Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] (надалі за текстом - заявник) звернулася до суду із заявою про визнання недієздатною та встановлення опіки над [PERSON], [INFO], який є її сином. Вказувала на те, що на час звернення до суду із заявою, її син постійно проживає з нею, догляд за ним заявниця здійснює самостійно, адже, [PERSON] не здатний усвідомлювати значення своїх дій, чим потребує постійного стороннього нагляду, у зв'язку з чим, звернулася до суду з даною заявою, якою просила суд визнати [PERSON] недієздатним та встановити над ним опіку, призначивши опікуном заявника. В судовому засіданні заявник вимоги своєї заяви підтримала з підстав, зазначених в заяві. Представник зацікавленої особи - опікунської ради Подільського району м. Києва - в судовому засіданні не заперечував проти задоволення заяви та визнання недієздатним сина заявниці та встановлення над ним опіки. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що заявник є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим Бюро запису актів громадського стану виконкому Подільської районної Ради депутатів трудящих 17.02.1961 року, актовий запис № 378 (а.с. 10). Встановлено, що [PERSON], [INFO], уродженець м. Київ, зареєстрований та постійно мешкає із заявником по справі за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 2,5). Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], потребує постійного стороннього догляду та є інвалідом з дитинства, що підтверджується витягом з рішення № 551 виконавчого комітету Подільської районної ради народних депутатів № 551 від 10.08.1987 р. (а.с. 4), довідкою серії К-73 № 174094 від 17.05.1977 р. (а.с. 6,7), висновком лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу № 228/2648 від 20.12.2017 р. (а.с. 9). Згідно Висновку судово-психіатричної експертизи від 22.01.2019 р. № 40, проведеної стосовно [PERSON], [INFO], Київським міським центром СПЕ, [PERSON], виявляє ознаки стійкого хронічного психічного розладу - «Важка розумова відсталість» (F 72.0 за МКХ- 10), за своїм психічним станом не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними ( а.с. 48-49). Відповідно до ч.1 ст.39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. За правилами ч. 3 ст. 296 ЦПК України заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім'ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом. Таким чином, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин, беручи до уваги Висновок судово-психіатричної експертизи Київського міського центру судово-психіатричної експертизи № 40 від 22.01.2019 року, суд приходить до висновку, що вимоги заявника про визнання особи недієздатною повністю доведені, ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. З урахуванням вимог ч. 6 ст. 300 ЦПК України, беручи до уваги встановлені судом обставини, суд визначає строк дії даного рішення у 2 (два) роки. Відповідно до ст.300 ч.7 ЦПК України в разі необхідності продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною опікун має право подати до суду відповідне клопотання не пізніше ніж за 15 днів до закінчення строку, визначеного судовим рішенням. Відповідно до ч. 1 ст.300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Дана норма кореспондується з нормами цивільного законодавства. Зокрема, ч. 1 ст. 60 ЦК України встановлено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно з ч. 1 ст. 62 ЦК України опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника. Крім того, п. 2.1 Правил опіки та піклування, затверджених Наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України № 34/166/131/88 від 26.05.1999 р., опіка установлюється над неповнолітніми, які не досягли п'ятнадцяти років і залишились без піклування батьків, а також над громадянами, визнаними судом недієздатними внаслідок психічних захворювань. Зміст та синтаксична конструкція зазначеної правової норми вказує на те, що законодавець не розмежовує розгляд питання про визнання особи недієздатною з призначенням цій особі опікуна, а тому, зазначені питання можуть вирішуватися в одному провадженні. Враховуючи викладене, з метою захисту прав та законних інтересів недієздатного [PERSON], [INFO], суд приходить до висновку про можливість встановлення над ним опіки. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покласти на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved