Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

У березні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» через уповноваженого представника звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 02.05.2019 між [PERSON] та ТОВ «ФК «ДІНЕРО» був укладений Договір кредитної лінії AG 9715068, з процентною ставкою 504%. ТОВ «ФК «ДІНЕРО» виконало свої зобов`язання, відкривши позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 8000,00 грн. В подальшому, між ТОВ «ФК «ДІНЕРО» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір відступлення права вимоги №22-08/19, відповідно до якого, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредитної лінії AG 9715068. Відповідач умови договору не виконав, у зв`язку з чим загальна сума заборгованості станом на 14.01.2021 становить 72578,00 грн. У зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 72578,00 грн, понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 2270,00 грн, а також, понесені витрати на правничу допомогу в розмір 20 000,00 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.03.2021 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Від відповідача надійшов відзив, в якому наголошується на відсутності підстав для задоволення позову. Зокрема, відповідач вказує, що в позові не підтверджено факт підписання договору та додатку відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора або ж за допомогою електронного цифрового підпису, до позову не додано достовірні докази проведення безготівкового розрахунку, відсутні відомості щодо відкриття [PERSON] відповідного кредитного рахунку (кредитної картки) на виконання умов кредитного договору та зарахування вказаних коштів на цей кредитний рахунок; відсутні докази фактичного користування відповідачем кредитними коштами; відсутність відомостей щодо отримання відповідачем примірника договору, вказує на відсутність підтверджень волевиявлення відповідача на укладення Спеціальних умов Договору позики. Відтак, відповідач вважає, що у даному випадку правовідносини між ТОВ «ФК «ДІНЕРО» та відповідачем не виникли. У зв`язку з чим, у позові просив відмовити та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Позивач направив відповідь на відзив, в якій вказував, що кредитний договір про надання фінансового кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. Також позивач зазначає, що набуте право вимоги до боржника та наявність у відповідача боргу підтверджується витягами із договорів факторингу та відступлення права вимоги, та заявив клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу та витребування доказів. Згідно з ухвалою від 25.11.2021 у задоволенні клопотання залишено без задоволення. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином, проте надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій наполягав на заявлених позовних вимогах, просив їх задовольнити у повному обсязі, зазначив, що не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, судові засідання декілька разів відкладались з метою забезпечення участі сторони, задовольнялись клопотання про участь в режимі відео конференції, проте, представник не скористався своїм правом на участь в судовому засіданні. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Відповідно до ч. 1,2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Позивач стверджує, що 02.05.2019 між [PERSON] та ТОВ «ФК «ДІНЕРО» був укладений Договір кредитної лінії AG 9715068, з процентною ставкою 504%. ТОВ «ФК «ДІНЕРО» виконало свої зобов`язання, відкривши позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 8000,00 грн. В подальшому, між ТОВ «ФК «ДІНЕРО» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір відступлення права вимоги №22-08/19, відповідно до якого, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредитної лінії AG 9715068. Таким чином, на переконання позивача, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до Відповідачів, а ТОВ «ФК «ВЕСТА» втратив такі права. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України. Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором. Відповідно до вимог ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов кредитного договору, що підлягає стягненню з позичальника станом на 14.01.2021 становить 72578,00 грн. Однак, документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно нормам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та п. 2.1.1 Постанови НБУ «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України від 30.12.1998 № 566, оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Стаття 517 ЦК України передбачає, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредитору документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Проте, позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку є правильними. Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком позивача, який він не виконав, оскільки не довів належними та допустимими доказами її розмір. Розмір грошової вимоги позивач обґрунтовує розрахунком заборгованості відповідача перед позивачем, виконаним позивачем. Однак, такий розрахунок не є первинним документом, не містить інформації про підстави нарахування зазначеної в позові суми, її складових, а фактично є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може бути доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Належного розрахунку заборгованості відповідача за Договором кредитної лінії AG9715068 позивачем до суду не надано. Відтак, суд позбавлений можливості встановити розмір заборгованості за кредитним договором, а відтак і перевірити правильність розрахунку позовних вимог. Окрім того, подаючи позовну заяву, позивач зазначає рівень заборгованості за кредитним договором станом на 14.01.2021 , при цьому не вказуючи за який період часу дана заборгованість виникла. За таких обставин суд приходить до висновку, що у матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження наявності та розміру заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а тому у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку із його недоведеністю. Відтак підстави для застосування строку позовної давності відсутні. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно вимог ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Оскільки в позові відмовлено повністю, понесені ТОВ «Вердикт Капітал» судові витрати по сплаті судового збору та правничої допомоги слід залишити за позивачем. Щодо витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн, заявлені відповідачем, слід зазначити, що відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.1,2,3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказівтощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, 02.09.2021 між Адвокатським бюро «Калінін і Партнери» та [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги №б/н21. Згідно з п.2 Додатку №1 до Договору, за надання професійної правничої (правової) допомоги, передбаченої в п.п.1.1,2.1 Договору, Клієнт сплачує Бюро гонорар (винагороду) в розмірі 5000,00 грн. Згідно з меморіальним ордером, 20.09.2021 на рахунок адвокатського бюро було перераховано грошову суму в розмірі 2500,00 грн за надання юридичних послуг Байсанову В.М. Також додано акт виконаних робіт від 20.10.2021 на 5000,00 грн. При цьому, вказаний акт не підписано [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, суд вважає справедливим відшкодувати сплачену частину коштів на правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн.

Outcome: approved