Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

У березні 2020 року позивач, ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» (ЄДРПОУ 39572642), пред`явило через суд зазначений позов, посилаючись на те, що відповідач є фактичним споживачем природного газу, що постачається позивачем до кв. [ADDRESS] , проте вчасно та у відповідному розмірі оплату послуг не здійснює, в результаті чого утворилась заборгованість, тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 11 145,20 грн., а також за період прострочення з 11 травня 2018 року по 16 грудня 2019 року 3% річних - 47,81 грн., інфляційні збитки - за період з 01 червня 2018 року по 31 травня 2019 року - 492,97 грн., а всього 11 885,98 грн. та судові витрати в сумі 2102,00 грн. Відповідач свій відзив не подав, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви; про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляв і про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином згідно з ст. ст. 131, 187 ч. 6 ЦПК України за останнім відомим суду підтвердженим зареєстрованим місцем її постійного проживання (перебування). З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 07 квітня 2020 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів чи у сприянні в поданні доказів іншим чином. У судове засідання не з`явилися всі учасники справи, і про причини своєї неявки відповідач не повідомив та про розгляд справи в її відсутність не клопотав, на підставі чого без фіксування судового процесу технічними засобами проведений заочний розгляд справи згідно з ст. ст. 280, 281 ЦПК України з урахуванням письмової згоди позивача, від якого надійшла заява 20 травня 2020 року про розгляд справи за відсутності його представника, яка з`ясуванню обставин не перешкоджає. Суд, дослідивши зібрані докази, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами з задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що відповідно до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом, затверджених Постановою НКРЕКП від 12.01.15 № 9, вимог статті 16 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», з 01 липня 2015 року, внаслідок відокремлення функцій з постачання та розподілу природного газу, постачання природного газу для споживачів здійснює газопостачальне підприємство ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», а ПАТ «Дніпрогаз» (Оператор ГРМ) виконує функцію газорозподільного підприємства, зокрема, здійснення обліку газу, обмеження/припинення газопостачання та ін. Взаємовідносини між ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» та громадянами (споживачами газу) регулюються «Правилами постачання природного газу», затвердженими Постановою Національної комісії (далі - НКРЕКП), що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2496. Крім того, у зв`язку з реформуванням ринку природного газу та набранням чинності Закону України «Про ринок природного газу» № 329-VIII від 09.04.2015, Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. № 2496, Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2494, встановлено новий порядок укладання договорів розподілу природного газу Оператором газорозподільної системи (ПАТ «Дніпрогаз») з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, а також договорів постачання природного газу побутовим споживачам. Згідно пункту 3 Правил, постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі Типового договору постачання природного газу, затвердженого Постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500, який укладається відповідно до вимог Правил та є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу як товарної продукції постачальником. Крім того, Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам та заява-приєднання до умов договору були опубліковані в газеті Дніпропетровської обласної ради «Зоря» № 101 (21731) від 30 грудня 2015 року. Згідно із пунктом 1.3. Типового договору розподілу газу цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов Типового договору розподілу газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти такий договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) до цього договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу. Дані умови аналогічні умовам пункту 1.3. Типового договору постачання газу. [PERSON] є споживачем природного газу ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», на ім`я якого відкрито особовий рахунок за № [NUMBER] . Підтвердженням приєднання споживача до умов типового договору є споживання природного газу та оплата рахунків за газопостачання, що підтверджується роздруківкою з фінансового стану по особовому рахунку відповідача із внесеними даними Оператором ГРМ щодо спожитого об`єму природного газу споживачем та частковими оплатами. Споживач отримував послуги постачання природного газу, що свідчить про фактичну згоду споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання). Відповідно до п. 2.1. Типового договору, постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а Споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим Договором. ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» виконало звої зобов`язання відповідно до Типового договору, а саме здійснив постачання природного газу до об`єктів споживача в необхідних для останнього обсягах. Відповідно до п. 4.3. Типового договору розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць. Відповідно до п. 4.6. Типового договору, при розрахунку за квитанціями абонентської книжки постачальника споживач самостійно розраховує суму платежу та сплачує його Постачальнику не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. Однак, [PERSON] умови Договору виконує не належним чином, плату за поставлений природний газ здійснює не в повному обсязі, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 11 145,20 грн. за період з 01 вересня 2015 року по 01 лютого 2020 року, яка до цього часу не сплачена. Згідно п.1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язанні оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними. Враховуючи те, що відповідачем періодично оплачувались послуги позивача, зокрема, у січні, лютому 2017 року, здійснюючи погашення загальної суми боргу, що виникла з 01 вересня 2015 року, чим за ст. 264 ЦК України перервано перебіг позовної давності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в заявлених за ст. 13 ЦПК України межах та стягнення основної заборгованості станом 01 лютого 2020 року в розмірі 11 145,20 грн. Крім того, відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Вирішуючи решту заявлених вимог, суд виходить з наступного. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з юридичної природи правовідносин, що виникли між сторонами, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання. В зв`язку з цим, суд, перевіривши розрахунок позивача, вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат за період прострочення з 01 червня 2018 року по 31 травня 2019 року заявлений позивачем в сумі 492,97 грн. та трьох відсотків річних за період 11 травня 2018 року по 16 грудня 2019 року в сумі 247,81 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому, з урахуванням того, що позивачем сплачено за подання позовної заяви 1909,90 грн., тоді як розмір судового збору за заявлені позовні вимоги становить 2102,00 грн., з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 1909,90 грн. судового збору та на користь держави - 192,10 грн. судового збору.

Outcome: approved