Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

У вересні 2015 року позивач ПАТ «Дельта Банк» (далі -ПАТ Дельта Банк) звернулось до суду із вказаним позовом. В обґрунтування вимог вказує, що 28 вересня 2007 року між публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (далі ПАТ «Кредитпромбанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 52 650 доларів США зі сплатою 12,7 % річних, строком до 27 вересня 2032 року. На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та відповідачем було укладено договір іпотеки квартири [ADDRESS]. 27 вересня 20013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за вищевказаним кредитним та іпотечним договорами. Відповідач умови кредитного договору не виконав, допустив утворення заборгованості, яка станом на 20 липня 2015 року склала 864 778 грн 31 коп. Позивач просить суд у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на квартиру [ADDRESS] за банком. В судове засідання представник позивача не зявився, в матеріалах справи знаходиться його заява про розгляд справи за його відсутності. Просив суд розглядати справу на підставі наявних у справі доказів, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Про причини неявки відповідач суд не повідомив, заяв з проханням розглянути справу за його відсутності або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з цим суд вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків. 28 вересня 2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 52 650 доларів США зі сплатою 12,7 % річних, строком до 27 вересня 2032 року. На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором від 28 вересня 2007 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки згідно з умовами якого [PERSON] передав в іпотеку квартиру № 212 по вул. Будьонного (після перейменування вул. Світла), 16, у м. Запоріжжя. 27 вересня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» набуло права вимоги за вказаними кредитним та іпотечним договорами. Відповідач взяті на себе зобовязання з погашення кредиту та сплати процентів за договором кредиту не виконав. Станом на 20 липня 2015 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 864 778 грн 31 коп., яка складається з: 522 208 грн. 31 коп. заборгованість за кредитом, 271 055 грн. 67 коп. заборгованість за відсотками, 64 809 грн. 86 коп. пеня, 1 022 грн. 99 коп. 3 % від простроченої заборгованості за тілом кредиту, 5 681 грн. 48 коп. 3 % від простроченої заборгованості за відсотками. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Відповідно до п. 4.2 договору іпотеки від 28 вересня 2007 року іпотекодержатель набуває право на звернення стягнення на майно у випадку порушення іпотекодавцем умов кредитного договору або умов цього договору. Згідно з п. 4.3 договору визначено, що за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: набуває право власності на майно; від свого імені продає майно третім особам і спрямовує отримані кошти на задоволення своїх вимог, дає іпотекодавцю згоду на реалізацію майна тертім особам, визначеним іпотекодержателем або погодженим з ним, від свого імені, за умови що кошти, виручені від реалізації, будуть направлені на задоволення вимог іпотекодержателя. У разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам ч. 6 ст. 38, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» і положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Проаналізувавши матеріали справи та позовні вимоги позивача, суд знаходить їх обґрунтованими, доведеними доказами по справі, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, згідно вимог ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 12971,67 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved