Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

У березні 2018 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що 01.04.2014 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Володарського районного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 15. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO].\~ Позивачка зазначає, що однією сімєю з відповідачем вони не проживають вересня 2014 року, у звязку\~ з тим, що між ними втрачені почуття любові та поваги. Вважає, що примирення між ними не можливе, тому позивачка просила шлюб між нею та відповідачем розірвати, оскільки вважає, що сім'я розпалася остаточно і надалі не може бути збережена. Позивачка у судове засідання не з'явилась, в матеріалах справи міститься вимога про розгляд справи\~ за її відсутності,в підготовчому судовому засіданні, позовні вимоги підтримує та після розірвання шлюбу просить присвоїти прізвище «Келип». Відповідач у судове засідання не зявився, надав на адресу суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутності в підготовчому судовому засіданні, зазначивши, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із статті 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Судом встановлено, що 01 квітня 2014 року між позивачкою та [PERSON] в Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Володарського районного управління юстиції у Донецькій області було укладено шлюб, про що було зроблено актовий запис №15. 11 серпня 2006 року народився [PERSON], батьками якого є сторони по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-НО № 088381. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Ч.4 ст.110 Сімейного кодексу України, передбачає, що чоловік, дружина мають право пред'явити позов про розірвання шлюбу до досягнення дитиною одного року, якщо батьківство щодо неї визнане іншою особою або за рішенням суду відомості про чоловіка як батька дитини виключено із актового запису про народження дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, враховуючи обставини, що склалися у даному конкретному випадку, у зв'язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, з відповідача на користь позивачки відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в сумі 704,80 гривень.

Outcome: approved