Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

У вересні 2011 року ПАТ «СЕБ Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно кредитного договору від 29.10.2008 року № 332-в/41, [PERSON] отримав в АБ «Факторіал-Банк», повним правонаступником якого є ПАТ «СЕБ Банк», кредит в сумі 28000 дол. США з процентною ставкою по кредиту 13% річних до 28.10.2015 року. В забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором від 29.10.2008 року № 332-в/41 між банком та [PERSON] було укладено договір поруки від 29.10.2008р. № 1, а також між банком та [PERSON], [PERSON] укладений іпотечний договір від 29.10.2008р. Вказані умови кредитного договору відповідачами систематично порушувалися. Відповідачі своєчасно взяті на себе зобов'язання не виконали. В результаті утворилась заборгованість, яка станом на 13.07.2011р. складає 333112 грн. 54 коп. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідачів вище указану суму боргу, в рахунок погашення стягнутої заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.07.2014р. змінено первісного позивача ПАТ «СЕБ Банк» його правонаступником - ПАТ «Фідобанк». В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала та просила про їх задоволення. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином, причини неявки не повідомили. Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши зібрані по справі докази, суд доходить до наступного. Відповідно до укладеного кредитного договору від 29.10.2008 року № 332-в/41, [PERSON] отримав в АБ «Факторіал-Банк», повним правонаступником якого є ПАТ «СЕБ Банк», кредит в сумі 28000 дол. США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 29.10.2008 року № 332-в/41 між АБ «Факторіал-Банк», повним правонаступником якого є ПАТ «СЕБ Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки від 29.10.2008р. № 1. Крім цього, у забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором від 29.10.2008 року № 332-в/41 між позивачем та [PERSON], [PERSON] укладений іпотечний договір від 29.10.2008р.. Відповідно до іпотечного договору [PERSON] та [PERSON] передають в іпотеку позивачу нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 46,0 кв.м., що належить [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності б/н від 23.09.2008р, виданого ЖКВ ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект», зареєстрованого в Комунальному підприємстві ММ БТІ за реєстровим № 24889822, номер запису 18896 в книзі 109. Заставна вартість предмету іпотеки встановлена за згодою сторін у розмірі 198527,00 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.07.2014р. змінено первісного позивача ПАТ «СЕБ Банк» його правонаступником - ПАТ «Фідобанк». Згідно ст.ст. 525-526 ЦК України, не допускається однобічна відмова від зобов'язання або зміна умов договору, зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору і норм законодавства. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, яким врегульовано відносини позики. Згідно ч. 2 ст. 1050 вказаного Кодексу якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 536 цього Кодексу за користування чужими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти у розмірі, встановленому договором. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Пунктом 5 кредитного договору передбачена відповідальність сторін за порушення умов договору. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме: видав відповідачу кредит у розмірі 28000 дол. США. В порушення умов кредитного договору відповідачі взяті на себе обов'язки не виконували, в зв'язку з чим, станом на 13.07.2011р. за ними виникла заборгованість в сумі 333112 грн. 54 коп., що складається з простроченої заборгованості із сплати кредиту - 82368,64грн., що є еквівалентом 10333,02 дол. США, заборгованості із сплати кредиту, яка підлягає достроковому стягненню - 138171,78 грн., що є еквівалентом 17333,44 дол. США, заборгованості по сплаті процентів - 77487,98 грн., що є еквівалентом 9720,75 дол. США, пені - 35084,14 грн. Від відповідачів надійшло клопотання про зменшення розміру пені у зв'язку з її великим розміром, відсутності можливості сплачувати кредит в повному обсязі, оскільки відповідачі вимушені наймати житло, мають тяжкій фінансовий стан. Частиною 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Тому суд вважає за можливе зменшити розмір пені, належної до стягнення з відповідачів до 10000,00 грн.. У зв'язку з наведеним відповідному корегуванню підлягає і загальний розмір боргу, належний до стягнення з відповідачів. Таким чином, стягненню підлягає заборгованість у розмірі 308028 грн. 40 коп., що складається з простроченої заборгованості із сплати кредиту - 82368,64грн., що є еквівалентом 10333,02 дол. США, заборгованості із сплати кредиту, яка підлягає достроковому стягненню - 138171,78 грн., що є еквівалентом 17333,44 дол. США, заборгованості по сплаті процентів - 77487,98 грн., що є еквівалентом 9720,75 дол. США, пені - 10000,00 грн.. Банком надсилались відповідачам вимоги про усунення порушень із зазначенням суми заборгованості та заходів, що будуть прийняті Банком, зокрема примусове стягнення шляхом звернення на предмет іпотеки. Статтею 11 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням. Приписами статті 12 вказаного Закону передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», а також п. 2.3 та 2.5 іпотечного договору, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Положеннями п. 4.3 іпотечного договору встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: за рішення суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; у позасудовому порядку на підставі іпотечного договору. Згідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. У частинах 2 і 3 ст. 40 цього ж Закону законодавець встановлює певний порядок дій Банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року за № 1304-VII, протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Згідно із ст. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року, протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Квартира [ADDRESS], загальною площею 46,0 кв.м., є майном, яке виступає як забезпечення зобов'язань [PERSON] за споживчим кредитом № 332-в/41 від 29.10.2008р., наданим йому позивачем в іноземній валюті, та яке використовується відповідачами, як місце їх постійного проживання. Відомостей про наявність іншого житла у відповідачів суду позивачем не надано. З огляду на вищезазначене, суд вважає, що звернення стягнення на дане майно є таким, що суперечитиме вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому в задоволенні в цій частині позову необхідно відмовити. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача стягується судовий збір у розмірі 1820,00 грн.

Outcome: partial