Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

У березні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з цивільним позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя. Свої вимоги мотивував тим, що 22 червня 1990 року між ним та відповідачем був укладений шлюб, який згідно рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 листопада 2014 року був розірваний. Від спільного сімейного життя з відповідачкою народилося троє дітей: [PERSON], [INFO], сини [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Під час спільного сімейного життя з відповідачем сторони побудували будинок за адресою: [ADDRESS] На підставі рішення виконкому Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №167/6 від 03 вересня 2006 року на вищевказаний будинок було видано на [PERSON] свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 20 березня 2007 року. Спірний будинок розташований на земельній ділянці, розміром 10618 га, яка була подарована відповідачу, згідно договору дарування від 19 червня 2004 року. Позивач зазначає, що він та відповідач не досягли згоди про спосіб поділу спільного майна, а саме будинку за адресою: Київська область, Клєво-Святошинського район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Дачна, 46, а тому вважає, що необхідно поділити спільне майно без поділу його в натурі, виділивши ідеальні частки подружжя в цьому майні, яке є спільною сумісною масністю подружжя. Протягом розгляду справи позивач уточнював позовні вимоги, остаточно просив суд визнати за [PERSON] (ІПН: [NUMBER]) право власності на: 1/2 частину будинку (загальною площею 186,1 кв.м., житловою площею 94,7 кв.м.), з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0309 кв.м., кадастровий номер [NUMBER] цільове призначення - для обслуговування будинку адресою: [ADDRESS] Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину будинку (загальною площею 186,1 кв.м., житловою площею 94,7 кв.м.), з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] Припинити право власності [PERSON] на ? частину земельної ділянки розміром 0,0309 кв.м., яка є частиною земельної ділянки розміром 0,0618 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] із цільовим призначенням для обслуговування будинку кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнала. Суд, заслухавши сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 22 червня 1990 року Палацом реєстрації шлюбів та новонароджених м. Києва, актовий запис № 2671, зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26.11.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Судом встановлено, що під час шлюбу сторонами набуто таке майно: будинок (загальною площею 186,1 кв.м., житловою площею 94,7 кв.м.), з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] земельна ділянки площею 0,0309 кв.м., кадастровий номер [NUMBER] цільове призначення - для обслуговування будинку адресою: [ADDRESS] Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Ст. ст. 70, 71 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Частиною 2 ст. 70 СК України передбачено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Частина 3 цієї ж норми передбачає можливість за рішенням суду збільшити частку дружини, чоловіка, якщо з нею, ним, проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК). Згідно з п. 23 Постанови вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. З матеріалів справи слідує, що спірне майно було придбане сторонами під час перебування у шлюбі і є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки доказів того, що це майно набуте за кошти, які належали одному із подружжя матеріали справи не містять. Враховуючи вищенаведене, визнання відповідачем позову та з урахуванням положень ст. 71 СК України, суд дійшов висновку про необхідність проведення поділу майна, яке є спільною сумісною власністю сторін у справі, виділивши у власність по 1/2 частини спірного майна. Частиною 1 ст. 71 СК України визначено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Частина 2 даної норми передбачає, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: approved