Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернувся в суд з вказаним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що на підставі рішення Красноокнянського районного суду від 18 січня 2010 року з нього стягнуто аліменти на користь відповідачки на утримання малолітньої доньки [PERSON],[INFO], у розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 08 липня 2009 року , щомісячно ,до досягнення дитиною повноліття. Підставою позову про зменшення розміру аліментів позивач зазначає погіршення матеріального становища, яке обґрунтовує тим, що він не має постійної роботи і відповідно постійного заробітку, а також не має рухомого чи нерухомого майна. Посилаючись на наведене,позивач просив зменшити розмір аліментів на утримання доньки [PERSON] до 400 грн. на місяць та відкликати з першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції виконавчий лист по цівільній справі 2-3/2010. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити, додавши,що під час розгляду спрви у суді позивач уклав трудовий договір з фізичною особою- СПД і його заробітна плата складає 1220 грн. Крім того,він уклав договір оренди житлової площі і за оренду житла сплачує 1300 грн. на місяць. Тому коштів, які він заробляє, не вистачає ні на сплату аліментів, ні навіть на його проживання з мінімальними потребами . Відповідач у судове засідання не з»явилася,хоча належним чином була повідомлена про день та час слухання справи /а.с.42/,про причини неявки суд не повідомила. Суд вважає її неявку неповажною ,тому справа розглянута у відсутність відповідача, що не суперечить положенням ст.169 ЦПК України. Вислухавши пояснення представника позивача, свідків та перевіривши матеріали справи та надані докази, судом були встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 18 січня 2010 року з позивача на користь відповідача на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], було стягнуто аліменти у розмірі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно ,до досягнення нею повноліття, починаючи з 08 липня 2009 року (а.с.6-7). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частинами 2 та 3 статті 51 Конституції України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом статті 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Обрунтовуючи позовні вимоги ,[PERSON] підставою позову зазначив зміну його матеріального стану. Рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 18 січня 2010 року про стягнення аліментів з відповідача останнім не було оскаржено, що свідчить про його згоду з цим рішенням. Даним рішенням встановлено, що відповідач ні за рік до постановлення рішення ,ні на час постановлення вказаного рішення ,офіційно не працював. На час звернення до суду із зазначеним позовом позивач посилався на такі ж обставини ,які існували і на час постановлення судового рішення - відсутність роботи . Однак на той час, за таких же обставин, він сам погодився на розмір аліментів, які були стягнуті на малолітню дитину. На даний же час позивач працює на посаді продавця -консультанта і його заробітна плата відповідно до трудового договору №15301403965 від 03 жовтня 2014 року має складати 1220 грн (а.с.43). Крім того, в обгрунтування позовних вимог представник позивач посилався на необхідність сплати орендованого житла.При цьому будь-яких доказів ,що договір оренди складено саме із власником житла, позивачем не надано. При цьому як представником позивача, так і свідками [PERSON] та [PERSON], зазначено,що під час розгляду справи про стягнення аліментів позивач орендував квартиру разом із своєю матір»ю,хоча у той час його матеріальний стан був кращим. Отже, при погіршенні майнового стану позивач дозволив собі самостійно винаймати квартиру, при цьому за весь час після набрання рішенням законної сили жодного разу не сплатив аліменти у розмірі встановленому рішенням суду, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 42308 грн 75 коп. /а.с.25/. Показання свідків [PERSON] /брата позивача/ та [PERSON] /колишньої дружини дядька позивача/ щодо погіршення матеріального стану, на думку суду, носять суб»єктивний характер,так як свідки не проживають з позивачем однією сім»єю і не можуть знати дійсний матеріальний стан позивача. З огляду на це, відсутні підстави для висновку про погіршення матеріального стану позивача ,і крім того , у позивача, як здорової та працездатної людини, є можливість сплачувати аліменти у тому розмірі ,на який він сам погодився і який на даний час, враховуючи інфляційні процеси в державі, відповідає мінімальній забезпеченості дитини по рівню життя. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На думку суду, долучені до справи докази свідчать про незмінність матеріального стану позивача з часу прийняття судом рішення про стягнення з нього аліментів і їх розмір визначався з урахуванням обставин, які на теперішній час є незмінними. Тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed