Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

у березні 2015 року позивач звернувся до суду з означеним позовом, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] Дніпропетровської області. У вказаному будинку з його дозволу був зареєстрований [PERSON] - син позивача, який за місцем реєстрації з 20 червня 2008 року не проживає. Тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним будинком та зняти його з реєстраційного обліку. Позивач надав заяву згідно якої просить розглядати позов за його відсутності, наполягає на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. В судовому засіданні 20 квітня 2015 року судом здійснено заміну третьої особи з Новомосковського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України на Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, представник якого в судове засідання не з`явився. Причини неявки не повідомив. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки позивача, який згідно заяви не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв'язку з тим, що сторони в судове засідання не з'явились фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що позивачу на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності передано земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] Дніпропетровської області /а.с.7-9/. Згідно інвентаризаційної відомості домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] Дніпропетровської області, право власності на домоволодіння, побудоване на наданій земельній ділянці зареєстровано за позивачем /а.с.12/. У відповідності до копії домової книги, позивача зареєстровано у будинку з 26 червня 1997 року. Також у вказаному домоволодінні з 12 березня 2004 року зареєстрований [PERSON] /а.с.17-18/. Як вбачається з довідки голови квартального комітету кварталу №32 від лютого 2015 року, акту комісії у складі голови квартального комітету № 32, сусідів від 19 лютого 2015 року відповідач прописаний, але не проживає за адресою прописки 2008 року. Отже, позивач, відповідно до ст.10 ЦПК України, довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст.57-59 ЦПК України, зазначені обставини, того, що у будинку за адресою: [ADDRESS] Дніпропетровської області, відповідач не проживає більше року, а лише зареєстрований в ньому. У відповідності до п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Так, згідно матеріалів справи не вбачається наявності договору чи заповіту, на підставі яких встановлено сервітут відповідача щодо користування квартирою позивача, матеріали справи свідчать про відсутність відповідача у житловому приміщенні, що належить позивачу більше, ніж 1 рік. За таких обставин, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вищезазначеною адресою. Водночас, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в частині зняття з реєстрації відповідача зі спірного приміщення, оскільки процедура зняття з реєстрації громадян України визначена законодавчими актами і проводиться на підставі відповідних документів, якими є в тому числі і рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування. Доказів порушення прав позивача в частині відмови в проведенні зняття з реєстраційного обліку матеріали справи не містять. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 243,60 гривень, тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 243,60 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial