Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

У березні 2018 [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. На обгрунтування своїх позовних вимог позивачка посилається на те, що 10 травня 1985 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. Від спільного проживання народилося двоє дітей: донька [PERSON] та син [PERSON], які на даний час є повнолітніми. Подружні відносини склалися погано, причиною тому стало те, що у них із відповідачем різні погляди на життя, неможливість дійти єдиної думки при вирішенні сімейних та побутових проблем, в зв»язку з чим з 1995 року шлюбні відносини між ними фактично припинились, вони проживають окремо, не мають спільного бюджету та не ведуть спільного господарства. Примирення між ними виключається, шлюб існує формально, тому просить шлюб розірвати. В судове засідання позивачка подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач в судове засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав. Суд, дослідивши матеріали справи та заяви сторін, вважає, що позов підлягає задоволенню, а розгляд справи слід провести в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України - без фіксації технічними засобами. Судом встановлено, що 10 травня 1985 року сторони зареєстрували шлюб у Красилівському районному відділі ЗАГС Хмельницької області УССР, про що було зроблено відповідний актовий запис №50, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] Від спільного проживання є дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Сторони припинили спільне проживання з 1995 року та шлюбні стосунки, миритися не бажають, на розірванні шлюбу наполягають, вказуючи, що сім'я розпалась остаточно, що підтвердили в поданих заявах. Відповідно до ст.112 СК України суд при розірванні шлюбу з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Подальше збереження шлюбу порушує передбачене ст.56 Сімейного кодексу України право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, а згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу, дійсно суперечить інтересам сторін, що мають істотне значення і вимоги позову є обґрунтованими, а тому задовольняє позов. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved