Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] через свого представника [PERSON] звернувся до суду з позовом, уточненими вимогами якого просив визнати недійсними кредитний договір №447, укладений між ним та відповідачем 01липня 2008 року, а також договору застави транспортного засобу, укладеного між [PERSON] та ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», відповідно до умов якого в заставу переданий автомобіль Ніссан, модель Тіана, 2008 року випуску. Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив, що зміст кредитного договору суперечить положенням ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ні перед підписанням договору, а також протягом його дії банк не надав в повному обсязі в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а саме щодо: існуючих форм кредитування з коротким описом відмінностей між ними; типу процентної ставки; орієнтовної сукупної вартості кредиту й вартості послуг з оформлення кредитного договору; строку, на який кредит може бути отриманий; варіантів повернення кредиту та його умов; необхідності здійснення оцінки майна; податкового режиму сплати відсотків; позитивних і негативних аспектів пропонованих схем кредитування. Вважає, що це свідчить про те, що даний правочин вчинений з використанням банком нечесної підприємницької діяльності, що є підставою для визнання його недійсним. Окрім того, в порушення вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», банком не надано оригіналу кредитного договору, всі додатки та умови, згідно яких виконуватиметься кредитне зобов'язання, а також банк не вправі надавати кредит в іноземній валюті, оскільки єдиним законним засобом платежу на території України є гривня, а у відповідача відсутня генеральна ліцензія на видачу валютних кредитів. Таким чином, ввівши позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення кредитний договір та договір застави транспортного засобу є недійсним. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Представник відповідача Свистун С.Я. заперечуючи щодо задоволення позову в повному обсязі, посилався на те, що сторони договору визначили всі істотні умови кредитних правовідносин, підписано два примірники договору, а також позивачем тривалий час виконувались умови кредитного договору. при укладенні кредитного договору позивачеві були відомі усі умови кредитного договору та не існувало обставин, які б примусили його укласти договір на вкрай невигідних умовах. Крім того, рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 14.06.2011 року в справі №2/0614/403/11 за позовом публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави ухвалено про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитом в розмірі 229761 гривня 70 копійок шляхом звернення стягнення на заставлене майно: автомобіль Nissan Teana 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], кузов № [NUMBER]. Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про наступне: Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Встановлено, що 01 липня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №447 (кредит на придбання автотранспорту; ануїтет), предметом якого було надання позивачу грошових коштів в сумі 17745,27 Євро в порядку і на умовах, визначених договором на придбання автотранспортного засобу марка Nissan Teana кузов № [NUMBER]. 01 червня 2009 року між сторонами укладено додатковий договір №1 до кредитного договору №447 відповідно до якого сторони погодили збільшення строку користування кредитними коштами до 30 червня 2022 року включно. 18 травня 2010 року відбулась зміна найменування позивача - Відкритого акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» на Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк»). Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При укладенні договору, підписаного позивачем, який підтвердив цим свою згоду умовами даної угоди, було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 215 ЦК України визначено підстави недійсності правочину, якими є недодержання в момент вчинення правочину вимог, встановлених ч.ч. 1-3,5,6 ст. 203 цього кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення Кредитного договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону «Про банки і банківську діяльність» клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності банку. Банки зобов'язані на вимогу клієнта надати таку інформацію: перелік послуг, що надаються банком; ціну банківських послуг; іншу інформацію та консультації з питань надання банківських послуг. Відповідно до п. п. 1.1., 2.1, 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України № 168 від 10 травня 2007 року, ці Правила регулюють порядок надання банками споживачу перед укладенням кредитного договору і під час укладення кредитного договору повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту (у тому числі наданого у формі кредитної лінії, овердрафту за картковим рахунком тощо) і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту. В додатку до цих Правил зазначена таблиця визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки. Як вбачається з копії кредитного договору № 447 від 01.07.2008, останній підписаний позичальником на всіх його сторінках, договір містить додаток № 1 (а.с. 96-103), додаток №2 (а.с.40-41), а також додатковий договір №1 від 01.06.2009 року (а.с.42) підписані позивачем, в яких відображені графік платежів по договору з розрахунком сукупної вартості кредиту, процентної ставки та детальний розпис загальної вартості платежів та визначення сукупної вартості кредиту і реальної процентної ставки. Належність підпису позивачу у наданих примірниках вищевказаних документів нею не оспорюється. Таким чином, банком було дотримано всі передбачені законом істотні умови, які були обумовлені згодою сторін, позивач ознайомився з усіма елементами вартості кредиту та іншими необхідними складовими оплат по ньому, погодився з ними. Відповідно до п.5.3 кредитного договору підписанням цієї угоди позивач стверджує про те, що він у письмовій формі в повному обсязі отримав від банку інформацію, визначену ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». У п.7.2 кредитної угоди також зазначено, що цей договір відображає повне розуміння сторонами його предмета та інших положень, зазначених у ньому. Згідно з п.п. 7.12, 7.13 кредитного договору банк, на виконання Постанови НБУ від 10 травня 2007 року№168, перед укладенням цього договору надав позичальнику інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту. Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України у справі № 6-79цс14 від 2 липня 2014 року, згідно з ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим, ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Отже визначення в договорі еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті відповідає вимогам ст. 533 ЦК України. При цьому сплата за таким зобов'язанням має здійснюватися в гривні за офіційним курсом Національного банку України на дату оплати. Таким чином, вимога позивача про визнання недійсним кредитного договору №447 від 01 липня 2008 року укладеним між [PERSON] та ВАТ «ВіЕйБі Банк» є безпідставною, а тому в її задоволенні слід відмовити. Також слід відмовити в задоволенні вимог про визнання недійним договору застави транспортного засобу укладеного між [PERSON] та ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», відповідно до умов якого в заставу переданий автомобіль Ніссан, модель Тіана, 2008 року випуску. Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14, обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Збільшуючи 27 жовтня 2016 року позовні вимоги шляхом доповнення їх про визнання договору застави транспортного засобу, позивач та його представник не надали суду 02 грудня 2016 року жодного доказу в їх обґрунтування, а саме тексту договору, дати його укладення, сторони, інші істотні умови правочину. Крім того, не надано і суду будь-яких об'єктивних даних про неможливість отримання таких доказів, оскільки позиція позивача спростовується матеріалами цивільної справи №2/0614/403/11, в якій зокрема міститься договір застави (а.с. 23-26), та з якими особисто знайомився представник позивача [PERSON], про що він особисто підтвердив судовому засіданні надаючи кредитний договір №447. Згідно ч.2 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Дану позицію суд розцінює як зловживання своїми процесуальними правами направленими на штучне затягування розгляду справи, і з дотриманням принципу змагальності сторін, вважає також безпідставними вимоги про недійсність договору застави.

Outcome: dismissed