Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] , яка також діє в інтересах малолітньої [PERSON] , звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власницею 1/3 частини квартири [ADDRESS] , інші 2/3 частини є власністю малолітньої [PERSON] (онуки позивачки), на підставі договору дарування від 26.02.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Лушкіною О.В. за №238. Відповідно до довідки відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради у вказаній квартирі зареєстрована дочка позивачки - відповідачка [PERSON] , яка з 2010 року не проживає в зазначеній квартирі, не сплачує комунальних послуг та не приймає участі в її утриманні. Просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] , яка також діє в інтересах малолітньої [PERSON] , як опікун дитини, у судове засідання не з`явилася, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Ухвалою суду від 12.06.2019 року ухвалено провести заочний розгляд вказаної справи, оскільки відповідачка, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, тричі не з`являлася до судового засідання, про причини неявки суд не повідомляла, відзив не подала, позивачка не заперечувала проти заочного вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 26.02.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Лушкіною О.В. за №238, [PERSON] володіє 1/3 частиною, а малолітня [PERSON] 2/3 частинами, квартири [ADDRESS] на праві приватної власності, що також підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №34226838 та №34224861 від 26.02.2015 року. Згідно свідоцтва народження серії [NUMBER] , виданого 16.01.2007 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №56. Заочним рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 11.10.2018 року, [PERSON] , [INFO] , позбавлена батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Рішенням виконавчого комітету Маріупольської міської ради №523 від 15.12.2018 року, над малолітньою [PERSON] , [INFO] , встановлено опіку, її опікуном та опікуном належного їй житла призначено [PERSON] . Як вбачається з інформаційних довідок Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради №07-147-0219 від 16.03.2019 року та №062-29.02-00809 від 22.04.2019 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Проте відповідачка не проживає у вказаній квартирі, що підтверджується актом про фактичне проживання №94 від 19.03.2019 року, складеним комісією КСН «Азов`є». Свідки [PERSON] та [PERSON] в письмових поясненнях вказали, що є сусідами позивачки, та підтвердили, що відповідачку по справі не бачили приблизно з 2010 року, так у квартирі [ADDRESS] [PERSON] не мешкає, її особисті речі у квартирі відсутні. Відповідно до ст.319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст.391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже відповідачка є членом родини позивачки (дочкою), але з 2010 року у квартирі не проживає, її особисті речі в ній відсутні, внаслідок чого суд вважає, що [PERSON] підлягає визнанню такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Приймаючи до уваги, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні позовної заяви, судовий збір у розмірі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідачки. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved