Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

У вересні 2016 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із зазначеною вище позовною заявою. Вказували, що 24.01.2010 року помер [PERSON], який на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою: Київська обл., Білоцерківський р-.н, с.Вербове, вул.Волі (бувша Комсомольська), 47. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з відповідними господарськими спорудами в селі Вербове по вулиці Волі (бувша Комсомольська), 47. Зазначали, що вказаний житловий будинок набутий (побудований) у період шлюбу позивача [PERSON] з [PERSON], а тому останній мав право на 1/2 частину будинку. Після його смерті вони є спадкоємцями за законом, спадщину прийняли, оскільки на день смерті спадкодавця були зареєстровані та проживали за однією адресою. Посилаючись на наявність відмови нотаріуса в оформленні права власності на спадкове майно, оскільки відсутні оригінали правовстановлюючих документів на будинок, позивачі просили визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину житлового будинку з відповідними господарськими спорудами та за [PERSON] право власності на 3/4 частини житлового будиноку з відповідними господарськими спорудами в порядку спадкування по вул.Волі, 47 у с.Вербове Білоцерківського району Київської області після смерті [PERSON] 24.01.2010 року. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача не з'явився, в наявній у справі довідці просив розглянути справу за відсутності представника сільської ради, позов визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 24.01.2010 року помер [PERSON], що підтверджується даними копії свідоцтва про смерть, виданого 25.01.2010 року виконкомом Михайлівської сільської ради Білоцерківського району Київської області (а.с.5). З копії свідоцтва про народження [PERSON] вбачається, що його батьком є [PERSON] (а.с.6). З копії свідоцтва про одруження від 30.05.1951 р. серії ЯС № 485815 вбачається, що [PERSON] 03.08.1949 року зареєстрував шлюб з позивачем [PERSON] (а.с.7). Згідно листа КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» № 410 від 11.03.2016 року, станом до 01.01.2013 р. право власності на житловий будинок № 47 по вул.Комсомольській в с.Вербове Білоцерківського району Київської області зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 20.10.1989 року, виданого виконавчим комітетом Михайлівської сільської ради (реєстрова книга № 1, реєстровий номер № 233). З копії інформаційного листа Михайлівської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 22.02.2016 р. вбачається, що [PERSON] Радіоновична на день смерті був власником житлового будинку, що знаходиться за адресою с.Вербове Білоцерківського району Київської області по вул.Комсомольська, 47. Інших співвласників не було. Як вбачається з довідки № 44 від 19.02.2016 року, виданої Михайлівською сільською радою Білоцерківського району, [PERSON], [INFO] був постійним жителем села Вербова, проживав і був зареєстрований в [INFO] до дня смерті. За вищевказаною адресою зареєстровані та проживають його дружина [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] (а.с.10). 30.03.2016 року постановою державного нотаріуса Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] відмовлено позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину на житловий будинок, який знаходиться в селі Вербова, вулиця Комсомольська, будинок 47 Білоцерківського району Київської області, що залишився після смерті їх батька та чоловіка [PERSON], померлого 24.01.2010 року, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на вказане майно. Згідно технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду по вул.Комсомольська, 47, що знаходиться в с.Вербова Білоцерківського району Київської області, будинок 1975 року забудови (а.с.13-15). Розпорядженням Михайлівської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 25.01.2016 року № 3 на території Михайлівської сільської ради перейменовано вулицю Комсомольська на вулицю Волі. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч.4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними (ч.1 ст.70 СК України). Частка в спільній сумісній власності того з подружжя, хто пережив спадкодавця, не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті іншого з подружжя. Згідно із ч.1 ст.356 ЦК України власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Положеннями статей 364, 367 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі (частина друга статті 1278 ЦК України). Згідно з ч.2 ст.1279 ЦК України спадкоємці, які разом із спадкодавцем були співвласниками майна, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі цього майна в межах їхньої частки у спадщині, якщо це не порушує інтересів інших спадкоємців, що мають істотне значення. В постанові від 25.05.2016 року № 6-692цс16 судової палати у цивільних справах Верховного суду України зазначено, що при вирішенні спорів про поділ спадщини та визнання права власності на спадкове майно суди встановлюють належне спадкодавцю на час його смерті майно, яке входить до складу спадщини, а також зясовують чи не порушуються права та інтереси всіх спадкоємців, які мають право на спадщину. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З копії спадкової справи № 204/2014 вбачається, що будь-які інші спадкоємці на спадкове майно не претендують. Таким чином, 1/2 частина вказаного житлового будинку входить до спадкового майна, яке належало спадкодавцю на час його смерті та входить до складу спадщини, однак позивачі як спадкоємці за законом частки житлового будинку не мають можливості оформити на спадкове майно відповідне свідоцтво про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на вказаний будинок, тому суд дійшов висновку, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved