Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання недійсним розпорядження та державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування його державної реєстрації, мотивуючи свої вимоги тим, що в 2013 році позивачу стало відомо, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] приватизована на його рідного брата - [PERSON], ще в 2006 році. Однак позивач є членом садівницького товариства «Механізатор» та впродовж тривалого часу користуються цією земельною ділянкою та збудованим дачним садовим будинком. Це право позивачу передав за попередньою усною домовленістю його брат [PERSON], який вийшов із складу членів садівницького товариства «Механізатор» за своєю письмовою заявою, а позивач увійшов до цього товариства подавши відповідну заяву, сплативши вступний внесок. [PERSON] помер [INFO] року. Про приватизацію земельної ділянки позивачу його брат до відома не поставив. Зі слів матері позивача йому відомо, що до приватизації на нього згаданої земельної ділянки нічого не знав і будь-якої участі в оформленні відповідних документів не брав та будь-якого доручення з цього приводу нікому не давав. На підставі викладеного, позивач просить визнати незаконним розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації Київської області від 13 квітня 2004 року № 207, в частині надання у власність [PERSON] земельної ділянки площею 0,0404 га для ведення садівництва, що розташована за адресою: [ADDRESS] та визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 410836, виданий на ім'я [PERSON], на земельну ділянку площею 0,0404 га та з цільовим призначенням для ведення садівництва з кадастровим номером 3221888800372480006, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010634200905 від 04 вересня 2006 року та скасувати його державну реєстрацію. В ході судового розгляду ухвалою суду за ініціативою суду залучено в даній справі в якості третьої особи [PERSON] в інтересах малолітнього сина [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги з викладених підстав в позові та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач Вишгородська районна державна адміністрація Київської області у судове засідання свого представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнала позов [PERSON], пояснивши, що вона займалася питанням приватизації земельної ділянки на ім'я свого меншого сина -[PERSON] Треті особи у судове засідання не з»явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що брат позивача [PERSON] 04 вересня 2006 року отримав державний акт на право власності на земельну ділянку на підставі розпорядження райдержадміністрації від 13.04.2004 року №207, серія ЯА № 410836, площею 0,0404 га для садівництва, що розташована за адресою: Хотянівська сільська рада, садовий масив «Каскад», садівницьке товариство «Механізатор», кадастровий номер 3221888800372480006, який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010634200905 (а.с. 7). [INFO] року [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.9). Відповідно до спадкової справи № 527/2011, майно, яке залишилося після смерті [PERSON], прийняла [PERSON] як законний представник від імені малолітнього сина [PERSON], [INFO] шляхом подання заяви про прийняття спадщини № 1161 від 16 жовтня 2012 року (а.с.50). З пояснень в судовому засіданні відповідача [PERSON] інших спадкоємців немає, оскільки вона та її син [PERSON]- позивач по справі відмовилися від прийняття спадщини. Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. За ч. 1 ст. 125 Земельного кодексу України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Стаття 126 Земельного кодексу України передбачає, що державний акт є документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, надану у власність відповідним рішенням. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Однак, посилання представника позивача на те, що його брат [PERSON] не приймав участі в приватизації земельної ділянки, а всі підписи в необхідних для цього документах від його імені зроблені іншою особою, суд вважає необґрунтованим і недоведеним, оскільки належних і допустимих доказів про те, що підпис [PERSON] був сфальсифікований, зроблений іншою особою - до суду не надано, а факт підроблення підпису доводиться в іншому порядку. Крім того, посилання позивача на те, що [PERSON] за свого життя вийшов із складу членів садівницького товариства та передав це право позивачу є необґрунтованим та не доведеним позивачем. Позивачем всупереч ст..60 ЦПК України не доведено та не надано до суду будь-яких доказів щодо того, що внаслідок оформлення [PERSON] державного акту на право власності на земельну ділянку від 04.09.2006р року були порушені йогоправа. Не доведено, в чому саме полягає порушення прав позивача. Крім того, суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 10, 11 ЦПК України суд вирішує справи на засадах змагальності, не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених позовних вимог, на підставі поданих ними доказів. В той же час, позивач заперечуючи право [PERSON] на користування земельною ділянкою відповідно до Державного акту про право власності на земельну ділянку, який був виданий на його ім'я, пред'явив позов про визнання недійсним вказаного державного акту та скасування запису про його державну реєстрацію до [PERSON], а не до власника земельної ділянки, зокрема до спадком ця після смерті [PERSON] На підставі викладеного та з урахуванням того, що вимоги про визнання недійсним державного акту та скасування запису про його державну реєстрацію заявлені виключно до [PERSON] , яка є неналежним відповідачем у справі, суд приходить до висновку , а тому судвважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позову за необґрунтованістю вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed