Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що постійно проживає у [ADDRESS], який на підставі договору купівлі-продажу належав її батьку [PERSON], померлому [INFO]. До дня смерті батька позивач [PERSON] постійно підтримувала з ним тісні родинні стосунки, здійснювала поточний ремонт у будинку, однак, після смерті [PERSON] вона не зверталась до нотаріальної контори з питання прийняття спадщини. У зв'язку із тим, що на момент смерті батька вона фактично володіла та користувалась даним житловим приміщенням, вважала себе такою, що фактично прийняла спадщину. Також у будинку [ADDRESS] з 11 березня 2003 року зареєстрована відповідач [PERSON], яка у серпні 2015 року пішла з дому та до теперішнього часу у ньому не проживає, особистих речей відповідача у будинку немає, з моменту виїзду [PERSON] комунальні послуги не сплачує, участі у здійсненні поточного ремонту будинку не приймає, а тому всі витрати по утриманню житлового приміщення несе позивач. Факт перебування відповідача зареєстрованим у зазначеному будинку перешкоджає позивачу реалізовувати своє право на користування та володіння ним, крім того, [PERSON] вимушена сплачувати комунальні послуги за кількістю зареєстрованих у домоволодінні осіб. У зв'язку із чим просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS]. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не прибули, надали заяву про можливість розгляду справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, згідно із свідоцтвом про народження, виданого 01.10.1976 року Іллічівським відділом РАЦС м. Жданова, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. 05 травня 2003 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим 05.05.2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівського райуправління юстиції м. Маіуполя Донецької області. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище «[PERSON]». Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 26 жовтня 1982 року [PERSON] належить домоволодіння [ADDRESS], право власності на яке зареєстровано в Маріупольському БТІ 02.11.1982 року за реєстраційним № 12347. Згідно свідоцтва про смерть, виданого 04.10.2013 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] помер [INFO]. В матеріалах справи мається копія спадкової справи до майна померлого [PERSON], з якої вбачається, що після його смерті 13 лютого 2014 року його донька [PERSON] звернулась до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Згідно довідки № 1500, виданої 08.09.2016 року головою КСН «Мирний», [PERSON] проживає у [ADDRESS] з 2013 року і по теперішній час разом із сином [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], стосовно якого відповідач [PERSON] рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 березня 2013 року була позбавлена батьківських прав. У відповідності до акту від 08.09.2016 року, складеному головою КСН «Мирний», у будинку [ADDRESS] з 11.03.2003 року зареєстрована [PERSON], яка з червня 2015 року по теперішній час за цією адресою не проживає, участі у здійсненні ремонту будинку не приймає. Також згідно акту від 27.10.2016 року, складеному головою КСН «Мирний», [PERSON] у будинку [ADDRESS] зареєстрована, але не проживає, з 2001 року по 2009 рік мешкала в [ADDRESS], з 2009 року по 2010 рік - в [ADDRESS], з 2010 року по 2012 рік - у сел. Кам'яні потоки Полтавської області, з 2012 року по теперішній час її місцезнаходження невідоме. З наведеного вбачається, що відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації більше року, а саме з 2012 року, в тому числі в момент відкриття спадщини після смерті батька [PERSON] Натомість позивач, який є спадкоємцем першої черги за законом, на момент смерті батька та відкриття спадщини проживала в [ADDRESS] та в установлений законом строк звернулася до нотаріальної контори для прийняття спадщини після смерті батька. Відомостей про інших спадкоємців, які б звернулися до нотаріальної контори, матеріали спадкової справи на містять. Відповідно до частини 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. З огляду на вказані положення незалежно від отримання позивачем свідоцтва про право власності на спадщину та до оформлення ним своїх спадкових прав на отриманий у спадок будинок по [ADDRESS], останній належить позивачу з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своїм будинком на власний розсуд і має право за ст. 391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач не проживає в будинку позивача за адресою: [ADDRESS] з 2012 року, тобто понад рік без поважних причин, що підтверджується актами голови КСН «Мирний». За таких обставин справи, суд вважає, що [PERSON] підлягає визнанню такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved