Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з прокуратури міста Києва на його користь в якості відшкодування моральної шкоди, завданої протиправною бездіяльністю стосовно заяви від 16.05.2011, 10 000 грн. Обґрунтовуючи підстави звернення з позовом, позивач посилається на положення ст. ст. 23, 1173 ЦК України, практику Європейського суду з прав людини (пілотне рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України»). [PERSON] вважає, що в даному випадку органом, який несе пряму відповідальність за невиконання державою обов'язку забезпечення виконання рішення суду є прокуратура м. Києва, яка всупереч вимогам Конституції України та повноваженням продовжує свою протиправну бездіяльність, що дозволяє Київській міській раді безкарно ігнорувати вимоги Конституції України і законів України. У судовому засіданні позивач повністю підтримав вимоги позовної заяви, просив її задовольнити повністю з викладених у ній підстав. Представник прокуратури пред'явлені позовні вимоги не визнала, надала письмові заперечення, в яких у задоволенні позову просить відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 04.10.2007 позов [PERSON] до Київської міської ради, Головного управління земельних ресурсів КМДА, треті особи: ТОВ «Альянс-Буд», КО «Київзеленбуд» про визнання рішення протиправним, - задоволено, визнано протиправним та скасовано пункт 8 рішення 6-ої сесії 24-го скликання Київської міської ради за № 316/1191 від 23.12.2003 «Про надання і вилучення земельних ділянок та припинення права користування землею»; зобов'язано Київську міську раду прийняти рішення по заяві [PERSON] від 17.10.2001, яка надійшла на розгляд до Київської міського Голови 23.10.2001. 16.05.2011 [PERSON] звернувся до прокуратури м. Києва із заявою про порушення кримінальної справи відносно посадових осіб Київської міської ради. Прокуратурою м. Києва листом від 20.05.2011 звернення [PERSON] надіслано до прокуратури Подільського району м. Києва для організації перевірки та вжиття заходів прокурорського реагування. В свою чергу, прокуратура Подільського району м. Києва 25.05.2011 звернення позивача направила до ВДВС Подільського РУЮ, водночас, зазначивши, що це звернення надсилається до них за належністю з питань невиконання рішення суду. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.01.2013 позов [PERSON] до прокуратури м. Києва, прокуратури Подільського району м. Києва про визнання бездіяльності протиправною задоволено; визнано протиправною бездіяльність прокуратури м. Києва, прокуратури Подільського району м. Києва стосовно розгляду заяви [PERSON] від 16.05.2011. Звертаючись з позовом, позивач обґрунтовує свої позовні вимоги положеннями ст. ст. 23, 1173 ЦК України. Статтею 56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування; їх посадових і службових осіб. Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. До суб'єктів відповідальності за ст. 1173 ЦК України належать створені відповідно до Конституції України, Конституції Автономної Республіки Крим і правових актів Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, Верховної Ради і Ради Міністрів Автономної Республіки Крим органи державної влади і управління, які реалізують надані державою функції та повноваження у сфері управління, а також органи місцевого самоврядування, створені на підставі Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», їх виконавчі органи та посадові або службові особи вказаних державних органів. Звертаючись з позовом, позивач визначає відповідачем прокуратуру м. Києва, яка, виходячи з аналізу вищенаведених норм чинного законодавства, не є органом, який несе відповідальність за завдану шкоду у розумінні ст. 1173 ЦК України. Натомість, положення ст. 1176 ЦК України закріплюють особливий режим відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Частиною 6 ст. 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Частина 1 ст. 23 ЦК України закріплює, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Звертаючись з позовом до суду, позивач посилається на те, що судовим рішенням визнано протиправною бездіяльність прокуратури м. Києва, визначаючи розмір завданої шкоди позивач виходив з практики розгляду аналогічних справ Європейським судом з прав людини. Разом з тим, позивачем не доведено, що даною бездіяльністю йому було спричинено шкоду, в чому вона полягає, якими доказами підтверджується розмір завданої шкоди у даній конкретній справі. Частинами 1, 2 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є безпідставними, а тому у задоволенні позову [PERSON] до прокуратури міста Києва про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Outcome: dismissed