Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

У березні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із даним позовом до відповідача [PERSON], в обґрунтування якого вказала наступне. 02.10.2007 р. між сторонами по даній справі був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку по вул. Лиманській 2-в у м. Миколаєві, який був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно вказаного договору позивачка придбала у відповідача житловий будинок за вказаною адресою, за ціною у розмірі 129\~756 грн. Однак в подальшому, за позовом відповідача, укладений між сторонами договір купівлі-продажу був визнаний недійсним як такий, що був вчинений особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах. Посилаючись на те, що відповідач повернув у свою власність житловий будинок, але у добровільному порядку він відмовляється повертати отримані ним за цей будинок грошові кошти, позивачка просить застосувати наслідки визнання правочину недійсним та стягнути з нього отримані за договором купівлі-продажу кошти у розмірі 129\~756 грн. У судове засідання позивачка не з'явилася, її представник позовні вимоги підтримав з підстав, що викладені у позовній заяві та просив їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні, яке відбулось 17.09.2015 року, позовні вимоги не визнав та пояснив, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу мав безоплатний характер і будь-яких коштів від позивачки він не отримував, тому відсутні правові підстави для стягнення з нього коштів. У подальші судові засідання по справі, які були призначені на 28.10.2015 р., 30.11.2015 р., 20.01.2016 р., та 23.02.2016 р. відповідач не з'являвся та подавав заяви про відкладення судового засідання у зв'язку із його хворобою та бажанням скористатися правовою допомогою. Разом із цим, у судове засідання з'явився адвокат [PERSON] із дорученням № 1402-0000001 від 09.07.2015 р., наданим Другим Миколаївським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги, для надання безоплатної правової допомоги [PERSON] Тому суд, зважаючи на таке і на стан здоров'я відповідача, вважає можливим розглянути справу у його відсутність, тим більше, що відповідач давав суду свої пояснення та надав суду свої докази, які долучені до матеріалів даної справи. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти позову з тих підстав, що відповідач не отримував від позивачки грошей за будинок. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши надані ними письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи із такого. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що сторони по даній справі є рідними братом і сестрою. 02.10.2007 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку по вул. Лиманській 2-в у м. Миколаєві, який був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстр. № 3048. Згідно умов цього договору [PERSON] (продавець) передав у власність [PERSON] (покупець) житловий будинок по вул. Лиманській 2-в у м. Миколаєві, за ціною у 129\~756 грн. (пункти 1 та 5 договору). Після укладення цього договору 05.10.2007 р. [PERSON] зареєструвала за собою право власності на будинок у Миколаївському МБТІ. В подальшому, за позовом [PERSON], рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14.11.2014 року (справа № 488/5624/13-ц), вищезазначений договір купівлі-продажу був визнаний недійсним на підставі ст. 233 ЦК України як такий, що був вчинений особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, та скасовано реєстрацію права власності [PERSON] на спірний житловий будинок, а у задоволенні вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] моральної шкоди та визнання недійсним п.5 договору купівлі-продажу було відмовлено, і проведено розподіл судових витрат. Рішенням колегії суддів цивільної палати апеляційного суду Миколаївської області від 03.03.2015 р. рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14.11.2014 р. в частині вирішення позовних вимог про визнання договору недійсним було змінено, та виключено висновок про застосування наслідків недійсності договору, а резолютивна частина рішення в цій частині була викладена у іншій редакції: визнаний недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку по вул. Лиманській 2-в у м. Миколаєві, укладений 2 жовтня 2007 р. між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON], та посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстр. № 3048. Рішення районного суду в частині скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на житловий будинок було скасовано та постановлено рішення про відмову у задоволенні таких вимог. Крім цього, рішення суду першої інстанції було скасовано в частині відмови у задоволенні вимог про визнання недійсним п. 5 договору купівлі-продажу, та відмовлено у задоволенні таких вимог з інших підстав. Також судом апеляційної інстанції було проведено інший розподіл судових витрат. Із мотивувальної частини рішення колегії суддів цивільної палати апеляційного суду Миколаївської області від 03.03.2015 р. вбачається, що колегія суддів встановила, що доводи [PERSON] про те, що кошти за договором купівлі-продажу не передавались, є недоведеними, і продаж будинку не за ринковою ціною, а за ціною, зазначеною у довідці ММБТІ, є вкрай невигідною умовою для [PERSON] як продавця будинку. Відповідно до 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З врахуванням викладеного, суд знаходить доводи відповідача по даній справі [PERSON] про безоплатність укладеного між сторонами договору купівлі-продажу, безпідставними і такими, що не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони спростовуються рішенням колегії суддів цивільної палати апеляційного суду Миколаївської області від 03.03.2015 р. Усі інші письмові докази, надані відповідачем до письмових заперечень, суд знаходить такими, що жодним чином не спростовують висновків суду щодо оплатного характеру укладеного між сторонами правочину. Відповідно до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені\~статтею 216\~цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину. Частина перша статті 216 ЦК України визначає, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Аналізуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки належить стягнути понесені нею витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved