Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті [INFO] року [PERSON], [INFO], зареєстрованої в [ADDRESS], обґрунтовуючи такі вимоги тим, що його бабуся по материній лінії [PERSON] проживаючи останні місяці життя в своєму будинку по [ADDRESS] на тимчасово окупованій території України, [INFO] року померла у віці 84 роки, про що 14 грудня 2015 року видано лікарське свідоцтво про смерть № 104 Шахтарською центральною районної лікарнею, проте Кіровським відділом ДРАЦС відмовлено у видачі свідоцтва про смерть, у зв?язку з чим, після переміщення з окупованої території на територію України заявник не може реалізувати своїх спадкових прав на спадщину у вигляді будинку в с. Орлово-Іванівка та земельної ділянки, тому вказаний юридичний факт має значення для подальшої реалізації прав на спадщину. В судовому засіданні заявник підтримав в повному обсязі заяву з наведених у ній підстав. Заінтересована особа - Кіровський відділ ДРАЦС Дніпропетровського МУЮ, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, про відкладення розгляду справи не клопотав та у поданій заяві клопотав про розгляд справи у відсутності їх представника, що не перешкоджає суду згідно вимог ст. 257-1 ЦПК України розглянути заяву у відсутності вказаних представників. Заінтересовані особи - [PERSON], [PERSON], будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, представників не направили, у поданих заявах клопотали про розгляд заяви у їх відсутності, повністю підтримуючи заявлені [PERSON] вимоги, зазначивши, що бажанням їх матері було дожити віку у власному будинку у с. Орлово-Іванівка Шахтарського району, у зв?язку з чим вони разом перевезли її до дому, де вона в подальшому померла у їх присутності і вони, її діти, поховали її спільними зусиллями. Спору з приводу спадкового майна між собою не мають (а.с.47-50). Зважаючи на вказані заяви, суд вважає за можливе відповідно до ст. 257-1 ЦПК України розглянути заяву у їх відсутності. Суд, вислухавши пояснення заявника, дослідивши зібрані письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] року в с. Орлово-Іванівка Шахтарського району Сталінської області, актовий запис № 98, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 22 січня 1931 року Шахтарським відділом ЗАГС, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.30). Також, відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 14 серпня 1955 року Орлово-Іванівської сільрадою Шахтарського району Сталінської області, [PERSON] після укладення шлюбу з [PERSON] взяла прізвище «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про одруження в копії (а.с.29). Від вказаного шлюбу [PERSON] мала двох дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження останніх, долучених до матеріалів справи в копіях (а.с.7, 36). Паспорт громадянина України серії [NUMBER] [PERSON] видано Шахтарським РВ УМВС України в Донецькій області 20 червня 1997 року, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.28). За даними паспорта, що узгоджуються з даними довідки №1437010935 від 22 грудня 2014 року про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, [PERSON] була зареєстрована в [ADDRESS] з 28 червня 1995 року (а.с.28-зворот, 11) В судовому засіданні встановлені та знайшли підтвердження обставини смерті [PERSON] [INFO] року, про що суду заявником подані: довідка форми №106/о №104 про причини смерті, видана Шахтарською центральною районної лікарнею Донецької області 14 грудня 2015 року, згідно якої [PERSON] померла у віці 84 років [INFO] року з причин «Атеросклеротичної хвороби серця з гіпертензією» (а.с.8), лікарське свідоцтво про смерть №104, видане Шахтарською центральною районної лікарнею Донецької області 14 грудня 2015 року (а.с.8). Відповідно до даних свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON], [INFO], зазначені в графі мати - [PERSON], в графі батько - [PERSON] (а.с.4). Звідси, [PERSON] є бабою заявника. Згідно паспорта громадянина України серії [NUMBER] [PERSON] зареєстрований [ADDRESS] (а.с.4-5), проте наразі дана територія України тимчасово окупована, у зв?язку з чим заявник проживає [ADDRESS]. Також судом встановлено, що заявнику відмовлено у реєстрації смерті [PERSON] та видачі свідоцтва про його смерть, про що до матеріалів справи долучений лист Кіровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції від 12 січня 2016 року за вих. №03/10.5.-07, у зв?язку з тим, що діяльність органів та посадових осіб на тимчасово окупованій території, які створені або призначені не у спосіб, передбачений законодавством України, є незаконною, а видані ними документи - подана заявником довідка про причини смерті, свідоцтво про поховання, свідоцтво про смерть не відповідають формі документу, затвердженій наказом Міністерства охорони здоров'я України №545 від 08 серпня 2006 року (а.с.9). Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. В пунктах 13, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», роз?яснено, що суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, а рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органі, а є лише підставою для їх одержання. У відповідності до ч.6 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та п.7 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Згідно ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та п.1 глави 5 Розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 №52/5, підставою для проведення державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до ч.4 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: 1) якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; 2) встановлення у судовому порядку факту смерті; 3) звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. У відповідності до ч.2 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Згідно з п.11 ч.1 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщена особа має право на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування. Відповідно до ч.1 ст.257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання (ч.4 ст.257-1 ЦПК України). За наведених обставин, безпосередньо дослідивши в судовому засіданні докази на їх належність, допустимість, достатність, кожен окремо та в сукупності і логічному взаємозв'язку, суд приходить до висновку, що юридичний факт, який просить встановити заявник, знайшов своє підтвердження та його об'єктивність не викликає сумніву у суду. Зважаючи на викладене, враховуючи зазначені вище обставини та положення діючого законодавства, приймаючи до уваги, що заявник згідно ст. ст. 1258-1265 ЦК України є спадкоємцем [PERSON] за законом, у разі неприйняття спадщини її дітьми [PERSON], [PERSON], а встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки є необхідним для оформлення в подальшому прав на спадщину, що залишилась після смерті [PERSON], зокрема, будинку [ADDRESS] земельної ділянки, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved