Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому із урахуванням уточнень просить стягнути із відповідача на свою користь невиплачену заробітну плату та компенсацію за 24 календарні дні невикористаної щорічної чергової відпустки за період роботи з 28 травня 2016 року по день звільнення у розмірі - 28 906 грн. 88 коп.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі - 11 452 грн. 82 коп. та моральну шкоду у розмірі - 5 000 грн. 00 коп. В обґрунтування позову зазначалося про те, що позивач у період з 24 травня 2016 року по 09 березня 2017 року перебувала на посаді заступника директора державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Розвиток» (далі - ДП МВС України «Розвиток»). У день звільнення відповідач не провів із позивачем остаточного розрахунку при звільненні, а саме не виплатив заробітну плату та компенсацію за 24 календарні дні невикористаної щорічної чергової відпустки за період роботи з 28 травня 2016 року по день звільнення у розмірі - 28 906 грн. 88 коп. У зв'язку із не проведенням розрахунку відповідно до статті 117 КЗпП України відповідач зобов'язаний сплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що станом на 05 квітня 2017 року складає - 11 452 грн. 82 коп. Крім того, неправомірними діями відповідача, що виразилися у тривалій невиплаті заробітної плати їй завдано моральної шкоди, розмір якої оцінює у 5 000 грн. 00 коп. З підстав стягнення належних їй до виплати сум, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди змушена звернутися до суду. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася. 09 серпня 2017 року надала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій вказала, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач державне підприємство Міністерства внутрішніх справ України «Розвиток» у судове засідання свого представника не направило, про час, день і місце розгляду справи повідомлялося у визначеному цивільним процесуальним законодавством порядку. Причини неявки суду неповідомлені. Враховуючи наведене, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши письмові докази, судом встановлені наступні факти й відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що сторони у даній справі перебували у трудових відносинах. Наказом № 14к від 09 березня 2017 року [PERSON], заступника директора звільнено за пунктом 1 статті 36 КЗпП України, за угодою сторін з 09 березня 2017 року з виплатою компенсації за 24 календарні дні невикористаної щорічної чергової відпустки за період роботи з 28 травня 2016 року по день звільнення. Відповідно до розрахункового листа [PERSON] за березень 2017 року за підприємством рахується боргу у розмірі - 28 906 грн. 88 коп. з яких 9 882 грн. 72 коп. компенсація за невикористану частину відпустки. Станом на день розгляду справи по суті відповідач не провів із позивачем остаточного розрахунку при звільненні. Відповідно до вимог статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина України щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз'яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Саме таку правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 29 січня 2014 року у справі № 6-144цс14, яка згідно зі статтею 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції. Основним документом, що регламентує порядок обчислення середньої заробітної плати, є постанова КМУ від 08 лютого 1995 року № 100, що визначає підстави для її обчислення, періоди, за які такі нарахування проводяться, перелік виплат, що включаються і не включаються в розрахунок середньої заробітної плати, а також порядок розрахунку виплат у всіх випадках її збереження. Згідно із пунктом 8 Порядку № 100 Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оп лачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. ( Абзац перший пункту 8 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ N 1398 ( 1398-99-п ) від 30.07.99 ) У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. (Пункт 8 доповнено абзацом згідно з Постановою КМ N 1398 (1398-99-п ) від 30.07.99). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. (Пункт 8 доповнено абзацом згідно з Постановою КМ N 1398 (1398-99-п ) від 30.07.99). З матеріалів справи вбачається, що останні відпрацьовані позивачем місяці, які передували звільненню із роботи - січень та лютий 2017 року. Розмір заробітної плати за січень 2017 року склав 12 055 грн. 68 коп., за лютий - 12 055 грн. 68 коп. Загальна кількість відпрацьованих днів за два місяці становить 40 днів. Отже, середньоденна заробітна плата складає - 602 грн. 78 коп. (12 055,68+12 0555,68:40 = 602 грн. 78 коп.). Кількість днів затримки виплати складає 103 дні (березень 2017 року - 16 днів; квітень 2017 року - 19 днів; травень 2017 року - 20 днів; червень 2017 року - 20 днів; липень 2017 року - 21 день; серпень 2017 року (по день винесення рішення) - 7 днів) Всього середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні складає - 62 086 грн. 34 коп. (602 грн. 78 коп. *103). Із матеріалів справи вбачається, що у липні 2017 року відповідач на рахунок [PERSON] перерахував грошові кошти у розмірі 10 000 грн. 00 коп. Таким чином стягненню із відповідача на користь позивача підлягає заробітна плата й компенсація за невикористану відпустку у розмірі 18 906 грн. 88 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10 березня 2017 року по 09 серпня 2017 року у розмірі - 62 086 грн. 34 коп. Всього - 80 993 грн. 22 коп. Статтею 237-1 КЗпП передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, коли порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 31 березня 1995 року N 4 ( v0004700-95) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями) зазначив, що відповідно до статті 237-1 КЗпП (322-08 ) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодувати моральну (немайнову) шкоду покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При визначенні розміру моральної шкоди, суд виходить з принципу розумності та справедливості, тривалості протиправних дій відповідача щодо не виплати заробітної плати та не проведення остаточного розрахунку при звільненні. Розмір моральної шкоди суд оцінює у 1 500 грн. 00 коп. Відповідно до статті 88 ЦПК України стягненню із відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі - 809 грн. 93 коп. за вимогу майнового характеру та 640 грн. 00 коп. - за вимогу про стягнення моральної шкоди. Всього - 1 449 грн. 93 коп.

Outcome: partial