Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

У березні 2016 року позивач, [PERSON], звернулася до суду з вказаним позовом про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинку № 73/1 по вул. Московська/вул. Шкільна в місті Ізюмі Харківської області, та зобовязати Ізюмський РС Головного управління Державної Міграційної Служби України в Харківській області (далі Ізюмський РС ГУ ДМС України в Харківській області) зняти відповідачів з реєстраційного обліку місця проживання (а.с. 3-4). Позивач та її представник в судове засідання не зявилися, надали заяви про розгляд справи без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримують і просять суд позов задовольнити (а.с. 28-29). Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають повністю (а.с. 24-27). Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України. Перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлені факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. За змістом частини 4 і 5 статті 9 Житлового Кодексу Української РСР від 30 червня 1983 року №5464-X, із наступними змінами (далі ЖК УРСР), ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Матеріалами справи встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 05.03.2016, посвідченого приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] за реєстровим № 487, зареєстрованого Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 05.03.2016, житловий будинок в Харківській області, місто Ізюм, вул. Московська, будинок 73/вулиця Шкільна, будинок № 1, дійсно належить [PERSON] на праві власності, який складається з одного будинку, до якого примикають надвірні будівлі (а.с. 6). В даному житловому будинку з 03.09.2002 року значаться зареєстрованими відповідачі [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8-9, 14-15). Із позовної заяви та заяв відповідачів підтверджується факт, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] у жилому будинку Харківській області, місто Ізюм, вул. Московська, будинок 73/вулиця Шкільна, будинок № 1 не проживають з березня 2016 року та не користуються жилим приміщенням з часу вибуття по цей час, постійно проживають в іншому жилому приміщені в м. Ізюмі, провул. Будівельний, 2 (а.с. 3, 24, 26). Таким чином судом установлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] з березня 2016 року не проживають та не користуються жилим приміщенням будинку в Харківській області, місто Ізюм, вул. Московська, будинок 73/вулиця Шкільна, будинок № 1, без поважних причин, оскільки постійно проживають в іншому жилому приміщенні, порушують права позивача тим, що не знялися з реєстрації як особи, які не проживають і не користуються приміщенням вказаного жилого будинку позивача без поважних причин. Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р. № 1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Судові витрати суд залишає за позивачем згідно її вимогам (а.с. 2).

Outcome: approved