Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

У вересні 2012 року [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послалась на те, що з відповідачем [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах з 31 травня 2007 року по 15 листопада 2007 року, від цих відносин вони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Дитина перебуває на її утриманні, відповідач у добровільному порядку відмовляється надавати їй допомогу на утримання спільної дитини. З урахуванням уточнених позовних вимог просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі ? частини з усіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Совєтського районного суду м. Макіївки Донецької області від 14 січня 2014 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено: стягнуто з [PERSON] аліменти у розмірі ? частини заробітної плати і інших доходів щомісячно, на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO] на користь [PERSON] до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів розпочати з 07 вересня 2012 року. Рішення в частині стягнення аліментів звернути до виконання негайно у розмірі місячної суми аліментів. Стягнуто з відповідача судовий збір до державного бюджету 214 грн. 60 коп. З зазначеним рішенням не погодився відповідач [PERSON] приніс апеляційну скаргу в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при розгляді справи ухвалив поспішне рішення та не врахував, що він звернувся до суду з позовом про виключення відомостей про нього як батька із актової записи про народження дитини та ця справа це судом не розглянута. Також суд першої інстанції не врахував, що на час звернення [PERSON] до суду з позовом, а саме - 07 вересня 2012 року, в актовій записи про народження дитини, батьком був зазначений іншій чоловік. Позивачка в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила її відхилити. Відповідач в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити. Заслухавши суддю-доповідача, сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміни в частині визначення дати, з якої присуджено стягнення аліментів, з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції. Перевіряючи справу в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд виходить з наступного. Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає. Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах 31 травня 2007 року по 15 листопада 2007 року. [INFO] народився [PERSON], матір'ю, якого у свідоцтві про народження зазначена [PERSON], а батьком - [PERSON], запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень був здійснений за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по-батькові дитини - за її даними (а.с. 20). Малолітній [PERSON] відповідно до довідки ТОВ «Управляюча компанія-лідер» мешкає разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21). 08 травня 2013 року Совєтським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області на підставі заочного рішення Совєтського районного суду м. Макіївки Донецької області від 18 жовтня 2010 року (а.с. 27) видано повторне свідоцтво про народження [PERSON], [INFO], батьком якого зазначений [PERSON], а матір'ю -[PERSON] (а.с. 56) Ухвалою Совєтського районного суду м. Макіївки Донецької області від 12 листопада 2013 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення від 18 жовтня 2010 року за позовом [PERSON] до [PERSON], про визнання батьківства скасовано та призначено справу до розгляду у загальному порядку (а.с. 40). На час розгляду зазначеної справи рішення по цій цивільній справі ще не прийнято, що не заперечувалось сторонами. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] суд першої інстанції виходив з того, що відповідач [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON], допомогу дитині не надає, але зобов'язаний утримувати дитину до досягнення повноліття, а тому з нього підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітнього сина починаючи з дня пред'явлення позову. Проте погодитися із таким висновком в повні мірі не можливо, оскільки суд дійшов його зі порушення норм матеріального права. Суд першої інстанції вірно встановив, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених на статтею 184 цього Кодексу. Частиною 1 ст.191 СК України, визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За приписами ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до роз'яснень п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Проте, суд першої інстанції невірно у даному випадку визначився з початком часу, з якого присуджуються аліменти на дитину, присуджуючи початок їх стягнення від дня пред'явлення позову до суду першої інстанції 07 вересня 2012 року, не врахувавши положення сімейного законодавства в системному аналізі та фактичні обставини справи. Дійсно, ч.1 ст.191 СК України, визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Статтею 121 СК України, визначено, що права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Частина 2 ст.125 СК України, передбачено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Частинами 3, 4 ст.144 СК України, передбачено, що реєстрація народження дитини проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєння прізвища, імені та по батькові. Реєстрація народження дитини засвідчується Свідоцтвом про народження, зразок якого затверджується Кабінетом Міністрів України. Відносини, пов'язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, визначає засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану врегулюванні Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Частиною 1 ст.13 цього Закону, визначено, що державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Повторна видача свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану, оригінал якого було вкрадено, загублено, пошкоджено чи знищено, та повторна видача свідоцтва у разі внесення змін до актового запису чи його поновлення здійснюються відділами державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичними представництвами і консульськими установами України на підставі актового запису цивільного стану за заявою особи, щодо якої складено запис, батьків, усиновлювачів, опікунів, піклувальників, представника закладу охорони здоров'я, навчального або іншого дитячого закладу, де постійно перебуває дитина, органу опіки та піклування (ч.1 ст.19 Закону). У статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» закріплено, що внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. Внесення змін до актового запису цивільного стану можливо проводитися і за заявою одного з батьків, Заява про внесення змін до актового запису цивільного стану подається до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника, а у випадках, передбачених законодавством, - за місцем зберігання актового запису цивільного стану. Після внесення змін до актового запису цивільного стану заявнику повторно видається свідоцтво про державну реєстрацію акта цивільного стану. Актовий запис цивільного стану може бути анульований на підставі рішення суду. Анулювання актового запису цивільного стану проводиться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем його зберігання. Заява про анулювання актового запису цивільного стану подається заінтересованою особою до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника або за місцем зберігання актового запису цивільного стану, який підлягає анулюванню (ст.24 Закону) Як вбачається із матеріалів справи згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], батьком дитини зазначений [PERSON] , в подальшому 08 травня 2013 року Совєтским відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Макіївського міського управління юстиції у Донецькій області було видане повторне свідоцтво про народження [PERSON], [INFO], де батьком дитини вже зазначений [PERSON] (а.с.56). Рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства щодо неповнолітнього [PERSON] Совєтським районним судом м. Макіївки не ухвалено. У порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув, не дав відповідної правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам щодо визначення дати стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини з дня звернення до суду з позовом та те що стягнення аліментів можливе лише при наявності прав та обов'язків батька дитини, які ґрунтуються на походженні вій нього, що засвідчено органом державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідачем [PERSON] як на підтвердження своїх заперечень проти позову, так і на підтвердження доводів апеляційної скарги, не надано суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України про внесення змін чи анулювання актового запису про народження [PERSON] у якому відповідач вказаний батьком, а тому відповідно до закону несе на рівні за матір'ю дитини обов'язок по утриманню. За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку що зроблені судом першої інстанції висновки про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини на користь позивача від дня пред'явлення позову не відповідає фактичним обставина справи, про що обґрунтовано зазначає відповідач в апеляційній скарзі, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими. Інші доводи наведені в апеляційній скарзі не дають підстав для висновку, що неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального закону, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення спору по суті. Згідно частин 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційної суду вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення дати, з якої присуджено стягнення аліментів.

Outcome: partial