Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

У березні 2015 року ПАТ КБ ПриватБанк звернулося до суду з позовом, в якому зазначає, що відповідно до укладеного договору № DNL0AE00000163 від 22.01.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 89411,43 грн. на строк до 21 січня 2013 року, зобовязавшись повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановленому договором. Відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 10 березня 2015 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі 465651,76 грн., яка складається з наступного: 54694,14 грн. - заборгованість за кредитом; 57855,99 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 4169,30 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 326520,34 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, штрафи: 250 грн. - фіксована частина та 22161,99 грн. - процента складова. Вказані суми ПАТ КБ ПриватБанк просить стягнути з відповідача на свою користь. У судовому засіданні представник ПАТ КБ ПриватБанк [PERSON] позов підтримала та наполягала на його задоволенні. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором у заставу банку нею був переданий транспортний засіб, який банк безпідставно відмовився реалізувати покупцю [PERSON], яка б могла погасити її боргові зобов'язання, а розпорядився заставним майном на власний розсуд, реалізувавши його за ціною, яка є значно нижчою, ніж була узгоджена з [PERSON] Позивачем не доведено розмір заборгованості за кредитним договором. Крім того вважали, що банком пропущений строк позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості. Просили в позові ПАТ КБ ПриватБанк відмовити. В подальшому в судове засідання не зявилися, у звязку з чим розгляд справи завершено в їх відсутність. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ ПриватБанк підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що 22 січня 2008 року між ЗАТ КБ ПриватБанк, правонаступником якого є ПАТ КБ ПриватБанк, та [PERSON] був укладений кредитно-заставний договір № DNL0AE00000163, відповідно до якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у сумі 89179,13 грн. на придбання автомобіля за процентною ставкою за користування кредитом 15,48 % річних з кінцевим терміном погашення 21.01.2013 року, а позичальник зобов'язалася повернути кредит та сплати проценти за користування кредитом та інші платежі відповідно до умов договору. Щомісяця в період сплати позичальник зобов'язалася сплачувати щомісячний платіж у розмірі 2253,10 грн. для погашення заборгованості за кредитом, винагородою та процентами за користування кредитом (п. 17.8 договору). З 01.02.2009 року банк відповідно до п. 6.3.1 договору збільшив відсоткову ставку за кредитом до 27,12 %. Також судом встановлено, що в забезпечення своїх зобов'язань за договором, [PERSON] передала в заставу банку належний їй на праві власності автомобіль Mercedes-Benz Vito, 2001 року випуску, номерний знак [NUMBER]. Відповідно до пунктів 14.2, 14.3 Договору у випадку порушення позичальником зобов'язань, щодо повернення основної суми кредиту, сплати винагороди та процентів позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки, а пунктом 14.9 договору передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого зобов'язання за договором понад 30 календарних днів, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. плюс 5% від суми невиконаного зобов'язання. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором, заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2011 року було звернуто стягнення на заставне майно - автомобіль Mercedes-Benz Vito, 2001 року випуску, номерний знак [NUMBER], який був переданий відповідачем банку згідно з актом від 02.04.2009 року. Як вбачається з матеріалів справи, 8 вересня 2014 року на рахунок, призначений для погашення кредиту, надійшли кошти від реалізації заставного майна в розмірі 64000 грн., з яких 32000 грн. були направлені банком на погашення тіла кредиту та 32000 грн. на погашення штрафу за зберігання та утримання предмету застави. Станом на 10 березня 2015 року заборгованість за кредитним договором в повному обсязі не погашена та згідно з наданим ПАТ КБ ПриватБанк розрахунком складає 465651,76 грн. , з яких: 54694,14 грн. - заборгованість за кредитом; 57855,99 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 4169,30 грн. - заборгованість з комісії; 326520,34 грн. - заборгованість з пені, штрафи: 250 грн. (фіксована частина) та 22161,99 грн. (процентна складова). Наявність заборгованості за кредитним договором та її розмір підтверджується виписками по рахунку, долученими до матеріалів справи, та відповідачем у судовому засіданні не спростована. Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).\~\~ Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Отже, зважаючи на порушення відповідачем умов кредитного договору в частині повернення кредиту, процентів за користування кредитом та інших платежів, передбачених договором, суд вважає, що позов ПАТ КБ ПриватБанк у частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 54694,14 грн., процентів за користування кредитом у розмірі 57855,99 грн. та комісії в розмірі 4169,30 грн. є обґрунтованим та підлягає задоволенню. При цьому суд не приймає до уваги доводи позивача та її представника, що заборгованість за кредитним договором виникла не з її вини, а з вини банку, який не реалізував заставний автомобіль покупцю [PERSON], а реалізував його за ціною, значно нижчою, ніж було погоджено відповідачем з покупцем [PERSON], оскільки відповідно до умов кредитного-заставного договору банк має право на власний розсуд обрати процедуру позасудового звернення стягнення на предмет застави, при зверненні стягнення на предмет застави в позасудовому порядку шляхом його продажу банк встановлює початкову ціну предмету застави в розмірі оціночної вартості, встановленої банком, але не нижче 50 % від повної вартості згідно зі ст. 17.10 договору. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 5929 від 14.08.2014 року ринкова вартість автомобіля [NUMBER] склала 64000 грн. Жодних доказів, що відповідачем оспорювалася визначена вартість предмета застави, суду не надано. Також суд не може погодитися з доводами відповідача та її представника щодо пропуску ПАТ КБ «ПриватБанк» строку позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.\~\~ Відповідно до частини 1 статті 259 ЦПК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Частиною 1 статті 260 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно зі статтею 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.\~\~\~\~ Як встановлено судом, кредит був наданий відповідачу 22 січня 2008 року. Укладаючи кредитно-заставний договір, сторони погодили строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю п'ять років. З виписок за рахунком та копій квитанцій про сплату кредиту вбачається, що останній платіж за кредитним договором був здійснений відповідачем 27.11.2008 року. Крім того, судом встановлено, що в 2011 році ПАТ КБ ПриватБанк зверталося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на заставне майно, а з дійсним позовом звернулося до суду в березні 2015 року. З огляду на наведене, строк позовної давності позивачем не пропущений. Стосовно позовних вимог ПАТ КБ ПриватБанк про стягнення з відповідача пені та штрафів за порушення строків виконання зобов'язання, то суд виходить з наступного: Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України).\~\~Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Оскільки відповідач свої зобов'язання за кредитним договором до теперішнього часу належним чином не виконала, заборгованість за кредитом, відсотками та комісією в повному обсязі не сплатила, суд вважає, що відповідач повинна сплатити банку пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором позивачем нарахована відповідачу пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань у розмірі 326520,34 грн. У той же час частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи, що нарахована відповідачу пеня значно перевищує заборгованість за кредитом, через її неспівмірність із розміром основного зобов'язання, а також частковим задоволенням вимог позивача за рахунок реалізації заставного майна, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача на користь ПАТ КБ ПриватБанк, необхідно зменшити до 2000 грн. Позовні вимоги ПАТ КБ ПриватБанк в частині стягнення з відповідача штрафів у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 22161,99 грн. (процентна складова) задоволенню не підлягають, оскільки пеня та штраф є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором є порушенням положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року по цивільній справі № 6-2003-цс15, яка є обов'язковою для всіх судів України. Таким чином позов ПАТ КБ ПриватБанк підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України у зв'язку з частковим задоволенням позову з відповідача на користь ПАТ КБ ПриватБанк підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 931,77 грн. (3654 х 25,50%).

Outcome: partial