Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

у вересні 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача та просить з підстав\~ст.162 СК України зобовязати його повернути малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] до їх попереднього місця проживання, за адресою: [ADDRESS], мотивуючи тим, що відповідач не виконує своїх обовязків щодо належного виховання та утримання дітей. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та пояснили, що на даний час позивачка проживає з новою сімєю за межами України, але при умові задоволення позову має намір повернутися та проживати разом з дітьми в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його безпідставність, представник третьої особи у вирішенні спору покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.01.2007 року по 29.01.2015 року та є батьками малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 липня 2016 року у задоволенні позову [PERSON]А.([PERSON]) до [PERSON] про визначення постійного місця проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у Федеративній Республіці Німеччина відмовлено. При вирішенні даної справи судом встановлено, що мати дітей [PERSON] мешкає окремо від дітей з листопада 2014 року у місті Ганновер ФРН, перебуває у повторному шлюбі, де народила дитину. Діти мешкають з батьком, який створив належні умови для їх виховання та розвитку. Відповідно до висновку початкової оцінки потреб дітей [PERSON] та [PERSON], що зроблений спеціалістами Чернігівського міського центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді та служби у справах дітей Деснянської районної у м. Чернігові ради від 19.08.2016 року батько [PERSON] займається вихованням дітей, намагається створити сприятливі умови в родині, середовище в сімї сприятливе для дітей, факт вчинення насильства над дітьми не підтверджено. За правилами\~ст.162 СК України\~якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Згідно ч.1\~ст.3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Самочинна зміна місця проживання малолітньої дитини\~це винні дії одного з батьків за зміну місця проживання малолітньої дитини без згоди того з батьків, з ким проживає дитина, без згоди тих осіб, у яких дитина виховується на законних підставах (діда, баби, інших родичів). При цьому немає значення, погоджувалася на це дитина чи ні. Враховуючи те, що в матеріалах справи не міститься доказів протиправної поведінки відповідача по справі, не доведено самочинної зміни місця проживання дітей та інших обставин, які мають значення для вирішення спору на користь позивача на підставі ст. 162 СК України, беручи до уваги проживання позивача за межами України з іншою сімєю, що унеможливлює на даний час передачу їй дітей, суд доходить висновку, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed