Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

У березні 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом та просила стягнути з [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини, станом на 29.02.2020 року в сумі 21028 грн. 91 коп. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 20.11.2019 року з [PERSON] на її користь, на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , 2010 року народження стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 15.04.2019 року і до повноліття дитини. Відповідач ухиляється від виконання рішення суду, аліменти не сплачує, тому станом на 29.02.2020 року заборгованість по сплаті аліментів становить 21028 грн. 91 коп. Розрахунок заборгованості по аліментам виконаний державним виконавцем. Оскільки відповідач обізнаний про свій обов`язок сплачувати аліменти, але ухиляється від його виконання, то у позивача виникло право на застосування наслідків у вигляді стягнення пені за прострочення сплати аліментів, відповідно до статті 196 СК України. Згідно розрахунку позивача загальний розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів становить 33140 грн. 17 коп. Оскільки розмір пені не може бути більше 100 відсотків заборгованості, просила стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини у розмірі заборгованості по аліментам, а саме 21028 грн. 91 коп. 02.04.2020 року відкрито провадження у справі, визначено про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 27.04.2020 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначив, що позовні вимоги не визнає, аліменти на утримання сина він сплачував, а розрахунок заборгованості державним виконавцем виконаний невірно, є кілька таких розрахунків, які виконувались після його звернень до ДВС, у яких він просив виконати розрахунок суми заборгованості, відповідно до регіону, у якому він працював, тому суми боргу були різні. Оскільки він не має заборгованості по аліментам, просив відмовити [PERSON] у задоволенні позову. 30.04.2020 року від [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивачка зазначила, що заборгованість по аліментам виникла у відповідача через несвоєчасну сплату аліментів, розрахунок заборгованості виконаний державним виконавцем, що спростовує надумані доводи відповідача щодо відсутності заборгованості. Ухвалою суду від 04.05.2020 року задоволено клопотання позивача [PERSON] про розгляд справи у загальному порядку, розпочато підготовче провадження. 19.05.2020 року від відповідача [PERSON] до суду надійшли заперечення на відповідь [PERSON] . Ухвалою суду від 19.05.2020 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала. Суду пояснила, що [PERSON] зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина за рішенням суду у розмірі ј частини доходів. За період з квітня по грудень 2019 року вона на утримання сина аліментів взагалі не отримувала, тому у січні 2020 року звернулася до ДВС, державний виконавець виконала розрахунок заборгованості по аліментам, тому просила стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів у вказаній у позові сумі. Представник позивача [PERSON] - адвокат Біліченко О.О. у судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Суду пояснив, що він у період з квітня 2019 року по грудень 2019 року аліменти на утримання неповнолітнього сина не сплачував взагалі, почав сплачувати після винесення рішення судом про стягнення аліментів. З січня 2020 року сплачував у розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та по 300 грн. у рахунок погашення заборгованості. Він є ФОП, має не стабільні доходи. Він неодноразово звертався до державного виконавця з приводу розрахунків, тому їх існує кілька, суми заборгованості розраховувалися з урахуванням місцевості, де він перебував, з розрахунками він не згодний, бо вважає, що не має заборгованості по аліментам. Жодний із розрахунків заборгованості по аліментам, який виконано державними виконавцями, він у судовому порядку не оспорював. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Шумський І.В. просив залишити без задоволення позовні вимоги позивача, оскільки при здійсненні розрахунку державним виконавцем не були враховані грошові кошти у сумі 10 000 грн., які сплачено відповідачем у квітні 2019 року. Крім того, існує кілька розрахунків заборгованості по аліментам. Відповідач у судовому порядку жодний із розрахунків не оспорював. Представник третьої особи- Хортицького ВДВС у судове засідання не з`явився, направивши письмову заяву про розгляд справи у відсутності представника ВДВС. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників-адвокатів, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували у шлюбі, який розірвано, що ними не оспорюється. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , на утримання якого рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 25.11.2019 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти в розмірі ј частини заробітку ( доходу) ( а.с.8). Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно частин 8, 9 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою неповнолітню дитину. Крім того, обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько дитини несе не лише з рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України. Належних і допустимих доказів щодо звільнення від обов`язку утримувати дітей відповідачем не надано. Крім того, [PERSON] знав про обов`язок утримувати дитину, також йому було відомо, що за рішенням суду з нього стягнуто аліменти на утримання сина, однак доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти, у зв`язку з чим заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банком, відповідачем не надано. Відповідач [PERSON] є фізичною особою підприємцем і його доходи не залежать від виплати йому заробітної плати. Частиною 1 ст. 14 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відсутність гарантії виконання судового рішення в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачені гарантії надані сторонам - справедливий, відкритий і швидкий розгляд. Також у п. 9 ч. 3 ст. 124 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України, що суд повинен урахувати при встановленні доведеності вини відповідача. Згідно ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 2 листопада 2016 року № 6-1554цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів. Згідно зі ст.12,13,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним факт виникнення заборгованості по аліментам саме з вини відповідача. Так, судом встановлено, що на протязі тривалого часу відповідач [PERSON] не виконував свої обов`язки щодо утримання неповнолітнього сина, що призвело до виникнення заборгованості станом на 01.03.2020 року в сумі 21028 грн. 91 коп. При цьому, суд вважає, що вказана заборгованість виникла саме з вини відповідача [PERSON] , оскільки останній, достовірно знаючи про обов`язок утримання неповнолітньої дитини, не сплачував аліменти за період з квітня 2019 року по грудень 2019 року взагалі, про що повідомив у судовому засіданні, а після прийняття рішення судом про стягнення аліментів, не сплачував їх в необхідному розмірі, чим допустив утворення заборгованості по аліментам. Доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти в повному розмірі, або доказів, що заборгованість по аліментам виникла з незалежних від нього причин, відповідач відповідно до вимог ст.12,81 ЦПК України суду не надав, позовні вимоги не спростував. У судовому засіданні відповідач пояснив, що він не сплачував взагалі аліменти у період з квітня 2019 року по грудень 2019 року, а з січня 2020 року сплачував аліменти у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, бо він є ФОП. Доводи відповідача про те, що він у квітні 2019 року сплатив позивачці 10000 грн. у рахунок аліментів, ніякими доказами не підтверджено, а наданий суду дублікат квитанції про перерахування [PERSON] 07.04.2019 року 10 000 грн. у рахунок аліментів, не може бути взято до уваги судом, оскільки аліменти з [PERSON] стягнуто за рішенням суду з 15.04.2019 року, саме з цього часу державним виконавцем виконано розрахунок заборгованості по аліментам. Крім того, як пояснили у судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник- адвокат Шумський І.В., жодний із виконаних розрахунків заборгованості по аліментам, відповідач у судовому порядку не оскаржував. Таким чином, встановивши факт виникнення заборгованості по аліментам та наявність вини відповідача в цьому, суд прийшов до висновку про наявність у позивачки права на стягнення неустойки (пені) на підставі ст.196 СК України. Відповідно до розрахунку заборгованості державного виконавця Хортицького відділу ДВС за період з 01.04.2019 року по лютий місяць 2020 року, заборгованість [PERSON] за виконавчим листом по справі №337/1399/19, виданим 25.11.2019 року складає 21028 грн. 91 коп. Визначаючи розмір пені за прострочення сплати аліментів, суд враховує, що у ст.196СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст.196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. З огляду на викладене, суд вважає, що розрахунок заборгованості по аліментам, наданий позивачкою, по своїй суті, відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року, і за період 01.04.2019 року по лютий 2020 року складає суму 33140 грн.17 коп. Оскільки відповідно до припису ст.196 СК України, сума неустойки (пені) не може бути більше 100 відсотків суми заборгованості, яка відповідно до розрахунку заборгованості Хортицького ВДВС, становить 21028 грн. 91 коп., то розмір пені не може перевищувати дану суму. Таким чином, суд вважає, що розмір неустойки є достатнім для компенсації за невиконання обов`язку сплачувати аліменти, буде сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки, та не ускладнить матеріальний стан відповідача. Оскільки позивачка по даній категорії справ звільнена від сплати судового збору при подачі позову, то відповідно до приписів ст.141 ЦПК України, ці витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved