Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила стягнути з [PERSON] на її користь суму боргу за договором позики від 10 липня 2015 року в розмірі 40000 грн. В обґрунтування позову зазначала, що 10 липня 2015 року між нею та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого вона передала відповідачу під розписку грошові кошти в розмірі 40000 грн., які [PERSON] зобов'язувався повернути їй через один рік, тобто до 10 липня 2016 року. Проте своїх зобов'язань за цим договором відповідач належним чином не виконав, вказану суму позики їй до цього часу не повернув. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеному, просила суд задовольнити позов повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем його проживання, про причини неявки суд він не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Провівши заочний розгляд справи, заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. За змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 10 липня 2015 року між позивачем [PERSON] (далі - Позикодавець) і відповідачем [PERSON] (далі - Позичальник) був укладений договір позики грошей, за умовами якого позивач передала відповідачу строком на один рік грошові кошти в розмірі 40000 грн., які Позичальник зобов'язався повернути Позикодавцеві в повному обсязі у строк до 10 липня 2016 року. Факт укладення сторонами договору позики, його умов та одержання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів у розмірі 40000 грн. підтверджується власноручно написаною відповідачем розпискою від 10 липня 2015 року. Зі змісту цієї розписки вбачається, що відповідач [PERSON] у разі несвоєчасної сплати вказаної суми боргу зобов'язувався розрахуватися належною йому на праві приватної власності земельною ділянкою площею 0,25 га, що розташована за адресою: [ADDRESS]. У ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов'язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У ч. 1 ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Судом встановлено, що у порушення умов укладеного сторонами 10 липня 2015 року договору позики і вимог закону відповідач [PERSON] своїх зобов'язань за цим договором належним чином не виконав, у визначений договором строк до 10 липня 2016 року суму позики в розмірі 40000 грн. позивачу [PERSON] не повернув, що підтверджується оригіналом наявного у позивача боргового документа - розписки відповідача про отримання ним вказаної суми грошових коштів. Оцінивши дослідженні у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи невиконання [PERSON] своїх зобов'язань за договором позики, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Також згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 640 грн. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved