Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом Дніпровської міської ради, третя особа: Ліквідатор «ЖЕП №19» Дніпропетровської міської ради арбітражний керуючий [PERSON], про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати звільненому працівникові сум по день фактичного розрахунку та моральної шкоди. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що згідно розпорядження голови Дніпропетровської міської ради №585 від 23.09.2008 року він був прийнятий на посаду начальника Комунального житлово-експлуатаційного підприємства №19 Дніпропетровської міської ради. У звязку зі зміною назви підприємства, рішенням Дніпропетровської міської ради №48/30 від 26.12.2012 року посаду начальника підприємства змінено на посаду директора КП ЖЕП №19. 19.06.2015 року на підставі наказу Дніпровської міської ради № 146 від 18.06.2015 року позивача звільнено з посади директора КП ЖЕП №19 Дніпропетровської міської ради у звязку з банкрутством підприємства. Позивач зазначає, що за період його роботи з липня 2015 року по вересень 2016 року у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по заробітній платі у розмірі 34\~613, 0 грн без урахування компенсаційних виплат, що підтверджується довідкою заборгованості по заробітній платі за період з липня 2015 року по вересень 2016 року, яка до теперішнього часу не сплачена. Зважаючи на викладене вище, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 37\~155, 0 грн, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку - 207\~442, 26 грн, моральну шкоду 20\~000, 0 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений. Заслухавши думку позивача, його представника, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що згідно розпорядження голови Дніпропетровської міської ради №585 від 23.09.2008 року позивача прийнято на посаду начальника Комунального житлово-експлуатаційного підприємства №19 Дніпропетровської міської ради. У звязку зі зміною назви підприємства, рішенням Дніпропетровської міської ради №48/30 від 26.12.2012 року посаду начальника підприємства змінено на посаду директора КП ЖЕП №19. 19.06.2015 року на підставі наказу Дніпровської міської ради № 146 від 18.06.2015 року позивача звільнено з посади директора КП ЖЕП №19 Дніпропетровської міської ради у звязку з банкрутством підприємства. За період роботи у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по заробітній платі у розмірі 34\~613, 0 грн без урахування компенсаційних виплат, що підтверджується довідкою про заборгованість із заробітної плати за період з липня 2015 року по вересень 2016 року . Відповідно до ч.1ст. 147 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належним чином оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства . установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Так, як позивач був прийнятий на роботу та звільнений з роботи наказом Дніпровської міської ради, та у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по заробітній платі у розмірі 37\~515, 0 грн, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі у розмірі 37\~515, 0 грн. Статтею 117 КЗпП України встановлено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, станова, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Так як середньомісячна заробітна плата позивача становить 10\~372, 11 грн ( заробітна плата за 6 місяців: 662\~232, 68 грн :6 місяців= 10\~372, 11 грн) , суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку з липня 2015 року по березень 2016 року у розмірі 207\~442, 26 грн ( 10\~372, 11 грн х 20 місяців= 207\~442, 26 грн). Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : припинення дій, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди,завданої внаслідок порушення її прав. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі , якщо порушення його законних прав привели до моральних страждань , втрати нормальних життєвих звязків і вимагаються від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд приходить до висновку, що невиплата заробітної плати та усіх належних при звільненні сум порушує нормальні життєві звязки позивача , що заподіює моральні страждання позивача. Зважаючи на викладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду у розмірі 1000, 0 грн, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню частково.

Outcome: partial