Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

У вересні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення в солідарному порядку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 10613852000 ( № 501-7 ДОУ 1Н) від 17 травня 2006 року у загальному розмірі 6452,42 дол. США та 41647,61 грн., посилаючись на невиконання відповідачами своїх зобовязань, що випливають з умов вищевказаного кредитного договору, щодо погашення кредиту та внесення плати за кредит у розмірі, строки і на умовах визначених цим договором. У вересні 2016 року позивач подав адресовану суду свою заяву про збільшення позвних вимог, відповідно до якої остаточно вимагає стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 10613852000 ( № 501-7 ДОУ 1Н) від 17 травня 2006 року у загальному розмірі 8527,72 дол. США (з яких : заборгованість за кредитом 5331,52 дол. США; заборгованість по процентам за користування кредитними коштами 814,81 дол. США; пеня за несвоєчасне погашення кредиту 2192,88 дол. США; пеня за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами 188,51 дол. США) в гривневому еквіваленті за курсом, встановленим Національним банком України на дату виконання судового рішення у даній справі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позов, а відповідачі [PERSON] і [PERSON] не визнали позов. При цьому, відповідач [PERSON] під час судового розгляду справи подала адресовані суду свої письмові заперечення на позовну заяву позивача, які приєднані судом до матеріалів справи. Відповідач [PERSON] не повідомив суду причину своєї неявки, хоча про дату і місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про отримання ним судової повістки. Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення представника позивача та відповідачів [PERSON] і [PERSON], суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти; за ч. 2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються вимоги закону за позикою. Стаття 526 ЦК України визначає, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з положеннями статей 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Судом установлено, що згідно з договором про надання споживчого кредиту № 501-7 ДОУ 1Н від 17.05.2006 р. АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», надав [PERSON] кредит у розмірі 29000,00 дол. США на строк користування з 17.05.2006 р. по 17.05.2027 р., із сплатою процентів за користування кредитними коштами за процентною ставкою у розмірі 10 % річних, з погашенням кредиту та сплатою процентів за користування кредитом шляхом внесення щомісячних платежів в терміни, розмірі та на умовах, що встановлені цим договором, з датою кінцевого повернення кредиту та усіх нарахувань за ним 17.05.2017 р. 18 грудня 2006 р. між АКІБ «УкрСиббанк» (ПАТ «УкрСиббанк») і позичальником [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 501-7 ДОУ 1Н від 17.05.2006 р., відповідно до умов якої сторони домовились, що для ідентифікації цього кредитного договору можуть застосовуватись як номер договору, зазначений при його укладенні, а саме № № 501-7 ДОУ 1Н, так і реєстраційний номер цього договору в системі обліку банку, а саме № 10613852000. 10 серпня 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» і позичальником [PERSON] було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 10613852000 від 17.05.2006 р., за умовами якої сторони домовились, зокрема, що за користування кредитними коштами після 10.08.2010 р. процентна ставка встановлюється у розмірі 11,8 % річних, якщо інша процентна ставка не буде встановлена у відповідності до умов цього договору та/або додаткових угод до договору, а також встановили строк дії цього договору до 27.01.2015 р. Наданий кредит [PERSON] забезпечений порукою [PERSON], про що між АКІБ «УкрСиббанк» (ПАТ «УкрСиббанк»), позичальником [PERSON] і поручителем [PERSON] було укладено договір поруки № 501-7 ДОУ 1А від 17.05.2006 р. Також наданий кредит [PERSON] забезпечений порукою [PERSON], про що між АКІБ «УкрСиббанк» (ПАТ «УкрСиббанк»), позичальником [PERSON] і поручителем [PERSON] було укладено договір поруки № 501-7 ДОУ 1А від 17.05.2006 р. Відповідно до п. 7.1. згаданого кредитного договору, за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх зобовязань, передбачених цим договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів спради процентів за кредит та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в розмірі подвійнох облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування пені, якщо сума заборгованості виражена у іноземній валюті. Пункти 1.3., 1.4. згаданих договорі поруки передбачають, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, в тому числі за повернення основної суми боргу, процентів, за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені і інших штрафних санкцій, передбачених в кредитному договорі. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Через невиконання позичальником [PERSON] своїх зобовязаь за кредитним договором № 10613852000 від 17.05.2006 р., її заборгованість перед позивачем за цим договором станом на 12.09.2016 року склала у загальному розмірі 8527,72 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ (26,6748 грн. за 1 дол. США) станом на цю дату становить 227475,96 грн. (з яких : заборгованість за кредитом 5331,52 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 142217,69 грн.; заборгованість по п роцентам за користування кредитними коштами 814,81 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 21734,96 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 2192,88 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 58494,83 грн.; пеня за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами 188,51 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 5028,48 грн. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача до [PERSON] підлягають задоволенню. Вирішуючи заявлені позивачем позовні вимоги до відповідачів [PERSON] і [PERSON], суд виходить з наступного. Відповідно до п. 3.2. згаданих двох договорів поруки № 501-7 ДОУ 1А від 17.05.2006 р., укладених банком з поручителями [PERSON] і [PERSON] в забезпечення виконання позичальником [PERSON] своїх грошових зобовязань за кредитним договором № 10613852000 від 17.05.2006 р., порука припиняється з припиненням всіх зобовязань позичальника по кредитному договору. Абзацом 4 пункту 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді спорів, які виникають з кредитних правовідносин» встановлено, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобовязання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобовязань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно якої строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 17.09.2014 р. у справі № 6-53цс14, що набула сили правового висновку, регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки : протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене ним припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості до боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідно до умов кредитного договору № 10613852000 від 17.05.2006 р., із змінами, внесеними додатковою угодою № 2 від 10.08.2009 р. до цього договору, строк виконання основного зобовязання у повному обсязі настав 27.01.2015 р., отже позивач був зобовязаний предявити позов до поручителів [PERSON] і [PERSON] протягом шести місяців, починаючи від 27.01.2015 р., тобто до 27.07.2015 р., але не зробив цього та звернувся до суду з даним позовом лише у вересні 2016 року, тому відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука [PERSON] та [PERSON], встановлена вищевказаними двома договорами поруки № 501-7 ДОУ 1А від 17.05.2006 р., станом на дату звернення позивача до суду з даним позовом, є такою, що припинена. Також суд бере до уваги, що п. 2.1. договорів поруки № 501-7 ДОУ 1А від 17.05.2006 р., укладених банком з поручителями [PERSON] і [PERSON] в забезпечення виконання позичальником [PERSON] своїх грошових зобовязань за кредитним договором № 10613852000 від 17.05.2006 р., передбачає, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови кредитного договору з позичальником, внаслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя. При цьому, під згодою розуміється як візування змін в кредитний договір поручителем, так і отримання згоди шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями і т.і. Як зазначено вище, 10 серпня 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» і позичальником [PERSON], без згоди поручителів [PERSON] і [PERSON]В ., було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 10613852000 від 17.05.2006 р., за умовами якої, зокрема, процента ставка за користування кредитними коштами після 10.08.2010 р. була збільшена до 11,8 % річних (замість 10 % річних), а також скорочено строк дії кредитного договору до 27.01.2015 р., що в свою чергу призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителів [PERSON] і [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Таким чином, позовні вимоги позивача до поручителів [PERSON] і [PERSON] задоволенню не підлягають. Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати в сумі 2765,39 грн., повязані із сплатою судового збору, а також стягує з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 646,75 грн. (3412,14грн.-2765,39 грн.=646,75грн.). На підставі викладеного і

Outcome: partial