Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

У березні 2015 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з зазначеним позовом до відповідача - Бердичівської міської ради Житомирської області, в якому просять визнати за ними право власності на самочинно реконструйоване нежитлове приміщення, а саме офіс-магазин з добудовою за адресою: вул. Генерала Луппова, 7 у м. Бердичеві Житомирської області. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачі, будучи власниками квартири за адресою: [ADDRESS], отримали дозвіл на реконструкцію даної нерухомості під офіс-магазин промислових товарів. Ними отримано містобудівні умови та обмеження на обєкт будівництва та оформлено право користування земельною ділянкою шляхом укладення договору сервітуту. На даний час завершено всі будівельні роботи. Проте, оформити право власності та зареєструвати декларацію про готовність обєкта до експлуатації позивачі не можуть. Це повязано з тим, що згідно вимог до вказаної декларації мають вноситися відомості про право власності або право користування земельною ділянкою на підставі договору оренди або суперфіцію. Проте укласти один із зазначених договорів по відношенню до земельної ділянки, де розміщений об?єкт будівництва неможливо, так як це прибудинкова територія багатоквартирного будинку. У судове засідання позивачі та їх представник [PERSON] не з?явились, надали суду заяву про розгляд справи за відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представник відповідача на підставі довіреності від 28.04.2015 року [PERSON] в судове засідання не з?явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, просив суд розглянути справу в межах чинного законодавства. В зв?язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши їх в сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивачам згідно договору купівлі-продажу від 18.12.2013р., реєстраційний номер 1871, на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. Дана квартира, загальною площею 45,2 кв.м., складалася з 2-х житлових кімнат № 3, площею14,6 кв.м. та № 4, площею 22,6 кв.м., кухні, площею 5,5 кв.м., коридору, площею 2,5 кв.м. Відповідно до рішення виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 24.12.2014 р. № 578 позивачам надано дозвіл на здійснення реконструкції належної їм квартири під офіс-магазин промислових товарів. За договором сервітутного землекористування позивачам надано для комерційного використання земельну ділянку, площею 114 кв.м., за адресою: м. Бердичів, вул. Генерал Луппова,7. На даний час будівельні роботи завершено. Нежитлове приміщення офіс-магазин складається з приміщення, площею 53,1 кв.м., коридору, площею 6,3 кв. м., приміщення, площею 14,6 кв.м., санвузла, площею 1,7 кв.м., загальна площа становить 75, 7 кв.м. Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Один з таких випадків визначений ч. 5 ст. 319 Цивільного кодексу України, згідно якої власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до ч. 2 ст. 383 Цивільного кодексу України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Відповідно до ч. 4 ст. 357 Цивільного кодексу України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Згідно ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до п. 49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, Для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на реконструйований обєкт нерухомого майна (в тому числі в результаті переведення обєкта нерухомого майна з житлового у нежитловий або навпаки) заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку (крім випадків реконструкції обєктів нерухомого майна без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані); документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта; технічний паспорт на обєкт нерухомого майна; письмову згоду співвласників багатоквартирного будинку (в разі добудови аттикових і мансардних поверхів та приєднання місць загального користування); документ, що підтверджує присвоєння обєкту нерухомого майна адреси (в разі коли в результаті реконструкції обєкта нерухомого майна змінилася його адреса). Відповідно до п. 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 р. № 461, прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до I-III категорії складності проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації. В декларації, форма якої визначена у додатку № 1 до вказаного Порядку, зазначається інформація про дозвільні документи (повідомлення про початок виконання будівельних робіт, декларація про початок виконання будівельних робіт, інші документи у разі їх наявності), про проекту документацію та інше. Як наслідок, відсутність документів, що передують проведенню реконструкції та здійснення добудови (в даному випадку, декларації про початок будівельних робіт), обумовлюють неможливість введення в експлуатацію вищевказаних обєктів відповідно до вказаного Порядку. Зареєструвати декларацію про початок виконання будівельних робіт неможливо у звязку з визначенням способу користування земельною ділянкою за договором сервітуту, що в свою чергу становить перешкоду у прийнятті реконструйованого та добудованого обєктів в експлуатацію та оформлення на них права власності належним чином. Проте, укласти договір оренди земельної ділянки відсутня можливість в силу закону. Згідно п. а) ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Відповідно до п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, чинного на момент вирішення питання про передачу земельної ділянки у користування позивача, та п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» розпорядження земельними ділянками в межах населених пунктів здійснювала міська рада. Як зазначалось, позивачі мали здійснити реконструкцію та добудову до належної їм квартири, зайнявши частину прибудинкової території. Відповідно до пп. 14.1.205 ст. 14 Податкового кодексу України прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації в межах відповідної земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі і споруди, та необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 42 Земельного кодексу України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Таким чином, у вказаному законодавчому акті чітко визначено, що право постійного користування прибудинковою територією і право власності на таку не може належати певному власнику квартири у багатоквартирному будинку. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. У ч. 1 ст. 15 даний Закон визначає істотні умови договору, до яких, зокрема, належить об'єкт оренди - кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки. Згідно ч. 2 даної статті відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. В свою чергу, кадастровий номер земельної ділянки, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр», - це індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Із зазначеного слідує, що присвоєння кадастрового номеру відбувається при державній реєстрації земельної ділянки, для чого, в свою чергу, ця ділянка має бути сформована. Таким чином, предметом договору оренди землі може бути лише окремо сформована земельна ділянка, виділення якої законодавець не визначає за можливе у звязку з особливим статусом прибудинкової території. Згідно ч. 1 ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Відповідно до ч. 5 ст. 376 Цивільного кодексу України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на чужій земельній ділянці може бути предявлено до органу державної влади або органу місцевого самоврядування та власника (користувача) земельної ділянки у випадку забудови на земельній ділянці, яка належить до державної чи комунальної власності або фізичній чи юридичній особі. На підставі викладеного та

Outcome: approved