Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

У березні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про солідарне стягнення коштів в рахунок відшкодування збитків завданих пошкодження автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування вимог позивач вказує, що 11 листопада 2014 року з вини водія автогрейдера [PERSON] та водія [PERSON] відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено автомобіль позивача Тойота Лендкрузер, державний номерний знак [NUMBER]. Вина [PERSON] та [PERSON] встановлена постановами Тернопільського міськрайонного суду від 12 та 14 січня 2015 року. На час вчинення даної дорожньо-транспортної пригоди водій [PERSON] перебував у трудових відносинах з Дочірнім підприємством «Тернопільський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України». Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи по справі за №607/3202/15ц за №3179 від 31.03.2016 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля в цінах на момент завершення експертизи становить 588 161,98 грн. Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 20 липня 2016 року стягнуто з [PERSON] та ДП «Тернопільський облавтодор» по 29 851,72 грн. завданої шкоди, а з ПАТ «Страхова компанія» «Альфа страхування» 298 199,85 грн. страхового відшкодування. Вважає, що сума завданих, але не відшкодованих збитків, у вигляді витрат, яких він зазнав внаслідок пошкодження транспортного засобу, складає 230 288,69грн. ( 588 161,98-357 903,29). Крім того, з 01 січня 2015 року він мав намір передати належний йому автомобіль в оренду строком на два роки і отримувати щомісячну орендну плату в сумі 2000 грн. Відтак, внаслідок пошкодження автомобіля, його упущена вигода за період січень-червень 2015 року складає 120 000грн. ( 6*2000). Посилаючись на наведене, просить стягнути з відповідачів солідарно в його користь не відшкодовані збитки у розмірі 230 288,69грн. та упущену вигоду на суму 120 000грн. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 25 квітня 2017 року (головуюча с. Сташків Н.В.) відрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 12 лютого 2018 року дану справу прийнято до провадження судді Черніцької І.М. та призначено до розгляду за правила загального позовного провадження. Відповідач [PERSON] 12 червня 2017 року та 10 серпня 2017 року подав відзив та додаткові пояснення на позов. Вказав, що у судовому порядку вже розглядалась справа за позовом [PERSON] про відшкодування збитків завданих пошкодженням його автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 11 листопада 2014 року. Позов [PERSON] задоволено та стягнуто з відповідачів та страхової компанії завдану шкоду. На даний час рішення суду перебуває на виконанні та позивач отримав компенсацію за завдану шкоду. Договір про наміри не є належним доказом на підтвердженням понесених збитків, будь-якого письмового договору про виконання зобов'язань з наданням в оренду автомобіля не існує. Посилаючись на наведене, просив відмовити у задоволенні позову. Відповідач ДП «Тернопільський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» подав відзив на позов. Вказав, що відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертити за №1389 від 31.03.2016 року проведеного у судовій справі за №607/3202/15, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado 1», в цінах на момент проведення експертизи становить 588 161,98грн. Однак, на момент завершення експертизи даний автомобіль вже був відремонтований більше року, про що неодноразово зазначалось позивачем під час судового розгляду. Відтак, суд першої та апеляційної інстанції при задоволенні позову у справі за № 607/3202/15 виходив саме з вартості відновлювального ремонту зазначеного експертом на момент пошкодження автомобіля, яка становила 380 746,50грн. Вказана сума була стягнута судом в користь позивача з відповідачів та страхової компанії. Посилаючись на наведене та те, що у даній справі мають місце ті самі спірні відносини, між тими самими сторони, про той самий предмет та з тих самих підстав, просив закрити провадження у справі. Вимоги про відшкодування упущеної вигоди вважає безпідставними, оскільки у позивача не було будь-якого наміру здавати спірний автомобіль в оренду, у дійсності договір не підписувався та не укладався. Посилаючись на наведене, просив відмовити у позові та закрити провадження у справі. У судовому засідання представник позивача позов підтримав, зіславшись на доводи викладені у позові. Відповідача [PERSON] позов не визнав, з підстав зазначених у відзиві на нього. Представник Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце його був повідомлений належним чином. Представник був присутній у попередніх судових засіданнях вказав, що позов не визнає, з підстав зазначених у відзиві. Судом встановлено, що постановою Тернопільського міськрайонного суду від 14.01.2015р. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Встановлено, що 11 листопада 2014 року близько 10 год., [PERSON] керуючи транспортним засобом марки «Хонда Акорд», номерний знак [NUMBER] та рухаючись по автодорозі «Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам'янка» на 155 км. + 277 м. при перестроюванні з крайньої лівої смуги в праву, в порушення вимоги п. 10.1 ПДР України, не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху та, в порушення вимог п. 10.3 ПДР України, не дав дорогу транспортному засобу, що рухався в попутному напрямку автомобілю «Тойота Лендкрузер», номерний знак [NUMBER] котрим керував [PERSON], створив, таким чином, останньому аварійну ситуацію, в ході розвитку якої автомобіль «Тойота Лендкрузер» зіткнувся з автогрейдером ГС 1402, номерний знак [NUMBER]. Внаслідок вищевказаного зіткнення автомобіль «Тойота Лендкрузер» отримав механічні пошкодження. Постановою Тернопільського міськрайонного суду від 12.01.2015р. по справі №607/19721/14-п [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та встановлено, що останній 11 листопада 2014 року, близько 10 год., на 155 км. автомобільної дороги «Стрий-Тернопіль-Кіровгорад-Знам'янка», керуючи транспортним засобом «Автогрейдер ТС 14.02», номерний знак [NUMBER] був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, виїжджаючи з другорядної на головну дорогу порушив вимогу дорожнього знаку 2.1 Д.1 «Дати дорогу», внаслідок чого здійснив наїзд на автомобіль «Хонда Акорд», номерний знак [NUMBER], який під дією фізичного натиску керованого ним автомобіля в'їхав в автомобіль «Тойота Лендкрузер» номерний знак [NUMBER]. В результаті зіткнення автомобіль «Тойота Лендкрузер» отримав механічні пошкодження. Власником автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado 1», номерний знак [NUMBER], 2014 року випуску, був позивач, що визнається сторонами спору та підтверджується наявними у справі доказами. Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи №3189 від 31.03.2016р., складеного експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, ринкова вартість автомобіля марки «Toyota Land Cruiser Prado 1», номерний знак [NUMBER] , 2014 року випуску до його пошкодження у ДТП 11.11.2014р. становила 562 988 грн. Вартість відновлювального ремонту зазначеного автомобіля, пошкодженого у ДТП 11.11.2014р., становила 380 746,50 грн. Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 20 липня 2016 року, яке набрало законної сили, позов [PERSON] до ДП «Тернопільський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України», [PERSON], приватного акціонерного товариства «Страхова компанія Альфа Страхування», третя особа -Моторно (транспортне) страхове бюро України про стягнення страхового відшкодування, задоволено частково. Стягнуто із публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» на користь [PERSON] 298 199,85 грн. невиплаченого страхового відшкодування. Стягнуто із ДП «Тернопільський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України на користь [PERSON] 29 851,72 грн. матеріальної шкоди. Стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] 29 851,72 грн. матеріальної шкоди. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат. Вказане рішення суду набрало законної сили. При цьому, даним судовим рішення встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado 1», номерний знак [NUMBER], 2014 року випуску, становить 380 746,50 грн. Згідно договору про наміри укладеного у простій письмовій формі між [PERSON] та [PERSON] від 02 листопада 2014 року встановлено, що [PERSON] мав намір передати [PERSON] в оренду автомобіль марки «Toyota Land Cruiser Prado 1», номерний знак [NUMBER], 2014 року випуску на період з 01.01.2015 по 31.1.2016 року., із щомісячною орендною платою 2000грн. Згідно договору купівлі-продажу за №6141/2016/106381 від 04 жовтня 2016 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] встановлено, що 04 жовтня 2016 року [PERSON] продав [PERSON] автомобіль марки «Toyota Land Cruiser Prado 1», номерний знак [NUMBER], 2014 року випуску. Згідно листа Регіонального сервісного центру в Тернопільській області від 28 вересня 2018 року за № 31/19-4110 вбачається, що даний автомобіль належав [PERSON], однак перереєстрований 04 жовтня 2016 року. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши та оцінивши в сукупності наявні у справі докази, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав. В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності. В силу вимог ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях( ч. 6 ст. 81 ЦПК). Відповідно до норм ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 82 ЦПК України,обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Положеннями ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконаних робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відшкодування збитків є однією із форм або мір цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил вищевказаної статті, оскільки її першою частиною визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. За змістом статті 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Із змісту позовних вимог встановлено, що позивач просить стягнути завдані збитки внаслідок пошкодження його автомобіля на суму 230 288,69грн., як різниці між сумою завданих збитків 588 161,98грн. та сумою стягнутою рішенням апеляційного суду - 357 903,29грн. 588 161.98 грн. Однак, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження вказаного розміру понесених збитків . Судом встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля належного позивачу становить 380 746,50 грн. Вказаний факт встановлений рішення апеляційного суду Тернопільської області від 20 липня 2016 року, яке набрало законної сили, а тому, в силу вимог ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягає. Твердження позивача про те, що збитки, як стягнуті рішення апеляційного суду Тернопільської області від 20 липня 2016 року не відповідають дійсному розміру є непереконливими, ґрунтуються лише на припущеннях та не підтвердженні належними та достовірними доказами. Суд не приймає до уваги посилання позивача на висновок судової автотоварознавчої експертизи по справі за №607/3202/15ц за №3179 від 31.03.2016 року, згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля в цінах на момент завершення експертизи становить 588 161,98 грн. як на підтвердження розміру завданих збитків, оскільки сам по собі висновок, без інших належних та допустимих доказів не підтверджує факт понесення позивачем вказаних витрат на відновлення пошкодження автомобіля. Більше того, вказаний висновок був наданий за ухвалою суду у справі за № 607/3202/15ц та був досліджений, оцінений судом, як доказ по справі, при цьому суд апеляційної інстанції, на основі даного висновку, прийшов до переконання, що розмір збитків позивача у вигляді вартості відновлювального ремонту автомобіля становить 380 746,50 грн. Вказане рішення позивачем не оскаржувалось. Таким чином, позивачем не доведено належними, достовірними, допустимими та достатніми доказами за європейським стандартом доказування «поза розумним сумнівом» факту завдання йому збитків на суму 588 161.98 грн., внаслідок пошкодження автомобіля у ДТП , яка мала місце 11.11.2014 року. Щодо вимог про відшкодування упущеної вигоди слід зазначити наступне. Відповідно до вимог статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання. Визначення поняття збитків наводяться також у частині другій статті 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України), відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. Відповідно до вимог ч. 4 статті 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини (стаття 614 ЦК України). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Отже, при обчисленні розміру упущеної вигоди першочергове значення має визначення реальності тих доходів, які особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. Обов'язок щодо доведення розміру тих доходів, які особа отримала б у випадку не посягання на її право, покладається на позивача. Таким чином, незважаючи на те, що неодержаний прибуток - це результат, який не наступив, вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди також мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача. З врахуванням наведеного, суд вважає, що позивачем не надано суду будь-яких доказів на підтвердження реальної можливості щодо отримання останнім доходів від здачі в оренду транспортного засобу. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. В силу вимог ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Крім того, вимогами ч.1 ст.635 ЦК України передбачено, що попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Вказаний договір не був нотаріально посвідчений, а тому в силу вимог закону є нікчемним та будь-яких наслідків для сторін договору не створює. Тобто, договір про наміри укладений між [PERSON] та [PERSON] у простій письмовій формі, жодним чином не може підтверджувати реально неотриманні доходи позивача. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про стягнення реальних збитків та упущеної вигоди слід відмовити за недоведеністю та безпідставністю. В силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позові понесенні позивачем судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed