Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

У березні 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, та з врахуванням уточненої позовної заяви, просив суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в розмірі - 255 447,27 грн., яка складається з суми боргу в розмірі 162 000,00 грн., пеня в розмірі - 51064,00 грн., 3% річних в розмірі - 5 313,00 грн., інфляційне збільшення суми боргу в розмірі - 7070,22 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.07.2012 року між позивачем та [PERSON] , було укладено договір позики та була написати розписка про отримання [PERSON] від позивача грошових коштів в борг у сумі 10 000,00 доларів США. Сторонами було погоджено дату повернення боргу - 02.09.2012 року. Як вказує позивач, що враховуючи дружні стосунки між позивачем та відповідачем та враховуючи той факт, що відповідачем було повернуто частково суму боргу в розмірі 4 000,00 доларів США, сторони дійшли згоди укласти новий договір позики та змінити строку повернення решти боргу в розмірі 6000,00 доларів США. 04.09.2015 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого отримані грошові кошти в розмірі 6000,00 доларів США, зобов`язується повернути до 07.03.2016 року. У зв`язку із не можливістю своєчасного повернення грошових коштів в розмірі 6000,00 доларів США до 07.03.2016 року сторони дійшли згоди змінити строку повернення грошових коштів. 31 липня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики на суму 162 000,00 грн. Строк повернення грошових коштів визначено 30.12.2018 року. Станом на 31.12.2018 року відповідач грошові кошти не повернув. При цьому позивач, зазначає, що відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання, щодо повернення позики не виконав внаслідок чого утворилась заборгованість, а відповідо до п.3.4. Договору позики, у випадку прострочення внеску останньох суми позичальник сплачує Позикодавцеві пені у розмірі 0,0079% від суми заборгованості, яка залишилась за кожний день прострочення. Крім того, посилаючись на вимоги ч.2 ст. 625 ЦК України позивач вказує, що загальний розмір заборгованості становить - 225 447,24 грн., з яких сума боргу за договором позики (розпискою) від 37.07.2018 року - 162 000,00 грн., пеня в розмірі - 51 064,02 грн., 3% річних становить - 5312,00 грн., інфляційне збільшення суми боргу становить 7072,22 грн. У зв`язку з зазначеним та посилаючись на положення ст.ст. 509, 526, 530, 625, 1046-1048 ЦК України, позивач просить суд позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06.03.2020 року вказану позовну заяву було залишено без руху та надано строк позивачу для усунення недоліків. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.04.2020 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, розгляд цивільної справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.04.2021 року заяву представника позивача [PERSON] - адвоката Муравляніка Олександра Сергійовича про забезпечення позову у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, - задоволено частково. Накладено арешт на нерухоме майно, а саме: - 1/2 частину садового будинку, який розташований у [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1024565632218, право приватної власності у розмірі 1/2 частки зареєстровано за [PERSON] . Представник позивач у судовому засідання позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Не заперечував заочного рішення. Відповідачем відзиву на позов надано не було, в судове засідання 08.04.2021 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, неодноразово направлялись судові повістки про виклик до суду на адресу реєстрації відповідача, які повертались за закінченням терміну зберігання. Відповідно до висновків Великої Палати Верховного суду викладених в постанові від 25.04.2018 року у справі №800/547/17 - направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адрес є достатнім для того, щоб вважати повідомлення/надсилання належним. При цьому отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправки, а тому не може свідчити про неправомірність його дій. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач щодо заочного розгляду справи не заперечують, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Вимогами ч.1 ст.1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. В свою чергу, приписами ч. 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, в судовому засіданні встановлено, що 02.07.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно з умовами якого відповідач отримав у позивача грошові кошти розмірі 10 000,00 доларів США та прийняв на себе зобов`язання повернути вказану суму грошових коштів 02.09.2012 року, що підтверджується договором розпискою, яка написана власноруч [PERSON] від 02.07.2012 року., також договором позики визначено, у разі несвоєчасного або неповернення позичальником [PERSON] коштів в вказаній сумі позикодавець має право вимагати примусового повернення коштів 10 000,00 доларів США, а також відшкодування завданим йому збитків згідно ст. 22 ЦК України та законодавства України, оригінал розписки досліджено судом в судовому засіданні, яка також засвідчена свідком [PERSON] (а.с.50). Як вбачається з матеріалів справи відповідно до договору-розписки укладеною на підставі розписки позики від 02.07.2012 року., в якій вказано, що у зв`язку із повернення грошей в неповному обсязі позичальник (повернув 4000,00 доларів США), остаточну суму в розмірі 6000,00 доларів США відповідач зобов`язався повернути не раніше 07.03.2016 року оригінал розписки досліджено судом в судовому засіданні (а.с.52). Встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно з умовами якого відповідач отримав у позивача грошові кошти розмірі 6 000,00 доларів США та прийняв на себе зобов`язання повернути вказану суму грошових коштів. Відповідно до п.3 договору позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) до 07.03.2016 року, що підтверджується договором позики-розпискою, яка підписана [PERSON] та [PERSON] від 04.09.2015 року, оригінал якої досліджено судом в судовому засіданні (а.с. 51). Також встановлено, що 04.09.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно з умовами якого відповідач отримав у позивача грошові кошти у безготівкову позику в розмірі 6 000,00 доларів США, що в еквіваленті становить 162 000 гривень, та прийняв на себе зобов`язання повернути вказану суму грошових коштів. Відповідно до п. 2.1 договору строк повернення позики Позичальнику становить 30.12.2018 року., що підтверджується договором позики, яки добровільно підписаний [PERSON] від 31.07.2018 року, оригінал якого досліджено судом в судовому засіданні (а.с. 30). Відповідно до п.1.2. вказаного договору позики від 31.07.2018 року цей договір є додатком до розписки від 02.07.2012 року та договір позики від 04.09.2015 року. Таким чином, під час розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що ним було надано у борг відповідачу грошові кошти у сумі 162 000,00 грн. на строк до 30.12.2018 і будь-яких доказів, які б підтверджували, що відповідач [PERSON] у встановлений строк виконав свої зобов`язання за вказаним договором позики, матеріали справи не містять. В свою чергу, згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач у позовній заяві як на підставу для задоволення позову в частині стягнення заборгованості в сумі 162 000,00 євро, - знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки ґрунтуються на наявних в матеріалах справи достатніх та допустимих доказах, тому суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь [PERSON] підлягає стягненню сума заборгованості за договором позики від 31.07.2018 року в розмірі 162 000,00 гривень. Крім того позивач, просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі - 51064,00 грн., 3% річних в розмірі - 5 313,00 грн., інфляційне збільшення суми боргу в розмірі - 7070,22 грн. Відповідно до п. 3.4. Договору позики від 31.07.2018 року, у випадку прострочення внеску останньої суми Позичальник виплачує Позикодавцю пені у розмірі 0,0079% від суми заборгованості, яка залишилась, за кожний день прострочення. Як вбачається з розрахунку заборгованості, який перевірено судом, пеня стягується за період з 31.12.2018 року по 03.03.2020 року у сумі 51 064,02 грн. Як вже зазначалось, у відповідності до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Щодо заявлених позивачем позовних вимог в частині розміру пені індексу інфляції та 3% річних, то розраховані судом суми є іншими і становлять: індекс інфляції за період з 31.12.2018 по 03.02.2020 - 6 904,17 грн., а не 7070,22 грн.; 3 (три)% річних за період з 31.12.2018 по 03.02.2020 - 5324,79 грн., а не 5313,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, процесуальним законодавством чітко визначено, що суд розглядає справу в межах заявлених позивачем позовних вимог. За результатами проведеного судом розрахунку сум пені, індексу інфляції та 3% річних за вказані позивачем періоди і в межах заявлених позивачем сум, суд приходить до висновку, що загальна сума пені по становить -51064,02 грн., 3 % річних від простроченої суми становить - 5313,00 грн. та інфляційні збитки становлять - 6904,17 грн. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню та з відповідача підлягає стягненню на користь позивача: суму боргу в розмірі 162000 грн., пеню в розмірі 51064,02 грн., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 5313,00 грн. та інфляційні збитки в розмірі 6904,17 грн. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог: 99,92% від ціни позову, що складає 2252,81грн. грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial