Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеною позовною заявою. В обґрунтування заявлених вимог, а також з урахуванням уточненої позовної заяви (а.с. 48-50), позивач зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS]. В даній квартирі також зареєстрована відповідач [PERSON], що є її дочкою. Остання веде аморальний спосіб життя, чинить сварки з позивачем, факт її реєстрації у вказаній квартирі змушує позивача нести додаткові витрати по оплаті за утримання квартири та обмежує її право власності на дану квартиру. На підставі чого позивач просила суд усунути перешкоди у користуванні квартирою, шляхом зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою відповідача у справі, а також стягнути з [PERSON] кошти на її утримання в розмірі 450 гривень щомісячно та суму судових витрат у розмірі 243, 00 гривень. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, на їх задоволені наполягали. Відповідач у судових засіданнях проти задоволення позову заперечувала, просила суд у його задоволенні відмовити у повному обсязі, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. У судове засіданні, що відбулося 12.06.2014 року, не з'явилася, про час і місце його проведення повідомлялася належним чином (а.с. 56), про причини неявки суд не повідомила. Враховуючи, що немає підстав вважати причини відсутності відповідача поважними, суд вважає за можливе розгляд справи провести за її відсутності на підставі наявних у справі матеріалів та доказів. Третя особа свого представника для участі у розгляді справи не направила, надала суду лист, в якому просила у зв'язку з великою завантаженістю розглянути справу без участі її представника. Заслухавши пояснення осіб, які приймали учать у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло (а.с. 7), позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] володіють по 1/6 частини квартири [ADDRESS]. Згідно ст. 311 ЦК України, житло фізичної особи є недоторканим, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом (ч.1, 4). Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи те, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23 грудня 1998 року відповідач [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS], а отже на ряду з позивачем має право користуватися своїм майном, проживаючи у зазначеній квартирі. За таких обставин позовні вимоги в частині зняття відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Крім того, відповідно до ст. 310 ЦК України фізична особа має право на вільний вибір місця проживання, тому факт проживання відповідача у зазначеній квартирі, або не проживання у ній, не може бути підставою для задоволення вимог позивача та обмеження позивача у праві її власності. Щодо вимоги позивача стосовно стягнення з відповідача коштів на її утримання як непрацездатної матері в твердій грошовій сумі у розмірі 450 гривень щомісячно суд доходить до наступного. Так, ч. 1 ст. 202 СК України встановлено, що повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Виходячи з зазначеного положення закону позивач [PERSON] має право на отримання грошових коштів від відповідача у якості утримання. При цьому факт наявності родинних відносин між сторонами підтверджується довідкою, виданою КП «Житлово-експлуатаційне підприємство» №3 Дніпропетровської міської ради (а.с. 6), згідно якої відповідач [PERSON] є дочкою позивача. Наявність же потреби у матеріальній допомозі своїй матері відповідачем не спростована. Разом з цим судом приймається до уваги пенсійний вік позивача та її пояснення про отримання мінімальної пенсії, що відповідно до ст. 57 ЦПК України може бути доказом у цивільній справі, а за відсутності інших, суд вважає такий доказ належним та допустимим. Відповідно до ч. 1 ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі, і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Частиною 2 вказаної вище статті встановлено, що при визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Визначаючи розмір коштів на утримання непрацездатної матері - позивача [PERSON], суд керується матеріальним станом відповідача, а також наявністю у позивачки іншої дитини - дочки [PERSON], [INFO], тобто повнолітньої дитини (відповідно до довідки про склад сім'ї (а.с. 6)), до якої позов не пред'явлено. З урахуванням викладеного, а також приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд вважає за необхідне визначити розмір коштів на утримання непрацездатної матері відповідача у сумі 250 гривень щомісячно. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати покладаються на сторону проти якої ухвалено рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial