Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

У вересні 2016 року до суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 14.09.2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір № б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 1700 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У порушення норм закону та умов Договору, відповідач зобовязання за вказаним Договором належним чином не виконує, у звязку із чим і утворилася перед банком заборгованість, яка з урахуванням заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією, а також штрафу відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, штрафу фіксованої частини та штрафу процентної складової становить 23 089,18 грн. Позивач просить стягнути із відповідача дану заборгованість та судові витрати на свою користь. У судове засідання представник позивача не зявився. Про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання подав клопотання, в якому просив слухати справу за його відсутності, та у разі неявки у судове засідання відповідача проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не зявилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. Причини неявки суду не відомі. Однак, у матеріалах справи містяться заперечення представника [PERSON] [PERSON], в яких остання проти задоволення позовних вимог заперечила у повному обсязі, посилаючись на те, що є матірю відповідача і всі кошти у рахунок погашення боргу здійснювала саме вона, оскільки відповідач є наркозалежною, власного доходу не має. Крім того, представник відповідача подала заяву, в якій просила застосувати наслідки спливу позовної давності. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 14 вересня 2010 року [PERSON] (далі Позичальник), відповідно до укладеного договору № б/н між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» (далі - Банк), отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З вищевказаного договору видно, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифи складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Як вбачається із п. 2.1.1.2.3. Умов надання банківських послуг, Клієнт надає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється по рішенню Банку, і Клієнт дає право Банку у будь-який час змінювати (зменшувати, збільшувати чи анулювати) кредитний ліміт. Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. Умовами договору передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплати нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інші витрати. Відповідно до п. 1.1.2.5 Умов надання банківських послуг, - позичальник зобовязався погашати заборгованість за Кредитом, відсотки за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п. 1.1.2.6 Умов надання банківських послуг, - у разі невиконання зобовязань за Договором, позичальник зобовязався на вимогу Банку виконати зобовязання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту на Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Пунктом 2.1.1.7.6. Умов надання банківських послуг передбачається, що при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісії. Із розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 31.07.2016 рік заборгованість відповідача перед Банком становить 23 089 (двадцять три тисячі вісімдесят девять) грн. 18 коп., яка складається із: -1509,96 грн. заборгованість за кредитом; -16 666,79 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; -3336,75 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: -500 грн. штраф (фіксована частина); -1075,68 грн. штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як передбачено ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики. При цьому ст. 1050 ЦК України визначає наслідки порушення договору позичальником: «якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням ), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому». При цьому, розглянувши заяву сторони відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності до даних позовних вимог, суд вважає, що така заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У відповідність до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Стаття 259 ЦК України передбачає можливість збільшення за домовленістю сторін строку позовної давності, про це має бути укладено письмовий договір. Згідно із ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Із розрахунку заборгованості вбачається, що по Кредитному договору від 14 вересня 2010 року відповідачем 30 грудня 2013 року здійснено останній платіж на картку у розмірі 13,25 грн. Таким чином, з цього дня, тобто із 30.12.2013 року позивач довідався про порушення свого права, в результаті чого розпочався відлік позовної давності. Із даним позовом до суду позивач звернувся 07 вересня 2016 року, тобто менше ніж через три роки з моменту порушення прав позивача, а отже такі строки не пропущені. Однак, врахувавши клопотання сторони відповідача щодо застосування строків позовної давності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення із відповідача пені за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості у розмірі 3336,75 грн. підлягають частковому задоволенню, оскільки статтею 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За таких обставин, суд вважає за необхідне застосувати до позовних вимог щодо стягнення із відповідача пені наслідки спливу строку позовної давності тривалістю в один рік, і відповідно до розрахунку заборгованості розмір такої пені із 30.09.2015 р. по 31.07.2016 р. становить 1100 грн. З огляду на викладене, та врахувавши норми чинного законодавства, яке регулює дані правовідносини, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. У відповідність до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, та

Outcome: partial