Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

У березні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів ПрАТ СК «Україна» та [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що в результаті порушення відповідачем [PERSON] правил дорожнього руху 31.12.2014 р. сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої зазнав пошкодження автомобіль позивача «Міцубісі», д.н.з. [NUMBER]. Постановою Оболонського районного суду [PERSON] визнано винним у вчиненні даної ДТП. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент пригоди була застрахована в ПрАТ СК «Україна», куди позивач 16.01.2015 р. направив повідомлення про ДТП. Згідно зі звітом № 2014-12-31 про визначення вартості матеріального збитку, вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] становить 80 369,54 грн. У зв'язку з тим, що страхова компанія не здійснила виплату страхового відшкодування, позивач просить суд стягнути з відповідача ПрАТ СК «Україна» на його користь страхове відшкодування в розмірі 50 000 грн., а з відповідача [PERSON] різницю між фактичним розміром шкоди та сумою страхового відшкодування в розмірі 30 369,54 грн. Під час розгляду справи представник позивача надав заяву про про зміну предмету позову, посилаючись на те, що вже протягом тривалого часу ПрАТ СК «Україна» не виконує свої зобов'язання та не здійснює діяльність, а з 01.07.2015 р. позбавлена членства в МТСБУ через заборгованість до фондів. З огляду на це, позивач просив стягнути саме з відповідача [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 80 369,54 грн., витрати за проведення оцінки матеріального збитку в розмірі 500 грн. та судовий збір у сумі 808,71 грн. Позовні вимоги про стягнення з ПрАТ СК «Україна» страхового відшкодування у розмірі 50 000 грн. просив залишити без розгляду. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13 травня 2016 року позовні вимоги [PERSON] до ПрАТ СК «Україна» про стягнення страхового відшкодування залишені без розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві з урахуванням наданих до неї змін. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували, просили відмовити в його задоволенні, посилаючись на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована в ПрАТ СК «Україна», страхова компанія була належним чином повідомлена про страховий випадок і саме вона повинна нести відповідальність. Також зазначали про те, що експертиза у справі не була проведена належним чином, а тому не може бути доказом. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 31 грудня 2014 року по вул. Північна в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача [PERSON], який керуючи автомобілем [NUMBER], допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням позивача, що призвело до пошкодження транспортного засобу позивача. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 12). Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. На момент ДТП обов'язкова цивільно - правова відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля [NUMBER] була забезпечена ПрАТ «СК «Україна». Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку № 2014-12-31 від 02.02.2015 р., складеного ТОВ «Експертплюс», вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] становить 80 369,54 грн.; розмір понесених позивачем витрат за проведення оцінки становить 500 грн. (а.с. 13-25). Не погоджуючись з наданою позивачем оцінкою матеріального збитку, представником відповідача заявлялося клопотання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи. Згідно з висновком КНДІСЕ за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи № 13637/15-54 від 19.11.2015 року вартість відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER] належного позивачу складала 80 410, 02 грн. (а.с. 74-83). Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідач та його представник з зазначеним висновком експертизи не погодилися, посилаючись на те, що експертиза була проведена не належним чином, і не може бути належним доказом у справі, натомість, жодного допустимого доказу на спростування цього висновку не надали. Даючи оцінку проведеній по справі судовій автотоварознавчій експертизі, суд приходить до висновку, що висновок експерта КНДІСЕ щодо вартості відновлювального ремонту автомобіля [NUMBER], належного позивачу, не викликає сумніву в його правильності та може бути покладено в основу рішення. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору, оренди, довіреності тощо). Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Частина перша статті 12 ЦК України визначає, що особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. З огляду на вищевикладене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Позивач, користуючись своїм правом, пред'явив вимоги про стягнення шкоди безпосередньо до особи, яка цю шкоду завдала - [PERSON], а не до страхової компанії, де була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача. Свою позицію позивач обгрунтував тим, що ПрАТ СК «Україна» тривалий час не здійснює свою діяльність та не виконує свої зобов'язання, офіс компанії зачинено, а з 01.07.2015 р. компанія позбавлена членства в МТСБУ через заборгованість до фондів. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, з відповідача [PERSON] як з винної у ДТП особи, відповідають вимогам закону. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача на підставі ст. 1188 ЦК України в рахунок відшкодування матеріальної шкоди підлягає стягненню заявлена позивачем вартість відновлювального ремонту в розмірі 80 369, 54 грн., а також вартість проведення оцінки матеріального збитку в розмірі 500 грн. Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 808 грн. 70 коп.

Outcome: approved