Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей в якому вказувала, що з травня 2007 року по вересень 2016 року вона проживала з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Мають спільних малолітніх дітей - доньку [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO], які знаходяться на матеріальному утриманні позивачки. [PERSON], будучи працездатною особою, постійної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Враховуючи те, що відповідач має змогу та зобов'язаний надавати матеріальну допомогу на утримання малолітніх, а тому позивачка просила суд стягувати з нього на свою користь кошти (аліменти) в розмірі 1/3 частини його доходу (заробітку) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 27 вересня 2016 року і до повноліття дітей. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. При цьому вказувала, що вона не працює, доходів не має, проте отримує соціальну допомогу в мінімальному розмірі. Разом з тим діти мають задовільний стан здоров'я. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. При цьому пояснив, що він має задовільний стан здоров'я, працює, отримує щомісячний прибуток у вигляді заробітної плати, інших осіб на утриманні не має, в тому числі не сплачує аліменти на користь інших осіб. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON], відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 174 ЦПК України наслідків визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому судом встановлено, що сторони мають двох спільних малолітніх дітей - доньку [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO], які знаходяться на матеріальному утриманні позивачки. [PERSON], будучи працездатною особою, постійної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Проте відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 181 та ст.183 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними в грошовій або натуральній формі, а в разі недосягнення між ними згоди - за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дітей присуджується в частині від доходу їх батька, матері або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) батька, матері, яка буде стягуватися як аліменти на дітей, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дітей та платника аліментів, наявність в останнього інших осіб на утриманні тощо (ч. 1 ст.182 СК України). За таких обставин, враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дітей, задовільний стан здоров'я відповідача, його матеріальне становище, а також те, що він аліменти на користь інших осіб не сплачує, інших осіб не утримує, суд дійшов висновку, що [PERSON] може сплачувати аліменти на утримання дітей у визнаному ним розмірі - 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Стягнення починається з моменту подачі позову і припиняється з досягненням дітьми повноліття. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи положення ст. 88 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню на користь бюджету 551,20 грн. судового збору.

Outcome: approved