Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору міни нерухомого майна дійсним в якому вказували, що 24 листопада 1998 року між ними та відповідачкою було укладено договір міни, відповідно до якого позивачі обміняли належну їм квартиру № 25, розташовану по вул. Ватутіна, 43/3 в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області на будинок № 28, розташований по вул. Гагаріна в м. Вознесенську Миколаївської області, що належав [PERSON] В цей же день договір було зареєстровано у Вознесенській філії Миколаївської Універсальної товарно-сировинної біржі за № 349, разом з тим покупці зареєстрували право власності щодо придбаного майна в КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації». Нотаріально договір сторони не посвідчували. Проте всі істотні умови договору міни сторонами були виконані, а саме [PERSON], [PERSON] передали [PERSON] належну їм трикімнатну квартиру в обмін на будинок, належний відповідачці. На початку 2018 року позивачі дізналися, що біржовий договір є недійсним. [PERSON], [PERSON] звернулися до відповідачки з проханням про нотаріальне посвідчення договору міни, але отримали відмову. В звязку з цим позивачі просили суд визнати договір міни, який було укладено між ними та відповідачкою, дійсним. Суд проводив розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, враховуючи письмову заяву [PERSON] в якій остання позовні вимоги визнала повністю, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 206 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачкою, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому судом встановлено, що 24 листопада 1998 року [PERSON], [PERSON] обміняли належну їм квартиру № 25, розташовану по вул. Ватутіна, 43/3 в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області на будинок № 28, розташований по вул. Гагаріна в м. Вознесенську Миколаївської області, що належав [PERSON], зареєструвавши в цей же день письмовий договір купівлі-продажу у Вознесенській філії Миколаївської Універсальної товарно-сировинної біржі про що в журнал реєстрації біржових угод з нерухомістю внесено запис №349. Покупці зареєстрували право власності в КП «Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації». Нотаріально договір сторони не посвідчували, проте повністю виконали взяті на себе зобов'язання. У 2018 році [PERSON], [PERSON] дізналися, що спірний договір є недійсним, що створює їм перешкоди в розпорядженні придбаним майном. Сторони в свій час ухилилися від належного (нотаріального) посвідчення договору купівлі-продажу. В той же час нотаріальне посвідчення договору на час розгляду справи неможливе, оскільки одна зі сторін ухиляється від його належного оформлення. Ст. 9 Житлового Кодексу України вказує, що громадяни України мають право на придбання будинків і квартир на біржових торгах. При укладенні договору, сторони узгодили всі його істотні умови і виконали свої зобовязання, але не здійснили нотаріального посвідчення цього договору, як того вимагали ст.ст. 227, 242 ЦК України 1963 року (чинні на час придбання майна). З положень ч. 1 ст. 47 ЦК України 1963 року вбачається те, що угода, укладена з порушенням вимог про її обовязкове нотаріальне посвідчення, вважається недійсною. Проте, згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що цивільне право позивачів підлягає захисту, а позов задоволенню.

Outcome: approved