Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

У вересні 2015 року до суду надійшла вищевказана позовна заява. Вказуючи на існування між позивачем та відповідачем правовідносин позики, що на думку позивача, вбачається з складеної відповідачем розписки, а також посилаючись на порушення останньою своїх зобов'язань з повернення суми позики, позивач просив стягнути на його користь з відповідача борг в сумі 28000 грн. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі зазначаючи, що грошові кошти позивач надавала відповідачу на умовах договору позики для придбання квартири. Також вказували, що позивачем відповідно до ст. 530 ЦК України відповідачу було направлено вимогу про повернення суми позики у розмірі 28000,00 грн., яку [PERSON] (відповідач) отримала 01.09.2015 р., а тому відповідач повинен був виконати свій обовязок по поверненню суми позики не пізніше 07.09.2015 р., тобто, на думку сторони позивача є таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання та в силу ст. 625 ЦК України не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Відповідач позов не визнала та категорично заперечила факт позичання нею грошей у позивача. Відповідач пояснила, що вона та її чоловік [PERSON] разом із [PERSON] мали спільну справу - аптеку в м. Конотоп Сумської області, яку згодом вирішили передати іншій особі - [PERSON], яка є матір'ю позивача. Передача аптеки здійснювалась шляхом переоформлення ліцензій, інших документів, а [PERSON] мала компенсувати подружжю [PERSON] та [PERSON] їхні витрати у розвиток аптеки (замовлення проектів, переобладнання приміщення, придбання обладнання тощо). [PERSON] мала виплатити [PERSON] 66000 гривень в рахунок компенсації вищевказаних витрат. Через брак коштів запропонувала виплатити дану суму частинами (зокрема, 28000 грн.) на що [PERSON] погодився. Відповідач також пояснила, що 04.03.2013 [PERSON] разом з дочкою (позивачем) приїхали до м. Шостка та мали намір передати [PERSON] частину з вищевказаних 66000 гривень, а саме, 28000 гривень, однак, [PERSON], який працює лікарем та був зайнятий в операційній не мав можливості особисто отримати належні йому гроші, а тому зателефонував своїй дружині (тобто, відповідачу) та попросив її отримати від [PERSON] гроші. Відповідач, яка до цього не була знайома ані з [PERSON], ані з її дочкою [PERSON] прийняла гроші про що й склала розписку на вимогу [PERSON] Після передачі грошей документи на аптеку було переоформлено на [PERSON] Згодом, коли поруч було відкрито іншу аптеку, [PERSON], яка була реальним господарем, вирішила повернути собі кошти, сплачені нею [PERSON] та [PERSON] за придбання аптечного бізнесу. Такі дії [PERSON] відповідач вважає непорядними, шахрайськими. Аналогічні за змістом показання відповідач надала в процесі її допиту як свідка відповідно до ст. 184 ЦПК України. Представники відповідача, звертаючи увагу суду на зміст ст. 202, 626, 628, 1046, 1047 ЦК України, вказували, що розписка, на яку спирається позивач, підтверджує лише факт передачі грошей, що відповідач не заперечує. Однак, в даній розписці відсутнє посилання на те, що [PERSON] отримала 28000 грн. в позику, тобто, з умовою повернення даної суми. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню враховуючи таке. Судом встановлено, що 04.03.2015 відповідач власноручно склала розписку згідно якої отримала від [PERSON] 28000 гривень. Вказана обставина вбачається з оригіналу розписки, наявної в матеріалах справи /а.с. 67/ та відповідачем визнається. Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Враховуючи вищевказані положення ЦК України суд приходить до висновку, що складена відповідачем розписка про одержання 28000 грн. не вказує на існування між позивачем та відповідачем правовідносин позики, які регулюються нормами параграфу 1 глави 71 ЦК України, оскільки в даному документі не зафіксовано взаємне волевиявлення позивача та відповідача щодо укладення саме договору позики, зокрема, не вказано, що відповідач отримала кошти з умовою повернення такої ж суми. Крім того, частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Однак, надана позивачем розписка факт укладення договору позики не підтверджує, оскільки даною розпискою зафіксовано лише передачу грошей від однієї фізичної особи до іншої. Водночас, підставами передачі грошей можуть бути: надання грошей покупцем продавцю за придбаний товар, дарування, повернення боргу, компенсація шкоди тощо. З пояснень позивача та з показань допитаних свідків [PERSON], [PERSON] вбачається, що між фізичними особами - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (яка в даній цивільній справі є представником позивача) існували відносини з приводу здійснення підприємницької діяльності (діяльності аптеки в м. Конотоп Сумської області). Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] показали, що [PERSON] отримаючи готовий бізнес (аптеку) зобов'язувалась сплатити їм компенсацію за обладнання, виконані будівельні та інші роботи. З оригіналу розписки /а.с. 67/ вбачається, що на аркуші паперу з однієї сторони зафіксовано отримання [PERSON] від [PERSON] (в присутності [PERSON]В.) 28000 грн., а на іншій стороні аркушу зафіксовано отримання [PERSON] (допитаним свідком) від [PERSON] 10.05.2013 та 12.05.2013 по 5000 грн. Суд вважає, що вищевказані докази в своїй сукупності свідчать про існування інших відносин, зокрема, між [PERSON] та [PERSON], однак, в межах даної цивільної справи суд, обмежений конкретною підставою позову та нормами ст. 10, 11 ЦК України, а тому не може та не зобов'язаний досліджувати правову природу цих відносин (в т.ч. наявність або відсутність будь-яких інших підстав для передачі грошей). Відтак, суд погоджується з доводами відповідача про те, що надана позивачем розписка не підтверджує факт того, що відповідач зобовязалася повернути позивачу спірні грошові кошти на умовах позики, оскільки даний документ не містить в собі обовязкових умов, що становлять зміст договору позики.

Outcome: dismissed