Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-24 00:00:00

У вересні 2017 року до суду звернувся позивач з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому ставить питання про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором у сумі 340810 грн. 68 коп., а також судових витрат в сумі 5112 грн. 16 коп. \~ В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29 вересня 2011 року між [PERSON] (далі відповідач 1) та Публічним акціонерним товариством «Креді агріколь банк» укладено кредитний договір № 2/1017734, згідно умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 219375 грн. строком користування з 29 вересня 2011 року по 28 вересня 2018 року. В якості забезпечення виконання зобовязань, між ПАТ «Креді агріколь банк» та [PERSON] було укладено договір застави № Z3/1017734 від 29 вересня 2011 року та надано в приватне обтяження автотранспортний засіб: автомобіль марки HYUNDAI, модель SANTA FE, 2011 року випуску, реєстраційний номер\~[NUMBER]. Виконання зобовязань за кредитним договором було забезпечено порукою шляхом укладання між банком та [PERSON] (далі відповідач -2) договору поруки № Р1/1131274 від 29.09.2011 року. 30 жовтня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика»\~\~було укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами № 10-ІV, відповідно до якого право грошової вимоги за Кредитним договором № 2/1017734 від 29 вересня 2011 року укладеним між Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь банк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Позика». Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав повністю, надавши відповідачу -1 кредит в розмірі та строки передбачені кредитним договором. Однак, відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, відповідно до цього Банк нарахував заборгованість за кредитом у сумі 340810,68 грн., яка складається з: суми залишку за кредитом 94017,72 грн., суми простроченого осново боргу за кредитом 41291,52 грн., суми нарахованих процентів 2054,48 грн., суми прострочених процентів 29480,78 грн., суми інфляції 158401,69 грн., 3% річних 15564,49 грн. Представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримав повністю, наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Відповідач вважає, що позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитом предявлені з пропуском позовної давності, при цьому позивач не посилається на поважність причин такого пропуску. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнає в повному обсязі, у звязку з пропуском строку позовної давності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Так, відповідно до кредитного договору № 2/1017734 від 29.09.2011 року Публічне акціонерне товариство «Креді агріколь банк» (правонаступник Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика») надав [PERSON] кредит у сумі 219375 грн. на придбання транспортного засобу HYUNDAI, модель SANTA FE, із зобовязанням сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 16,3% річних строком користування з 29.09.2011 року по 28.09.2018 року включно. Відповідно до п. 1.3 за користування кредитом позичальник сплачує процентну винагороду, щомісячно, починаючи з дня видачі кредитних коштів з відповідного позичкового рахунку, до моменту повного погашення заборгованості за кредитом у розмірі 16,3% річних за користування кредитом. Відповідно до п. 1.1.1 позичальник повертає кредит банку щомісячно в термін до 4 числа місяця, наступного за розрахунковим згідно графіку погашення заборгованості за кредитним договором. В цей же день, між Публічним акціонерним товариством «Креді агріколь банк» (правонаступник Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика») та [PERSON], з метою забезпечення повернення грошового зобовязання за кредитним договором, був укладений договір поруки №Р1/1131274. Згідно з умовами зазначеного договору відповідач [PERSON] на добровільних засадах взяла на себе зобовязання перед банком відповідати в повному обсязі по зобовязаннях позичальника, які виникають з кредитного договору № 2/1017734 від 29.09.2011 року. Однак, в порушення умов договору [PERSON] несвоєчасно сплачував суми кредиту, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість за кредитом. Суд перевіривши розрахунок заборгованості за кредитним договором № 2/1017734 від 29.09.2011 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь банк» та [PERSON] встановив, що станом на 02.11.2015 року утворилась заборгованість за кредитом у сумі 340810,68 грн., яка складається з: суми залишку за кредитом 94017,72 грн., суми простроченого осново боргу за кредитом 41291,52 грн., суми нарахованих процентів 2054,48 грн., суми прострочених процентів 29480,78 грн., суми інфляції 158401,69 грн., 3% річних 15564,49 грн. Згідно зі\~ст. 11 Цивільного кодексу України\~цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1078 ЦК України. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу. У зв'язку з цим суд зазначає, що відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема сплата комісії банку, пені, штрафу. Згідно з ч. 1\~ст. 612 Цивільного кодексу України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Розглядаючи питання щодо дострокового повернення кредиту у зв'язку з простроченням позичальником свого обов'язку щодо повернення позики, слід враховувати, що відповідно до частини другої\~статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати, зокрема, дострокового повернення частини позики, що залишилася. Суд не приймає до уваги посилання позивача щодо сплати ним останнього платежу у березні 2014 року, оскільки це спростовується деталізованим розрахунком, наданим представником позивача станом на 02.11.2015 року, з якого вбачається, що останній платіж за кредитом [PERSON] був здійснений 24.06.2014 року, а останній платіж по сплаті відсотків 04.07.2014 року. Щодо вимоги відповідача застосувати строк позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до\~ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за\~зобов'язаннями\~з визначеним\~строком\~виконання перебіг\~позовної давності\~починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Аналізуючи умови кредитного договору сторін у цій справі та зміст зазначених правових норм, необхідно дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (надання кредиту ), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі після закінчення кінцевого строку повернення кредиту, тобто строку дії кредитного договору. Відповідач -1 згідно кредитного договору від 29.09.2011 року отримав кредит строком користування до 28.09.2018 року, таким чином, суд вважає, що позивач не пропустив строк позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитом. Отже, як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи деталізованим розрахунком, відповідач [PERSON] припинив виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту з липня 2014 року, а погашення процентів за користування кредитом з серпня 2014 року, тому \~у нього утворилась заборгованість за кредитним договором. В той же час відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить м. Торецьк. В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р. Згідно із пунктом 23 додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м. Торецьк. Однак, в положеннях зазначеного Закону чітко визначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування саме пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики. Виходячи з цього, нараховане банком суми інфляції в розмірі 158401,69 грн. та три проценти річних в сумі 15564,49 грн. не є штрафною санкцією або пенею в розумінні ст. 549 ЦК України. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу. Що стосується позовних вимог \~в частині стягнення заборгованості з відповідача [PERSON], то суд зазначає наступне. Судом встановлено, що з метою забезпечення повернення кредиту між Публічним акціонерним товариством «Креді агріколь банк» (правонаступник Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика») та [PERSON] був укладений договір поруки № Р1/1131274 від 29.09.2011 року, відповідно до якого [PERSON] взяла на себе зобовязання перед позивачем відповідати в повному обсязі по зобовязанням [PERSON], які виникають з умов кредитного договору. Згідно п.4.1 зазначеного договору поруки цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і втрачає свою дію з моменту повного виконання забезпеченого ним зобовязання. Відповідно до ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 4\~ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1\~ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст.\~251,\~252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного виконання всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст.\~251, ч. 4 ст.\~559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4\~ст. 559 ЦК України\~про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Із роз'яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», вбачається, що\~Відповідно до частини четвертої статті 559\~ЦК\~порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, у банка настає право вимоги від позичальника виконання основного зобов'язання не з моменту закінчення строку дії договору, а з моменту прострочення повернення чергової частини грошових коштів. Судом встановлено, що прострочення кредитної заборгованості за кредитним договором № 2/1017734 від 29.09.2011 року почалося з 04.07.2014 року, таким чином з 05.07.2014 року у позивача виникло право вимоги від позичальника та поручителя на дострокове погашення заборгованості. Проте банк протягом шести місяців вимоги до боржників не направив та позову до суду не пред'явив. Виходячи з цього, суд приходить до висновку, що зобовязання відповідача [PERSON] за договором поруки № Р1/1131274 від 29.09.2011 року на момент розгляду справи припинилися, а тому \~вимоги в цій частині недоведені і не підлягають задоволенню. Таким чином, суд вважає позовні вимоги частково доведеними, тому підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 5112,16 грн.

Outcome: partial