Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

У березні 2016 року позивач КС «Софія СВЄ» звернулася з позовом до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 10 569,00 грн. та судовий збір у розмірі 1 378 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що між КС «Софія СВЄ» та [PERSON] 08 квітня 2013 року украдено договір кредиту № 21/13-КС. 08 квітня 2013 року між КС «Софія СВЄ» та [PERSON] було укладено договір поруки № 21/13-КС/П, згідно якого [PERSON] є поручителем по договору кредиту, укладеного між КС «Софія СВЄ» та [PERSON] Згідно договору кредиту [PERSON] отримала кредит у розмірі 23 000,00 грн., строком на 2 роки, зі сплатою 3,5% на місяць, що складає 42% річних, які нараховуються на залишок основного боргу за кредитом. Згідно п.2.4.1 договору кредиту сплата процентів та частини тіла кредиту у сумі, що зазначена у графіку сплати кредиту здійснюється щомісяця у валюті кредиту в касу кредитора або на поточний рахунок кредитора не пізніше п'ятнадцятого числа місяця наступного за тим, в якому нараховані проценти. Факт отримання позичальком суми кредиту підтверджується видатковим касовим ордером № 66 від 08.04.2013 р. Позичальником було порушено умови підпункту 2.4.1 пункту 2.4 договору кредиту відповідно до якого сплата процентів та частини тіла кредиту у сумі не менший, ніж зазначено у графіку. Здійснюється у валюті кредиту в касу кредитора або на поточний рахунок кредитора не пізніше п'ятнадцятого числа місяця наступного за тим, в якому нараховані проценти, а також вимоги статей 1048 і 1049 ЦК України щодо порядку сплати процентів та повернення суми кредиту та статті 526 ЦК України відповідно до якої зобов'язання повинно виконувалися належним чином, відповідно до умов договору та вимоги цього Кодексу. Відповідно до п. 4.3 договору кредиту у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п.п. 3.3.2-3.3.6 цього договору (зокрема сплачувати проценти за використання кредиту та частину тіла кредиту в порядку визначеному п.п. 2.4, 2.5 цього договору (п.3.3.4 договору кредиту); своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання можливими штрафними санкціями (п. 3.3.5 договору кредиту) протя8гом більше, ніж п'ять робочих днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплати проценти за фактичний час використання кредиту з урахуванням подвійної відсоткової ставки. Таким чином, позичальник допустив ряд порушень умов договору кредиту, внаслідок чого у відповідності до п. 4.3 та 7.4 договору кредиту позичальник зобов'язаний повернути кредит в повному обсягу та сплатити проценти за фактичний час використання кредит, а також штрафні санкції. Лист-вимога про повернення кредиту була направлена позичальнику 16.09.2015 р., але позичальник вимоги щодо належного виконання договору кредиту не виконав. Відповідно до умов договору поруки відповідач [PERSON] поручився перед позивачем за виконання позичальником свої обов'язків за договором кредиту № 21/13-КС від 08 квітня 2013 року. Згідно п. 4.1 договору поруки у разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) позичальником обов'язку за основним договором, що передбачений п.1.1 цього договору, кредитор звертається з письмовою вимогою до поручителя про виконання цього обов'язок. Згідно п. 4.2 договору поруки № 21/13-КС/П від 08 квітня 2013 року, якщо позичальник не виконує письмову вимогу кредитора, (щодо погашення кредиту та нарахованих процентів) протягом 3 робочих днів або виконує її частково, поручитель зобов'язаний сплатити кредитору несплачену позичальником суму передбачену п.3.1 договору поруки, тобто сплатити суму заборгованості за кредитом, відсотками нарахованими на залишок основного боргу, відшкодування збитків, за сплату неустойки (штрафу, пені) згідно основного договору (договір кредиту № 21/13-КС від 08 квітня 2013 року). Лист - вимога про порушення позичальником своїх зобов'язань за договором кредиту направлена відповідачу [PERSON] ( вих. № 16/09/11/П від 16.09.2015 р.). Відповідач [PERSON] вимоги позивача, щодо належного виконання договору кредитуй замість позичальника не виконав. Таким чином відповідач [PERSON] порушив вимоги договору поруки та статті 554 ЦК України щодо відповідальності перед позивачем. У відповідності до п. 1.1. договору кредиту Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 23 000,00 грн. (двадцять три тисячі грн. 00 коп.), на 2 роки, зі сплатою 3,5 проценти на місяць, що складає 42 % річних, які нараховуються на залишок основного боргу за кредитом. Згідно п. 4.1. договору у разі прострочення позичальником строків сплати та тіла кредиту більш ніж на п'ять робочих днів, кредит вважається простроченим і нарахування відсотків здійснюється за подвійною ставкою, визначеною п. 1.1 кредиту. Отже, заборгованість позичальника за договором кредиту станом на 17.03.2016 року становить: З 15.01.2015 року по 20.02.2015 року 42% річних; З 20.02.2015 року по 29.02.2016 року 42%*Х2=84% річних. Станом на 29 лютого 2016 р. загальна сума простроченої заборгованості по сплаті кредиту та нарахованих відсотків становить 10 569, 00 грн. в тому числі 5 520,00 грн.- сума основного боргу та 5 049,00 грн. - сума заборгованості за процентами. У подальшому представником позивача подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій останні просив стягнути сума заборгованості по процентам з 5049 грн. на 4907 грн. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, з підстав наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в порядку ст. 31 ЦПК України звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просила визнати договір кредиту № 21/130-КС від 08.04.2013 року. В обґрунтування заперечень проти первісного позову та підстав заявлення зустрічного позову, зазначила про те, що 08.04.2013р. між КС «Софія СВЄ» з одного боку, та [PERSON], з іншого боку, укладено договір кредиту № 21/13-КС про отримання останнім кредитних коштів на ремонт автомобіля, укладений між позичальником та кредитодавцем в сумі 23 000,00 грн. строком з 08.04.2013 року по 06.04.2015 року зі сплатою процентів у розмірі 3,5 процентів на місяць, що складає 42% річних. Представник [PERSON] у судовому засіданні просила позовні вимоги КС «Софія СВЄ» просила залишити без задоволення та задовольнити зустрічний позов про визнати договір кредиту № 21/13-КС від 08.04.2013 року - недійсним. Відповідач [PERSON] порядку ст. 31 ЦПК України звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просив визнати припинення поруки (договір поруки № 31/13-КС/П), яке виникло в силу кредитного договору № 21/13-КС. В обґрунтування заперечень проти первісного позову та підстав заявлення зустрічного позову, представник відповідача зазначила про те, що 08.04.2013р. між КС «Софія СВЄ» з одного боку, та [PERSON], з іншого боку, укладено договір кредиту № 21/13-КС про отримання останнім кредитних коштів на ремонт автомобіля, укладений між позичальником та кредитодавцем в сумі 23 000,00 грн. строком з 08.04.2013 року по 06.04.2015 року зі сплатою процентів у розмірі 3,5 процентів на місяць, що складає 42% річних. 08.04.2013 року між ним, [PERSON] та КС «Софія СВЄ», з іншої сторони було укладено договір поруки № 21/13-КС/П. Відповідно до п. 1.1 договору поруки № 21/13-КС/П встановлено, що «В порядку та мовах, визначених цим Договором, Поручитель поручається перед Кредитодавцем за виконання Позичальником обов'язку щодо кредиту Позичальника за договором кредиту 1/13-КС від 08.04.2013 року.» Виконання Боржником наступних обов'язків, що виникли на підставі основного договору (договору кредиту № 21/13-КС від 08.04.2013 року) або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому обов'язок повертати Банку кредит рівними частинами, у терміни, визначені Основним договором та додатком № 1 до Основного договору, але в будь-якому випадку не пізніше 06.04.2015 року. Відповідно до п. 5.1. ст. 5 договору поруки № 21/13-КС/П передбачено, що у випадку порушення зобов'язання, що виникає з цього Договору, Сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та (або) чинним в Україні законодавством. Дійсно, відповідно стаття 554 ЦК України, у разі порушення боржником рвання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо не встановлено договором поруки. Пунктом 3.1 Договору поруки встановлено, що передбачений цим Договором обов'язок поручителя перед Кредитодавцем обмежується сплатою суми заборгованості за кредитом, відсотками нарахованими на залишок основного боргу, відшкодування збитків, за сплату неустойки (штрафу, пені)згідно основного договору (договір кредиту № 21/13-КС від 08.04.2013 року). Частиною другою п. 1.1. Договору кредиту № 21/13-КС передбачено, що подальший розмір процентів за користування кредитом підлягає перегляду, згідно з умовами п.2.6 цього Договору. Порядок погашення кредиту здійснюється згідно графіку, зазначеному у додатку № 1 до цього Договору. Пунктами 2.6. та 2.6.3. Договору кредиту № 21/13-КС встановлено, що Сторони домовились, що відповідно до Законодавства України, зокрема статті 651 Цивільного України, розмір процентної ставки переглядається Сторонами при зміні очної ситуації в країні, зміни офіційних курсів гривні по відношенню до інших валют, зміні процентних ставок на кредитному ринку України, за рішенням Спостережної ін... про що укладається відповідна Додаткова угода між Кредитодавцем та позичальником. У разі, якщо Позичальник не з'являється для укладення чергової Додаткової угоди щодо визначення розміру процентної ставки за користування Кредитом па наступний або Сторони не можуть дійти згоди щодо розміру процентної ставки, або не була на отримана письмова згода Поручителя на збільшення процентної ставки, Позичальник зобов'язаний протягом 3 робочих днів повернути Кредитодавцю існуючу заборгованість за кредитом, нараховані відсотки у повному обсязі. Після сплати Позичальником них сум дія цього Договору вважається припинено. Особисто [PERSON] ніякої згоди не давав і документів щодо зміни умов кредитного договору не підписував. Як вбачається з первісного позову від 29.04.2016 року КС «Софія СВЄ» до [PERSON] та [PERSON] з 20.02.2015 р. по 29.02.2016 року до позичальника та поручителя нарахована збільшена відсоткова ставка у розмір 84% без згоди позичальника та поручителя. Вищевикладене є підставою для відмови у задоволені первісної позовної заяви в частині стягнення з [PERSON] заборгованості та задоволення зустрічної позовної про визнання поруки припиненою. Суд дослідивши надані докази, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшов до наступних висновків. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 08.04.2013 року між КС «Софія СВЄ» та [PERSON] украдено договір кредиту № 21/13-КС (а.с. 4-6). 08 квітня 2013 року між КС «Софія СВЄ» та [PERSON] було укладено договір поруки № 21/13-КС/П, згідно якого [PERSON] є поручителем по договору кредиту, укладеного між КС «Софія СВЄ» та [PERSON].(а.с . 7-8). Згідно договору кредиту [PERSON] отримала кредит у розмірі 23 000,00 грн., строком на 2 роки, зі сплатою 3,5% на місяць, що складає 42% річних, які нараховуються на залишок основного боргу за кредитом. Згідно п.2.4.1 договору кредиту сплата процентів та частини тіла кредиту у сумі, що зазначена у графіку сплати кредиту здійснюється щомісяця у валюті кредиту в касу кредитора або на поточний рахунок кредитора не пізніше п'ятнадцятого числа місяця наступного за тим, в якому нараховані проценти. Факт отримання позичальком суми кредиту підтверджується видатковим касовим ордером № 66 від 08.04.2013 р. На дату подання позовної заяви позичальником останні платежі по кредиту було здійснено 14.10.2014 р. Таким чином, позичальником було порушено умови підпункту 2.4.1 пункту 2.4 договору кредиту відповідно до якого сплата процентів та частини тіла кредиту у сумі не менший, ніж зазначено у графіку. Здійснюється у валюті кредиту в касу кредитора або на поточний рахунок кредитора не пізніше п'ятнадцятого числа місяця наступного за тим, в якому нараховані проценти, а також вимоги статей 1048 і 1049 ЦК України щодо порядку сплати процентів та повернення суми кредиту та статті 526 ЦК України відповідно до якої зобов'язання повинно виконувалися належним чином, відповідно до умов договору та вимоги цього Кодексу. Відповідно до п. 4.3 договору кредиту у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п.п. 3.3.2-3.3.6 цього договору (зокрема сплачувати проценти за використання кредиту та частину тіла кредиту в порядку визначеному п.п. 2.4, 2.5 цього договору (п.3.3.4 договору кредиту); своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання можливими штрафними санкціями (п. 3.3.5 договору кредиту) протягом більше, ніж п'ять робочих днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплати проценти за фактичний час використання кредиту з урахуванням подвійної відсоткової ставки. Таким чином, позичальник допустив ряд порушень умов договору кредиту, внаслідок чого у відповідності до п. 4.3 та 7.4 договору кредиту позичальник зобов'язаний повернути кредит в повному обсягу та сплатити проценти за фактичний час використання кредит, а також штрафні санкції. Лист-вимога про повернення кредиту була направлена позичальнику 16.09.2015 р., але позичальник вимоги щодо належного виконання договору кредиту не виконав. Відповідно до умов договору поруки відповідач [PERSON] поручився перед позивачем за виконання позичальником свої обов'язків за договором кредиту № 21/13-КС від 08 квітня 2013 року. Згідно п. 4.1 договору поруки у разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) позичальником обов'язку за основним договором, що передбачений п.1.1 цього договору, кредитор звертається з письмовою вимогою до поручителя про виконання цього обов'язок. Згідно п. 4.2 договору поруки № 21/13-КС/П від 08 квітня 2013 року, якщо позичальник не виконує письмову вимогу кредитора, (щодо погашення кредиту та нарахованих процентів) протягом 3 робочих днів або виконує її частково, поручитель зобов'язаний сплатити кредитору несплачену позичальником суму передбачену п.3.1 договору поруки, тобто сплатити суму заборгованості за кредитом, відсотками нарахованими на залишок основного боргу, відшкодування збитків, за сплату неустойки (штрафу, пені) згідно основного договору (договір кредиту № 21/13-КС від 08 квітня 2013 року). Лист - вимога про порушення позичальником своїх зобов'язань за договором кредиту направлена відповідачу [PERSON] ( вих. № 16/09/11/П від 16.09.2015 р.). У відповідності до п. 1.1. договору кредиту Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 23 000,00 грн. (двадцять три тисячі грн. 00 коп.), на 2 роки, зі сплатою 3,5 проценти на місяць, що складає 42 % річних, які нараховуються на залишок основного боргу за кредитом. Згідно п. 4.1. договору у разі прострочення позичальником строків сплати та тіла кредиту більш ніж на п'ять робочих днів, кредит вважається простроченим і нарахування відсотків здійснюється за подвійною ставкою, визначеною п. 1.1 кредиту. Отже, заборгованість позичальника за договором кредиту станом на 17.03.2016 року становить: З 15.01.2015 року по 20.02.2015 року 42% річних; З 20.02.2015 року по 29.02.2016 року 42%*Х2=84% річних. Станом на 29 лютого 2016 р. загальна сума простроченої заборгованості по сплаті кредиту та нарахованих відсотків становить 10 427, 00 грн. в тому числі 5 520,00 грн.- сума основного боргу та 4907,00 грн. - сума заборгованості за процентами. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Статтею 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою/штрафом, пенею/ є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Як зазначено в ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Таким чином, справедливим є застосування положення ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» відповідно до якої розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором № 21/13-КС від 08.04.2013 р. між КС «Софія СВЄ» та [PERSON] укладено Договір поруки № 21/13-КС/П від 08.04.2013 р. Відповідно до п. 1.1 договору поруки № 21/13-КС/П встановлено, що «В порядку та мовах, визначених цим Договором, Поручитель поручається перед Кредитодавцем за виконання Позичальником обов'язку щодо кредиту Позичальника за договором кредиту 1/13-КС від 08.04.2013 року.» Виконання Боржником наступних обов'язків, що виникли на підставі основного договору (договору кредиту № 21/13-КС від 08.04.2013 року) або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому обов'язок повертати Банку кредит рівними частинами, у терміни, визначені Основним договором та додатком № 1 до Основного договору, але в будь-якому випадку не пізніше 06.04.2015 року. Відповідно до п. 5.1. ст. 5 договору поруки № 21/13-КС/П передбачено, що у випадку порушення зобов'язання, що виникає з цього Договору, Сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та (або) чинним в Україні законодавством. Дійсно, відповідно стаття 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо не встановлено договором поруки. Пунктом 3.1 Договору поруки встановлено, що передбачений цим Договором обов'язок поручителя перед Кредитодавцем обмежується сплатою суми заборгованості за кредитом, відсотками нарахованими на залишок основного боргу, відшкодування збитків, за сплату неустойки (штрафу, пені)згідно основного договору (договір кредиту № 21/13-КС від 08.04.2013 року). Частиною другою п. 1.1. Договору кредиту № 21/13-КС передбачено, що подальший розмір процентів за користування кредитом підлягає перегляду, згідно з умовами п.2.6 цього Договору. Порядок погашення кредиту здійснюється згідно графіку, зазначеному у додатку № 1 до цього Договору. Пунктами 2.6. та 2.6.3. Договору кредиту № 21/13-КС встановлено, що Сторони домовились, що відповідно до Законодавства України, зокрема статті 651 Цивільного України, розмір процентної ставки переглядається Сторонами при зміні очної ситуації в країні, зміни офіційних курсів гривні по відношенню до інших валют, зміні процентних ставок на кредитному ринку України, за рішенням Спостережної ін... про що укладається відповідна Додаткова угода між Кредитодавцем та позичальником. У разі, якщо Позичальник не з'являється для укладення чергової Додаткової угоди щодо визначення розміру процентної ставки за користування Кредитом па наступний або Сторони не можуть дійти згоди щодо розміру процентної ставки, або не була на отримана письмова згода Поручителя на збільшення процентної ставки, Позичальник зобов'язаний протягом 3 робочих днів повернути Кредитодавцю існуючу заборгованість за кредитом, нараховані відсотки у повному обсязі. Після сплати Позичальником них сум дія цього Договору вважається припинено. Особисто [PERSON] ніякої згоди не давав і документів щодо зміни умов кредитного договору не підписував. У судовому засіданні встановлено, останній платіж по сплаті кредиту був здійснений 14.10.2014 року, тобто заборгованість у позичальника [PERSON] за вказаним кредитним договором виникла з жовтня 2014 року, а позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості лише у березні 2016 року, то кредитор пропустив строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, а тому порука є припиненою. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Частиною 2 ст. 554 ЦК України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, якщо інше не встановлено в договорі поруки. За змістом частини четвертої ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимогу до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання і незалежно від того встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України, строком є певний періоду часі зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст.ст. 251, 252 ЦК України). Таким чином, суд надходить до висновку про те, що умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимогу до поручителя. При цьому, під виконанням сторонами основного зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, «основне зобов'язання» - це не зміст кредитного договору, а існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору. Судом встановлено, що позичальник [PERSON] взяла на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами не пізніше 08 квітня 2015 року, зі сплатою 3,5% проценти на місяць, що складає 42% річних. Таким чином, поряд із установленням строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань - сплату щомісячних платежів - що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на підставі договору. Отже, виходячи з положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання виконання основного зобов'язання (у тому випадку, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Даний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України у справі № 6-53цс14, який є обов'язковим для всіх судів України відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України. Таким чином, права [PERSON] підлягають захисту шляхом визнання права на підставі п.1 ч.2 ст.16 ЦК України. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення зустрічних позовних вимоги [PERSON] та визнання припиненою поруку [PERSON] за договором поруки № 21/13-КС/П, укладеним 08.04.2013 року між [PERSON], КС «Софія СВЄ» та [PERSON] Разом з тим не підлягає задоволенню зустрічний позов [PERSON] про визнання недійсним договору кредиту № 31/13-КС від 08.04.2013 р., з наступних підстав. Так, обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] зазначає про те, що між КС «Софія СВЄ» та нею укладено кредитний договір № 21/13-КС про отримання кредитних коштів на ремонт автомобіля та отримано 23 000 грн., строком з 08.04.2013 року по 06.04.2015 року зі сплатою процентів у розмірі 3,5 процентів на місяць, що складає 42% річних. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до пункту 7 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляд) цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, законом встановлена презумпція правомірності правочину і він може бути визнаний судом недійсним тільки з передбачених законом підстав. Зі змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 Цього Кодексу. З матеріалів договору вбачається, що останній підписаний сторонами, про що позивачем за зустрічним позовом не заперечується. Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір(оферти) і прийняття пропозиції(акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно договору кредиту № 21/13-КС та Додатку №1 до договору кредиту № 31/13-КС від 08 квітня 2013 року, вбачається, що [PERSON] погодила вищевказані умови. Враховуючи, що позичальник допустила ряд порушень умов договору кредиту, внаслідок чого у відповідності до п 4.3 та 7.4 договору кредиту позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі та сплати проценти за фактичний час використання кредиту, а також штрафні санкції. Як встановлено судом, станом на 29.02.2016 року утворилась заборгованість за кредитом у сумі 10 427 грн. Аналізуючи зібрані докази, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору, не підлягає задоволенню. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України). Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з КС «Софія СВЄ» в дохід держави суму судового збору у розмірі 640 грн., а також на користь КС «Софія СВЄ» з [PERSON] судовий збір у розмірі 1 378 грн.

Outcome: partial