Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «БРОКБІЗНЕСБАНК» (далі по тексту - позивач) звернулось до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.06.1996 року між сторонами було укладено кредитний договір № 02/1006-96, відповідно до якого відповідачу було надано кредит у розмірі 400248,00 доларів США на строк до 31.12.1996 року із сплатою 30 % річних. Оскільки відповідач в повному обсязі кредитні кошти не повернув, у нього виникла заборгованість станом на 22.05.2015 року в сумі 1905498342,43 грн., яку позивач просив стягнути. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд про його задоволення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, письмових заперечень чи пояснень по суті позовних вимог до суду не надав. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечував, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Із доданих позивачем до позовної заяви документів вбачається, що 18.01.1995 року між АБ «БРОКБІЗНЕСБАНК» (правонаступником якого є позивач) (за договором - Банк) та [PERSON] (за договором - позичальник) було укладено кредитний договір, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 198500 доларів США на строк 180 днів з 18.01.1995 року по 18.07.1995 року з метою оздоровлення дитини з виплатою 60 % річних, що складає 59550,00 доларів США строком до 18.07.1995 року (далі по тексту - кредитний договір) (а.с. 8). 10.06.1996 року між АБ «БРОКБІЗНЕСБАНК» (правонаступником якого є позивач) та [PERSON] було укладено додаткову угоду до кредитного договору від 18.01.1995 року, за умовами якої Банк пролонгував позичальнику кредит в розмірі 275924 доларів США на строк 205 днів з 10.06.1996 року до 31.12.1996 року, який позичальник зобов'язаний повернути в строк з виплатою відсотків в розмірі 30 % річних (а.с. 6). 01.04.1996 року між Банком та відповідачем було укладено додаткову угоду до кредитного договору від 18.01.1995 року, за умовами якої Банк пролонгував позичальнику кредит в розмірі 198500 доларів США на строк 71 день з 01.04.1996 року до 10.06.1996 року, який позичальник зобов'язаний повернути в строк з виплатою відсотків в розмірі 30 % річних (а.с. 7). 19.07.1995 року між Банком та відповідачем було укладено додаткову угоду до кредитного договору від 18.01.1995 року, за умовами якої Банк пролонгував позичальнику кредит в розмірі 198500 доларів США на строк 257 днів з 19.07.1995 року до 31.03.1996 року, який позичальник зобов'язаний повернути в строк до 31.03.1996 року з виплатою відсотків в розмірі 4,5 % річних (а.с. 7 зворот). 10.06.1996 року між АБ «БРОКБІЗНЕСБАНК» (правонаступником якого є позивач) (за договором - Банк) та [PERSON] (за договором - позичальник) було укладено кредитний договір, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 400248 доларів США на строк 205 днів з 10.06.1996 року по 31.12.1996 року з метою погашення зобов'язань відповідно договорів переводу боргу № 1,2,3,4 від 10.06.1996 року із виплатою 30 % річних, що складає 67439,00 доларів США строком до 31.12.1996 року (далі по тексту - кредитний договір) (а.с. 9). 10.06.1996 року між [PERSON] (за договором - Позичальник), [PERSON] (за договором - Новий боржник) та АБ «БРОКБІЗНЕСБАНК» (за договором - Кредитор) було укладено договір про переведення боргу № 1, відповідно до п. 2.1. якого Позичальник із згоди Кредитора переводить свій борг по кредитному договору № 006 від 04.03.1994 року і додаткових угод по ньому на Нового боржника в сумі перевідного боргу в розмірі 25000,00 доларів США (а.с. 10, 11, 12, 13). 10.06.1996 року між [PERSON] (за договором - Позичальник), [PERSON] (за договором - Новий боржник) та АБ «БРОКБІЗНЕСБАНК» (за договором - Кредитор) було укладено договір про переведення боргу № 2, відповідно до п. 2.1. якого Позичальник із згоди Кредитора переводить свій борг по кредитному договору № 21 від 11.04.1994 року і додаткових угод по ньому на Нового боржника в сумі перевідного боргу в розмірі 41396 доларів США (а.с. 14, 15, 16, 17). 10.06.1996 року між [PERSON] (за договором - Позичальник), [PERSON] (за договором - Новий боржник) та АБ «БРОКБІЗНЕСБАНК» (за договором - Кредитор) було укладено договір про переведення боргу №3, відповідно до п. 2.1. якого Позичальник із згоди Кредитора переводить свій борг по кредитному договору № 23 від 11.04.1994 року і додаткових угод по ньому на Нового боржника в сумі перевідного боргу в розмірі 76000 доларів США (а.с. 18, 19, 20, 21). 10.06.1996 року між [PERSON] (за договором - Позичальник), [PERSON] (за договором - Новий боржник) та АБ «БРОКБІЗНЕСБАНК» (за договором - Кредитор) було укладено договір про переведення боргу № 4, відповідно до п. 2.1. якого Позичальник із згоди Кредитора переводить свій борг по кредитному договору № 22 від 11.04.1994 року і додаткових угод по ньому на Нового боржника в сумі перевідного боргу в розмірі 76000 доларів США (а.с. 22, 23, 24, 25). Разом із тим, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що у відповідача станом на 22.05.2015 року наявна заборгованість по вказаним кредитним договорам в сумі 1905498342,43 грн. Судом неодноразово оголошувались перерви в порядку ст. 191 ЦПК України для надання представником позивача додаткових доказів по справі, разом із тим, жодних доказів на підтвердження того, що відповідачу позивачем кредит дійсно надавався позивачем не надано, оскільки а ні виписок по рахунку відповідача, а ні інших первинних бухгалтерських документів, які б свідчили про наявність заборгованості відповідача перед позивачем матеріали справи також не містять. Окрім того, в судовому засіданні представник позивача зазначав, що договори про переведення боргу були долучені до позовної заяви помилково та не підтверджують факту отримання кредиту відповідачем. Так як матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт отримання грошей позичальником (зокрема: квитанцій, розписок, заяви на видачу готівки тощо) із вказівкою дати, суми, валюти і підписом позичальника, в зв'язку із тим, що обов'язок позичальника повернути кредит виникає після виконання банком обов'язку надати кредит (згідно умов договору), то суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed