Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

У березні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 18 вересня 2003 року на вимогу ЗАТ КБ «ПриватБанк» приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу у рахунок погашення заборгованості [PERSON] був вчинений виконавчий напис про звернення стягнення на заставне майна, а саме житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями житловою площею 59.90 кв. м в [ADDRESS]. 23 грудня 2003 року спеціалізованим державним підприємством «Укрспецюст» було проведено прилюдні торги з продажу лоту, переможцем яких визнано позивача. У подальшому позивач оформив право власності на цей будинок, отримавши відповідне свідоцтво про право власності. Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 січня 2012 року вказане свідоцтво про право власності було визнано недійсним та його, позивача, разом із сім'єю виселено з будинку, без надання іншого житла. Однак, позивач вважає, що є добросовісним набувачем права власності на житловий будинок, оскільки не знав, і не міг знати, що звернення стягнення на предмет застави було здійснено з порушенням вимог законодавства. За час проживання у придбаному на прилюдних торгах будинку, позивач здійснив суттєві поліпшення стану цього будинку, а так як вони не можуть бути відокремлені від будинку без його пошкодження, тому позивач вважає, що має право на відшкодування зроблених поліпшень. Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 18 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2013 року, позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 33 107, 00 грн. на відшкодування витрат на утримання, збереження та поліпшення нерухомого майна в [ADDRESS]. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 червня 2014 року рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 18 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2013 року скасовано в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 5 752, 00 грн. у відшкодування витрат закладених на утримання, збереження та поліпшення металевих решіток. Справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. У решті рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 18 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2013 року залишено без змін. При новому розгляді справи позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] в його користь 5 752, 00 грн. у відшкодування витрат закладених на утримання, збереження та поліпшення металевих решіток підтримав та пояснив суду, що після того, як його з сім'єю державним виконавцем ВДВС Тисменицького РУЮ було виселено з житлового будинку в [ADDRESS], то в цей будинок незаконно вселилася відповідачка [PERSON] разом зі своєю матір'ю [PERSON]. На час їхнього вселення в будинку знаходилися металеві решітки, вартість яких складає 5 752, 00 грн., які раніше були в нього викрадені [PERSON] та в подальшому йому повернуті. Зазначає, що з цього приводу він писав заяву в міліцію про викрадення [PERSON] та [PERSON] вказаних металевих решіток та іншого майна, однак кримінальна справа порушена не була. На даний час йому достеменно невідомо чи є в наявності металеві решітки в будинку, в якому він раніше проживав, а тепер там проживає відповідачка [PERSON] Також вказав суду, що на даний час йому ці решітки вже не потрібні, а відтак просить суд стягнути їх вартість з [PERSON] Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Ярицький Л.І. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. При цьому, вказав, що на час, коли його довірителька [PERSON] вселялася у житловий будинок, в якому раніше проживав [PERSON], то ніяких металевих решіток там не було і його довірительці [PERSON] нічого не відомо про ці металеві решітки. Також зазначив, що позивачем [PERSON] не надано суду жодного належного та допустимого доказу про те, що на момент вселення в будинок його довірительки [PERSON] там знаходилися металеві решітки. Вказав також, що на момент вселення [PERSON] там був присутній державний виконавець ВДВС Тисменицького РУЮ, який не складав жодних актів опису про знаходження там майна, що належало [PERSON] через відсутність такого майна. Крім цього, пояснив, що позивач обрав невірний спосіб захисту порушених прав, оскільки, позивач мав би звертатися з позовом про витребування майна (металевих решіток) з чужого незаконного володіння у [PERSON] на підставі ст.387 ЦК України, оскільки такі решітки є майном, що може бути відокремленим від об'єкту нерухомості без завдання йому шкоди, подавши при цьому належні та допустимі докази про те, що його майном незаконно заволоділа [PERSON], і тільки у випадку доведення належними та допустимими доказами про те, що [PERSON] незаконно заволоділа його майном (металевими решітками) і на даний час це майно відсутнє з вини [PERSON], то тоді б [PERSON] мав би право просити суд стягнути з [PERSON] в його користь вартість цих металевих решіток. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON] - адвоката Ярицького Л.І., дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення з неї в його користь 5 752, 00 грн. у відшкодування витрат закладених на утримання, збереження та поліпшення металевих решіток, слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 23 грудня 2003 року за результатами прилюдних торгів став переможцем торгів на право купівлі житлового будинку з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться в [ADDRESS]. У подальшому позивач отримав свідоцтво про право власності на зазначене нерухоме майно, посвідчене приватним нотаріусом Тисменицького районного нотаріального округу 14 січня 2004 року. Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 31 січня 2012 року визнано недійсним протокол проведення прилюдних торгів, свідоцтво про право власності на лот, видане [PERSON], та проведена реєстрація права власності на нерухоме майно в ОБТІ. Також позивача та членів його сім'ї виселено з будинку, без надання іншого житла. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що позивач, як добросовісний набувач (володілець), на законних підставах володів та користувався спірним нерухомим майном з 14 січня 2004 року по 31 січня 2012 року. Добросовісність позивача відповідачем не спростована. Одночасно, частиною 4 ст. 390 ЦК України передбачено право добросовісного набувача на залишення собі здійснених ним поліпшень майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Право на отримання відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість, добросовісний набувач має у разі, якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна. Судом встановлено з пояснень позивача [PERSON] та представника відповідачки [PERSON] - адвоката Ярицького Л.І., а також на підставі наявних у справі доказів, про те, що металеві решітки, на які вказує позивач, є майном, яке можна відокремити від нерухомого майна (будинковолодіння) без заподіяння йому шкоди, тобто це є самостійне майно, яке можна безперешкодно переміщувати в просторі без заподіяння шкоди, як цьому майну, так і нерухомому майну (будинковолодінню) в цілому. За таких обставин належним способом захисту порушених прав мало б бути витребування майна (металевих решіток) з чужого незаконного володіння, як це передбачено ст.387 ЦК України, а не стягнення їх вартості, як вказав позивач. Тобто, при зверненні до суду позивач обрав невірний спосіб захисту порушених прав. Крім цього, позивач [PERSON] не подав суду належних та допустимих доказів про те, що на час вселення в спірний будинок відповідачкою [PERSON] металеві решітки там знаходилися, що вона ними незаконно заволоділа і що на даний час їх в наявності немає з вини відповідачки. Суд критично оцінює пояснення та докази надані позивачем [PERSON], оскільки його пояснення та докази жодним чином не підтверджують та не обґрунтовують позовних вимог. З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог [PERSON] На підставі наведеного, у відповідності до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.390 ЦК України,,

Outcome: dismissed