Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

У вересні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування. В обґрунтування вказаного позову посилався на те, що після смерті його матері - [PERSON] П`ятнадцятою київської державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу до майна померлої. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є її сини - позивач, відповідач та мати [PERSON] - [PERSON] , в рівних частинах, по 1/3 частині спадкового майна кожен. [PERSON] звернулась до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про відмову від спадщини. Позивачем та відповідачем було подано до П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, в належних їм за законом частинах спадкового майна. Позивач не погоджується з прийняттям спадщини [PERSON] відповідачем з огляду на прийняття ним одноособово спадщини після смерті батька - [PERSON] , наявність досягнутих домовленостей між позивачем, відповідачем та спадкодавцем про те, що спадкове майно перейде позивачу, а також ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків передбачених ст.ст. 202, 203 СК України, ненадання допомоги спадкодавцеві під час її хвороби та безпорадного стану, образливе та жорстоке ставлення до спадкодавця, та вважає, що наявні законні підстави для усунення відповідача від права на спадкування майна, що належало його покійній матері - [PERSON] , а саме: 1/3 частина квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвало суду від 19.09.2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 09.10.2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті, витребувано від П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори завірену належним чином копію спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] . В судовому засіданні позивач та представник позивача - адвокат Радченко В.Ю. позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити, з вищенаведених підстав. Позивач вказував на те, що мати подзвонила йому на роботу та сказала, що відповідач її побив. Мати розповідала про те, що відповідач поклав на неї подушку та бив через подушку кулаками. Відповідач та його представник - адвокат Афендулова М.Г. пред`ялений позов не визнали, заперечили проти його задоволення. Відповідач зазначив, що з матір`ю була сварка, оскільки вона знаходилася в нетверезому стані та вдарила його дитину, за що він її штовхнув та вона впала на диван. Матері в лікарні допомагав, однак менше ніж рідний брат, бо мав борги, дружину, дитину, аліменти на дітей від іншого шлюбу. З матірю не домовлявся, що відмовиться від квартири, тільки писав чорновик розписки на період часу, поки вона жива. Представник третьої особи: яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явилася, просила слухати справу за її відсутності, у зв`язку з великою завантаженістю працівників нотаріальної контори та прийняттям рішення згідно чинного законодавства. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши докази у справі, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною першою статті 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу). Статтями 1261-1264 ЦК України визначені черги спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 1262 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частина перша статті 1268 ЦК України регламентує, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (стаття 1269 ЦК України). Із дослідженої копії спадкової справи №631/2017, заведеної П`ятнадцятою київською державною нотаріальною до майна померлого [INFO] [PERSON] вбачається, що позивач [PERSON] , [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON] . Крім того, відповідач [PERSON] також є сином [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про смерть вбачається, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] . Після смерті останнього відкрилась спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] , яка належала йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, легкового автомобіля марки «MITSUBISHI» моделі «Grandis» 2004 року випуску та легкового автомобіля марки «ВМW» моделі «5201» 1998 року випуску. 02.06.2017 року до державного нотаріуса П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Ковалевською Р.О., [PERSON] та [PERSON] подано заяви про відмову від прийняття спадщини за законом, яка залишилася після смерті [PERSON] , на користь його сина [PERSON] . 19.09.2017 року [PERSON] звернувся до державного нотаріуса П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [INFO] батька [PERSON] , [INFO] . 19.09.2017 року державним нотаріусом П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори Мазур О.Ю., [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за законом, в тому числі з урахуванням ѕ частки майна, від якої відмовилися на його користь син померлого - [PERSON] , дружина померлого - [PERSON] та мати померлого - [PERSON] . Спадщина на яку видані свідоцтва складається з: квартири [ADDRESS] , легкового автомобіля марки «MITSUBISHI» моделі «Grandis» 2004 року випуску та легкового автомобіля марки «ВМW» моделі «5201» 1998 року випуску. Відповідно до копії свідоцтва про смерть [INFO] померла [PERSON] , [INFO] . Згідно копії свідоцтва про право власності від 16.10.2007 року, яке видане Виконавчим органом Київської міської ради Головного управління житлового забезпечення вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . З копії Витягу з спадкового реєстру від 18.07.2018 року вбачається, що П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №62719593 до майна померлої [INFO] [PERSON] 14.08.2018 року до державного нотаріуса П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про відмову від спадщини звернулась [PERSON] , яка є матір`ю померлої [INFO] [PERSON] . Відповідно до копії розписки, яка надана позивачем вбачається, що [PERSON] підтверджує умови усного договору між ним, [PERSON] та [PERSON] , а саме: [PERSON] та [PERSON] відмовляються від спадщини його батька [PERSON] на його користь. В свою чергу він відмовляється та ніколи не претендує на свою законну частину спадщини квартиру за адресою: [ADDRESS] . А також зобов`язується виписатися з даної квартири. Після продажу батьківської машини «ВМW» передати грошову суму в розмірі половини від суми продажу [PERSON] . Вказана розписка укладена в простій формі та нотаріально не завірена. Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Пунктом шостим Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою дія відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України. Отже, суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен становити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення має бути пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла таких дій. Тому для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч.5 ст.1224 ЦК має значення сукупність обставин - ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи і лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст.82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Разом з тим, позивачем та його представником ні в позовній заяві, ні в суді не надано належних та допустимих доказів, які б давали законні підстави для усунення відповідача [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Посилання позивача на ті обставини, що відповідач негативно ставився до спадкодавця та наносив тілесні ушкодження спростовується постановою слідчого слідчого відділу Деснянського Управління Поліції Головного Управління національної поліції у м. Києві Шамро А.Г. від 27.09.2017 року, відповідно до якої кримінальне провадження №12017100030005235 від 25.04.2017 року, відносно відповідача про нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] закрито, у зв`язку з відсутністю кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Посилання позивача на ту обставину, що між ним та відповідачем існували домовленості щодо відмови відповідача на користь позивача від прийняття у спадщину майна спадкодавця, про що складена відповідна розписка також не беруться судом до уваги, оскільки будь-які домовленості між сторонами по справі не позбавляють відповідача від права на спадкування за законом після смерті матері [PERSON] . Крім того, стороною позивача в процесі розгляду справи не було надано суду достатніх та допустимих доказів, які б підтверджували доводи про те, що спадкодавець [PERSON] через похилий вік та тяжку хворобу дійсно перебувала у безпорадному стані, у зв`язку з чим потребувала допомоги саме від спадкоємця [PERSON] , а також, що останній був зобов`язаний надавати таку допомогу, але свідомо ухилявся від її надання. Допитана судом у якості свідка: [PERSON] суду повідомила про те, що їй відомо, що усе майно після смерті батька було оформлено на меншого сина, а квартира на старшого. Відомо, що майно батька, бізнес, квартира та машина переходять меншому сину. [PERSON] скаржилась на меншого сина, оскільки переживала, що він не відмовиться від спадщини після її смерті. [PERSON] була у важкому стані в лікарні, її відвідували мати, позивач та вона. Бачила [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння. Агресивною вона не була, прибирала, готувала їжу. Допитана судом у якості свідка: [PERSON] суду пояснила, що є бабусею позивача та відповідача. Відносини були однакові до обох синів. [PERSON] постійно займався проблемами та питаннями матері. Про смерть матері Жені повідомила вона та [PERSON] . З невісткою спочатку були нормальні відносини, а потім коли вона стала пити погіршилися. Від спадщини відмовилася. На користь кого не знає. Свідок [PERSON] , яка є лікарем та лікувала [PERSON] в суді вказувала на те, що пам`ятає таку хвору. До неї приходили позивач, відповідач та їх бабуся. Всі звертались до неї як до лікаря але найбільше позивач. Хвора ні на кого не скаржилася. Рідні забезпечували хвору усім необхідним лікуванням. Свідок [PERSON] суду повідомив, що є сусідом померлої. З [PERSON] був знайомий. У нього було своя СТО. На сьогоднішній день в квартирі проживає Женя один. У померлих батьків скарг на дітей не було. Разом з тим надані покази свідків також не дають підстав вважати, що відповідач ухилявся від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, а спадкодавець перебував в безпорадному стані та потребував такої допомоги саме від нього. За таких обставин позовні вимоги про усунення від права на спадкування [PERSON] на 1/3 частину квартири [ADDRESS] за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] не підлягають задоволенню оскільки є безпідставними та не доведеними в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed