Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

У вересні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору: ПАТ «Фідобанк», в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму страхового відшкодування у розмірі 11 448 233,33 грн та покласти судові витрати на відповідача. Позовні вимоги мотивує тим, що 10 жовтня 2013 року між [PERSON] та ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» укладено договір страхування майна юридичних осіб, що є предметом застави (іпотеки) № 20/01-К0007689, предметом якого є інтереси Страхувальника (позивача) та Вигодонабувача (Третя особа), пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, а саме: нежитловим приміщенням, літ. А, з цокольним поверхом та навісом, розташованим за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 1446,1 кв. м, в тому числі на випадок пожежі. Страхова сума та вартість застрахованого майна - будівлі, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку, складає 12 508 467 грн (п. 4.2 договору страхування). Франшиза відповідно до п. 4.6 Договору страхування складає 1% від страхової суми. У ніч з 23 на 24 жовтня 2013 року в застрахованій будівлі сталася пожежа, що є страховим випадком відповідно до договору страхування. Позивачем відповідно до п. 8.3, 8.4 договору страхування були надані документи для отримання страхового відшкодування, та заявлено розмір шкоди - 12 508 467,00 грн. На думку позивача розмір збитків підтверджується експертним висновком Експертного підприємства «КОСМЕКС» та зведеним кошторисним розрахунком вартості будівництва, відповідно до яких розмір фактичних збитків і відповідно сума страхового відшкодування становить 14 175 239,00 грн. Однак позивачу було виплачено страхове відшкодування в сумі 1 060 233,67 грн на підставі сюрвеєрського звіту № 2 від 14 січня 2014 року щодо визначення розміру матеріального збитку, який не є експертною оцінкою, а суб`єкт його складання не є суб`єктом оціночної діяльності. Таким чином, оскільки відповідачем було частково сплачено страхове відшкодування, то сума страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з відповідача складає 11 448 233,33 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 вересня 2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою до Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2018 року позов [PERSON] залишено без розгляду. Постановою Київського апеляційного суду від 29 січня 2019 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 12 листопада 2018 року скасовано. Направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Постанова суду обґрунтована тим, що наявність самої по собі ухвали Київського районного суду м. Сімферополя від 07 березня 2014 року не свідчить про існування передбачених п.4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України підстав для залишення позову [PERSON] без розгляду, оскільки встановлено, що провадження по даній справі було закінчено ухваленням рішення, яке є недійсним на території України. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2019 року справу № 761/31826/17 прийнято до провадження судді Фролової І.В., вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк для надіслання (надання) до суду відзиву на позовну заяву і всіх доказів, які можливо доставити до суду. Відповідачем подано до Шевченківського районного суду м. Києва відзив на позовну заяву про захист прав споживача страхових послуг від 18 березня 2019 року, у якому відповідач просив відмовити в позові [PERSON] повністю. Відзив обґрунтований тим, що застраховане приміщення не є знищеним, а є пошкодженим; вважаючи застраховане приміщення знищеним та заявляючи вимоги про стягнення страхового відшкодування в сумі дійсної вартості застрахованого приміщення в результаті його знищення, позивач в порушення положень Правил добровільного страхування ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» жодним чином не обґрунтовує вартість майна, що залишилось придатним для подальшого використання та/або вартості залишків приміщення, що унеможливлює стягнення на його користь страхового відшкодування; докази, на які посилається позивач на підтвердження розміру збитків (Висновок експертного дослідження, складений приватним підприємством «Експертне підприємство «Космекс», Висновок про технічне обстеження несучих конструкцій, яке проведено спеціалістами Національної академії природоохоронного і курортного будівництва, Зведений кошторисний розрахунок вартості будівництва) не відповідають критеріям належності, допустимості, достатності, достовірності доказів, а тому ними не можуть бути обґрунтовані позовні вимоги позивача, а отже позивач не доводить заявленого розміру позовних вимог;на момент укладення договору страхування Позивач надав Відповідачеві завідомо неправдиві відомості про Застраховане приміщення, а тому у Відповідача відсутній обов`язок виплачувати страхове відшкодування на його користь. Позивачем подана до Шевченківського районного суду м. Києва відповідь на відзив на позовну заяву від 08 квітня 2019 року, у якій позивач зазначає, що незалежно від того визначає відповідач застраховане майно як знищене чи як пошкоджене, розмір збитків, які підлягають відшкодуванню становить не менше страхової суми; документи, на підставі яких відповідачем було встановлено розмір збитків 1 060 233,67 грн, не підтверджують реальний розмір збитків; відповідно до Правил добровільного страхування вираховувати при визначенні розміру страхового відшкодування вартість майна, яке залишилось придатним для подальшого використання та / або залишків вартості майна, повинен був відповідач при визначенні розміру збитків, якщо він визначив, що майно відноситься до знищеного. Позивач вважає, що доводи відповідача щодо необґрунтованості Висновку про технічне обстеження, Зведеного кошторисного розрахунку, Експертного висновку є безпідставними: посилання відповідача на те, що Національною академією природоохоронного та курортного будівництва використовувалась неліцензійна версія програмного забезпечення «Ліра 9.0» під час складання Висновку про технічне обстеження, не підтверджене доказами; висновок про технічне обстеження зазначає про обмежений доступ, тобто висновок про каркас підвалу можливо було зробити, як і зазначено про необхідність додаткового обстеження, що жодним чином не ставить під сумнів висновки технічного обстеження, як про це зазначає позивач; лист ПП «Юнайтед Лосс Аджастерс», на який посилається відповідач, складений юридичною особою, яка не має відповідної кваліфікації для аналізу Висновку про технічне обстеження, вказаний лист був направлений майже через два місяці після проведення обстеження; всупереч доводам відповідача Зведений кошторисний розрахунок складено підприємством «Зодчий» та архітектором [PERSON] , що підтверджено їх печатками і підписами;Експертний висновок цілком є належним доказом щодо підтвердження розміру збитків та обставин настання страхового випадку. Також, на думку позивача відповідач вводить суд в оману щодо відсутності підстав для здійснення страхового відшкодування. Відповідачем подано до Шевченківського районного суду м. Києва заперечення від 13 травня 2019 року, у якому відповідач вказав, що факт пошкодження чи знищення застрахованого приміщення безпосередньо впливає на вибір правильного алгоритму розрахунку страхового відшкодування та на розмір такого відшкодування; незалежно від того вважає позивач застраховане приміщення пошкодженим або знищеним, у будь-якому разі позов не підлягає задоволенню у зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю суми позовних вимог; доказом використання неліцензійного програмного забезпечення «Ліра 9.0» є відсутність у Національної академії природоохоронного і курортного будівництва відповідного дозволу; не провівши повного обстеження підвалу, на підставі припущень спеціалісти зробили висновок про непридатність каркасу підвалу, що свідчить про недостовірність інформації, вказаній у Висновку про технічне обстеження; поданий позивачем до суду Зведений кошторисний розрахунок викладений лише на двох сторінках та не містить інформації про те, якими особами він складений, чи мають право такі особи оцінювати розмір збитків, завданих внаслідок настання страхового випадку, з використанням яких саме державних будівельних норм він складений та які ремонтно-відновлювальні роботи включено до вказаного розрахунку; Експертний висновок одержаний позивачем з порушенням вимог закону, оскільки в порушення норм ч. 3 ст. 102 ЦПК України складений на підставі недійсної ухвали Київського районного суду м. Сімферополя від 14 квітня 2014 року; враховуючи, що позивач не погоджується з сумою страхового відшкодування, виплаченого Відповідачем, то саме на позивача покладений обов`язок належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами довести суму страхового відшкодування, яка, на його думку, підлягає виплаті; доводи позивача про наявність у нього права на страхове відшкодування є безпідставними. Позивачем подано до Шевченківського районного суду м. Києва пояснення на заперечення від 14 травня 2019 року, у яких позивач зазначає, що доводи позивача щодо неналежності документів, на підставі яких відповідач визначив розмір збитків відповідачем не спростовані; вказує про обґрунтованість доказів, на підставі яких позивач визначає розмір страхового відшкодування; відповідач вводить суд в оману щодо відсутності підстав для здійснення страхового відшкодування. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, що викладені у ньому. Відповідач в судовому засіданні просив відмовити в позові [PERSON] повністю. Представник третьої особи ПАТ «Фідобанк» в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом між позивачем ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (страховик) та відповідачем [PERSON] (страхувальник) укладено договір страхування майна юридичних осіб, що є предметом іпотеки № 20/01-К0007689 від 10 жовтня 2013 року (далі за текстом - «Договір страхування»). Відповідно до пункту 1.2 Договору страхування предметом страхування є майнові інтереси Страхувальника та Вигодонабувача, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, а саме: нежитловим приміщенням літ. А, з цокольним поверхом та навісом, характеристики якого зазначені в Заяві на страхування. Пунктом 11.1 заяви-анкети на добровільне страхування майна юридичних осіб до Договору страхування визначено опис майна, що пропонується до страхування: одноповерхова нежитлова будівля, площа: 1446,1 м кв, місцезнаходження: [ADDRESS] (далі за текстом - «Застраховане приміщення»). З пункту 13.1 заяви-анкети на добровільне страхування майна юридичних осіб до Договору страхування вбачається, що Договір страхування покриває випадки пожежі. Відповідно до пункту 3.1 Договору страхування вигодонобувачем по Договору призначається ПАТ «Фідокомбанк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк» (ідентифікаційний код: 14351016) (третя особа). Згідно з пунктом 4.1 Договору страхування загальна вартість майна складає 12 508 467,00 грн. За п. 4.2 Договору страхування загальна страхова сума складає 12 508 467,00 грн. Згідно з пунктом 4.6 Договору страхування безумовна франшиза за згодою сторін визначена в розмірі 1% від загальної страхової суми по кожному страховому випадку. Пунктом 5.2 Договору страхування встановлено, що Договір укладений строком на 12 місяців і діє з 00 годин «14» жовтня 2013 року по 24 годинку «13» жовтня 2014 року. Власником Застрахованого приміщення є позивач на підставі договору купівлі-продажу від 26 березня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Ширшовою Т.М., право власності зареєстровано в Електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 27 травня 2003 року за № 223916. Застраховане приміщення було застраховано відповідно до вимог іпотечного договору № 010/6.2.1.4.0/12327/1 від 28 вересня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Сімферопольського МНО АРК Хоменко Ю.В., зареєстровано в реєстрі за № 3001, укладеного між позивачем та третьою особою, на забезпечення виконання зобов`язань за Генеральною кредитною угодою № 010/6.2.1.4.0/12327 від 28 вересня 2012 року. У ніч з 23 на 24 жовтня 2013 року в Застрахованому приміщенні сталася пожежа. Учасниками справи не заперечується, що зазначена вище пожежа є страховим випадком, а тому в силу ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - «ЦПК України)вказана обставина не підлягає доказуванню. Згідно зі ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до пункту 8.1 Договору страхування страховик виплачує страхове відшкодування на підставі письмової заяви страхувальника і страхового акту. Для отримання страхового відшкодування страхувальником мають бути надані наступні документи: копію договору страхування; заяву на виплату страхового відшкодування; документи компетентних органів у відповідності з п. 8.5 Договору страхування; експертна оцінка ремонтно-відновлювальних робіт, складена спеціалістами, що здійснює такі роботи; квитанції, платіжні доручення та інші документи, що підтверджують вартість відновлювальних робіт та матеріалів; фінансові документи, що підтверджують вартість пошкодженого, знищеного або втраченого майна; у випадку загибелі, пошкодження або втрати товарних запасів - виписка з інвентарних книг або книг складського обліку. За фактом настання пожежі позивач надав відповідачу заяву про виплату страхового відшкодування у зв`язку зі знищенням / пошкодженням майна від 24 жовтня 2013 року, до якої додано копію договору страхування, копію квитанції про сплату страхового платежу, копію паспорта та ІПН [PERSON] . З метою визначення розміру страхового відшкодування на замовлення відповідача суб`єктами оціночної діяльності складені Звіт про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику нерухомого майна, розміщеного за адресою: [ADDRESS] 20 магазин побутової техніки «Вольт Март» (далі за текстом - «Звіт про оцінку збитків»), Сюрвеєрський звіт № 2 від 14 січня 2014 року (далі за текстом - «Сюрвеєрський звіт»), відповідно до яких сума страхового відшкодування з вирахуванням франшизи складає 1 060 233,67 грн. 14 січня 2014 року відповідачем складено страховий акт № 130000001768, яким визначено, що сума страхового відшкодування становить 1 060 233,67 грн. Учасниками справи не заперечується факт виплати відповідачем страхового відшкодування в сумі 1 060 233,67 грн, а тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України вказана обставина не підлягає доказуванню. 04 вересня 2014 року третьою особою складена довідка, якою третя особа підтверджує, що відмовляється від своїх прав вигодонабувача за Договором страхування на користь [PERSON] , Водночас позивач не погоджується з визначеним відповідачем розміром страхового відшкодування та вважає, що відповідач зобов`язаний сплатити на його користь додатково 11 448 233,33 грн. збитків (страхового відшкодування). Згідно з ч.1 п. 1 ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Тобто, за своїм характером спір, що виник між позивачем та відповідачем, є спором про відшкодування збитків (шкоди). Верховний Суд неодноразово наголошував (постанови від 21 лютого 2018 року 461/9006/15-ц, від 21 лютого 2018 року у справі № 486/707/16-ц), що у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція вини заподіювача шкоди, яка покладає на позивача обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Крім того, нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК Українивстановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на те, що саме позивач висуває вимогу про відшкодування шкоди (виплату страхового відшкодування), то саме він і зобов`язаний довести суму страхового відшкодування (збитків), яка, на його думку, підлягає виплаті, а також, факт, знищення Застрахованого приміщення. Обґрунтовуючи заявлений до стягнення розмір страхового відшкодування, Позивач посилається на Висновок про технічне обстеження несучих конструкцій, яке проведено спеціалістами Національної академії природоохоронного і курортного будівництва (далі за текстом - «Висновок про технічне обстеження»), Зведений кошторисний розрахунок вартості будівництва (далі за текстом - «Зведений кошторисний розрахунок»), Висновок експертного дослідження, складений приватним підприємством «Експертне підприємство «Космекс» (далі за текстом - «Експертний висновок»). Вказані документи, на його думку, підтверджують, що розмір фактичних збитків внаслідок пожежі у Застрахованому приміщенні становить 14 175 239,00 грн. З огляду на часткову сплату страхового відшкодування на користь Третьої особи, на думку Позивача, Відповідач зобов`язаний сплатити на його користь 11 448 233,33 грн. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Нормами ЦПК України визначено, яким критеріям мають відповідати докази, для того, щоб вони могли обґрунтовувати ті чи інші обставини справи. Такими критеріями є: належність, допустимість, достовірність, достатність. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (недопустимі докази). Згідно з ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Крім того, нормами ч. 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Водночас Висновок про технічне обстеження (т. 1, а. с. 84-116), на який посилається позивач, стосується виключно технічного стану Застрахованого приміщення та переліку дій, які необхідно вчинити для подальшої експлуатації Застрахованого приміщення. При цьому, Висновок про технічне обстеження не містить ні розрахунків, ні суми страхового відшкодування, яку позивав просить стягнути з відповідача, ні посилань на документи, в яких така сума зазначена. Тобто Висновок про технічне обстеження не містить відомостей про предмет доказування, а саме,не підтверджує обґрунтованість заявленої позивачем до відшкодування суми, а тому є неналежним доказом. Також, у Розділі «Результати обстеження» Висновку про технічне обстеження вказано: «По підвальній частині об`єкта необхідно зробити додатковий аналіз, оскільки допуск при обстеженні був обмежений». (т. 1, а. с. 96).При цьому, далі у цьому висновку вказано: «Таким чином, технічний стан залізобетонного каркасу підвалу ідентифікується , як тип ІІІ - непридатне для нормальної експлуатації». Отже,спеціалісти Національної академії природоохоронного і курортного будівництва, не отримавши доступу до підвалу Застрахованого приміщення, на основі припущень зробили висновок про непридатність його каркасу. Разом з тим, доводи позивача про те, що обмежений доступ до підвалу та необхідність його додаткового обстеження жодним чином не ставлять під сумнів висновки технічного обстеження Застрахованого приміщення, не заслуговують на увагу, оскільки в силу норм ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а висновки спеціалістів Національної академії природоохоронного і курортного будівництва щодо стану каркасу підвалу ґрунтуються на припущеннях. З огляду на це, суд не може розцінювати Висновок експерта в якості доказу, який підтверджує позовні вимоги [PERSON] Щодо поданого позивачем Зведеного кошторисного розрахунку суд звертає увагу на наступне. Правила добровільного страхування майна ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» № 284/170/2012 від 09.08.2012(далі за текстом - «Правила страхування») визначають перелік витрат, які можуть бути відшкодовані у разі настання страхового випадку. Відповідно п. 14.11вказаних правил витрати на відновлення застрахованого майна включають: витрати на матеріали та запчастини, необхідні для відновлення застрахованого майна; витрати на оплату робіт з відновлення застрахованого майна; витрати з доставки матеріалів до місця відновлення та інші витрати, необхідні для відновлення застрахованого майна, інші витрати за домовленістю сторін. Натомість з наданого позивачем Зведеного кошторисного розрахунку неможливо встановити чи відповідають витрати, зазначені у такому розрахунку, витратам на відновлення застрахованого майна, визначеним п. 14.11 Правил страхування, та які можуть бути стягнуті з відповідача. Також,Зведений кошторисний розрахунок викладено на двох аркушах, які не містить інформації про те, якими особами такий розрахунок складенота чи мають право такі особи оцінювати розмір збитків, завданих внаслідок настання страхового випадку. Тобто зі Зведеного кошторисного розрахунку неможливо встановити дійсні обставини справи, а саме встановити суму завданих внаслідок пожежі в Застрахованому приміщенні збитків, яка на думку, позивача, зазначена у Зведеному кошторисному розрахунку, а тому Зведений кошторисний розрахунок є недопустимим доказом в розумінні норм ЦПК України. При цьому, суд не бере до уваги доводи позивач про те, що Зведений кошторисний розрахунок складено підприємством «Зодчий» та архітектором [PERSON] , що, на його думку, підтверджено їх печатками і підписами, оскільки в наявному в матеріалах справи Зведеному кошторисному розрахунку відсутня інформація про його складання вказаними особами. Щодо поданого позивачем Експертного висновку суд дійшов до наступного. Із норм п. 2 ч. 2 ст. 76 ЦПК України слідує, що одним з різновидів доказів є висновок експерта. Відповідно до ч. 3 ст. 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. У п. 1 Експертного висновку зазначено: «У відповідності до ухвали Київського районного суду м. Сімферополя, Експертне підприємство «КОСМЕКС»…зробило експертний висновок по цивільній справі № 2-568/2014…від 14.04.2014» (т. 1, а. с. 62). Таким чином Експертний висновок підготовлений на підставі ухвали суду. Натомість відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Як правильно зазначається відповідачем та не заперечується позивачем,у провадженні судів України не перебувала та не перебуває справа № 2-568/2014. Натомість вказана справа знаходилась у провадженні суду Російської Федерації, що підтверджується витягом з веб?сайту Державної автоматизованої системи Російської Федерації «Правосуддя», доданим відповідачем до відзиву на позовну заяву від 18 березня 2019 року.Київський районний суд м. Сімферополя входить до системи судів Російської Федерації, а суддя Долгополов А.М., який розглядав справу № 2-568/2014, є суддею зазначеного суду, що підтверджуються доданими відповідачем до відзиву на позовну заяву від 18 березня 2019 року витягами з офіційного веб-сайту Київського районного суду м. Сімферополя в Російській Федерації Крім того, положення ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» передбачають, що усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання . За ч. 3 ст. 3 «Про доступ до судових рішень» суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту. Всупереч наведеному,ухвала Київського районного суду м. Сімферополя від 14 квітня 2014 року у справі № 2-568/2014 відсутня в Єдиному державному реєстрі судових рішень. З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що утворений у відповідності до Конституції України та законів України Київський районний суд м. Сімферополя не постановляв ухвалу від 14 квітня 2014 року у справі № 2-568/2014, а тому зазначена ухвала в силу норм ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсною. З огляду на недійсність вказаної ухвали,ПП «Експертне підприємство «Космекс» не мало права на підставі такої ухвали проводити експертизу та відповідно складати Експертний висновок. При цьому, не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що він надає суду не ухвалу Київського районного суду м. Сімферополя, а Експертний висновок складений юридичною особою та фахівцями, які діють за документами, відповідно до законодавства України та на підставі законодавства України. Так, Експертний висновок всупереч вимогам ч. 3 ст. 102 ЦПК України складено на підставі недійсної ухвали суду, що свідчить про порушення визначеного процесуальним законодавством порядку складання вказаного висновку, а тому Експертний висновок є недопустимим доказом в розумінні норм ч. 1 ст. 78 ЦПК України та не може братись судом до уваги. Крім того, суд звертає увагу на те, що під час складання експертного висновку використовувались нормативно-правові акти, які не діють на території України: Цивільний процесуальний кодекс Російської Федерації, Містобудівний кодекс РФ від 29 грудня 2004 року № 190-ФЗ, Тимчасові методичні рекомендації щодо здійснення судових експертиз, затверджені Міністерством юстиції РРФСР від 1987 року, Федеральний закон «Про фонд сприяння реформуванню житлово-комунального господарства» та ін. (т. 1, а. с. 64-65). До того ж, Експертний висновок повністю ґрунтується на Зведеному кошторисному розрахунку та Висновку про технічне обстеження, які не відповідають критеріям належності та допустимості. В силу недопустимості Експертного висновку в якості доказу, Зведений кошторисний розрахунок не може підтверджуватись вказаним Експертним висновком, як про це зазначає позивач. З огляду на наведені обставини суд не бере до уваги поданий позивачем на підтвердження суми страхового відшкодування Експертний висновок. Також з відзиву позивача на позовну заяву від 12 червня 2018 року, вбачається, що на думку позивача, внаслідок пожежі Застраховане приміщення було знищено та йому завдано шкоди на загальну на суму 14 175 239,00 грн. За п. 14.10.1 Правил страхування повне знищення/втрата майна має місце, якщо в результаті страхового випадку воно повністю втрачає свої споживчі якості та цінність та не може використовуватись за призначенням, а також якщо шляхом ремонту (відновлення) воно не може бути приведене до стану придатного для подальшої експлуатації, або затрати на відновлення перевищують дійсну вартість такого майна. Згідно з п. 14.10.1 Правил страхування розмір збитку визначається при знищенні/втраті застрахованого майна - у розмірі його дійсної вартості на дату настання страхового випадку, за вирахуванням вартості майна, що залишилось придатним для подальшого використання та/або вартості залишків, якщо інше не передбачене у Договорі страхування. Тобто при знищенні застрахованого майна розмір страхового відшкодування дорівнює різниці між його вартістю та вартістю залишків такого майна та/або вартістю придатного для подальшого використання майна. Із п. 4.1 Договору страхування вбачається, що загальна вартість майна складає 12 508 467,00 грн. Однак позивачем до суду не надано, а в матеріалах справи відсутня інформація про вартість майна, що залишилось придатним для подальшого використання після пожежі в Застрахованому приміщенні та/або вартості залишків Застрахованого приміщення, що унеможливлює визначити розмір завданих позивачу збитків внаслідок, як він зазначає, знищення Застрахованого приміщення. Вказаним вище спростовуються доводи позивача про те, що незалежно від того визначає відповідач застраховане майно як знищене чи як пошкоджене, розмір збитків, які підлягають відшкодуванню становить не менше страхової суми. Крім того, не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що відповідно до Правил страхування вираховувати при визначенні розміру страхового відшкодування вартість майна, яке залишилось придатним для подальшого використання та / або залишків вартості майна, повинен був відповідач при визначенні розміру збитків, якщо він визначив, що майно відноситься до знищеного, оскільки відповідач Застраховане приміщення не вважав знищеним, а лише вказував у своїх процесуальних документах про його пошкодження. При цьому, Правила страхування визначають різні алгоритми розрахунку страхового відшкодування при пошкодженні застрахованого майна та при його знищенні. При цьому, суд наголошує, що обов`язок доведення вартості майна, що залишилось придатним для подальшого використання після пожежі в Застрахованому приміщенні та/або вартості залишків Застрахованого приміщення, так само як і розміру збитків, в силу норм ч. 1 ст. 81 ЦПК України покладається саме на позивача. Також, суд не бере до уваги доводів позивача про те, що подані відповідачем сюрвеєрський звіт № 2 від 14 січня 2014 року щодо визначення розміру матеріального збитку та звіт про оцінку вартості майнового збитку, нанесеного власнику нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] магазин побутової техніки «Вольт Март», не підтверджують розміру збитків, оскільки вказаними доводами позивач лише ставить під сумнів подані відповідачем докази щодо визначення суми страхового відшкодування, однак зазначені доводи не обґрунтовують заявлену позивачем до стягнення суму страхового відшкодування. Разом з тим суд не приймає доводи відповідача про те, що на момент укладення Договору страхування позивач надав відповідачеві завідомо неправдиві відомості про Застраховане приміщення, а тому у відповідача відсутній обов`язок виплачувати страхове відшкодування на його користь. Як було зазначено вище підставою для здійснення страхового відшкодування є страховий акт, який був складений відповідачем 14 січня 2014 року за № 130000001768 на суму 1 060 233,67 грн. На підставі вказаного акту у відповідача виник обов`язок здійснити страхове відшкодування на суму 1 060 233,67 грн. Інші доводи учасників справи суд не приймає до уваги, адже такі доводи або безпосередньо не стосуються заявлених позивачем позовних вимог, або предмету доказування в цілому. Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (п. § 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Таким чином, надані позивачем на підтвердження розміру завданої внаслідок пожежі в Застрахованому приміщенні шкоди документи не є належними, допустимими, достовірним, а в своїй сукупності достатніми доказами, в розумінні ст.76-80 ЦПК України, а відтак позивачем не доведено заявлений до стягнення розмір шкоди. Таким чином, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні поданого позову слід відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed