Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

У березні 2017 р. до Новомиргородського районного суду Кіровоградської області надійшла вище вказана позовна заява [PERSON] У позові вказано, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з КСП «Хлібороб» і йому було відомо, що він був включений до списків членів КСП «Хлібороб», що мають право на отримання земельної частки (паю) у колективній власності цього підприємства, які додані до Державного акту про право колективної власності на землю. Сертифікат на виділену позивачу земельну частку (пай) він не отримав, оскільки на період розпаювання були відсутні бланки сертифікатів та йому в усній формі повідомили, що він не має права на земельну частку (пай). Позивач зазначив, що остаточне затвердження списків до членів КСП не проводилося, списки в сільській раді не вивішувалися, збори по затвердженню списків не проводилися, процес приватизації в КСП «Хлібороб» проходив не прозоро, тому він не мав ніякої інформації, а постійні обіцянки посадових осіб про позитивне вирішення даного питання заспокоювало людей, у тому числі і його, та не давало підстави звертатися за захистом свого права. Посилаючись на ст. 2 Указу Президента України від 10.11.1994 р. № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», Указ Президента України від 08.06.1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», ст. ст. 5, 9, 10 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», ст. ст. 1, 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», ст.ст.15, 328, 364 ЦК України позивач просить суд визнати за ним право на отримання земельної частки (паю) у розмірі 7,1 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Новомиргородського району, Кіровоградської області і раніше належали КСП «Хлібороб». У судовому засіданні позивач та його представники підтримали позов повністю та просили суд його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Кіровоградської області у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, оскільки позивач пропустив строки позовної давності без поважних причин. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, проте направив до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника та винести рішення по справі на розсуд суду. Заслухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач був членом КСП «Хлібороб» у період з 5 вересня 1995 року по 10 березня 1999 року, що підтверджується записами у трудовій книжці [PERSON] 20.02.1995 року КСП «Хлібороб» отримало державний акт на право колективної власності на землю. Крім того, у ході судового розгляду справи встановлено, що позивач не був включений до списку членів КСП, що є додатком до державного акта на право колективної власності на землю. Дані обставини сторони у справі не заперечують, а тому відповідно до ст.61 ч.1 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню. Згідно до ст.3 ч.1 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на \~підставі \~доказів, наданих сторонами. Згідно до ст.ст.60, 10 ч.3 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як вбачається з приписів Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95: абзацу 3 пункту 1 Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості). абзацу 1 пункту 2 Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського акціонерного товариства, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Зі змісту даних норм випливає, що право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта. У ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) зазначено, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законом порядку. Кількість осіб, які мають право на земельну частку (пай), визначається списком, що додається до Держаного акта на право колективної власності на землю, який у разі потреби уточнюється і підписується головами відповідної ради і підприємства. В п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що член КСП, включений до списку, що додається до Держаного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Проаналізувавши встановлені у справі обставини та відповідні їм норми права, суд вважає, що ні позивач, ні його представники не надали суду належних доказів того, що [PERSON] має право на отримання земельної частки (паю) у розмірі 7,1 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території [PERSON] сільської ради і раніше належала КСП «Хлібороб», оскільки позивач на момент передачі вказаному підприємству державного акта на право колективної власності на землю не був членом КСП «Хлібороб», у тому числі не відносився до пенсіонерів, які раніше працювали у ньому і залишалися членами зазначеного підприємства, не був включений до списку, доданого до вказаного державного акта. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову.

Outcome: dismissed