Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач 1), [PERSON] (далі - відповідач 2) про стягнення грошових коштів згідно з договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.03.2012 року між позивачем як позикодавцем та відповідачем 2 як позичальником було укладено Договір надання безвідсоткової позики, за яким позивач надає відповідачеві 2 у позику грошові кошти в розмірі 400000 євро, а позичальник зобов`язується повернути отримані кошти. Строк повернення грошових коштів встановлено до 16.03.2013 року. Довідкою банку «Сведбанк» від 07.03.2016 року встановлено, що у період з 16.03.2012 року до дня подання позову на рахунок позичальника в ПАТ «Діамантбанк» № [NUMBER] було перераховано 85400 євро. На день подання позову грошові кошти в сумі 85400 євро [PERSON] позивачеві не повернуто. 09.03.2016 між позивачем та відповідачем 1 укладено Договір поруки, згідно з яким останній поручився за повернення [PERSON] позики позивачеві, в тому числі й грошових коштів, що їх було отримано [PERSON] на виконання Договору надання безвідсоткової позики від 16.03.2012 року. Тому позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача суму 85400 євро. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач 1 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. На адресу суду надіслав заперечення, у якому зазначив, що він поручився лише за частину боргу і від позивача ніяких вимог не отримував, а тому просив у позові відмовити. Крім того, просив розглядати справу за його відсутності. У судовому засіданні представник відповідача 2 заперечував проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні. До матеріалів справи додано заперечення. Суд, заслухавши надані пояснення, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 16 березня 2012 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено Договір надання безвідсоткової позики, за яким позивач надає відповідачеві 2 у позику грошові кошти в розмірі 4240000 грн., що складає еквівалент 400000 євро, а позичальник зобов`язується повернути зазначену суму позики в обумовлений термін. Позикодавець зобов`язаний передати позичальнику або перерахувати на його банківський рахунок вказану суму позики в строк до 16 березня 2013 року (п. 3.1 договору). Згідно п. 4.1 договору, строк повернення позики складає один рік з моменту надання суми позики. Відповідно до п. 5.1 договору, позичальник зобов`язаний повернути всю суму позики (або неповернуту його частину у випадку дострокового часткового погашення) в останній день строку, встановленого п. 4.1 договору. Пунктом 7.1 договору передбачено, що даний договір вступає в силу з моменту надання позикодавцем суми позики позичальнику і діє до повного виконання позичальником своїх обов`язків за цим договором (а.с.7). Судом встановлено, що у період з 16.03.2012 року до 26.04.2012 року на рахунок позичальника в ПАТ «Діамантбанк» № [NUMBER] було перераховано 85400 євро, зокрема: 19.03.2012 року - 63000 євро, 22.03.2012 року - 17000 євро, 26.04.2012 року - 5400 євро, що підтверджується Довідкою банку «Сведбанк» (Рига) від 07.03.2016 року (а.с.8-9). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до пояснень відповідача 2, які зазначені в поданих запереченнях, де вказується, що Договір надання безвідсоткової позики від 16.03.2012 року було підписано юридичною особою - фермерським господарством «Мерінос-Україна», оскільки в розділі 8 договору «Реквізити і підписи сторін» в графі «Позичальник» містяться реквізити фермерського господарства, підпис голови фермерського господарства [PERSON], який скріплено печаткою цього ж фермерського господарства. А тому, доводи позивача про те, що позичальником за вказаним договором є [PERSON] як фізична особа є необгрунтованими. Як вбачається з матеріалів справи, 09.03.2016 року між позивачем (кредитор) та відповідачем 1 (поручитель) було укладено Договір поруки, де зазначено, що цей договір є забезпеченням поручителем виконання зобов`язань [PERSON] щодо повернення кредитору позики/позик на загальну суму 300000 євро, що витікають з Договору надання безпроцентної позики від 16.03.2012 року та інших підстав, визначених цивільним законодавством України (а.с.12-13). Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Крім того, в матеріалах справи міститься Протокол № 4 Загальних зборів учасників Фермерського господарства «Мерінос-Україна» від 16 березня 2012 року, де було вирішено з метою забезпечення виконання зобов`язань за Угодою про надання безвідсоткової позики, що буде укладена [PERSON] з [PERSON], виступити Фермерському господарству «Мерінос-Україна» поручителем за [PERSON]; надати Директору [PERSON] повноваження на укладання та підписання договору поруки з [PERSON] від імені Фермерського господарства «Мерінос-Україна» (а.с.14). Отже, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що Договір надання безпроцентної позики від 16.03.2012 року було укладено між фізичними особами, а саме між [PERSON] та [PERSON], оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що Фермерське господарство «Мерінос-Україна» уповноважувало відповідача 2 на підписання Договору надання безпроцентної позики від 16.03.2012 року. Також судом встановлено, що, станом на день подачі позовної заяви і по теперішній час, відповідач 2 борг у розмірі 85400 євро позивачу за Договором надання безпроцентної позики від 16.03.2012 року не повернув. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1-3 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та в порядку встановлені договором. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суди у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 1 та ч. 2 ст. 533 ЦК України). Офіційний курс НБУ гривні до євро, станом на 17.08.2016 року, становить 2830.4466, а тому сума боргу за Договором надання безпроцентної позики від 16.03.2012 року (85400 євро) у гривневому еквіваленті складає 2417201,40 грн.. Отже, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач 2 взяті не себе зобов'язання по поверненню коштів не виконав, а тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 2 у розмірі 85400 євро підлягають задоволенню. Пунктом 1.1.1 Договору поруки від 09.03.2016 року передбачено, що за цим Договором поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за Договором позики у розмірі 2000 гривень, з яких 1000 гривень - розмір забезпечення за зобов`язаннями, що витікають з Договору надання безпроцентної позики від 16.03.2012 року, а ще 1000 гривень - розмір забезпечення за зобов`язаннями позики, що витікають з інших підстав (а.с.12-13). Згідно п. 6.2 Договору поруки від 09.03.2016 року, де зазначено, що поручитель не має права передавати свої права й обов`язки за цим договором іншій особі без попередньої письмової згоди кредитора. При цьому поручитель несе субсидіарну відповідальність по боргах боржника (а.с.12-13). Договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи. До пред'явлення вимоги особі, яка несе субсидіарну відповідальність, кредитор повинен пред'явити вимогу до основного боржника (ч. 1 та ч. 2 ст. 619 ЦК України). Враховуючи п. 1.1.1 та п. 6.2 Договору поруки від 09.03.2016 року, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо солідарного стягнення з відповідача 1 суму 85400 євро не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ст. 60 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 10, 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України, із відповідача 2 на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору в розмірі 6890,00 грн..

Outcome: partial