Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

у вересні 2016 року позивач звернулася до суду із вказаним вище позовом та просить, з урахуванням збільшених позовних вимог, стягнути із відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 17719, 06 доларів США як проценти за користування кредитом , пеню в розмірі в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що становить 1898100, 00 грн доларів США, 3 % річних у розмірі 137430, 74 грн., подвійна облікова ставка НБУ - 1881702,73 грн., інфляційні витрати - 485214,91 грн., збитки в сумі 608868,67 грн., а всього 1915819, 06 доларів США та 3113217, 05 грн. Позив мотивований позивачем тим, що між нею та Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (надалі Банк») 11.07.2014 року було укладено договір № 23714016 на вклад «Строковий пенсійний», відповідно до якого вона внесла, а Банк прийняв на вкладний (депозитний) рахунок № [NUMBER] грошові кошти в розмірі 370 000 доларів США, на строк 18 місяців, тобто до 11.01.2016 року, та зобов'язувався виплачувати проценти за їх користування, а також повернути депозит в обумовлений ними строк. Після закінчення дії договору вона звернулася до відповідача із заявою про повернення вкладу, однак Банк зобов'язання було виконано частково лише в частині повернення процентів за вкладом. Рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 09.03.2016 року із Банку на її користь було стягнуто суму депозиту у розмірі 370000 доларів США. Дане судове рішення було виконано відповідачем у примусовому порядку 22.08.2016 року та стягнута сума заборгованості в переведенні на національну валюту становила 9 800 500 грн. У зв'язку із її знеціненням національної валюти, несвоєчасним виконанням договірних зобов'язань відповідачем, вона отримала на 620 085, 42 грн. менше від тієї суми, яка вказана у судовому рішенні, а отже їй було спричинено збитки. У відповідності до умов договору процентна ставка за депозитом встановлювалася у розмірі 10,25 % річних», а отже за період часу із 11.01.2016 року по 20.07.2016 року на її користь підлягають сплаті проценти за користування кредитом у розмірі 17 719,06 доларів США, за 214 днів прострочки. При цьому, з урахуванням розміру подвійної облікової ставки НБУ з 11.01.2016 року, яка складала 22 %, з 22.04.-19 %, з 27.05. - 18 %, 24.06. - 16, 5 %,за 214 днів прострочки за невиконання боргових зобов'язань, вона становить 1881702,73 грн., 3 % річних - 137430,74 грн., інфляційні втрати - 485214,91, 00 грн., пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ становить 1881702, 73 грн. Ухвалою суду від 13.09.2016 року відкрито провадження за даною позовною заявою. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. Пунктом 9 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України 2017 року (чинний з 15.12.2017 року), передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала з підстав, викладених у ньому, просила суд його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] заперечив проти задоволення позову та просив повністю відмовити у його задоволенні за безпідставністю, пояснивши, що позивачем не надано на розгляд суду розрахунків щодо обчислення розміру грошових коштів, які вона просила стягнути із відповідача. Так, 11.01.2016 року у зв'язку із закінченням строку зберігання депозиту Банк виконав у повному обсязі свої зобов'язання за Договором банківського вкладу, повернувши депозит та нараховані відсотки за ним шляхом перерахування коштів у розмірі 370 000,00 доларів США на поточний рахунок № [NUMBER]. Згідно наданої виписки по рахунку № [NUMBER], відкритого за Договором банківського вкладу та по рахунку № [NUMBER], відкритого за договором банківського рахунку повернення коштів позивачу відбувалося 11.01.2016 року. Після закінчення строку дії Договору банківського вкладу у відповідача припинився обов'язок по нарахуванню і виплаті позивачу процентів у розмірі 10,25 % річних, а тому підстав для їх немає. У висновку судового експерта неправильно проведено розрахунок пені, яка б могла бути стягнута у відповідності до ч. 5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів». Вкладник [PERSON] мала реальну можливість, із урахуванням законодавчих обмежень, розпорядитися власними коштами, зокрема, здійснити перерахунок на банківський рахунок, але не скористалася цим. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до такого висновку: 11.07.2014 року між [PERSON] ( Вкладник) та АТ «Ощадбанк» (Банк) в особі заступника керуючого ТВБВ №10016/0112 [PERSON] укладено договір № 23714016 на вклад «СТРОКОВИЙ ПЕНСІЙНИЙ», згідно якого вкладник вніс, а Банк прийняв на вкладний (депозитний) рахунок № [NUMBER] кошти в сумі 370 000 доларів США. (а.с.3). Додатковим договором № 1 до договору № 23714016 на вклад «СТРОКОВИЙ ПЕНСІЙНИЙ від 11.07.2014 року змінено процентну ставку на 10,25 % річних. (а.с.4). Згідно додаткового договору № 2 до договору № 23714016 на вклад «СТРОКОВИЙ ПЕНСІЙНИЙ» від 11.07.2014 року сторони домовились виключити п.2.11, 2.12 Розділу 2 «Умов депозиту» вказаного договору. (а.с.5). 02.10.2014 року між [PERSON] ( вкладник) та АТ «Ощадбанк» (банк) укладено договір № 26535216 про відкриття фізичній особі поточного рахунку в іноземній валюті та його розрахунково - касове обслуговування, відповідно до умов якого банк відкрив вкладнику поточний рахунок № [NUMBER] для зберігання грошових коштів, проведення розрахунково - касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до вимог чинного законодавства України та умов цього договору. (а.с. 41 - 42). Додатковим договором №1 до договору № 23714016 від 11 липня 2014 р. на вклад «Строковий пенсійний» внесено зміни до п.3.3. договору та викладено в наступній редакції: «Банк зобов'язується повернути депозит та сплатити нараховані проценти, обумовлені договором, шляхом перерахування на поточний рахунок № [NUMBER], відкритий в установі банку, або шляхом видачі готівкою в день повернення депозиту, зазначений в п.1.1. договору. (а.с.43). У день повернення депозиту 11 січня 2016 року, [PERSON] звернулася в банк із заявою про видачу їй депозиту в повній сумі у розмірі 370 000 доларів США (одноразово). (а.с.44.) Як встановлено, однак банк вказані кошти не видав, а перерахував на поточний рахунок, відкритий за її заявою у ТВБВ №10016/112 філії Полтавське обласне управління АТ «Ощадбанк». Випискою із поточного рахунку, наявної у в матеріалах справи від 11.01.2016 року підтверджується, що сума депозиту у розмірі 370 000 доларів США зарахована на вказаний вище рахунок як повернення коштів згідно договору № 23714016 від 11 липня 2014 р. Із змісту повідомлення банку від 12.01.2016 року на заяву [PERSON] від 11.01.2016 року про повернення вкладу готівкою одноразово, банк повідомив останню, що згідно постанови Правління НБУ від 04.12.2015 року № 863 банк зобов'язаний обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 20000, 00 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України. Тобто у позивачки була відсутня реальна можливість використання належних їй коштів, що вказувало на порушення її права відповідачем. 09.03.2016 року рішенням Октябрського районного суду м.Полтава стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 370 000 доларів США. (а.с.9-11). Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 27.04.2016 року рішення Октябрського районного суду м.Полтава від 09.03.2016 року залишено без змін. Приймаючи вказане вище судове рішення, суди першої та апеляційної інстанцій прийшли до висновку, що у випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак ненадання йому можливості використання цих коштів, зобов'язання банку з їх повернення не є виконаними. Посилання банку на умови договору поточного рахунку, куди банк спрямував депозитні кошти поза волею вкладника були безпідставними та не звільняли банк від обов'язку повернути позивачці належні їй кошти. Окрім цього, судом встановлено, що 21.06.2016 року постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві Лозової А.І. було відкрито виконавче провадження № 51467565 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Октябрським районним судом м.Полтави № 554/346/16-ц від 14.06.2016 року про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 370 000 доларів США. (а.с.51). Згідно даної постанови державним виконавцем боржнику було надано строк самостійно виконати рішення суду в строк до 28.06.2016 року, про що повідомити державного виконавця з наданням копій підтверджуючих документів. 22.06.2016 року за № 513/5 на адресу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» державним виконавцем направлено копію постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 21.06.2016 року для виконання та відома, винесену на підставі виконавчого документа - виконавчого листа № 554/346/16-ц від 14.06.2016 року, виданого Октябрським районним судом м.Полтави, яка отримана банком 29.06.2016 року, про що свідчить відповідна відмітка на даному листі. (а.с.50). На а.с. 53 наявне платіжне доручення № 68334672 від 30.06.2016 року, яким банк перерахував грошові кошти у розмірі 370000 доларів США на реквізити, зазначені в листі Головного територіального управління юстиції у м.Києві № 513/5 від 30.06.2016 року. 29.07.2016 року ухвалою Октябрського районного суду м.Полтава скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на дії та бездіяльність державного виконавця задоволено частково. Визнано неправомірними дії головного державного виконавця відділу з примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві Лозової А.І. щодо винесення постанов від 30.06.2016 року ВП № 51467565 про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» виконавчих дій; витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій; про арешт майна Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та оголошення заборони на його відчудження. Із мотивувальної частини даної ухвали вбачається, що суд встановив об'єктивні причини щодо неможливості виконати самостійно рішення суду боржником (банком), оскільки копія постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження була несвоєчасно ним отримана, так як останній день строку припадав на вихідний день. Так, суд встановив, що строк для самостійного виконання рішення суду було надано боржнику до 28.06.2016 року. Вказана вище постанова державним виконавцем відправлена боржнику 22.06.2016 року, 29.06.2016 року отримана боржником. При чому, суд звернув увагу, що 28.06.2016 року, а саме останній день строку на самостійне виконання рішення суду, був вихідним днем з нагоди святкування Дня Конституції України. Окрім цього, отримавши 29.06.2016 року дану постанову, боржник звернувся до державного виконавця із заявою про повідомлення йому реквізитів депозитного рахунку відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві для обліку операцій в іноземній валюті, на які необхідно було б перерахувати грошові кошти, які підлягали до стягнення, чим виразив свою волю на самостійне виконання судового рішення. Відповідні відомості відносно реквізитів депозитного рахунку державним виконавцем направлено боржнику 30.06.2016 року і в цей же день згідно наданої квитанції грошові кошти у розмірі 370 000 доларів США було перераховано на відповідний рахунок, що свідчить про самостійне виконання судового рішення боржником. За результатами розгляду справи, суд прийшов до висновку, що державним виконавцем було передчасно розпочато примусове виконання рішення суду, оскільки копія постанови про відкриття виконавчого провадження отримана боржником поза межами строку, встановленого державним виконавцем для самостійного виконання рішення суду; останній день строку був вихідним днем; боржнику не надано реквізити депозитного рахунку; в день отримання відповідних реквізитів рішення суду було виконано. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим до його виконання. Згідно вимог чинного законодавства України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов'язанні строк (термін) його виконання (ст.ст.526, 527, 530 ЦК України). За змістом частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав. При цьому, згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Із матеріалів справи вбачається, що банк зобов'язався повернути депозит та виплачувати вкладникові проценти за ним на умовах та в порядку, встановлених договором. Строк зберігання депозиту становив 18 місяців, які обраховувалися з дня зарахування депозиту на рахунок по день повернення депозиту з рахунку. Днем повернення депозиту визначено 11 січня 2016 року. Процентна ставка за договором встановлена в розмірі 10.25 % річних. З урахуванням вищевикладеного, судом встановлено, що починаючи із 12.01.2016 року банк фактично продовжував користуватися грошовими коштами позивача за договором банківського вкладу від 11.07.2014 року за процентною ставкою 10.25 % річних. Виходячи із обставин справи, встановлених за результатами розгляду скарги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на дії державного виконавця, суд вважає, що строк такого користування грошовими коштами тривав із 12.01.2016 року по 28.06.2016 року (включно), тобто до строку, визначеного державним виконавцем для добровільного виконання рішення Октябрського районного суду м.Полтава від 09.03.2016 року, оскільки невиконання рішення суду в установлений строк сталося не з вини банку. Стаття 598 ЦК України визначає, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до вищевикладеного, суд вважає, що зобов'язання банку в розмірі та на умовах, визначених договором банківського вкладу (депозиту) припинилися у строк, установлений цим договором, а саме 11.01.2016 року. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 02.03.2016 року у справі №6-2861цс15, закінчення строку дії договору в разі невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом. Договір банківського вкладу не містить визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов'язань за цим договором після закінчення терміну його дії. Таким чином, суд вважає, що після закінчення терміну дії договору й у разі неналежного виконання його умов з банку на користь вкладника підлягають стягненню проценти за користування грошовим вкладом не за процентною ставкою, передбаченою цим договором, оскільки сторони не визначили розміру ставки процентів за користування вкладом у разі закінчення терміну його дії. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч.1 ст.81 ЦПК України). Однак, в ході розгляду справи судом неодноразово витребовувалися у відповідача дані щодо розміру ставки процентів за користування вкладом у разі закінчення терміну його дії. За запит судом було отримано відповідь, що дана процентна ставка встановлена на рівні 0,00 %. Оскільки в цій частині позовних вимог судом встановлено порушення прав позивача щодо можливості використання належних йому коштів, зобов'язання банку з їх повернення не були виконаними, суд приходить до висновку про стягнення процентів за час фактичне користування депозитом із 12.01.2016 року по 28.06.2016 року (включно), (69 днів прострочки) у розмірі 17511, 82 доларів США, виходячи із обумовленої сторонами процентної ставки у розмірі 10, 25 %, так як інші дані на розгляд суду надані не були. 370000* 10,25%*169*/100/366= 17511, 82 доларів США,. де 370000,00 - сума депозиту; 10,25 % - процентна ставка за депозитом; 169 - кількість днів за період з 12.01.2016 року по 28.06.2016 року; 366 - кількість днів у 2016 році. За клопотанням позивача у справі було проведено судову економічну експертизу від 22.12.2017 року, відповідно до висновків якої, з урахуванням строків повернення депозиту проценти за користування депозитом становлять 17719,06 доларів США. Так, суд не приймає даний висновок експертизи, оскільки з урахуванням кількості днів прострочки, не позбавлений можливості сам провести розрахунок суми процентів, яка підлягає стягненню за час фактичного користування депозитом. За змістом ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Згідно із частиною другою ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак суд прийшов до висновку, що зобов'язання банку в розмірі та на умовах, визначених договором банківського вкладу (депозиту) припинилися у строк, установлений цим договором, а саме 11.01.2016 року, а отже між сторонами відсутні договірні зобов'язання. З цих підстав суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за прострочення виконання договірного зобов'язання, а також інфляційних втрат. З цих же підстав суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо стягнення із відповідача пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ та подвійної облікової ставки НБУ. При цьому також слід звернути уваги, що позивач послалася на положення ст.ст. 1048, 1050 ЦК України, які регулюють відносини позики, які не є предметом розгляду. За нормами ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При цьому, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання. Пред'явлення вимоги позивача про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Тобто, «курсова різниця» жодним чином не може бути упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінюватися як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток. ( Рішення Великої\~Палати Верховного Суду № 750/8676/15-ц від 30.05.2018). З цих підстав, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної вимоги щодо відшкодування збитків у розмірі 608868,67 грн.у зв'язку з відсутностю вини відповідача. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Пленум Верховного Суду України у постанові № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. За курсом встановленим відповідно до службового розпорядження НБУ від 25.06.2018 року на день ухвалення рішення 1 долар США складає 26,67 грн. Таким чином, сума, яка підлягає стягненню у іноземній валюті у розмірі 17511, 82 долара США, з переведенням в українську валюту на день ухвалення рішення складає: 467040, 00 грн. (17511, 82 долара США *26,67 = 467040, 00 грн.). Крім того, відповідно до ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивача звільнено від сплати судового збору. Оскільки позивача, на користь якого ухвалено рішення, було звільнено від сплати судового збору, він підлягає стягненню з відповідача в доход держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, із відповідача в доход держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4670, 00 грн.

Outcome: partial