Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

У вересні 2018 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення від права на спадкування та визнання права власності на спадкове майно. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що [INFO] року померла [PERSON], яка постійно проживала за адресою: [ADDRESS] Після її смерті відкрилася спадщина на 3/5 частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], які належали померлої на підставі Свідоцтва про право власності видного Ізмаїльським міжміським бюро технічної інвентаризації 17.11.1997 року; договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Єфіменко М.Д. 16.08.2001 року за номером 13140; свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.02.2003 року, реєстровий номер 2/770. За життя [PERSON] заповіт не залишила. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є позивач [PERSON] та її сестра [PERSON] Позивачка, як спадкоємець першої черги після смерті матері [PERSON], прийняла спадщину, так як проживала з нею за однією адресою на час відкриття спадщини, що підтверджується даними домової книги. 14.09.20189 року, позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 3/10 частки спадкового майна (реєстровий номер 3556) - квартири [ADDRESS]. При цьому, на інші 3/10 частки квартири, їй не було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, так як є інший спадкоємець першої черги донька померлої - [PERSON]. Коли позивач зайнялася оформленням спадщини після смерті матері і отримала свідоцтво у нотаріуса, вона дізналася, що на свою частку спадщини претендує і її сестра. [PERSON] останні роки свого життя в силу похилого віку (на дату смерті їй було 68 років), хвороб (в тому числі перенесла декілька операцій), інвалідності 2-ї групи (підтверджується посвідченням інваліда), перебувала в безпорадному стані і потребувала допомоги і постійного догляду. Їй необхідно було купувати ліки, оплачувати комунальні послуги, готувати їжу, прати, прибирати. Вона самостійно робити це не могла, оскільки їй було важко пересуватися. Вона не могла навіть спуститися зі своєї квартири, яка знаходиться на п'ятому поверсі житлового будинку, її потрібно було супроводжувати і допомагати, наприклад, ходити з нею по лікарях. Її сестра (відповідач) під час хвороби матері, ухилялася від надання їй допомоги і не давала грошей на придбання ліків, хоча мала таку можливість і знала що мати потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги. Всім цим, займалася позивач. Мати постійно хворіла, та внаслідок захворювання ніг в останні два роки житія, не могла самостійно пересуватися. Це підтверджується довідкою про причину смерті №002733 від 19.07.2010 року, де вказана причина смерті [PERSON] тромбофлебіт глибоких судин нижніх кінцівок. Ця хвороба, заважала їй самостійно пересуватися. Відповідачка [PERSON] допомагати матері відмовилася і навіть з'їхала з квартири [ADDRESS], де вона проживала до 2007 р. За весь час вона жодного разу не провідала маму і нічим не допомогла, позивач її неодноразово просила про це. Вона пропонувала сестрі хоча б частково покривати матеріальні розходи і періодично підміняти її, тому що вона ходила на роботу, а мама в цей час залишається одна і коли їй щось знадобитися (сходи ти в туалет, попити, поїсти і т.д.). не буде кому допомогти. Але відповідачка постійно відмовлялася надавати допомогу їх матері. Той факт, що відповідачка не проживала спільно з матір'ю та з позивачкою, підтверджується актом від 11.06.2008 року, який був складений на підставі заяви матері, де вказано, що її донька - [PERSON]. 1971року народжнння та її діти, не проживають за адресою: [ADDRESS], у зв'язку із переїздом до приватного сектору [ADDRESS] При цьому, за цим фактом, були опитані сусіди ([PERSON], [PERSON]. [PERSON]). З огляду на такий тривалий час ухилення відповідачки від надання допомоги спадкодавцеві, позивач була змушена: займати кошти на ліки і достатнє харчування для матері, економити для себе на харчуванні, одязі, працювати неповний робочий день, просити сусідів, а також сторонніх людей доглядати за хворою матір'ю. Протягом майже трьох років (з 2007 року до моменту смерті), спадкодавець окрім фізичного болю, через хворобу, відчував душевні страждання у зв'язку з поведінкою відповідачки, постійно покладав надію, що відповідачка змінить своє ставлення до нього. Позивач вважає, що відповідачка під час тяжкої хвороби матері, яка була в безпорадному стані, мала можливість, але свідомо ухилялася від надання спадкодавцеві будь-якої матеріальної допомоги і моральної підтримки. Спадкодавець у зв'язку із відмовою від надання їй допомоги з боку доньки (відповідачки), була сильно ображена на неї і навіть виписала її з квартири. В силу всіх цих обставин позивач вважає, що вона має право просити суд, усунути сестру(відповідача) від права на спадкування Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] з позовними вимогами згодна в повному обсязі, та пояснила суду, що вона дійсно ухилилися від допомоги матері, та не заперечує проти того, щоб її було усунуто від права на спадкування. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Заслухавши сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги можуть бути задоволені з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частинами 1, 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом встановлено, що [INFO] р. згідно свідоцтва про смерть, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 757, виданий 20.07.2010 р., [PERSON], померла. (а.с.5). Після смерті [PERSON], згідно ст. 1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, на 3/5 частини квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. які належали померлій на підставі Свідоцтва про право власності видного Ізмаїльським міжміським бюро технічної інвентаризації 17.11.1997 року; договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Єфіменко М.Д. 16.08.2001 року за номером 13140; свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.02.2003 року, реєстровий номер 2/770. (а.с.19) Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини 5 статті 1224 Цивільного кодексу України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту вказаної норми закону та відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст.1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Згідно ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved