Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

У вересні 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 10 серпня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладено договір про надання кредиту у розмірі 3100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов вказаного кредитного договору станом на 9 вересня 2018 року заборгованість по поверненню позики становить 41377 грн. 98 к., з яких: тіло кредиту 2143 грн. 80 к., заборгованість за відсотками 1699 грн. 73 к., пеня 35087 грн. 88 к., 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1946 грн. 57 к. - штраф (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність та підтримання позовних вимог. Відповідач у судове засідання двічі не зявився без повідомлення причин, незважаючи на те, що про дату, час і місце судового засідання повідомлявся за місцем реєстрації, відзиву до суду не подав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 10 серпня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір з використанням платіжної картки «Кредитка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», за яким останній отримала кредитний ліміт коштів в розмірі 3100 грн. з кінцевим терміном їх повернення, що відповідає строку дії картки під 30 % річних, а також зі сплатою комісії та пені за Умовами кредитування. Вказаний договір складається із заяви кредитора, «Тарифів надання кредиту», «Умов і правил надання банком послуг» та «Правил користування платіжною карткою». Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає договір про надання банківських послуг, що укладено між нею та банком, та підтверджено її підписом у заяві. Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів (п. 1 ст. 11, ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника разом з позикою і процентів від її суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Станом на 9 вересня 2018 року заборгованість по поверненню позики становить 41377 грн. 98 к., з яких: тіло кредиту 2143 грн. 80 к., заборгованість за відсотками 1699 грн. 73 к., пеня 35087 грн. 88 к., 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1946 грн. 57 к. - штраф (процентна складова). Позивачем при здійсненні розрахунку заборгованості застосована відсоткова ставка у 30% річних, яка з 1 вересня 2014 року збільшена до 34.8 %, а з 1 квітня 2015 року до 43.2%. Однак, крім цього, банком ще нараховано відповідачу пеня та штрафи, передбачені п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до якого при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф згідно тарифів в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову та п. 2.1.1.12.6.1, відповідно до якого у разі виникнення прострочених зобовязань за борговими зобовязаннями сплачується пеню відповідно до Тарифів у розмірі 0.24 % від суми загальної заборгованості(нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. Разом з тим суд вважає безпідставним одночасне нарахування та стягнення з відповідача заборгованості за пенею у розмірі 35087 грн. 88 к., і штрафів - 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1946 грн. 57 к. - штраф (процентна складова). Так, статтями 546, 549 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, іншими видами забезпечення. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час ним же передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов'язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування. Тому, враховуюче викладене, суд вважає, що пеня та штрафи нараховані банком за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов'язань. За такого, з позичальника за порушення строків виконання грошових зобов'язань може бути стягнутий тільки один вид неустойки. А тому, враховуючи обставини справи, розмір заборгованості за тілом кредиту та процентів, суд вважає за необхідне стягнути заборгованість за штрафами, відмовивши у стягненні заборгованості за пенею з метою запобігання подвійного притягнення відповідача до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а саме порушення строків виконання грошових зобов'язань по сплаті кредиту та процентів. Такі висновки суду узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, що викладені ним у постанові від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15 і постанові від 11 жовтня 2017 року №6-1374цс17. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню:тіло кредиту 2143 грн. 80 к., заборгованість за відсотками 1699 грн. 73 к., 500 грн. - штраф (фіксована частина), штраф (процентна складова), який складає 5% від 2143 грн. 80 к. + 1699 грн. 73 к. = 192 грн. 18 к. На підставі викладеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи розмір задоволених позовних вимог 10.96 %.

Outcome: partial