Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

у березні 2020 року [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив суд стягнути з [PERSON] на його користь суму заборгованості в розмірі 555 456,00 грн. за договором позики з урахуванням 12% за користування позикою в розмірі 2 010,48 грн., 3% річних у розмірі 41 397,50 грн. та інфляційних втрат в розмірі 87 928,68 грн., а також судовий збір у розмірі 6 867,94 грн. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 29.03.2017 року між ним та [PERSON] було укладено договір позики, оформлений розпискою, за умовами якого останній отримав позику в розмірі 20 000,00 доларів США з виплатою 12% від обороту. Усно [PERSON] повідомив, що суму позики зобов`язується повернути до 30.09.2017 року. Проте, [PERSON] не виконав своїх зобов`язань за договором, на його вимоги грошові кошти не повернув, що призвело до утворення боргу, що стало причиною для звернення до суду. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 29.05.2020 року відкрито провадження у справі з проведенням розгляду у порядку загального позовного провадження та призначенням підготовчого судового засідання на 13.08.2020 року (а.с. 30). 30.08.2020 року підготовче засідання відкладено на 18.01.2021 року (а.с. 33-34). Ухвалою від 18.01.2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд на 25.05.2021 року (а.с. 59). 25.05.2021 року розгляд справи не здійснювався, розгляд призначено на 28.10.2021 року (а.с. 66). Відповідач через свого представника - адвоката Щербаня Д.М. подав відзив на позовну заяву, в котрому позовні вимоги визнав частково, а саме: в розмірі 8 968,00 доларів США. В решті позовних вимог просив відмовити, посилаючись на їх безпідставність та недоведеність (а.с. 40-50). Відповідь на відзив не надходила. В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи на підставі наявних доказів за його відсутності та в якій просив суд стягнути з [PERSON] на його користь борг у розмірі 8 968,00 доларів США, що за курсом НБУ на 27.10.2021 року становить 236,396,48 грн., 3% річних за період з 01.04.2017 року по 28.10.2021 року в розмірі 1 231,69 доларів США, що за курсом НБУ на 27.10.2021 року становить 32 467,35 грн., а також судові витрати в розмірі 6 867,94 грн., відмовившись при цьому відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України від інших частин позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з`явився. Від представника відповідача - адвоката Щербаня Д.М. надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача, в якій останній також зазначив про визнання позову в частині стягнення основного боргу в гривнях в розмірі 236 396,48 грн., в частині стягнення процентів проти позову заперечив, посилаючись на те, що проценти не нараховуються на суму боргу в іноземній валюті, а щодо судових витрат вказав, що останні мають бути стягнути пропорційно розміру задоволених вимог. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами, за правилами загального позовного провадження без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тлумачення ст. ст. 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що відповідно до наявної в матеріалах справи копії розписки від 29.03.2017 року [PERSON] одержав у борг [PERSON] 20 000,00 доларів США, які зобов`язався повернути (а.с. 18. Як зазначає позивач, відповідач не виконав належним чином своїх зобов`язань про повне повернення грошових коштів, про які йдеться в зазначеній вище розписці, й неповернутим є борг у розмірі 8 968,00 доларів США, що за курсом НБУ на 27.10.2021 року становить 236,396,48 грн. Вказане визнано відповідачем. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач повністю визнав позовні вимоги в цій частині, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд надходить до висновку про задоволення вимог позивача про стягнення на його користь з відповідача боргу в розмірі 8 968,00 доларів США, що за курсом НБУ на 27.10.2021 року становить 236 396,48 грн. У ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Отже, суд вважає обґрунтованим посилання позивача про застосування до виниклих правовідносин положень ст. 625 ЦК України, оскільки відповідач порушив порушеного грошове зобов`язання, не повернувши позику у передбачений договором строк. При цьому суд критично оцінює позицію відповідача про те, що нарахування 3% річних є неможливим з огляду на те, що проценти не нараховуються на суму боргу в іноземній валюті, адже, 3 % річних, передбачені ст. 625 ЦК України, можуть бути визначені у доларах США та нараховуються виходячи із простроченої суми, вираженої у відповідній грошовій валюті. У ч. 2 ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому, при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Вказана позиція висловлена у постанові ВП ВС від 16.01.2019 року № 464/3790/16-ц (14-465цс18): http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/79958186, а тому в силу положень ст. 263 ЦПК України береться судом до уваги. Виходячи із зазначеного, перевіривши розрахунок, наведений позивачем та не спростований відповідачем в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, суд приходить до висновку про те, що останній може бути покладений в основу судового рішення, і з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню 3% річних за період з 01.04.2017 року по 28.10.2021 року в розмірі 1 231,69 доларів США, що за курсом НБУ на 27.10.2021 року становить 32 467,35 грн., через що вимоги позивача і в цій частині підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене, суд надходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судового збору у розмірі 2 688,37 грн. (39,14%). На підставі викладеного,

Outcome: approved