Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

у вересні 2018 р. позивач звернувся до суду із позовом до відповідача та просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» суму заборгованості у розмірі 72600.10 грн. та судовий збір по справі у розмірі 1762 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач звернувся до ПАТ «Альфа-Банк» із заявою про отримання кредиту згідно якої між сторонами було укладено договір про надання кредиту №500284996 від 19.06.2012 згідно якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 46416 грн 00 коп. з кінцевим строком повернення до 20.06.2017 року, однак належним чином свої зобовязанян по вказаному договорі не виконував, що призвело до виникнення по справі простроченої заборгованості, далі 23.12.2013 між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір факторингу №2013-1 на підставі якого банк передав своє право вимоги позивачу у тому числі і за вищезазначеним кредитним договором, та позивач набув статус нового кредитора. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав і просив суд його задовольнити. Відповідач позов не визнав, однак відзив не надав, усно заявив про застосування строку спеціальної позовної давності щодо стягнення нарахованих відсотків. Письмові заяви та клопотання від відповідача не надходили. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 19.06.2012 [PERSON] подав анкету-заяву про отримання кредиту (а.с. 26). 19.06.2012 між [PERSON] та ПАТ «Альфа-банк» укладено кредитний договір №500284996 згідно умов якого банк надав відповідачу кошти у розмірі 46416 грн 00 коп із процентною ставкою 39,99% річних із кінцевою датою повернення кредиту до 20.06.2017 року, а відповідач зобовязався повертати платежі, сплачувати проценти за його користування та інших платежів за цим договором здійснююти щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни в порядку та на умовах визначених договором та відповідно до графіку платежів, який є додатком №1 до цього договору (а.с. 34-39). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. 23.12.2013 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» укладено договір факторингу №2013-1 відповідно до умов якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» своє право вимоги заборгованості за кредитними договорами, у тому числі за кредитним договором №500284996від 19.06.2012. За нормою ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ухилявся від виконання своїх зобовязань за кредитним договором. У результаті недотримання відповідачем умов договору, станом на 23.12.2013 сума заборгованості по договору становить 72600 грн 10 коп. з яких: 45709,41 - прострочена заборгованість по тілу кредиту, 19583,34 грн прострочені відсотки за користування кредитом, 7307,35 грн. штраф. Позивачем на адресу відповідача було надіслано вимогу про погашення простроченої заборгованості вих. №2-3039952 від 29.05.2018. Однак, до даного часу вказана вимога відповідачем виконана не була. Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до укладеного між сторонами договору та ст.ст. 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Таким чином, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем правомірно пред'явлено вимоги до відповідача про стягнення заборгованості на загальну суму 72600 грн 10 коп. за весь час прострочення оплати за кредитним договором, яка розрахована станом на 23.12.2013. Також суд зазначає, що згідно ст.. 258 ЦК України спеціальна позовна давність до вимоги про стягнення відсотків за користуванням кредитом не передбачена. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному звязку, враховуючи те, що відповідачем не було належним чином виконано умови вищезазначеного кредитного договору, а також ним не було спростовано вищезазначених позовних вимог позивача на підставі чого позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, повязані з розглядом справи покладаються на відповідача. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 1762 грн 00 коп. \~

Outcome: approved