Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

У березні 2021 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, який 29.03.2021 зареєстрований судом та відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями переданий на розгляд судді Бебешко М.М. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.12.2018 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Toyota», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням громадянина [PERSON] . На момент коли була спричинена матеріальна шкода діяв Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальної власників наземних транспортних засобів № АМ6884501 від 07.11.2018, укладений між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Українська страхова група» та власником транспортного засобу «Toyota», державний номерний знак [NUMBER] . Відповідно до постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.04.2019 у справі № 357/2982/19, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст.124, 122-4 КУпАП., провадження у справі було закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення. Постановою Київського апеляційного суду від 28.10.2019 рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області залишено без змін. Тому вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, а також факт залишення відповідачем місця дорожньо-транспортної пригоди є встановленими та підтвердженими. 13.12.2018 до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування звернувся власник пошкодженого автомобіля марки «Seat, державний номерний знак [NUMBER] . Заява була розглянута та позивач виплатив заявнику страхове відшкодування в розмірі 10 279 грн. 37 коп. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Посилаючись на ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст.1191 ЦК України, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 10 279 грн. 37 коп. витрати сплаченого судового збору у розмірі 2 270,00 грн. 13.05.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження у відритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. 01.06.2021 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій позивач просить відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група». Свої заперечення обґрунтував тим, що відповідно до постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.04.2019 справу про адміністративне правопорушення відносно нього за ст.122-4, 124 КУпАП закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, в зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строків передбачених ст.38 КУпАП. Згідно вказаної постанови його вина у скоєнні адміністративних правопорушень передбачених ст.122-4, 124 КУпАП не встановлювалася. Пункт 7 частини першої статті 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення. Тому поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи свідчить про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. За правилами статті 284 КУпАП рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини. Відповідач вважає, що оскільки його вина постановою суду від 28.10.2019 не визначалася, тому винним себе не рахує. Крім того, відповідач вважає, що позивачем не підтверджено належними та достатніми доказами розмір матеріальної шкоди завданої власнику автомобіля «SEAT. 18 серпня 2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив від позивача, в обґрунтування якої зазначено, що 12 грудня 2018 року в місті Києві на кільцевій дорозі сталася дорожньо-транспортна пригода за участі водіїв транспортних засобів [PERSON] та [PERSON] , в результаті якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду від 04 квітня 2019 року у справі № 357/2982/19, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. ст. 122, 22-4 КУпАП було закрито на підставі ст. 247 ч.1 п.7 КУпАП за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення, строків, передбачених ст. 38 КУпАП. За своєю правовою природою, звільнення від відповідальності у зв`язку з\~ закінченням строків накладення адміністративного стягнення не є реабілітуючою підставою, тобто не є обставиною, яка спростовує факту наявності вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення. На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника транспортного заслабу відповідача була застрахована у позивача. 13 грудня 2018 року до позивача звернувся власник пошкодженого транспортного засобу із заявою про виплату страхового відшкодування.. Вказану заяву було розглянуто, та на підставі акту огляду транспортного засобу № ДКЦВ-16859 (дефектна відомість) від 13 грудня 2018 року, ремонтної калькуляції № ДКЦВ-16859 від 17 грудня 2018 року, протоколу узгодження про розмір страхового відшкодування від 17 грудня 2018 року, страхового акту № ДКЦВ-16859 від 26 грудня 2010 року та розрахунку суми страхового відшкодування до нього, згідно умов полісу №АМ6884501 від 07 листопада 2018 року, позивач виплатив заявнику страхове відшкодування в розмірі 10 279, 37 грн. Представник позивача за довіреністю адвокат Сечко С.В. 31.05.2021 звернувся до суду із клопотанням, в якому просив розглядати справу за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 11.06.2021 позовні вимоги не визнав та пояснив, що він не причетний до інкримінованого йому адміністративного правопорушення, пов`язаного із вчиненням дорожньо-транспортної пригоди. За результатами судового розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, суд його винним не визнав. Крім цього, не підтверджено розмір матеріальної шкоди власнику транспортного засобу. В судовому засіданні [PERSON] звернувся до суду із заявою про виклик свідка [PERSON] , який був потерпілим в адміністративному правопорушенні та безпосереднім учасником дорожньо-транспортної пригоди. Після вступного слова відповідача у справі 11.06.2021, судом оголошено перерву в судовому засіданні до 26.08.2021, визнано явку представника позивача обов`язковою і викликано свідка [PERSON] 26.08.2021 в судове засіданні відповідач [PERSON] та свідок [PERSON] не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи на адресу суду не направили. В судовому засіданні 26.08.2021 представник позивача адвокат Піщанський О.В. підтримав позовні вимоги, в обґрунтування яких додатково зазначив, що відповідач [PERSON] був звільнений від адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, що в свою чергу є нереабілітуючою обставиною. Відповідач самовільно залишив місце вчинення дорожньо-транспортної пригоди, тому у позивача, після страхового відшкодування потерпілому, виникло право на звернення до суду з даним позовом. Сума страхового відшкодування потерпілому була розрахована відповідними фахівцями та погоджена з потерпілим від адміністративного правопорушення. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 07.11.2018 між ПАТ «Страхова компанія «Українська Страхова група» та [PERSON] укладений Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс № АМ/6884501), яким було застраховано цивільну відповідальність володільця забезпеченого транспортного засобу «Toyota Land Cruiser Prado», д.н.з. [NUMBER] . Період страхування з 08.11.2018 по 07.11.2019. 12.12.2018 року о 12 год 29 хв на Кільцевій дорозі в м. Києві [PERSON] керував автомобілем Тойота д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем «Seat, д.н.з. [NUMBER] , чим порушив п.п.2.3.б, 13.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст.124 КУпАП. Крім того, 12.12.2018 року о 12 год. 29 хв. на Кільцевій дорозі в м. Києві [PERSON] керував автомобілем Тойота д.н.з. [NUMBER] будучи причетним до ДТП залишив місце пригоди, чим порушив п.2.10.а Правил дорожнього руху, відповідальність за що передбачена ст.122-4 КУпАП. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.04.2019, справу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. ст. 124, 122-4 КУпАП закрито на підставі ст 247 ч.1 п.7 КУпАП, за закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП. Вказана постанова 15.04.2019 набрала законної сили. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13.09.2019 у задоволенні заяви представника Кучерука М.В. в інтересах потерпілого [PERSON] про виправлення описки у постанові Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124, 122-4 КУпАП, відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 28.10.2019, апеляційну скаргу представника [PERSON] в інтересах потерпілого [PERSON] задоволено. Постанову судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 вересня 2019 року про відмову у задоволенні заяви представника [PERSON] в інтересах потерпілого [PERSON] про виправлення описки у постанові Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП, скасовано. Прийнято нову постанову, якою заяву представника [PERSON] в інтересах потерпілого [PERSON] про виправлення описки у постанові Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2019 року задоволено. Виправлено описку у першому абзаці мотивувальної частини постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2019 року у справі про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] , зазначивши вірний номерний знак автомобіля «Seat» « [NUMBER] » замість помилково зазначеного « [NUMBER] ». В мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначено, що ухвалюючи рішення про визнання [PERSON] винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 124, 122-4 КУпАП, суд допустив описку та невірно вказав номерний знак автомобіля власником якого є потерпілий [PERSON] 13.12.2018 до\~ ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» від [PERSON] надійшла заява про виплату відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 12.12.2018, внаслідок якої було завдано шкоду транспортному засобу «Seat Condoba». 26.12.2019 ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» здійснила розрахунок суми страхового відшкодування, яка складає 10 279,37 грн. 17.12.2018 між ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та [PERSON] підписано протокол-узгодження про розмір страхового відшкодування, відповідно до якого розмір суми страхового відшкодування дорівнює 10 279,37 грн. На підставі вказаних розрахунків та протоколу-узгодження ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» здійснено перерахування коштів на рахунок потерпілого [PERSON] , що підтверджується платіжним дорученням від 27.12.2019 № 31771 на суму 10 279,37 грн. Позивач посилаючись на статтю 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~ та ст.1191 ЦК України звернувся до суду з позовом про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу до водія який спричив дорожньо-транспорну пригоду, оскільки останній після вчинення ДТП самовільно залишив місце пригоди. Згідно із частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (стаття 1192 ЦК України). Згідно з пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, а також вини заподіювача шкоди. Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише з вини заподіювача шкоди (умислу або необережності). Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом. Аналогічна правова позиція у розгляді подібних правовідносин викладена у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду №\~ 638/1557/18 від 29 квітня 2020 року. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.04.2019, справу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. ст. 124, 122-4 КУпАП закрито на підставі ст 247 ч.1 п.7 КУпАП, за закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП. Вказаною постановою, зокрема, не встановлено, що [PERSON] порушив пункт 2.3 б, 13.1, 2.10 а ПДР, та що в його діях вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 122-4, 124 КУпАП. Однак, тлумачення статті 1188 ЦК України свідчать про те, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Отже, посилання відповідача на те, що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі статті 38 КУпАП за закінченням строків накладення адміністративного стягнення, звільняє від відповідальності за шкоду, завдану внаслідок ДТП, не заслуговують на увагу. \~\~\~\~\~\~ До подібного висновку дійшов Верховний Суд у постановах: від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18. Враховуючи викладене, не заслуговують на увагу доводи відповідача, що у справах про адміністративне правопорушення, провадження в яких закривається, вина осіб не встановлюється. Крім того, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Розмір матеріальних збитків, заподіяних потерпілому від адміністративного правопорушення підтверджуються Актом огляду транспортного засобу №\~ ДКЦВ-16859 від 13 грудня 2018 року, ремонтною калькуляцією № ДКЦВ-16859 від 17 грудня 2018 року, протоколом-узгодження про розмір страхового відшкодування від 17 грудня 2018 року, складеного за підписом страховика позивача у даній справі та потерпілої особи [PERSON] , страховим актом № ДКЦВ-16859 від 26 грудня 2019 року, розрахунком суми страхового відшкодування від 26 грудня 2019 року. Платіжним дорученням № 31771 від 27 грудня 2019 року, позивачем у справі виплачено потерпілому від адміністративного правопорушення [PERSON] в розмірі 10 279, 37 грн. Розмір страхового відшкодування потерпілим від адміністративного правопорушення узгоджувався із позивачем, тому в суду не має підстав для перегляду вказаного розміру під час розгляду даної цивільної справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2 270,00 грн.

Outcome: approved