Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Азовська кабельна компанія» про поновлення строку позовної давності, визнання незаконним наказу про звільнення та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В позові посилається на те, що відповідно до наказу №16-К від 13.01.2009 року його було прийнято на роботу до відділу транспортно-складського забезпечення ТОВ «Азовська кабельна компанія» на посаду водія. Наказом №241-К від 03.10.2014 року його було звільнено з займаної посади у звязку з прогулом за п.4 ст.40 КЗпП України, про що внесено відповідний запис до трудової книжки. 29.07.2015 року він звертався до суду з тотожним позовом про поновлення його на роботі. В судовому засіданні стало відомо, що його звільнено за прогули 29 та 24.09.2014 року, а не 03.10.2014 року як він вважав. Тому ним була написана заява про залишення позову без розгляду і подано даний позов. Вважає своє звільнення незаконним та безпідставним, оскільки відповідачем порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення. Його не ознайомили з наказом про звільнення, не видали копію такого наказу. Розірвання трудового договору проведено без попереднього узгодження з профспілковою організацією. В наказі про звільнення зазначено, що його звільнено за прогул 23.09.2014 року та 24.09.2014 року. Однак у ці дні підприємство не працювало належним чином, у Бердянську та у Запорізькій області відбулося стихійне лихо (дуже сильний вітер з дощем). Як наслідок - всі дороги було завалено деревами, транспорт по дорозі не пересувався, було відсутнє електро та водопостачання. Майстер повідомив про те, що 23 та 24.09.2014 року [PERSON] може взяти відгул та залишитись вдома, перевезення людей є небезпечним та здійснюватись у ці дні не буде, підприємство не буде працювати. 25.09.2014 року [PERSON] вийшов на роботу та виконував свої обовязки, з боку керівництва скарг не надходило. Вважає вказані причини відсутності на роботі поважними, а його звільнення незаконним. Просить поновити строк позовної давності, визнати незаконним наказ №241-К від 03.10.2014 року «Про звільнення» та скасувати його, поновити на посаді водія автобусу ТОВ «Азовська кабельна компанія», стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 50810,43грн. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав посилаючись на обставини викладені в ньому. Додатково суду пояснив, що 23.09.2014 року [PERSON] закінчив роботу о 02 годині та повинен був вийти у другу зміну о 17-45 годині. В звязку з тим, що був ураган він попросив у майстра відгул на 23 та 24.09.2014 року. В журналі про проходження медичного обстеження водіями стоять відповідні відмітки. Коли він вийшов на роботу пояснень у нього не брали. Трудову книжку [PERSON] видали вчасно. В центр правової допомоги він звернувся лише 01.07.2015 року, оскільки за станом здоровя не міг цього зробити раніше. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача «Азовська кабельна компанія» - [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила, посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях підприємства (а.с.74-80). Додатково суду пояснила, що [PERSON] не вийшов на роботу і був замінений іншим водієм. Підприємство працювало в звичайному режимі. Згідно з даними центру гідрометеорології погода зіпсувалася в проміжок часу між змінами [PERSON] В його робочий час погода була нормальна. З боку підприємства порушень діючого трудового законодавства не має. Вважає, що є підстави для застосування строку позовної давності. Просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], майстер відділу транспортно-складського забезпечення ТОВ «Азовська кабельна компанія», суду показав, що [PERSON] підпорядкований йому безпосередньо, та в минулому отримував усні зауваження за неналежне виконання трудових обовязків. Коли йому доповіли, що позивач не вийшов на роботу довелося підмінити його водієм [PERSON]. [PERSON] йому особисто не дзвонив та причини невиходу на роботу не пояснив. Відгули працівникам дають за письмовою заявою. Коли [PERSON] 25.09.2014 року вийшов на роботу, він запропонував йому надати письмові пояснення з приводу поважності причин прогулу та повідомив про написану доповідну. Вислухавши пояснення представників сторін, покази свідка, дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З копії наказу №16-к від 13.01.2009 року ТОВ «Азовська кабельна компанія» вбачається, що [PERSON] прийнято до відділу ТСЗ водієм автобусу з 13.01.2009 року зі строком випробування 1 місяць (а.с.5-6, 92). 23.09.2014 року та 24.09.2014 року за позивачем було закріплено транспортний засіб ПАЗ д/н [NUMBER], встановлено режим роботи у ІІ зміну з 17:45 години до 02:15 години, що підтверджується копією графіку роботи водіїв ВТСЗ на вересень 2014 року (а.с.93). Оскільки [PERSON] не зявився на роботі, керівництвом ТОВ «Азовська кабельна компанія» було прийнято рішення про заміну водія на ці зміни, що підтверджується копіями подорожніх листів: №046442 від 23.09.2014 року, автомобіль [NUMBER], час фактичний з 18.30 до 02.00 водій [PERSON] (а.с.82); №046443 від 24.09.2014 року, автомобіль [NUMBER], час фактичний з 14.30 до 02.00 водій [PERSON] (а.с.83). 24.09.2015 року було складено акт про відсутність позивача на роботі 23.09.2014 року з 17-45 год. до 02-15 год. по незясованій причині (а.с.102). 25.09.2014 року також було складено акт про відсутність позивача на роботі 24.09.2014 року з 17-45 год. до 02-15 год. по незясованій причині (а.с.103). Відсутність позивача на роботі у ці дні також підтверджується роздруківкою з електронної системи пропуску на ТОВ «Азовська кабельна компанія», світлокопією табелю №102 від 01.09.2014 року, та світлокопією журналу щозмінного передрейсового та післярейсового медичних оглядів водіїв (а.д.85, 86, 94-97). 25.09.2014 року, майстром ПРР відділу ТСЗ [PERSON] була подана на імя генерального директора ТОВ «Азовська кабельна компанія» службова записка, щодо факту відсутності на роботі позивача 23 та 24.09.2014 року (а.с.87). За резолюцією генерального директора, позивачу запропоновано надати пояснення щодо відсутності на роботі та докази підтвердження поважної причини відсутності. Позивач не скористався цією можливістю, пояснень відсутності на роботі 23.09.2014 року - 24.09.2014року та підтвердження поважності причини не надав. В звязку з чим 02.10.2014 року майстром ПРР відділу ТСЗ [PERSON], та ще 2 свідками було складено «Акт про відмову надати письмове пояснення». Від підпису акту позивач відмовився, що також зафіксовано в цьому акті (а.с.88). З копії наказу №585/1 від 03.10.2014 року «Про звільнення згідно п.4 ст.40 КЗпП України» та наказу №241-К про припинення трудового договору (контракту) вбачається, що [PERSON] водія автобусу, звільнено з 03.10.2014 року за прогули 23.09.2014 року та 24.09.2014 року тривалість по 8 годин без поважних (а.с.5-6, 104-105). 03.10.2014 року у позивача був останній робочій день, він виконував свої посадові обов'язки, що підтверджується подорожнім листом № 045204 від 03.10.2014 року, автомобіль [NUMBER], час фактичний з 05.45 год. до 17.45 год. водій [PERSON], також роздруківкою з електронної системи пропуску на ТОВ «Азовська кабельна компанія», світлокопіями табелю № 103 від 01.10.2014 р., та Журналу щозмінного перед рейсового та після рейсового медичних оглядів водіїв (а.с.20, 24-26, 84, 98). У цей день позивач був ознайомлений з наказом про звільнення та йому видана заповнена трудова книжка, що підтверджується записом у «Книзі обліку руху трудових книжок та вкладишів до них» (а.с.89-91, 104-105). З довідки №15-2307/04 від 23.09.2015 року вбачається, що з часу заснування ТОВ «Азовська кабельна компанія» і по тепер на підприємстві відсутній профспілковий комітет (а.с.107). Згідно відомостей наданих Запорізьким обласним центром з гідрометеорології Державної служби України з надзвичайних ситуацій за №15-2554/09 від 20.10.2015 року вбачається що значне погіршення погодних умов відбулося після 15-00 години 24.09.2014 року та продовжувалося 03-00 години 25.09.2014 року (а.с.125). Позивачем не надано беззаперечних доказів того, що 23.09.2014 року він не зявився на роботу саме через погодні умови та існування конкретних перешкод для нього самого. Фототаблиці та роздруківки з мережі Інтернет надані позивачем містять інформацію про загальні наслідки негоди, пік якої мав місце 24.09.2014 року. Згідно п.4 ч.1 ст. 36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є зокрема розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (ст. 40 КЗпП України). У випадку звільнення працівника з підприємства, установи, організації, де немає первинної профспілкової організації, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) (ст. 43-1 КЗпП України). Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівнику належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата усіх сум, належних йому від підприємства, проводиться у день звільнення. На думку суду, звільнення позивача з роботи проведено без порушень чинного трудового законодавства. Разом з тим позивачем пропущений строк звернення до суду з позовною вимогою про поновлення на роботі. Положення ст. 233 КЗпП України передбачають, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Статтею 267 ЦК України, передбачено застосування судом позовної давності лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки. Вказане також передбачено і ст.73 ЦПК України, суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. Передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року з послідуючими змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлені ст. 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Якщо місячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. В судовому засіданні доведено, що 03.10.2014 року позивач достойменно був обізнаний про дату та підставу його звільнення та мав можливість звернутися до суду з позовом про поновлення його на роботі, але з таким позовом до суду він вперше звернувся лише 29.07.2014 року (а.с.1, 38, 39), що свідчить про зневажливе ставлення позивача до свого порушеного права. Витяги з історії хвороби позивача підтверджують те, що він знаходився на стаціонарному лікуванні з 22.10.2014 року до 07.11.2014 року та з 18.02.2015 року до 08.04.2015 року (а.с.8, 9), однак позивачем не доведено поважність причини не звернення до суду у строк з 04.10.2014 року до госпіталізації 22.10.2014 року. До того ж у даній цивільній справі позивач у судових засіданнях особисто участі не приймав, а діяв через свого представника. Суд не знаходить підстав для поновлення [PERSON] строку звернення до суду з цим позовом, оскільки, він мав можливість вчасно звернутись до суду в тому числі і через представника. За таких обставин суд доходить висновку, що позивачем без поважних причин пропущений строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, підстав для поновлення цього строку суд не знаходить, тому вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed