Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

Турійська селищна рада звернулася до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позов мотивований тим, що відповідачі є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , ухиляються від виконання батьківських обов`язків щодо виховання, навчання та лікування сина, схильні до вживання алкогольних напоїв. Рішенням Турійського районного суду Волинської області від 28 жовтня 2019 року у позові про позбавлення відповідачів батьківських прав було відмовлено та попереджено відповідачів про необхідність змінити ставлення до виховання сина [PERSON] . Однак, відповідачі своєї поведінки по відношенню до дитини не змінили. Дитина зарахована на навчання до Головненської спеціальної школи «Центр освіти» та потребує лікування. Батьки станом здоров`я та навчанням сина не цікавляться. Вказуючи, що заходи соціального супроводу сім`ї не дали позитивних результатів, позивач просив ухвалити рішення, яким позбавити відповідачів батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , передати його органу опіки та піклування Турійської селищної ради для подальшого його влаштування, стягнути з відповідачів на користь їхньої малолітньої дитини аліменти в розмірі 1/2 (однієї другої) частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття на особовий рахунок дитини. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений (а. с. 42), 28 вересня 2021 року подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи, просить позов задовольнити та розглядати справу за його відсутності (а. с. 45). Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи в контексті положень частини восьмої статті 128 ЦПК України були належним чином повідомлені, що підтверджується довідкою Укрпошти про повернення поштового відправлення з відміткою «адресат відмовився» (а. с. 43, 44), про причини неявки суд не повідомляли, відзив на позов не подавали. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Ухвалою суду від 28 вересня 2021 року постановлено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку. Звертаючись до суду із позовом, позивач, як на підставу своїх вимог, посилався на положення пункту 2 частини першої\~статті 164 СК України, відповідно до якого мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (стаття 12 Закон України «Про охорону дитинства»). Згідно з\~статтею 15 вказаного Закону\~батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (стаття 165 СК України). Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених\~статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого й умисного нехтування ними своїми обов`язками. За змістом наведених норм матеріального права предметом доказування у справах про позбавлення батьківських прав є наявність однієї із підстав або декількох підстав, передбачених частиною першою\~статті 164 СК України, - у розглядуваному випадку наявності факту ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків, яке може проявлятися у вищенаведених діях і бездіяльності по відношенню до дітей. Судом встановлено, що відповідачі є батьками [PERSON] , [INFO] (а. с. 4). Рішенням Турійського районного суду Волинської області від 28 жовтня 2019 року у позові про позбавлення відповідачів батьківських прав було відмовлено та попереджено відповідачів про необхідність змінити ставлення до виховання сина [PERSON] (а. с. 9). Відповідно до листів Головненської спеціальної школи «Центр освіти» від 31 березня 2021 року, від 19 квітня 2021 року дитина зарахована на навчання до вказаного закладу та потребує лікування. Однак, після прибуття [PERSON] на навчання батьки жодного разу не цікавилися станом здоров`я, успіхами сина у навчанні, не забезпечували засобами гігієни, одягом та взуттям (а. с. 10, 11). Згідно з Актами обстеження умов проживання (а. с. 19-23), листом Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Турійського району Волинської області від 22 березня 2021 року №108 працівниками соціальних служб проведено бесіди щодо недопущення зловживання спиртними напоями, забезпечення дитини навчанням та лікуванням, однак вказаних рекомендацій відповідачі не виконували, на зауваження не реагували (а. с. 18). Аналіз наведених обставин в їх сукупності дає підстави для висновку, що відповідачі фактично свідомо й умисно ухилилися та самоусунулися від виховання сина та виконання батьківських обов`язків, що характеризує їх з негативної сторони і як безвідповідальних батьків, свідчить про відсутність у них батьківського почуття любові до рідної дитини, небажання виховувати і піклуватися про неї, а також суперечить загальновизнаним правилам і принципам співжиття і сімейних відносин. За змістом статті 19\~СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з висновком органу опіки та піклування від 5 травня 2021 року позбавлення відповідачів батьківських прав відносно сина [PERSON] визнано доцільним (а. с. 5). Суд погоджується із наявним у матеріалах справи висновком органу опіки та піклування і вважає його достатньо обґрунтованим та зробленим на підставі повного, всебічного, детального й об`єктивного аналізу фактичних обставин, що мають значення для справи, з життя дитини і відповідачів, акцентуванні уваги на невиконанні відповідачами своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини та умисному ухиленні від виконання таких обов`язків. Факт неявки на засідання комісії з питань захисту прав дитини 28 квітня 2021 року, на якому вирішувалося питання про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, а також у судове засідання відповідачів, які достовірно знали про розгляд цієї справи, суд розцінює як небажання останніх відстоювати і захищати свої батьківські права щодо дитини та незацікавленість у відновленні й утриманні родинних стосунків з нею. Системний аналіз наведених вище обставин справи дає підстави для висновку про доведеність у розглядуваному випадку факту умисного і свідомого ухилення відповідачами від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та передбачених пунктом 2 частини першої статті 164\~СК України правових підстав для застосування крайнього заходу впливу позбавлення батьківських прав щодо дитини, оскільки відповідачі не приймають участі у вихованні, утриманні, фізичному, психічному, соціальному та духовному розвитку дитини, не піклуються про її зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги та любові, що в сукупності створює негативний вплив на дитину і призводить до шкідливих наслідків для її психіки та духовного розвитку. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Також, ураховуючи положення частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частин сьомої, восьмої\~статті 7 СК України\~при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. За таких обставин справи та відповідно до вищенаведених норм матеріального і міжнародного права, з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини, а також враховуючи характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову та позбавлення відповідачів батьківських прав щодо сина у зв`язку з умисним ухиленням від виконання батьківських обов`язків по його вихованню та свідомим нехтуванням своїми обов`язками. Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на спростування вищевказаного в матеріалах справи немає. Крім цього, у розглядуваному випадку втручання у гарантоване відповідачам\~статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~право на повагу до сімейного життя здійснено згідно із законом, таке втручання не суперечить законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8 Конвенції. Враховуючи, що в цій справі відсутній факт примусового відібрання дитини від батьків і роз`єднання сім`ї, оскільки відповідачі самоусунулися від виховання сина, який проживає в навчальному закладі, то суд вважає, що вказане втручання по відношенню до відповідачів є виправданим у демократичному суспільстві. Наведені висновки цілком узгоджуються із правовими позиціями, висловленими Європейським судом з прав людини при розгляді справ «Савіни проти України», «Хант проти України», «МакМайкл проти Сполученого Королівства». Влаштування дитини, батьки якої позбавлені батьківських прав, врегульовано\~статтею 167 СК України. За змістом частини п`ятої вказаної статті\~СК України\~якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Враховуючи, що під час судового розгляду не встановлено близьких осіб, які могли б прийняти малолітнього [PERSON] , то його слід передати на опікування органу опіки та піклування. Відповідно до вимог частини третьої статті 166 СК України\~при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. З огляду на вказані положення матеріального права, та виходячи із загальних правил визначення розміру аліментів, суд вважає за доцільне та достатнім стягувати з відповідачів аліменти на дитину в розмірі по 1/4 частці від їхнього заробітку (доходу) щомісячно з кожного, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, що відповідає вимогам статей\~182,\~183,\~191 СК України. Згідно з пунктом 1 частини першої\~статті 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Частиною першою\~статті 141 ЦПК України\~передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору на підставі закону, виходячи із кількості і характеру заявлених позовних вимог, з відповідачів в дохід держави слід стягнути судовий збір, що підлягав сплаті при поданні позову, у розмірі 1816 гривень по 908 гривень з кожного. На підставі статей\~7,\~19,\~164,\~165,\~166,\~167,\~182,\~183,\~191 СК України\~та

Outcome: approved