overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначала, що зареєструвала 25 липня 2010 року з відповідачем шлюб, від якого мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалось через різні погляди на життя та несумісність характерів, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Позивач вважає неможливим подальше збереження сім'ї і не бажає цього, а тому просила суд розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище - [PERSON]. В судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву, в якій зазначила, що позов підтримує, просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання також не з'явився, подав до суду заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу у його відсутності. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 липня 2010 року між сторонами зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану Крижопільського районного управління юстиції Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 5). Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 6). Статтею 104 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно вимог ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки, сумісне життя сторін не склалося по тій причині, що у них втрачена довіра та повага один до одного, шлюбні відносини тривалий час не підтримують, спільне господарство не ведуть, примирення між ними неможливе, а тому зберегти сім'ю не надається можливим і шлюб підлягає розірванню. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 174, 209, 213 - 215 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначала, що зареєструвала 29 грудня 2015 року з відповідачем шлюб, від якого дітей не мають. Спільне життя не склалось через різні погляди на життя та несумісність характерів, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. На даний час ведення між ними спільного господарства та сумісного проживання припинено. Позивач вважає неможливим подальше збереження сімї і не бажає цього, а тому просила суд розірвати шлюб та після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище «Міхайловська». В судове засідання позивач не зявилася, надала суду заяву, в якій зазначила, що позов підтримує, просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання також не зявився, подав до суду заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу без його участі. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 грудня 2015 року між сторонами зареєстровано шлюб виконавчим комітетом Тернівської сільської ради Крижопільського району Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-АМ № 163475 (а.с. 4). Від шлюбу дітей не мають. Статтею 104 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно вимог ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки, сумісне життя сторін не склалося по тій причині, що у них втрачена довіра та повага один до одного, шлюбні відносини тривалий час не підтримують, спільне господарство не ведуть, примирення між ними неможливе, а тому зберегти сімю не надається можливим і шлюб підлягає розірванню. На підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 174, 209, 213 215 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони перебувають в шлюбі з 03.11.2005 року і разом проживали до січня 2016 року. Від спільного проживання в шлюбі у сторін народилося двоє дітей: доньки [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Проте спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини, несумісність характерів, погрози фізичного насильства, зловживанням відповідачем спиртними напоями.В судове засідання позивач зявилася, позовні вимоги просить задоволити. Відповідач в судове засідання зявився, позовні вимоги визнає. Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом обєктивно встановлено, що між сторонами існують формальні шлюбні відносини на ґрунті непорозуміння одне до одного, розходження поглядів на сімейні відносини, погрози фізичного насильства, зловживанням відповідачем спиртними напоями, не підтримують шлюбні стосунки з січня 2016 року та мешкають окремо. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що сімя сторін розпалася і не може бути збережена, в звязку з чим подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача в плані влаштування власного життя. Майнового спору між сторонами немає Крім того, судом було надано термін на примирення один місяцьі за цей період відносини між сторонами не змінилися.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], просила ухвалити рішення про розірвання шлюбу, зареєстрованого між нею та відповідачем. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 09.05.2004 року з відповідачем був укладений шлюб. Від спільного сумісного проживання народилися діти [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося через те, що відповідач вживає спиртні напої, влаштовує сварки, ображає нецензурними словами в присутності дітей, що негативно впливає на їх розвиток та виховання, тому вона змушена звертатися до суду. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, подала до суду заяву від 16.03.2016 року, якою підтримала позовні вимоги, просила розглянути справу без її участі, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву від 14.03.2016 року, якою визнав позов, просив розглянути справу без його участі. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 травня 2004 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб Мізоцькою селищною радою Здолбунівського району Рівненської області, актовий запис № 8, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 09.05.2004 року. Від спільного сумісного проживання народилися діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, миритися вона не бажає, відповідач визнав позов та не заперечував проти розірвання шлюбу, сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, тому суд прийшов до висновку, що дана сім'я розпалась. Вказані обставини у своїй сукупності дають підстави для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], просила ухвалити рішення про розірвання шлюбу, зареєстрованого між нею та відповідачем. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 17.10.2014 року з відповідачем був укладений шлюб. З моменту реєстрації шлюбу вони не проживали разом, так як відповідач відбуває міру покарання у місцях позбавлення волі. На даний час вони не пов'язані спільним побутом, не ведуть спільного господарства та спільних дітей не мають. Переконана, що поновлення їхніх сімейних стосунків є неможливим. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, подала до суду заяву від 11.03.2016 року, якою підтримала позовні вимоги, просила розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву від 17.03.2016 року, якою позов визнав повністю. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 жовтня 2014 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Бердичівському району реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 29, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 17.10.2014 року. Від спільного сумісного проживання сторони дітей не мають. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, миритися вона не бажає, відповідач визнав позов та не заперечував проти розірвання шлюбу, сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, тому суд прийшов до висновку, що дана сім'я розпалась. Вказані обставини у своїй сукупності дають підстави для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], просила ухвалити рішення про розірвання шлюбу, зареєстрованого між нею та відповідачем; після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 03.02.2015 року з відповідачем був укладений шлюб. Від спільного сімейного проживання дітей не мають. Одруження виявилося невдалим, вони не зійшлися характерами, у них різні погляди на життя. Протягом трьох місяців не перебувають в шлюбних відносинах, втратили почуття любові та поваги. Збереження шлюбу та примирення неможливе, спільного господарства не ведуть. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, подала до суду заяву від 01.03.2016 року, якою підтримала позовні вимоги, просила розглянути справу без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву від 29.03.2016 року, якою позов визнав повністю, просив розглянути справу без його участі. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 лютого 2015 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Здолбунівського районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 25, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 01.03.2016 року. Від спільного сумісного проживання сторони дітей не мають. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбну прізвище. Враховуючи, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, миритися вона не бажає, відповідач визнав позов та не заперечував проти розірвання шлюбу, сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, тому суд прийшов до висновку, що дана сім'я розпалась. Вказані обставини у своїй сукупності дають підстави для задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку щомісячно, але не меншому ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що від шлюбу з відповідачем у них є дочка [PERSON], [INFO], яка перебуває повністю на утриманні позивачки, а відповідач належним чином не утримує її. В судовому засіданні позивачка просить позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач, який у встановленому порядку оповіщений про час і місце судового засідання, до суду не з'явився. У відповідності до ст.224 ч.1 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. Заслухавши позивача, дослідивши усі надані докази суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом об'єктивно встановлено, що від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Дитина проживає із позивачкою та знаходяться на її утриманні. Вказані обставини підтверджуються: паспортними даними позивачки, копією свідоцтва про народження дитини; копією рішення про розірвання шлюбу, поясненнями позивачки. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 ч.3 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] не надає належної матеріальної допомоги [PERSON] на утримання дочки, а тому на підставі ст.ст.180-184 СК України з нього підлягають стягненню аліменти на користь позивачки в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дочкою [PERSON], [INFO], повноліття. Крім того, згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а тому необхідно стягувати з часу подачі позову, а саме з 30 березня 2016 року.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 11000 грн. На обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що вона 23 жовтня 2015 року дала у борг відповідачці кошти в сумі 11\~000 грн., а відповідачка у свою чергу зобов`язувалася повернути вказану суму до березня 2016 року, що підтверджується відповідною розпискою від 23.10.2015 року, написаною відповідачкою власноручно. У вказаний термін відповідачка борг не повернула, зустрічей із позивачкою уникає. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, повністю, просить їх задовольнити, з вищенаведених підстав. Відповідачка позов визнала частково та вказала що борг повернула не у повному розмірі, віддала лише 8000 грн. з 11\~000 грн. Заслухавши учасників процесу, дослідивши наявні у справі докази суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом обєктивно встановлено, що 23 жовтня 2015 року [PERSON] дала у борг [PERSON] кошти у сумі 11000 грн., про що остання власноручно написав розписку, у якій вона зобовязувалася повернути борг до березня 2016 року. Дані обставини підтверджуються поясненнями позивачки та її представника, даними розписки відповідачки про одержання грошових коштів від 23.10.2015 року. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином та у відповідності до умов договору, вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми. Згідно ст.1049 цього Кодексу позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] не виконала зобовязання з повернення позики, а тому з неї на користь [PERSON] слід стягнути позичені кошти в сумі 11\~000 грн. Разом з тим, суд не бере до уваги пояснення відповідачки про повернення частини суми боргу, оскільки це ніяким чином документально не підтверджено та суперечить статті 1049 ЦК України. При розподілі судових витрат, суд виходить з положень ч.1 ст.88 ЦПК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Тому, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 551,2 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернулася в суд із заявою про встановлення факту родинних відносин, а саме просила ухвалити рішення, яким встановити, що [PERSON], який помер 24.11.2015 року в с. Глинськ Здолбунівського району Рівненської області є її батьком. Обгрунтовуючи вимоги, заявник зазначила, що\~\~24 листопада\~2015 року\~в с. Глинськ Здолбунівського району Рівненської області помер її батько [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина за заповітом на земельну ділянку, яка розташована на території Глинської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області. На звернення до нотаріальної контори за оформленням спадщини за заповітом після смерті батька їй було відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки у її свідоцтві про народження відсутній запис про батька, тому вона змушена звертатися до суду. В судовому засіданні заявник [PERSON] вимоги\~\~підтримала в повному обсязі з підстав зазначених у заяві. Представник заінтересованої особи Глинської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення заяви не заперечував. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтвердили що заявниця [PERSON] є рідною дочкою [PERSON], який помер 24.11.2015 року в с. Глинськ Здолбунівського району Рівненської області. Заслухавши пояснення заявника, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до п. 5 ч. 2\~ст. 234 ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження цивільні справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п. 1 ч. 1\~ст. 256 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.\~ У свідоцтві про народження заявниці відсутній запис про батька (а.с. 12).\~ Згідно з копією\~заповіту від 01.03.2007 року [PERSON]\~заповів своїй дочці [PERSON] право на земельну частку (пай) (а.с. 11). [PERSON] помер 24.11.2015 в селі Глинськ Здолбунівського району Рівненської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 9). Згідно матеріалів спадкової справи № 66/2016 заведеної до майна померлого [PERSON], спадщину прийняла заявник [PERSON] В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], який помер 24 листопада 2015 року в селі Глинськ Здолбунівського району Рівненської області є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується показаннями свідків, які не були спростовані. Встановлення вказаного факту необхідно заявнику для оформлення спадщини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно договору купівлі-продажу від 15.08.2003 року, їй на праві власності належить 42/100 частини домоволодіння по вул. Солончаковій , 10 б в м. Дніпропетровську . У вказаному житловому будинку зареєстрований її колишній чоловік, . Відповідач з березня 2015 року у домоволодінні не проживає, за комунальні послуги не сплачує, жилою площею будинку не користується. Зважаючи на викладене вище, позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилою площею житлового будинку № 62 по вул. Шефська в м. Дніпропетровську. В судове засідання позивач не зявився, його представник надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявилась, про день та час розгляду справи повідомлялася належними чином, про причини неявки судові не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04.11.2015 року, позивачу на праві особистою приватної власності належить домоволодіння № 62 по вул. Шефська в м. Дніпропетровську. В спірному домоволодінні зареєстрований [PERSON], проте з березня 2015 року в будинку не проживає, жилою площею не користується, за комунальні послуги не сплачує. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, як відповідач з березня 2015 року не проживає в домоволодінні № 62 по вул.Шефська в м. Дніпропетровську, суд вважає його таким, що втратив право користування жилою площею цього будинку.

Outcome: dismissed