overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

У вересні 2018 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, в зв'язку з цим проживають окремо. Відповідач не дбає про матеріальне забезпечення сім'ї та виховання дитини. Тому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі ? з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття та аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно з дня подання позову до досягнення дитиною трьох років. В судове засідання позивачка не з'явилась, просила розглянути справу у її відсутність, позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони по справі мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, який проживає разом з матір'ю [PERSON]. Позивачка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною та отримує щомісячну матеріальну допомогу у розмірі 860 гривень, що підтверджується копією свідоцтва про народження, актом встановлення фактичного місця проживання та довідкою УСЗН Бородянської РДА (а.с.3, 4, 9). Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до її повноліття. Відповідно до ч.4 ст. 84 СК України право на утримання дружина з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Враховуючи викладене, оскільки позивачка позов підтримала, відповідач відзив на позов не подав, проти позову не заперечував, то суд вважає за необхідне позов задовольнити. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід бюджету необхідно стягнути судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

У вересні 2018 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем по справі перебуває в зареєстрованому шлюбі з 14 вересня 2013 року. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сім'ю. Після народження доньки чоловік перестав її розуміти, допомагати по господарству, між ними стали виникати сварки, протягом останнього року сімейні стосунки не підтримують, проживають окремо. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, участі у вихованні та утриманні дитини не приймає. Просила шлюб з відповідачем розірвати та стягнути з нього аліменти на утримання доньки в розмірі ? частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в підготовче судове засідання не з'явилась, відповідно до заяви просила слухати справу у її відсутність, позов підтримала. Відповідач в підготовче судове засідання не з'явився, відповідно до заяви просив слухати справу у його відсутність, позов визнав. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14 вересня 2013 року, від якого мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб та копією свідоцтва про народження (а.с.3,5). Відповідно до ст.105, 112 Сімейного кодексу України даний шлюб може бути розірвано за позовом одного з подружжя. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до її повноліття. Оскільки позивачка позов підтримала, відповідач позов визнав, то суд вважає за необхідне позов задовольнити. Відповідно до ст. 142 ЦПК України, у зв'язку з визнанням відповідачем позову, позивачці необхідно повернути з державного бюджету 50% сплаченого нею судового збору, що становить 352,40 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки 352,40 грн. сплаченого нею судового збору та в дохід бюджету судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

У вересні 2018 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем по справі перебуває в зареєстрованому шлюбі з 14 листопада 1998 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Протягом останніх семи років сімейне життя з відповідачем погіршилося, він зловживає спиртними напоями, тому між ними виникають сварки та скандали. На даний момент шлюбні стосунки між ними припинені, спільного господарства не ведуть. На примирення не згодна. Просила шлюб з відповідачем розірвати. Позивачка в судове засідання не з'явилась, просила розглянути справу без її участі, позов підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 14 листопада 1998 року перебувають в шлюбі, зареєстрованому Здвижівською сільською радою Бородянського району Київської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.2) Відповідно до ст.105, 112 Сімейного кодексу України даний шлюб може бути розірвано за позовом одного з подружжя. Оскільки позивачка позов підтримала, відповідач відзиву на позов не надіслав, клопотань про надання часу для примирення не подавав, то суд вважає за необхідне позов задовольнити і шлюб між сторонами розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

У вересні 2018 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем по справі перебуває в зареєстрованому шлюбі з 31 липня 2010 року. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося. Через різні характери та погляди на побутові питання, виховання дитини між ними постійно виникають непорозуміння. Внаслідок цього вони перестали поважати одне одного, подальше спільне проживання стало неможливим. На примирення не згодна, тому просила шлюб з відповідачем розірвати. Позивачка в підготовче судове засідання не з'явилась, відповідно до заяви просила слухати справу без її участі, позов підтримала. Відповідач в підготовче судове засідання не з'явився, відповідно до заяви просив розглянути справу у його відсутність, позов визнав. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони з 31 липня 2010 року перебувають в шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м.Києві, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.4). Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5). Відповідно до ст.105, 112 Сімейного кодексу України даний шлюб може бути розірвано за позовом одного з подружжя. Оскільки позивачка позов підтримала, відповідач позов визнав, то суд вважає за необхідне позов задовольнити і шлюб між сторонами розірвати. Відповідно до ст. 142 ЦПК України, у зв'язку з визнанням відповідачем позову, позивачці необхідно повернути з державного бюджету 50% сплаченого нею судового збору, що становить 352,40 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути 352,40 грн. сплаченого нею судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

У вересні 2018 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що являється власницею житлового будинку [ADDRESS]. За вказаною адресою зареєстрована відповідачка [PERSON], яка з 2009 року за місцем реєстрації не проживає. Оскільки відповідачка понад один рік за місцем реєстрації не проживає просила визнати її такою, яка втратила право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS] Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, викладене підтвердила. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачка являється власницею житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом. У вказаному будинку зареєстрована, але з 2009 року не проживає [PERSON], що підтверджується копіями довідок та акту обстеження побутових умов (а.с.7-9, 6). Відповідно до ч.1 ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Частиною 3 зазначеної статті передбачені випадки збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи викладене та оскільки відповідачка відсутня, не користується і не проживає в [ADDRESS] з 2009 року, то суд вважає за необхідне визнати її такою, яка втратила право користування вказаним будинком. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки необхідно стягнути понесені судові витрати в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

У вересні 2018 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що являється власницею житлового будинку №121 по вулиці Привітна (раніше Комсомольська) в сел.Пісківка Бородянського району Київської області. За вказаною адресою зареєстрований колишній власник будинку [PERSON], який обіцяв знятись з реєстраційного обліку до 04 листопада 2016 року, як передбачено умовами договору купівлі-продажу, але переїхавши на нове місце проживання з реєстрації не знявся. Оскільки відповідач протягом останніх двох років у її будинку не проживає, добровільно з реєстраційного обліку не знімається просила визнати його таким, який втратив право користування житловим приміщенням будинку №121 по вулиці Привітна (раніше Комсомольська) в сел.Пісківка Бородянського району Київської області. Позивачка в судове засідання не з»явилась, відповідно до заяви просила розглянути справу у її відсутність, позов підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] являється власником житлового будинку №121 по вулиці Привітна (раніше Комсомольська) в сел.Пісківка Бородянського району Київської області, що підтверджується копіями договору купівлі-продажу житлового будинку, інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.5, 6). За вказаною адресою зареєстрований відповідач [PERSON], але з 2016 року за місцем реєстрації не проживає, що підтверджується копіями будинкової книги, акту депутата (а.с.8-10,7). Відповідно до ч.1 ст. 163 ЖК України, у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Частиною 3 зазначеної статті передбачені випадки збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи викладене та оскільки відповідач відсутній, не користується і не проживає в [INFO] (раніше Комсомольська) в сел.Пісківка Бородянського району Київської області з 2016 року, то суд вважає за необхідне визнати його таким, який втратив право користування вказаним будинком. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути понесенні судові витрати в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

У вересні 2018 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що являється власницею житлового будинку по вулиці Шевченка, 29 в селищі Клавдієво Бородянського району Київської області. За вказаною адресою зареєстрований її син [PERSON], який за місцем реєстрації тривалий час не проживає. Оскільки у неї виникли проблеми з оформленням субсидії, а відповідач добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, просила визнати його таким, який втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком №29 по вул. Шевченка в смт. Клавдієво Бородянського району Київської області. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив. Відповідно до п.1 ч. 3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності учасників справи. Дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачка являється власницею житлового будинку вулиці Шевченка, 29 в селищі Клавдієво Бородянського району Київської області, що підтверджується копією договору купівлі-продажу (а.с.5-6). За вказаною адресою зареєстрований відповідач [PERSON], що підтверджується копією будинкової книги (а.с.8-9). З копії акту обстеження житлово-побутових умов (а.с.7) вбачається, що відповідач за місцем реєстрації не проживає з 2008 року. Відповідно до ч.1 ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Частиною 3 зазначеної статті передбачені випадки збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи викладене та оскільки відповідач відсутній, не користується і не проживає в будинку по вулиці Шевченка, 29 в селищі Клавдієво Бородянського району Київської області з 2008 року, то суд вважає за необхідне визнати його таким, який втратив право користування вказаним будинком. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути понесені судові витрати в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

У вересні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що на її утриманні знаходиться їх неповнолітня дитина [PERSON]. Рішенням Новоселицького районного суду від 06 грудня 2010 року, яке набрало законної сили відповідачу присуджено до сплати аліментів на дитину в розмірі 300 гривень щомісяця. Однак, прожитковий мінімум на дитину збільшився, дитина розпочала навчання у коледжі, а її матеріальне становище погіршилось. Просила збільшити розмір аліментів та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини щомісяця в розмірі 1000 гривень до досягнення дитини повнолітнього віку та судові витрати. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав. Відповідач позов визнав частково та пояснив суду, що спроможний платити аліменти на утримання дитини в розмірі 800 гривень щомісяця до її повноліття. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка перебуває на утриманні позивачки, що підтверджується довідкою КП «Новоселиця міська тепломережа» № 1488 від 20 серпня 2018 року. Сторони проживають окремо, дитина навчається у комунальному закладі «Чернівецький обласний коледж». Рішенням Новоселицького районного суду від 06 грудня 2010 року відповідачу присуджено до сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 300 гривень щомісячно. Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 8\~ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. З огляду на викладене, а також того, що батьки зобов'язані забезпечити дітям виховання, навчання, розвиток, житло, приймаючи до уваги існуючі життєві витрати, вік дитини, її навчання у коледжі, що обумовлює збільшення коштів, потрібних на її утримання,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

У вересні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сім'я розпалася та з липня 2018 року сторони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просила шлюб між ними розірвати та стягнути на її користь судові витрати. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила задовольнити заявлені вимоги. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явився без поважних для суду причин. Суд зі згоди позивачки ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2014 року. Шлюб перший, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей. На даний час шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, позивачка не бажає збереження сім'ї та наполягає на розірвання шлюбу, примиритися не бажає. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам позивачки, а тому шлюб має бути розірваний. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на звернення позивачки до суду з позовом, яка послалась на порушення її прав подальшим перебуванням у шлюбі, та задоволення позову судом, судові витрати мають бути стягнуті на її користь з відповідача. На підставі ст.ст. 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

У вересні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сім'я розпалася та з травня 2018 року сторони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просила шлюб між ними розірвати та присвоїти їй дошлюбне прізвище. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила задовольнити заявлені вимоги. Відповідач позов не визнав та пояснив, що бажає зберегти сім'ю. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20 березня 2007 року. Шлюб перший, від шлюбу мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO]. На даний час шлюбні стосунки між сторонами фактично припинені, позивачка не бажає збереження сім'ї та наполягає на розірвання шлюбу, під час наданого судом терміну примирення між сторонами не сталось. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам позивачки, а тому шлюб має бути розірваний. В той же час, доводи відповідача про неможливість розірвання шлюбу між сторонами, оскільки він сподівається на примирення з позивачкою, суд вважає безпідставними, так як позивачка не бажає примиритися та наполягає на розірвання даного шлюбу, сторони фактично не підтримують подружніх відносин на даний час та ними протягом наданого терміну примирення не досягнуто. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, при розірванні шлюбу особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, визначає для себе чи далі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. З огляду на те, що в судовому засіданні позивачка заявила про зміну свого прізвища на дошлюбне у рішенні суду має бути зазначено про вибір позивачкою прізвища після розірвання шлюбу. На підставі ст.ст. 112-114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved