Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі 1/4 частини доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до повноліття сина та стягувати додаткові витрати на дитину у зв'язку з її захворюванням в розмірі 1/6 частині від всіх його доходів, починаючи з дня подачі позовної заяви і до одужання дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 6.10.2007 року. 21.03.2006 року у них народився син - [PERSON]. З відповідачем припинили подружні відносини, син перебуває на її утриманні. Вона ніде не працює, знаходиться по догляду за дитино-інвалідом та отримує соціальну допомогу на дитину. Їй тяжко одній утримувати сина, оскільки вона постійно купує ліки та спеціальне харчування для дитини, оскільки дитина має рідкісне хронічне захворювання - класична фенілкетонурія. Відповідач офіційно працює, отримує регулярний дохід, розмір якого достатній для надання допомоги на утримання сина. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Пояснила, що несе витрати за місяць на спецхарчування в розмірі 1500 грн., також витрачає кошти на суміші для лікування. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав часткового, згоден сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини, оскільки проходить військову службу за контрактом та отримує постійний дохід. Не заперечив, що дитині необхідні кошти на лікування. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та надані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.5). Відповідно до свідоцтва про шлюб сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 6.10.2007 року (а.с.4). Син проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні (а.с.9). Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите і в українському законодавстві. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вказує на обов'язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. А згідно ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, а також обставини, передбачені ч. 1 ст. 182 СК України, суд приходить до висновку, що у зв'язку із об'єктивною потребою неповнолітньої доньки сторін у забезпеченні належного матеріального утримання для дитини відповідного віку, суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів підлягає до задоволення та стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] в розмірі 1/4 частки заробітку доходу відповідача щомісячно. Стаття 185 СК України визначає, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батьків незалежно від сплати ними аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Як вбачається із правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 13 вересня 2017 року в справі №6-1489цс17, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. За положеннями п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. [PERSON] звертаючись до суду з позовом про стягнення додаткових витрат обґрунтовувала необхідність їх стягнення тим, що дитина хворіє та потребує постійного лікування, спеціальне харчування, купівлі медикаментів. З матеріалів справи вбачається, що згідно з медичного висновку № 53/2 від 27.06.2008 року [PERSON] має захворювання - класична фенілкетонурія. Як зазначено, висновок дійсний до 21.03.2026 року. За змістом п. 3.1 Розділу XX Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 16 років, затверджених наказом Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства фінансів України № N 454/471/516 від 08 листопада 2001 року при захворюванні класичною фенілкетонурією діти потребують лікувального харчування. В судовому засіданні відповідач не заперечив, що у зв'язку із вказаним захворюванням син [PERSON] потребує спеціального харчування та придбання медичних препаратів на лікування. Відповідно до посвідчення [NUMBER] від 22.04.2009 року [PERSON] призначена державна соціальна допомога - дітям інвалідам до 18 років (а.с.8). Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у зв'язку із об'єктивною потребою неповнолітнього сина сторін у додаткових витратах, суд вважає, що позов в цій частині підлягає до часткового задоволення та стягує з відповідача на користь позивача додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1600 гривень щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial