Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

У вересні 2013 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа: Шевченківський РВ ГУДМС України в м. Києві (далі - третя особа) про усунення перешкод у користуванні квартирою. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 5/6 частин квартири [ADDRESS] належать на праві приватної власності позивачу. Відповідно до договору дарування від 01.10.2008 року, відповідач подарувала позивачу 2/3 частини зазначеної квартири. З моменту підписання даного договору, відповідач у квартирі не проживає. У зв'язку із тим, що відповідач на даний час є зареєстрованою за вказаною адресою, але місце її перебування невідоме, позивач без її згоди не може зареєструвати у вищезазначеній квартирі свою дружину. Тому позивач просив суд усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS]. Визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою. Зобов'язати Шевченківський РВ ГУДМС України в м. Києві зняти відповідача з реєстрації за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомила, заперечень на позовну заяву не надала. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечень на позовну заяву не надав. Суд, вислухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до копії договору дарування частини квартири, 01.10.2008 р. відповідач подарувала позивачу 2/3 частини квартири [ADDRESS]. Відповідно до даного договору, 07.10.2008 р. за позивачем було зареєстровано право власності на 2/3 ч. вказаної квартири (а.с.6-7). Згідно договору дарування частини квартири, 02.06.2011 р. [PERSON] подарував позивачу 1/6 частину квартири [ADDRESS]. Отже, судом було встановлено, що позивач є власником 5/6 частин вказаної квартири, а власником 1/6 частини квартири є [PERSON], що також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно від 24.01.2014 року (а.с.48-51). Згідно із довідкою форми 3 від 24.04.2011 р., відповідач значиться зареєстрованою у даній квартирі, починаючи із 2006 р. (а.с.21). Відповідно до актів від 18.07.2013 р., 09.08.2013 р., 23.08.2013 р., відповідач була відсутня за місцем реєстрації у зазначений період (а.с.10-12). Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч.1 ст. 383 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, 22.08.2013 року позивач уклав шлюб з громадянкою [PERSON], у зв'язку із чим виникла необхідність зареєструвати останню в квартирі (а.с.13). Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ст. 405 ЦК України). Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою) (ч.1.ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до ст. 11 цього ж Закону реєстрація місця проживання здійснюється відповідним органом спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації, яким є Відділ ГУ ДМС України. Згідно до вимог ЦПК України, позовні вимоги можуть пред'являтися лише до відповідачів по справі, оскільки, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, не є суб'єктом спірного правовідношення, а має правовий зв'язок з однією із сторін цивільної справи. Крім того на час розгляду справи позивачем не доведено, що третьою особою були порушені права позивача, які підлягають судовому захисту, а тому вимога позивача про зобов'язання Шевченківський РВ ГУДМС України в м. Києві зняти відповідача з реєстрації за адресою: [ADDRESS] не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку поясненням та наданим по справі доказам, враховуючи те, що відповідач більше 5 років не проживає у квартирі позивача, а факт її реєстрації у даній квартирі перешкоджає позивачу у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, суд дійшов висновку, що необхідно зобов'язати відповідача не чинити перешкоди у користуванні квартирою, визнати її такою, що втратила право користування даним житловим приміщенням та зняти її з реєстраційного обліку.

Outcome: partial