Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-13 00:00:00

У березні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] «СТ «Іллічівське», [PERSON] про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову зазначив, що 17 квітня 2016 року приблизно о 19-50 годині [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], здійснюючи рух по проїзній частині провулку Полєтаєва з боку вулиці Станіславського в напрямку вулиці Лютневої в Лівобережному районі міста Маріуполя, наближаючись до перехрестя рівнозначних доріг, діючи у порушення вимог п. 16.12. ПДР України, виїхав на перехрестя, не надав переваги у русі автомобілеві ВАЗ-21063, д/н Р4254ДО, яким керував водій [PERSON], та на праві власності належить позивачеві, та допустив зіткнення із ним. Внаслідок зіткнення автомобіль отримав механічні пошкодження, а пасажир автомобіля ВАЗ [PERSON] зазнав тілесних ушкоджень. Ухвалою суду від 15.08.2016 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні ДТП та вчиненні злочину, передбаченого ч. ст. 286 КК України, але звільнено від кримінальної відповідальності у звязку із примиренням. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована у [PERSON] «СТ «Іллічівське», до якого за отриманням страхового відшкодування неодноразово звертався позивач. Згідно із звітом оцінки матеріальних збитків від 28.04.2016 розмір спричиненої позивачеві матеріальної шкоди складає 21387,21 гривень. Крім того, позивач сплатив кошти у сумі 450,00 гривень за перевезення пошкодженого автомобіля зі штрафмайданчика до місця зберігання, послуги евакуатора у сумі 800,00 гривень за перевезення пошкодженого автомобіля з місця ДТП до штрафмайданчика, а також поніс витрати у сумі 300,00 гривень на виготовлення дублікату оцінки вартості матеріальних збитків. Також зазначив, що йому спричинено моральну шкоду, яку оцінює у сумі 2500,00 гривень та полягає у душевних стражданнях, які він зазнав у звязку із пошкодження його власності, неможливістю протягом тривалого часу користуватися автомобілем, порушенням нормальних життєвих звязків. Просив стягнути з [PERSON] «СТ «Іллічівське» на свою користь матеріальну шкоду у сумі 21387,21 гривень та вартість послуг за перевезення пошкодженого автомобіля евакуатором у сумі 800,00 гривень, а з відповідача [PERSON] на свою користь витрати на оплату вантажоперевезення транспортного засобу у розмірі 450,00 гривень, моральну шкоду у сумі 2500,00 гривень, витрати на отримання дублікату звіту оцінки матеріальних збитків у сумі 300,00 гривень, суму франшизи. Також просив стягнути з відповідачів витрати з оплати судового збору та витрати з оплати правової допомоги. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON], діючий на підставі довіреності, у судове засідання не прибули, просили вирішувати справу у їх відсутність, на задоволенні позову наполягали, а також зазначили про згоду на вирішення справи у заочному порядку. Представник відповідача [PERSON] «СТ «Іллічівське», а також відповідач [PERSON], будучи своєчасно та належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибули з невідомих причин. С урахуванням наведених обставин, суд вважав можливим розглянути справу у заочному порядку на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали кримінальної справи № 265/2549/16-к, оцінивши у сукупності надані докази, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість предявленого позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Встановлено, що ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 серпня 2016 року, яка набрала чинності 22 серпня 2016 року, [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у звязку із примиренням із потерпілим, на підставі ст. 46 КК України. Доведеними обставинами, викладеними в мотивувальній частині даного судового рішення, є наступне. 17 квітня 2016 року приблизно о 19-50 годині [PERSON], керуючи за наявності свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САТ № 120090, технічного справним автомобілем [NUMBER],здійснюючи рух по проїзній частині провулку Полєтаєва з боку вулиці Станіславського в напрямку вулиці Лютневої в Лівобережному районі міста Маріуполя Донецької області, наближаючись до перехрестя рівнозначних доріг (перетину провулку Звенигордського з провулком Полєтаєва), діючи в порушення вимог п. 16.12. ПДР України, будучи неуважним, належним чином не стежучи за дорожньою обстановкою і не реагуючи на її зміни, діючи необережно, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної події, належним чином не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на перехрестя рівнозначних доріг, не пропустив автомобіль ВАЗ-21063, д/н Р4254ДО, під керуванням [PERSON], допустивши зіткнення транспортних засобів. Вищезазначені встановлені обставини за положеннями ст. 61 ЦПК України беруться судом до уваги в межах вирішення позову у даній справі і зібраних по ній доказів в сукупності. Згідно із ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішення спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобовязана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Встановлено, що автомобіль ВАЗ-21063, д/н Р4254ДО, який на момент ДТП перебував під керуванням [PERSON], на праві приватної власності належить позивачеві [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію серії ЯНВ № 100088 від 17.06.2000. Отже, в сенсі наведених норм та викладених обставин позивач [PERSON] має право на відшкодування спричиненої йому внаслідок пошкодження належного майна матеріальної шкоди, а відповідач [PERSON], як володілець джерела підвищеної небезпеки автомобіля [NUMBER], має нести відповідальність за деліктними відносинами, що виникли, зокрема, з відшкодування спричиненої внаслідок ДТП шкоди. Разом з тим, згідно із полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/5297360 від 28.08.2015 [PERSON] «СТ «Іллічівське» застраховано цивільно-правову відповідальність водіїв забезпеченого транспортного засобу автомобіля [NUMBER], перед третіми особами на випадок ДТП. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Згідно із ст. 29 наведеного Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Як вбачається з звіту № 767/16 від 28.04.2016 про оцінку шкоди, спричиненої власникові транспортного засобу ВАЗ-21063, д/н Р4254ДО, на підставі огляду обєкту оцінки від 25.04.2016, проведеного у присутності довіреної особи власника транспортного засобу [PERSON] та представника [PERSON] «СТ «Іллічівське» [PERSON], матеріальна шкода складає 21387,21 гривень. Згідно із п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: - у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у звязку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; - у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення. Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Встановлено, що 28.10.2016 та повторно 14.10.2017 позивач [PERSON], діючи через свою довірену особу [PERSON], звернувся до [PERSON] «СТ «Іллічівське» із заявою про виплату страхового відшкодування. Будь-яких рішень за наслідками розгляду зазначених звернень позивача [PERSON] не прийнято до сьогодення. Представник відповідача - [PERSON] «СТ «Іллічівське», не прибувши у судове засідання, не побажав реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову, доказування належного виконання ним регламентованого Законом порядку дій і дотримання встановлених строків вирішення питання про здійснення страхового відшкодування, а отже його не оспорює. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] «СТ «Іллічівське» на користь позивача [PERSON] суму підтвердженого письмовими матеріалами справи прямого матеріального збитку у вигляді вартості відновлювального ремонту транспортного засобу в розмірі 21387,21 гривень. При цьому суд відмовляє у стягненні с [PERSON] «СТ «Іллічівське» витрат на евакуацію транспортного засобу в сумі 800,00 гривень, оскільки будь-яких доказів на їх підтвердження позивачем в ході розгляду справи надано не було та судовим розглядом не здобуто. Вирішуючи позов в частині вимог до відповідача [PERSON], суд виходить з наступного. Встановлено, що позивачем [PERSON] були понесені витрати на вантажоперевезення транспортного засобу в сумі 450,00 гривень, що підтверджено товарним чеком від 20.04.2016, і дана сума підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача [PERSON] у повному обсязі, як заподіювача шкоди. Відповідно до ст. 16 ч. 2 п. 9 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 23 ч. 2 п. 2 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. За положеннями п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практи¬ку в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальши¬ми змінами і доповненнями моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд знаходить переконливими доводи позивача [PERSON] щодо порушення його нормальних життєвих звязків через неможливість використання автомобіля за призначен¬ням, що потребує від нього додаткових зусиль для організації побуту, в тому числі і на відновлен¬ня своїх прав, і, враховуючи тривалість, обсяг і характер спричиненої шкоди, субєктивну оцінку самими потерпілим його порушених благ, вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] моральну шкоду у сумі 1000,00 гривень, тим самим частково задовольнивши позов у цій частині. Крім того, відповідно до ст. 12 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Поняття «франшизи» наведено у статті 9 ЗУ «Про страхування», згідно із якою франшизою є частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Згідно із п. 36.6 ст. 36 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування, має бути компенсована страхувальником, або особою, відповідальною за збитки. Проте, полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/5297360 від 28.08.2015, дослідженим в судовому засіданні, сума франшизи не встановлена та не передбачена, а тому вимоги позивача [PERSON] щодо її відшкодування за рахунок відповідача [PERSON] є безпідставними та суд відмовляє у їх задоволенні. Також суд відмовляє у стягненні з відповідача [PERSON] витрат у сумі 300,00 гривень, понесених позивачем у звязку із отриманням дублікату звіту № 767/16 від 28.04.2016, оскільки такі витрати були здійснені ним власний розсуд та не є наслідком протиправних дій відповідача. Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України суд пропорційно до розміру задоволених вимог також стягує з відповідача [PERSON] «СТ «Іллічівське» на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати з оплати судового збору у сумі 596,73 гривень, що стосується вимог майнового характеру, та витрати на правову допомогу у сумі 546,51 гривень, а також з відповідача [PERSON] витрати з оплати судового збору у розмірі 12,55 гривень, що стосується вимог майнового характеру, витрати з оплати судового збору у розмірі 256,00, що стосується вимог немайнового характеру, та витрати на правову допомогу у сумі 37,06 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial