядав за ним, однак заяви про походження дитини, як від батька, який не перебуває у шлюбі із жінкою, котра народила дитину, до органу державної реєстрації актів цивільного стану, не подав. Їй було матеріально важко утримувати дитину, тому вона з цим питанням звернулася до відповідача, який почав заперечувати своє батьківство. Саме з цих причин вона у свідоцтві про народження дитини відомості про батька не вказала. З лютого 2011 року відповідач перестав брати участь у вихованні та утриманні дитини, переїхав проживати до своєї матері, тому вона була змушена звернутися з даним позовом до суду. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити та стягнути з відповідача на її користь витрати, понесені нею на проїзд до м. Києва для проведення експертизи та у зворотному напрямку. Позивач пояснила, що спільно проживала з відповідачем без шлюбу, в тому числі у період своєї вагітності. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, подав відповідне письмове заперечення та пояснив, що коли позивач була вагітна, він з нею не проживав. Заперечив своє батьківство дитини, оскільки [PERSON] навідувало багато чоловіків. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на таке. Згідно з ч.ч. 1, 2, абз. 1 ч. 3, ч. 4 ст. 128 СК України (далі - СК) за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу (1501-06, 1502-06, 1503-06, 1504-06, 1505-06) України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини 1 статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК при народженні дитини у матері, яка не перебувала у шлюбі, у випадках коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (ч. 1 ст. 126 СК). Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхній представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи (ч. 1 ст. 64 ЦПК України). Як видно з копії свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серії [NUMBER], матір'ю дитини записана позивач, а батьком - [PERSON]. Отже, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК, що було підставою для прийняття позову судом на підставі ч. 4 ст. 128 цього Кодексу. За результатами генетичного дослідження (документи є у матеріалах справи), проведеного за клопотанням відповідача, після дослідження зразків, наданих відповідачем, одержаний результат, що має точність 99,99%, свідчить про те, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO]. З цих даних та пояснень сторін, у яких вони визнають їх спільне проживання та з яких випливає, що вони перебували у близьких відносинах між собою до народження позивачем дитини, беручи до уваги відомості про батька [PERSON], зазначені у свідоцтві про народження останнього, ім'я та по батькові якого відповідає імені та по батькові відповідача, суд дійшов висновку про доведення батьківства відповідача стосовно [PERSON], тому його необхідно визнати батьком цієї дитини. Отже, позов задовольняється. Відповідно до першого речення ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов'язані з проведенням судових експертиз. Як свідчать матеріали справи, відповідач двічі ухилився від участі в судово-генетичній експертизі, проведення якої ухвалою суду від 19.05.2014 року було доручено Київському міському клінічному бюро судово-медичної експертизи, що унеможливило її проведення лише за участі позивача та її сина, з яким вона з'являлася до експерта. Тому понесені позивачем витрати на проїзд у загальній сумі 661,99 грн., що документально підтверджені, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача як зі сторони, не на користь якої ухвалено рішення.

Outcome: approved