Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

У вересні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якій просила стягнути з відповідача на її користь аліменти, на утримання доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі - 2000 грн. щомісячно. Заявлені вимоги позивач обґрунтувала тим, що з 17.06.2016 року позивач з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем. На даний час шлюб між сторонами не розірвано. Відповідач не надає добровільної матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідач має офіційне місце роботи, іншої сім'ї не має, а тому позивач просить задовольнити позов. Ухвалою суду від 14.11.2018 року відкрито провадження по даній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, згідно якої просила позов задовольнити та розглядати справу без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про місце та час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності від відповідача не надходило. Відповідач не подав відзив. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів. Фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 17.06.2016 року позивач уклала шлюб з відповідачем. (а.с. 3 - свідоцтво про шлюб). Відповідач є батьком неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] (а.с.4- свідоцтво про народження). Дитина проживає із матір'ю - позивачем [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Приймаючи рішення та задовольняючи вимоги позивача щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд виходить з положень ст. 51 Конституції України, та ст.180 СК України, згідно з якими батьки зобов'язані утримувати дитину до її повноліття. У відповідності до ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Відповідно обов'язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч. 1, 2 ст. 181 СК України). Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2). Судом встановлено, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, що є його обов'язком відповідно до ст. 180 СК України. При цьому відповідач має офіційне місце роботи, та не має на утриманні інших осіб. Отже, суд відповідно до вищенаведених вимог закону, враховуючи задовільний стан здоров'я дитини та його матеріальне становище; вік дитини - 2 роки і чотири місяці, а також матеріальне становище відповідача; відсутність у нього на утриманні інших осіб, прийшов до висновку про задоволення позову та стягнення із відповідача аліментів на утримання доньки у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно. Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір». Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, позивачі - у справах про стягнення аліментів. На підставі викладеного, позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. На підставі викладеного, відповідач звільнений від сплати судового збору як інвалід 2-ї групи, відповідно до Довідки МСЕ № 0023491 (а.с.10). Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, суд приходить до висновку, що судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви, необхідно компенсувати за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у зв'язку з тим, що сторони відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору. Згідно ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved