Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтовування якого вказав, що з 05 січня 2010 року він працював у Приватному акціонерному товариству «Азовелектросталь» (далі - ПрАТ «Азовелектросталь») шихтувальником 3 розряду в цеху переробки шихти і шлаку № 187, де 11 березня 2010 року з ним стався нещасний випадок, внаслідок чого він отримав тяжку травму - закритий багатоуламковий перелом дистального місця епіфіза правої великогомілкової кістки зі зміщенням. За складеним актом розслідування форми Н-5 нещасний випадок пов'язаний із виробництвом та провини позивача у нещасному випадку немає. Після травмування позивачу встановлено третю групу інвалідності та втрату працездатності - 30%. Вказував, що внаслідок отриманої травми йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у відчутті фізичного болю, душевних стражданнях, у зв'язку із цим порушене ведення звичного для нього образу життя, він відчуває постійну біль у правій нозі, що впливає на його життєдіяльність. Після отриманої травми не може виконувати важку фізичну працю, перебувати на ногах тривалий час. Вимушений фізично і морально пристосовуватися до життя з урахуванням його фізичних обмежень, які виникли внаслідок травматизму на виробництві. Заподіяну йому моральну шкоду оцінює у 40 000 грн. та просив суд стягнути з відповідача цю суму. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Представник відповідача ПрАТ «Азовелектросталь» у судовому засіданні факт травмування позивача не заперечував, проте позовні вимоги не визнав, посилався на можливість позивача запобігти нещасному випадку та допущення ним недбалості, моральну шкоду вважав необґрунтованою, а заявлену суму відшкодування завищеною та такою, яка не відповідає характеру травмування. Представник третьої особи Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області позовні вимоги не визнав, вказав, що сума моральної шкоди необґрунтована та її розмір завищений, фонд соціального страхування здійснив одноразову допомогу позивачу. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Актом розслідування нещасного випадку, складеним по формі Н-5 від 22 грудня 2010 року встановлено, що нещасний випадок, який стався 11.03.2010 року на ПрАТ «Азовелектросталь» із шихтувальником [PERSON], пов'язаний із виробництвом. Особами, дії яких привели до нещасного випадку, є заступник начальника зміни цеху № 187 [PERSON], начальник зміни цеху № 187 [PERSON] та машиніст крану цеху № 187 [PERSON] В акті №24/1, складеним по формі Н-1 від 11 березня 2010 року про нещасний випадок пов'язаний із виробництвом, зазначено діагноз потерпілого [PERSON] - закритий багатоосколковий перелом дистального місця епіфізу правої великоберцевої кістки із зміщенням. Травма важкого ступеня тяжкості. З акту вбачається, що проведеним розслідуванням встановлено, що шихтувальники [PERSON] та [PERSON] були допущені до роботи в якості стропальника без попереднього навчання за спеціальністю стропальник, у місті виробництва робіт по розвантаженню автомашини була відсутня схема стропування на злиток, який піднімався, були відсутні необхідні справні знімні вантажозахватні пристосування для стропування злитків, машиніст крану [PERSON] порушила вимоги інструкції з охорони праці №11 для машиністів кранів (при розвантажені автомашини в кузові знаходилися люди), начальник зміни цеху № 187 [PERSON] не забезпечив належного контролю за безпечним виробництвом робіт вантажопідйомним краном. Особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, були визнані ті ж особи, що і в акті Н-5 - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Згідно виписки із амбулаторної картки від 30.03.2011 року позивач отримав виробничу травму 11.03.2010р. та є інвалідом 3 групи з 01.09.2010р., пройшов курс лікування. Відповідно до довідки Міжрайонної травматологічної МСЕК міста Маріуполя, позивачеві первинно встановлено третю групу інвалідності. Згідно довідки до акту огляду Міжрайонної травматологічної МСЕК, причинами інвалідності зазначено трудове каліцтво, висновками про умови та характер праці визнано - протипоказання важкої фізичної праці з тривалим перебуванням на ногах, рекомендовано спостереження у травматолога та тростина. Даючи оцінку правовідносинам, що є предметом судового розгляду, суд виходить із наступного. Відповідно до положень статті 3, ч. 4 ст.43, ч. 1 ст. 46 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров'я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Із урахуванням конституційної значущості життя і здоров'я як невідчужуваного та непорушного блага, що належить людині від народження і охороняється державою, законодавець закріпив за працедавцем обсяг обов'язків для забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці та відповідальність за їх можливе невиконання і травмування працівника. Відповідно до ч.2 ст.153 Кодексу законів про працю України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відповідно до ст.173 Кодексу законів про працю України за потерпілим закріплено право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Статтею 13 Закону України «Про охорону праці», передбачено що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місті в кожному структурному підрозділу умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. У судовому засіданні встановлено, що шкоду здоров'ю, внаслідок отримання важкої травми ноги позивачеві було заподіяно з вини відповідача, що підтверджується наведеним висновками в акті розслідування нещасного випадку, складеним по формі Н-5 від 21 грудня 2010р., а також актом №24/1, складеним по формі Н-1 від 22 грудня 2010 року. Таким чином, судом встановлено, що умови праці позивача на ПрАТ «Азовелектросталь» не відповідали вимогам ст.153 КЗпП України, оскільки причинами настання нещасного випадку є порушення вимог законодавства про охорону праці іншими працівниками підприємства відповідача та допуск до роботи в якості стропальника без попереднього навчання. Пошкодженням здоров'я внаслідок отримання важкої травми ноги, позивачеві завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров'я, погіршенням життєвих умов та фізіологічних здібностей організму, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що у зв'язку з отриманням вказаної важкої травми позивач дійсно вимушений був змінити звичний образ життя - потребував значного медичного лікування та реабілітації, не мав змоги працювати за фахом, отримав третю групу інвалідності, обмежений в своїх фізичних можливостях. Також суд враховує, що в результаті нещасного випадку та тяжкої травми ноги його фізичні здібності по сьогоднішній день не були відновлені в первинному обсязі та періодично відчуваються негативні наслідки травми, відчуття болі та обмеженої рухливості кінцівки. Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995р «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995р «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. За змістом ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я. За ст. 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи. Доказами, наявності факту заподіяння позивачеві моральної шкоди, є акт розслідування нещасного випадку, складений по формі Н-5, а також акт складений по формі Н-1, довідки МСЕК про встановлення позивачеві 3 групи інвалідності, виписки із історії хвороби та амбулаторної картки. Суд також при вирішенні спору та визначені глибини моральних страждань і розміру можливої компенсації, приймає до уваги рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004, де в п.4.1 зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності вже спричиняють йому моральні і фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. З урахуванням викладеного, суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача до ПрАТ «Азовелектросталь» про відшкодування моральної шкоди, оскільки внаслідок отримання важкої травми ноги та отримання інвалідності, Позивачу заподіяні фізичний біль і душевні страждання. Ушкодження здоров'я призвело до порушення його особистих немайнових прав, таких як право на охорону здоров'я, на безпечну працю. Загалом це призвело до порушення його звичайного образу життя, спричинення інвалідності, що належним чином має бути компенсовано. Дані обставини знайшли своє підтвердження в поясненнях позивача, матеріалах справи, дослідженими та проаналізованими в ході судового розгляду. Враховуючи глибину моральних та фізичних страждань позивача з приводу пошкодження здоров'я, ступінь втрати ним професійної працездатності (30%), отримання ним інвалідності, суд вважає за необхідне зменшити розмір заявленого відшкодування та стягнути з відповідача на користь позивача 10000 грн. у рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать також витрати на правову допомогу. Оскільки позивач за положеннями пункту 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому відповідач має сплатити судовий збір на користь держави у розмірі 243,60 грн. Крім того, згідно наданого позивачем договору про надання адвокатських послуг від 28.08.2014р., акту приймання-передачі наданих послуг та квитанції від 28.08.2014р. ним були понесені витрати на правову допомогу в загальній сумі 609,00 грн. за послуги, пов'язані із підготовкою та поданням позову до суду. Враховуючи обсяг часу, витраченого адвокатом на надання правових послуг (1,25 години), та положення Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», суд вважає їх законними та такими, що мають бути відшкодовані відповідачем. На підставі викладеного та

Outcome: partial