Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом до ТОВ «Голос. Юа» в якому просив: - визнати недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію [PERSON] інформацію, що міститься в статті «[INFO]», електронна адреса інтернет сторінки, на якій розміщено статтю: [INFO] в мережі Інтернет на веб-сайті «Голос UA» (електронна адреса http//ru.golos.ua); - зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю «Голос. Юа» (ідентифікаційний код: 35812742), протягом 10 днів з моменту набрання рішенням по даній справі законної сили, опублікувати на головній сторінці веб-сайту «Голос UA» (електронна адреса http//ru.golos.ua) спростування під заголовком «СПРОСТУВАННЯ» наступного змісту: Інформація, поширена про [PERSON]. що міститься в статті «[INFO]», є недостовірною та не відповідає дійсності. В обґрунтування позову зазначив, що він є колишнім директором ПАТ «ХТЗ ім. С. Орджонікідзе. [INFO] о 19:43 на веб-сайті http//ru.golos.ua (Голос UA) в мережі за електронним гіперпосиланням [INFO] було розміщено статтю під назвою «[INFO]». Дана стаття містить недостовірну інформацію - тобто таку, що не відповідає дійсності та містить відомості про події, яких не існувало. Так, у самій назві статті зокрема зазначено: «[INFO]», що в принципі не відповідає дійсності, адже [PERSON] не виступав з жодними публічними промовами, не брав участі у жодних особистих розмовах, не надавав інтерв'ю жодним виданням з інформацією вищезгаданого змісту - не зазначав про будь-які злочинні наміри здійснювати в принципі будь-який влив на підприємство, яким раніше керував. За текстом статті, в ній також надруковано наступні твердження, незаконно та необгрунтовано приписані [PERSON]: - «В данном случае, эксперты по противодействию рейдерским захватам подозревают, что лицо проблем ХТЗ - [PERSON], бывший генеральний директор завода с июля 2013г. по март 2016г., уволенний 09.03.2016 г. из-за получения по итогам 2015г. заводом 218 млн.грн. чистых убытков.»; - «[PERSON] сделал представителю нового собственника завода нескромное предложеиие. А именно, быстрое прекращение давления на ХТЗ в обмен на назначение его на должность генерального директора и щедрые суммы «отступных» в семизначных цифрах.»; - « экс-директор присвоил не более $1 млн., а «всего» более $0,5 млн. - это убедительно доказывают те документи, до которьіх юристам завода удалось добраться на суде.»; - «...за время роботи [PERSON] генеральним директором ХТЗ его семья приобрела 5 квартир в Харькове: причем не в «хрущевках», а в элитных новостройках и центральной части города.». Зазначена вище інформація с недостовірною, жодне зі слів, приписаних [PERSON] у даній статті, не було промовлене ним публічно чи особисто будь-якій особі. У вищезазначених недостовірних положеннях е посилання на те, що [PERSON] привласнював кошти - тобто зазначено про вчинення останнім злочину, передбаченого Кримінальним кодексом України, зазначено, що сім'я [PERSON] придбала 5 квартир за час його перебування на посаді директора, зазначено про те, що [PERSON] разом з провладними структурами нібито здійснює тиск на ПАТ «ХТЗ ім.С.Орджонікідзе» та прагне використовувати дану обставину як можливість знову стати керівником підприємства. Усі вищезгадані обставини є неправдивими, недостовірними, порочать ділову репутацію [PERSON] [PERSON] було звільнено з ПАТ «ХТЗ ім.С.Орджонікізде» за згодою сторін, жодних фактів чи обставин, рішень суду чи, актів контролюючих органів відносно будь-яких порушень позивачем чинного законодавства не існує. [PERSON] не здійснював жодних незаконних дій відносно ПАТ «ХТЗ ім.С.Орджонікідзе», не вчиняв зокрема спроб його захоплення, жодних привласнень чи розтрат, разом з тим ТОВ «Голос. Юа» розмістило статтю з прямими звинуваченнями [PERSON] у вчиненні злочину, хоча така інформація не була підтверджена жодним обвинувальним вироком суду, який вступив у силу. Представник позивача позов підтримав та просив задовольнити з підстав наведених у ньому. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також зазначив, що проти задоволення позову заперечує та просить відмовити в задоволенні. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Звертаючись до суду з даним позовом позивач надав на підтвердження обґрунтованості своїх вимог роздруківку із вищевказаною статтею під назвою «[INFO]», яка за своїм змістом збігається із оспорюваною інформацією. Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. За приписами ч. ч. 1, 3 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК) ( 1618-15 ). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. У пункті 15 вищевказаної постанови Пленуму роз'яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Суд знаходить не доведеним факт поширення стороною відповідача оспорюваної інформації відносно позивача, надана останнім роздруківка також не підтверджує такої події, а відтак приходить до висновку про відмову у позові з підстав його недоведеності. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed