Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

У вересні 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила постановити рішення про усунення її рідної сестри [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті матері - [PERSON], померлої [INFO] року та після смерті батька - [PERSON], померлого [INFO] року. В обґрунтування позову остання зазначає, що відповідачка за позовом [PERSON] є її рідною сестрою. [INFO] року, у віці 77 років померла їхня мати [PERSON], а [INFO] року у віці 76 років помер і їх батько [PERSON]. Після смерті батьків відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Кожному з померлих батьків належало на праві власності по 1/4 частині вказаної квартири. Ще по 1/4 частині вказаної квартири належить на праві власності їй та її сину [PERSON] Заповіту на випадок смерті ніхто з покійних батьків не складав, а спадкоємцями за законом першої черги є вона та відповідачка. Після смерті батьків вони вдвох подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Проте вона вважає, що відповідачка [PERSON] повинна бути усунута від права на спадкування за законом оскільки відповідно до ч.1 ст.172 Сімейного кодексу України дитина, повнолітні дочка, син зобов'язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу, однак вказану вимогу закону відповідачка не виконувала протягом багатьох останніх років, оскільки їх покійний батько страждав цілим рядом важких захворювань, у зв'язку з чим ще з 2007 року він потребував постійного стороннього догляду, в зв'язку з чим у 2008 році йому була встановлена перша група інвалідності безстроково. Покійна мати також тривалий час, особливо останні кілька років страждала рядом захворювань, у зв'язку з чим не тільки не могла доглядати за батьком, але і сама потребувала допомоги та догляду. Догляд за батьками був повністю покладений на неї, а відповідачка не тільки не надавала допомогу батькам сама, але і надавала ніякої допомоги їй у догляді за батьками. Замість відповідачки доглядати за батьками їй допомагав її син та сторонні люди, при цьому сама відповідачка пропонувала помістити батька у заклад для осіб похилого віку. В зв'язку з викладеним та з посиланням на ч.5 ст.1224 ЦК України позивач просить усунути відповідача від права на спадкування за законом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Штець В.М. підтримали позовну заяву та надали пояснення в межах пред'явленого позову, а саме що відповідач дуже рідко відвідувала своїх батьків, які потребували сторонньої допомоги. Фактично за батьками здійснювали догляд вона та її син, а також сторонні люди, однак поки була жива мати питання щодо догляду за батьками не стояло, оскільки мати самостійно пересувалася, готувала їсти та доглядала за батьком, який пересувався за допомогою палиці та всі питання вирішувалися з сестрою спільно. Стосовно фінансового забезпечення, то батьки отримували пенсію, з якої постійно допомагали, як обом своїм донькам(позивачу та відповідачу), так і своїм онукам. Однак після смерті матері в період з [INFO] року відповідачка повністю усунулася від догляду за батьком, в зв'язку з чим на її думку відповідач немає права на спадкування після батьків. Представник відповідача - адвокат Орєхова Н.В. та сама відповідачка [PERSON] позов не визнали в повному обсязі, вважали його безпідставним, оскільки на їх думку в судовому засіданні не встановлено факту ухилення відповідачем від надання допомоги померлим батькам. При цьому відповідачка пояснила, що їх батьки тривалий час проживали однією родиною на мікрорайоні [ADDRESS], мали дохід у вигляді пенсії, заощадження. Зважаючи на вік батьків, вона та її родина, а також родини її доньок та сина постійно піклувались про них, цікавились їх життям, відвідували за місцем проживання, надавати допомогу в лікуванні, приносили продукти харчування. Разом святкували дні народження батьків. В зв'язку з тим, що її рідна сестра - позивач по справі [PERSON] проживала в іншому населеному пункті та мала свою родину, вони зарідко зустрічались з сестрою. [INFO] року раптово померла їхня мати [PERSON], з якою вона до останнього підтримувала зв'язок, цікавилась станом батька, відвідувала їх, однак про смерть мами їй повідомила сестра - позивачка [PERSON] тільки в день похорон. Разом з родиною, вона того ж для приїхала до квартири батьків. На час смерті матері, вона мала певні вади зі здоров'ям. Порадившись разом, вони вирішили що сестра буде займатись організацією похорон, відповідно всі довідки пов'язані з похованням видані на її ім'я, однак останній допомагала її родина, так як саме у них був автомобіль. Після смерті матері в родині одразу ж постало питання про догляд за батьком, так як до смерті мами, вона за ним доглядала, та не була в безпорадному стані. За попередньою домовленістю з сестрою, остання сказала, що візьме щорічну відпустку на місяць та буде доглядати за батьком цей час, після закінчення її відпустки, тобто через місяць, за батьком буде доглядати вона, та можливо будуть вирішувати питання про те щоб запросити доглядальницю. За цей час, тобто після смерті мамії, вона цікавилась у сестри як батько, зустрічалась з нею, відвідувала батька у його квартирі, пропонувала допомогу, разом справили поминки за мамою. Про те що сестра через деякий час вже запросила доглядальницю, їй стало відомо пізніше, під час телефонної розмови з сестрою. Потрапити до квартири в якій знаходився батько вона самостійно не могла, оскільки ключі від квартири, були у сестри, а вони проживали в різних населених пунктах. Розуміючи, що в квартирі є доглядальниця, вона поїхала до батька. Коли підійшла до квартири, то двері у квартиру були відчинені і батько там знаходився сам, а через декілька хвилин спілкування з батьком, прийшла якась жінка, яка представилась доглядальницею. Поспілкувавшись з батьком деякий час, вона поїхала додому, а через 2 дні після того, їм повідомили, що батько помер. Після цієї звістки вона з чоловіком одразу зібралась та поїхали. Коли вони приїхали до дому до батька, щоб зайнятись організацією похорон, то він уже був в домовині на подвір'ї. Після смерті батьків, все майно яке їм належало залишилось в квартирі, в якій вони прожили все життя та створювали побут. Всім цим майном розпоряджається сестра - позивачка по справі, проти чого вона, як відповідач не заперечує. За час життя батьків, вони отримували гарну пенсію, якої хватало, як на власні потреби для життя, а також батьки постійно надавали допомогу(грошові кошти), як їй, так і сестрі [PERSON], а також онукам. Таким чином, оскільки у неї відсутні будь-які протиправні дії по відношенню до своїх батьків та не встановлено умислу на її ухилення від надання спадкодавцеві допомоги, вважає що підстави для задоволення позову - відсутні. Свідок [PERSON] показала суду, що померла [PERSON] була її гарною подругою і вони постійно спілкувалися з нею. З розмов між собою їй відомо, що [PERSON] любила двох своїх дочок однаково, як [PERSON] так і [PERSON], будь яких нарікань на жодну з доньок у неї не було. За життя [PERSON] та [PERSON] отримували пенсію, якої хватало як на власні потреби, так і щоб допомагати своїм обом донькам. За весь час спілкування з [PERSON], їй відомо тільки про одну ситуацію, коли мати дала в якості допомоги своїй донці [PERSON] 5000грн., а та їх не захотіла брати та повернула, чим мати([PERSON]) була невдоволена та образилась на доньку. Про будь-які інші ситуації такого роду їй невідомо. Свідок [PERSON] пояснила суду, що на початку червня 2017 року [PERSON] запросила її на декілька днів приглядіти за її батьком [PERSON] в якості доглядальниці, на що вона погодилася та доглядала за ним 3 дні перед смертю. За цей час доглядання вони спілкувалися з [PERSON], при цьому будь-яких нарікань від нього ні на одну з доньок не було. За ці три дні вона тільки один раз бачила [PERSON], яка приходила провідати свого батька, однак через кілька днів він помер. Свідок [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] інколи просила поміряти тиск своїм батькам. Один раз після смерті [PERSON] він також прийшов поміряти тиск [PERSON] і той був засмучений, що до нього ніхто не приходить. Виключно зі слів [PERSON] йому стало відомо, що її сестра [PERSON] відмовилась доглядати батька. Свідок [PERSON], яка є сусідкою по квартирі померлих [PERSON], пояснила що до смерті [PERSON], батьком [PERSON] опікувалася повністю вона([PERSON]) самостійно. До них постійно навідувалися і доньки, однак оскільки вона працює щоденно, то коли перебувала вдома [PERSON] по кількості відвідувань батьків бачила більше ніж [PERSON]. При цьому [PERSON] постійно проживала у іншому місці, а [PERSON] останні декілька років також мешкала в іншому селі. Зі слів [PERSON] їй відомо, що після смерті матері, [PERSON] начебто відмовилась доглядати за батьком. Свідок [PERSON], який також є сусідом по квартирі померлих [PERSON] пояснив, що за час їх життя він бачив що до батьків приїжджали обидві доньки, при цьому [PERSON] частіше, а [PERSON] рідше, оскільки вона хворіла. Після смерті [PERSON] за батьком доглядала [PERSON]. Свідок [PERSON] повідомила суду, що вона є подругою [PERSON], в зв'язку з чим часто бувала у квартирі її батьків за час їх життя. Під час спілкування з [PERSON], остання їй повідомляла що після її смерті, скоріш за все батька буде доглядати донька [PERSON], оскільки [PERSON] хворіє. Також вона була свідком розмови між [PERSON] та [PERSON] на похованні [PERSON], під час якої [PERSON] казала, що спочатку вона візьме відпустку на місяць і буде доглядати батька, «а потім видно буде». Також вона чула фразу від [PERSON], яка начеб то казала що вона за батьком доглядати не буде. Крім того, всі вище перелічені 6 свідків зі сторони позивача, пояснили суду, що [PERSON] та [PERSON] будь-якої сторонньої фінансової допомоги, в тому від своїх доньок [PERSON] та [PERSON] не потребували, оскільки отримували достатню пенсію, при цьому навіть навпаки надавали таку фінансову допомогу своїм донькам та онукам. Крім того, за життя [PERSON] вела активний спосіб життя - самостійно пересувалася, готувала їжу, доглядала свого чоловіка [PERSON], навіть самостійно поралась у палісаднику біля під'їзду, інколи зверталась за сторонньою допомогою, коли поруч не було рідних. Свідок [PERSON] пояснив суду, що він є чоловіком [PERSON] та вони живуть в с.Наталине Красноградського району, а їх діти - дві доньки [PERSON] та [PERSON] живуть на [ADDRESS] тобто поруч з будинком, де мешкали його тесть та теща [PERSON] та [PERSON]. Вони з дружиною часто приїжджали до своїх дітей у гості та майже кожного разу, коли там були, заходили і до батьків дружини, спілкувалися з ними, допомагали що було потрібно, привозили продукти харчування, возили батьків до лікарні, забирали їх на дні народження. При цьому батьки дружини були матеріально забезпечені, оскільки отримували значну пенсію та постійно надавали допомогу своїм донькам та онукам. Також до батьків постійно ходили їх доньки [PERSON] та [PERSON], оскільки вони жили поруч та допомагали прибратися у квартирі та надавали іншу потрібну допомогу. Після смерті тещі [INFO] року, у них з [PERSON] була домовленість, що вони по черзі будуть доглядати за батьком, спочатку один місяць [PERSON] потім місяць [PERSON], однак до них черга не дійшла, оскільки [PERSON] помер менш ніж через місяць після смерті [PERSON]. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що [PERSON] та [PERSON] були їхніми дідусем та бабусею і мешкали поруч з ними на 3-му мкр м.Красноград. Вони постійно зі своїми батьками [PERSON] та [PERSON] ходили до них у гості та допомагали поратись по квартирі, приносили гостинці. В той час коли їх батьки не могли приїхати з села, то вони самі ходили до дідуся та бабусі та допомагали їм прибрати у квартирі та робили, що вони їх прохали. Зі своєї пенсії вони допомагали їм та своїм донькам [PERSON] та [PERSON] грошовими коштами. Після смерті бабусі, між [PERSON] та їх матір'ю [PERSON] була розмова, під час якої вони домовились по черзі доглядати за батьком, спочатку один місяць [PERSON] потім місяць [PERSON], однак дідусь помер менш ніж за місяць після бабусі. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є рідними доньками померлих [PERSON] та [PERSON], тобто спадкоємцем першої черги. Дана обставина визнана сторонами. [INFO] року, у віці 77 років померла їхня мати [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть від 16.05.2017 року, а менш ніж місяць, [INFO] року у віці 76 років помер і їх батько [PERSON], що також підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть від 13.06.2017 року(а.с.8-9). Після смерті батьків відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Кожному з померлих батьків належало на праві власності по 1/4 частині вказаної квартири. Ще по 1/4 частині вказаної квартири належить на праві власності позивачу [PERSON] та її сину [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності від 15.12.1993 року(а.с.10). Заповіту на випадок смерті ніхто з покійних батьків не складав, а спадкоємцями за законом першої черги є саме позивач та відповідач. Після смерті батьків вони вдвох подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Вищезазначені обставини також визнаються та не оспорюються сторонами, в зв'язку з чим відповідно до ч.3 ст.82 ЦПК України, не потребують доказуванню. При цьому відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Як вбачається з п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК. Виходячи з вище викладеного, при вирішення такої категорії справ, згідно з вимогами ст.214 ЦПК України(в ред.2004року) та ст.264 ЦПК України(в ред. від.15.12.2017р.), суд повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво. Крім того, в таких випадках суду слід обов'язково з'ясувати, чи потребував спадкодавець допомоги саме від того спадкоємця, стосовно якого порушено питання про усунення від права на спадкування, за умови отримання її від інших осіб, та чи мав спадкоємець матеріальну і фізичну змогу надавати таку допомогу. Як зазначено у вище згаданій Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично чи матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. При цьому будь-яких даних про те що померла [INFO] року [PERSON], яка є матір'ю, як позивача так і відповідача була визнана інвалідом, перебувала у безпорадному стані та потребувала у зв'язку з цим сторонньої допомоги та піклування, в матеріалах справи не мається, не надано та не встановлено таких і в ході судового розгляду. Навпаки, відповідно до показів, як самих сторін по справі в тому числі і самого позивача [PERSON], що підтвердили і всі допитані свідки по справі - за життя [PERSON] вела активний спосіб життя - самостійно пересувалася, готувала їжу, доглядала свого чоловіка [PERSON], навіть самостійно поралась у палісаднику біля під'їзду. Також всі допитані свідки, в тому числі і позивач та відповідач пояснили суду, що [PERSON] та [PERSON] будь-якої сторонньої фінансової допомоги, в тому від них, як доньок також не потребували, оскільки отримували достатню пенсію, при цьому навіть навпаки надавали таку фінансову допомогу їм та онукам. Разом з тим, відповідно до довідки до акту огляду МСЕК №0014443 від 30.10.2008 року та інших матеріалів справи - виписки з амбулаторної карти, епікризів хворого [PERSON], вбачається, що батько сторін по даній справі - [PERSON], дійсно за життя був визнаний інвалідом 1 групи та як зазначено в цих документах потребував стороннього догляду. При цьому допитані в судовому засіданні свідки пояснили, що [PERSON] до [INFO] року, тобто до смерті своєї дружини [PERSON] постійно проживав в [ADDRESS] разом з останньою, яка і доглядала за ним, при цьому він пересувався по квартирі самостійно за допомогою палиці, в разі необхідності в цьому йому допомагала дружина [PERSON], також дружина допомагала йому виходити на вулицю. Інколи в цьому допомагали і сусіди, також постійно до батьків навідувалися і обидві доньки: [PERSON] частіше, а [PERSON] рідше, які теж допомагали своїм батькам за мірою потреби. Після смерті дружини в період з [INFO] року по день смерті [INFO] року за батьком доглядала донька [PERSON], при цьому інша донька [PERSON] також навідувалася до нього, що також підтверджується показами свідка [PERSON], яка доглядала за [PERSON] кілька днів до його смерті. Таким чином, будь яких даних про те, що покійні батьки [PERSON] та [PERSON] звертались до своїх доньок за допомогою, в тому числі до відповідача [PERSON], а остання не надала такої допомоги, в матеріалах справи не має, також це невідомо про такі факти жодному з допитаних 9-ти свідків по справі, в тому числі і сама позивачка [PERSON] не наводила таких фактів. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає тільки в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується тільки умисною формою вини. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові роз'яснив, що при застосуванні правила ч.5 ст.1224 ЦК України, безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Проте судом не встановлено жодних фактів, які б свідчили про те, що спадкодавці [PERSON] та [PERSON], яка повністю самостійно забезпечувала умови свого життя та життя свого чоловіка, і які отримували певну допомогу від рідних, додатково потребували її та просили про неї ще й відповідача, та що остання, маючи таку змогу надати батькові допомогу, ухилялася від її надання. За змістом ч.5 ст.1224 ЦК України лише при одночасному настанні викладених вище обставин і доведеності зазначених вище фактів в їх сукупності, спадкоємець може бути усунений судом від права на спадщину. Однак таких сукупних обставин судом не встановлено. Крім того, позивачем не доведено, що спадкодавці потребували та просили певної допомоги саме від відповідача - доньки [PERSON] і що остання мала можливість її надати, проте умисно ухилялася від обов'язку щодо надання такої допомоги своїм батькам. Не підтвердили це і жоден з допитаних свідків по справі. Сам по собі тільки один факт того, що відповідач [PERSON] рідше спілкувався зі своїми батьками ніж позивач [PERSON], є недостатнім для усунення її від права на спадкування на підставі ч.5 ст. 1224 ЦК України, оскільки дані обставини не свідчать про умисне ухилення відповідача від надання такої допомоги спадкодавцям, так і у справі відсутні докази того що батьки потребували такої допомоги в більшому розмірі, ніж той що їм надавався рідними. При цьому сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.ст.59, 60 ЦПК України(в ред. 2004р.), які діяли на день подачі позову до суду, так і ст.80, 81 ЦПК України(в ред. Від 15.12.2017р.), які діяли на час постановлення рішення, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст.61(82) ЦПК України , тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Обставини, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином будь-яких доказів того, що відповідач [PERSON] ухилялись від надання допомоги померлим батькам, які потребували допомоги, матеріали справи не містять, не встановлено таких і в ході судового розгляду. Крім того, матеріали справи також не містять і даних, що померлі батьки за своє життя звертались до відповідача [PERSON] з проханням, щодо надання їм певної допомоги, а вона їм відмовила в цьому. Один лише факт того, що після смерті матері і до смерті батька, в період з [INFO] року, тобто тільки 25 днів, за батьком доглядала позивач [PERSON], що не оспорюється самою відповідачкою, з посиланням на домовленість доглядати за батьком почергово, не може бути підставою для усунення відповідача [PERSON] від права на спадкування на підставі ч.5 ст. 1224 ЦК України, оскільки дані обставини не свідчать про умисне ухилення відповідача від надання такої допомоги своєму батькові. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх позовних вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю. Таким чином оскільки суд відмовляє в задоволенні позову, то відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати з відповідача не стягуються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed