Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із вказаною заявою, в обґрунтування якої вказав, що 26.07.2017 року померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді жилого будинку №24-А по вул. 1 Травня в с.Сартана м.Маріуполя. Заявник звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, але нотаріусом було розяснено, що видати свідоцтво про право на спадщину буде неможливо, бо відсутній документ, який підтверджує родинні звязки. Так, в свідоцтві про народження заявника зазначено його батька, а матір по невідомим причинам не вказано. Заявник постійно проживав із своєю матірю по день її смерті, вів спільне господарство, надавав фінансову допомогу. Просив встановити факт його постійного проживання однією родиною більше пяти років разом із спадкодавцем [PERSON], яка померла 26.07.2017 року, за адресою: с.Сартана м.Маріуполя, вул. 1 Травня, буд. 24-а до дня відкриття спадщини та на момент відкриття спадщини, а також визнати його спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON] в силу вимог ст. 1264 ЦК України. Заявник нада заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій вказав, що заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник зацікавленої особи Маріупольської міської ради [PERSON], яка діє на підставі довіреності, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій не заперечувала проти задоволення заявлених вимог. Суд, дослідивши письмові матеріали, письмові пояснення свідків, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що заява знайшла своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав Частиною 2 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до свідоцтва про народження серії ІІІ-ЯР №735603, виданого 26.01.1959 року Сартанською селищною радою встановлено, що 28.10.1958 року народився [PERSON]. В графі «батько» записаний [PERSON], в графі «матір» стоїть прочерк. 17.11.1988 року помер батько заявника [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії ІV-НО №481062, виданим Сартанською селищною радою. За довідкою, виданою 21.02.2018 року виконкомом Сартанської селищної ради Кальміуського району м.Маріуполя встановлено, що [PERSON], [INFO], зареєстрований з 07.08.1993 року в с.Сартана м.Маріуполя по вул. 1 Травня, буд. 24-Б, мешкав без реєстрації за адресою: с.Сартана м.Маріуполя, вул.1 Травня, 24-а разом із [PERSON], [INFO], з 2009 року по день її смерті 26.07.2017 року, вели спільне господарство та захоронив її за власні кошти. 26.07.2017 року [PERSON] померла в с.Сартана м.Маріуполя, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО №994916, виданим 28.07.2017 року Кальміуським районним у м.Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис 1143. Отже спадщина після смерті [PERSON] відкрилася 26.07.2017 року. Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 49931560 від 20.11.2017 року, після смерті [PERSON] заведено спадкову справу №667/2017, номер у спадковому реєстрі №61585427. В матеріалах справи маються письмові пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], які підтвердили факт проживання заявника із [PERSON]Гю з 1958 року по день її смерті, тобто по 26.07.2017 року. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1264 Цивільного кодексу України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Отже, заявник [PERSON] є спадкоємцем четвертої черги спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 26.07.2017 року. Згідно ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно роз'яснень, що містяться в пункті 21 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справи про спадкування», до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без реєстрації шлюбу, таке право можуть мати так само інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Враховуючи наведені докази, судом встановлено, що заявник [PERSON] дійсно постійно проживав разом із спадкодавцем [PERSON] не менш ніж пять років до відкриття спадщини та на час відкриття спадщини 26.07.2017 року.

Outcome: approved