Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-17 00:00:00

У березні 2018 р. Головне управління Національної поліції в Запорізькій області (далі ГУНП) в особі представника Завгороднього Владислава Ігоровича звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи Запорізька міська рада, [PERSON] , про усунення перешкод у користуванні службовим житлом. В обґрунтування позову позивач зазначав, що квартира [ADDRESS] за рішенням суду була визнана відумерлою спадщиною та передана у власність територіальній громаді в особі Запорізької міської ради. Рішенням Запорізької міської ради від 21.04.2017 № 199/7 квартира включена до числа службової житлової площі ГУНП. Рішенням Запорізької міської ради від 02.06.2017 № 307 затверджено наказ ГУНП від 29.05.2017 № 1695 про надання службової квартири заступникові начальника відділу УКР ГУНП Гриню Д.М. Разом із тим, на даний час у спірній квартирі зареєстровані та проживають без законних підстав відповідачі, чим створюють перешкоди у користуванні квартирою [PERSON] та членам його сім`ї. Посилаючись на положення ст.ст. 383, 391, 396 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) позивач просив усунути перешкоди у користуванні вищезазначеної квартири шляхом виселення відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] із самовільно зайнятої квартири [ADDRESS] , стягнути з відповідачів судові витрати в солідарному порядку (справа № 335/2999/18). Крім того, у червні 2018 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа П`ята Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання особи добросовісним набувачем квартири та визнання права власності на квартиру. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 12.06.2015 між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири, на підставі якого позивач набула у власність квартиру [ADDRESS] . Разом із тим, заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.06.2015 вказаний договір купівлі-продажу визнано недійсним. Рішенням цього ж суду від 13.11.2015 квартиру визнано відумерлою спадщиною та передано у власність територіальної громади в особі Запорізької міської ради. Позивач вказує, що вона є добросовісним набувачем квартири, проте, її право власності на квартиру заперечується відповідачем. Тому, посилаючись на ст.ст. 316, 319, 321, 392, 655 ЦК України просила визнати її добросовісним набувачем квартири [ADDRESS] , визнати за нею право власності на цю квартиру (справа № 335/6338/18). Відповідач-2 за позовом [PERSON] територіальна громада в особі Запорізької міської ради в особі представника Бакланової Ю.О. з позовними вимогами [PERSON] не погодився, надав відзив на позовну заяву, за змістом якого зазначав, що [INFO] померла [PERSON] , яка була власником квартири [ADDRESS] . Однак, 10.10.2014 після смерті [PERSON] між нею та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири, який рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.06.2015 у справі № 335/4414/15-ц було визнано недійсним. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.11.2015 у справі № 335/6840/15-ц задоволено заяву територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання спадщини у вигляді вищезазначеної квартири відумерлою та передано квартиру у власність територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради. Статтею 16 ЦК України не передбачено такого способу захисту порушеного права як визнання добросовісним набувачем. Крім того, на теперішній час власником квартири є територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради. Тому законні підстави для задоволення позову [PERSON] відсутні (а.с. 3031 справи № 335/6338/18). Крім того, відповідач зауважує, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі № 335/12031/15-ц встановлено, що Запорізька міська рада не оспорює виникнення у [PERSON] права власності на спірне нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу від 12.06.2015, а також відсутні докази оспорення, невизнання цього з боку [PERSON] , з огляду на що відсутні підстави для задоволення вимог про визнання права власності на підставі ст. 392 ЦК України (а.с. 7879 справи № 335/6338/18). Третя особа за позовом [PERSON] П`ята Запорізька державна нотаріальна контора в особі представника Кисельової В.В. просила вирішити дану справу на розсуд суду відповідно до вимог чинного законодавства (а.с. 72 справи № 335/6338/18). Судом проведені такі процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.06.2018 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання особи добросовісним набувачем, визнання права власності на квартиру прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження; у справі розпочато підготовче провадження; призначене підготовче судове засідання на 03.08.2018; встановлено учасникам процесу строки для подання заяв по суті справи (а.с. 20 справи № 335/6338/18). 30.07.2018 надійшло клопотання [PERSON] про вступ у справу в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів (а.с. 26-27). Ухвалою суду від 03.08.2018 вказану заяву задоволено, внаслідок чого [PERSON] залучений до участі у даній справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів (а.с. 44 справи № 335/6338/18). Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2018 прийнято до розгляду позовну заяву ГУНП до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення та відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження; встановлено учасникам процесу строки для подання заяв по суті справи; призначено проведення першого судового засідання на 09.07.2018 (а.с. 20 справи № 335/2999/18). 30.07.2018 від [PERSON] надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі до прийняття рішення Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , Запорізької міської ради про визнання особи добросовісним набувачем та визнання права власності на квартиру (а.с. 39 справи № 335/2999/18). Ухвалою суду від 16.01.2019 у задоволенні цього клопотання відмовлено (а.с. 62 справи № 335/2999/18). Також ухвалою суду від 16.01.2019 об`єднані в одне провадження цивільна справа № 335/2999/18 за позовом ГУНП до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення і цивільна справа № 335/6338/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання особи добросовісним набувачем, визнання права власності на квартиру, справі присвоєно єдиний унікальний № 335/2999/18 (провадження № 2/335/156/2019) (а.с. 65 справи № 335/2999/18). Ухвалою суду від 16.01.2019 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача Запорізької міської ради Бакланової Ю.О. про залучення до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] (а.с. 67 справи № 335/2999/18). Ухвалою суду від 12.06.2019 [PERSON] повернуто уточнену позовну заяву до [PERSON] , територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, треті особи П`ята Запорізька державна нотаріальна контора, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про визнання особи добросовісним набувачем, визнання права власності, визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності. Цією ж ухвалою закрито підготовче провадження у даній об`єднаній справі, справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні на 24.06.2019 (а.с. 99100 справи № 335/2999/18). У судовому засіданні представник позивача ГУНП позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з підстав, що викладені в ньому. Представник відповідача-1 Коноваленко Н.А., яка водночас є позивачем за її позовом, у судовому засіданні проти задоволення позову ГУНП заперечувала, вважаючи позовні вимоги необґрунтованими. Позов до [PERSON] та територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради просила задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідачі-2, 3 [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином, причини неявки не повідомили. За таких обставин суд вважав за можливе розглянути справу за їх відсутності. Представник третьої особи Запорізька міська рада, яка водночас є відповідачем за позовом [PERSON] , в судовому засіданні підтримала позовні вимоги ГУНП, просила їх задовольнити. Проти задоволення позову [PERSON] заперечувала з підстав, викладених у відзиві на цей позов. Відповідач за позовом [PERSON] [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом із повідомленням за останнім відомим її місцем проживання, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Представник третьої особи за обома позовами [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги ГУНП. Проти задоволення позову [PERSON] заперечував, просив в його задоволенні відмовити. Представник третьої особи за позовом [PERSON] П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши та проаналізувавши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступне. 10.10.2014 між [PERSON] як дарувальником та [PERSON] як Обдаровуваною було укладено договір дарування квартири [ADDRESS] на [ADDRESS] . Договір посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Т.Ю., зареєстровано в реєстрі за № 1844. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.06.2015 у цивільній справі № 335/4414/15-ц (2/335/1346/2015) задоволено позов в.о. прокурора міста Запоріжжя в інтересах держави в особі Запорізької міської ради до [PERSON] , треті особи приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кукурудз Тетяна Юріївна, реєстраційна служба Запорізького міського управління юстиції про визнання договору дарування квартири, внаслідок чого визнано недійсним з моменту вчинення договір дарування квартири [ADDRESS] на [ADDRESS] , укладений 10 жовтня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Т.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 1844. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26.10.2016 залишено без задоволення апеляційну скаргу [PERSON] , а заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.06.2015 залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.03.2017 заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.06.2015 та ухвала Апеляційного суду Запорізької області від 26.10.2016 залишені без змін. Вищезазначеним заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.06.2015 встановлено, що згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 23 січня 2014 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, та актовим записом про смерть № 417 від 23 січня 2014 року, [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до якої увійшли банківські вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, які за заповітом успадкувала громадянка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповідальним розпорядженням від 08.07.2014, виданим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пянтковською О.Г. Квартира [ADDRESS] належала померлій [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 25.03.1998, виданим Запорізьким титано-магнієвим комбінатом. Спадкоємці щодо цього нерухомого майна відсутні. Аналізуючи наведені вище обставини, суд дійшов висновку, що правочин 10.10.2014 не міг бути вчинений фізичною особою [PERSON] , оскільки остання померла [INFO] . Вищезазначені обставини в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню в межах розгляду даної справи. Разом із тим, 12.06.2015 між [PERSON] від імені якої діє [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири, який посвідчено державним нотаріусом П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори Кисельовою В.В., зареєстровано в реєстрі за № 3-634. На підставі цього договору купівлі-продажу 12.06.2015 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про державну реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] (а.с. 79 справи № 335/6338/18). [PERSON] , зазначаючи, що відповідач не визнає її право власності на квартиру, просить на підставі ст. 392 ЦК України визнати за нею право власності на цю квартиру. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України, особа має право звернутися у суд з позовом про визнання права власності: 1)\~\~\~\~якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами; 2)\~\~у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У даному випадку [PERSON] вказує, що її право власності не визнається відповідачем, проте, не конкретизує, яким саме. Разом із тим, враховуючи, що рішенням суду договір дарування квартири [ADDRESS] на даний час [ADDRESS] , укладений 10.10.2014 між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Т.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 1844, визнаний недійсним з моменту його вчинення, тому на підставі ч. 1 ст. 216 ЦК України цей договір не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відтак, суд доходить висновку, що [PERSON] у законний спосіб не набула права власності на спірну квартиру, а тому не мала права її відчужувати [PERSON] . Крім того, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.12.2017 у цивільній справі № 335/12031/15-ц (2/335/1190/2017) відмовлено в задоволенні позову Запорізької місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Запорізької міської ради до [PERSON] , [PERSON] , треті особи П`ята Запорізька державна нотаріальна контора, [PERSON] про витребування майна з чужого незаконного володіння, а також відмовлено в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до Запорізької міської ради, [PERSON] , третя особа П`ята Запорізька державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно. Вказаним рішенням суду встановлено, що Запорізька міська рада не оспорювала виникнення у [PERSON] права власності на спірне нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу від 12.06.2015, як і відсутні докази оспорення, невизнання цього з боку відповідача [PERSON] . Тому за відсутності обставин, зазначених у ст. 392 ЦК України, відсутні підстави задоволення вимог про визнання права власності на нерухоме майно в порядку ст. 392 ЦК України. Вказані обставини в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню в межах розгляду даної справи. Також, і під час розгляду даної справи судом [PERSON] не надала суду доказів оспорення чи не визнання її права власності на квартиру з боку обох відповідачів. Таким чином, відсутні підстави для визнання за [PERSON] права власності на спірну квартиру. Позовна вимога [PERSON] про визнання її добросовісним набувачем не ґрунтується на вимогах закону, оскільки зазначений спосіб захисту порушеного права не узгоджується із приписами ст. 16 ЦК України. Крім того, позивач не вказала, яким чином задоволення цієї вимоги судом призведе до відновлення її порушеного права. Статтею 388 ЦК України, на яку посилається [PERSON] в обґрунтування цієї вимоги, встановлено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже, дана норма права закріплює саме спосіб захисту права власника, який може бути застосований у разі встановлення обставин придбання майна в особи, яка не мала права його відчужувати, а саме витребування власником цього майна у набувача із зазначенням підстав такого витребування. Натомість, у даній цивільній справі не розглядається питання витребування майна. Крім того, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.11.2015 у цивільній справі № 335/6840/15-ц (2-о/335/69/2015) задоволено заяву територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, заінтересована особа Третя Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання спадщини відумерлою, внаслідок чого визнано відумерлою спадщину у вигляді квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та квартиру передано як відумерлу спадщину у власність Територіальної громади в особі Запорізької міської ради. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 20.04.2016 апеляційна скарга [PERSON] відхилена, а рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.11.2015 залишене без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 25.07.2016 касаційну скаргу [PERSON] відхилено, а рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.11.2015 та ухвала Апеляційного суду Запорізької області від 20 квітня 2016 р. залишені без змін. Отже, власником спірної квартири на даний час є територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, а не [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 21.04.2017 № 199/7 «Про службову житлову площу по [ADDRESS] Головного управління Національної поліції в Запорізькій області» спірну квартиру включено до числа службової житлової площі ГУНП. Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 02.06.2017 № 307 «Про надання службової житлової площі по [ADDRESS] працівнику Головного управління Національної поліції в Запорізькій області» затверджено наказ начальника ГУНП від 29.05.2017 № 1695 про надання службової двокімнатної квартири [ADDRESS] заступникові начальника відділу УКР ГУНП Гриню Дмитру Володимировичу на сім`ю з 4 осіб. [PERSON] на підставі вищезазначеного рішення виконкому Запорізької міської ради видано ордер № 6 серії «С» від 02.06.2017 на сім`ю з 4 осіб, за яким в останнього виникло право користування даною квартирою (а.с. 29 справи № 335/6338/18). Разом із тим, як зазначає ГУНП в своєму позові, у квартирі на даний час проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які створюють перешкоди [PERSON] у користуванні службовим житлом. В цей же час, відповідно до інформації Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 02.04.2018 № 01-17/01/2085 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13 справи № 335/2999/18). Докази того, що вказані особи не проживають за адресою реєстрації, а мешкають у спірній квартирі, в матеріалах цієї справи відсутні. Крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 383, ст. 391 ЦК України, на які посилається позивач ГУНП в обґрунтування свого позову, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Разом із тим, ГУНП не є власником квартири, оскільки квартира належить територіальній громаді м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, яка до суду із відповідним позовом не звертається. Також, позивач ГУНП посилається на ст. 396 ЦК України, згідно з якою особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Разом із тим, речове право, а саме право користування спірною квартирою набув [PERSON] на підставі виданого йому ордеру № 6 серії «С» від 02.06.2017, який, своєю чергою, був виданий останньому за рішенням власника майна. Отже, ГУНП не є користувачем спірної квартири. Безпосередньо [PERSON] у даній справі позовних вимог про усунення йому перешкод в користуванні квартирою не заявляв. Доказів, що останній уповноважував ГУНП звернутись до суду в його інтересах, суду не надано. Таким чином, у спірних правовідносинах права ГУНП не порушуються. Натомість, ст. 15 ЦК України надає право на захист цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Підсумовуючи викладене, законні підстави для задоволення позовних вимог ГУНП, а також позовних вимог [PERSON] відсутні, з огляду на що в задоволенні обох позовів слід відмовити в повному обсязі. Оскільки в задоволенні позовів суд відмовляє, тому відсутні підстави для розподілу судових витрат у цій справі відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed