Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

У березні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Кучурганська сільська рада Роздільнянського району Одеської області, в якій просила визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS] , що належний позивачу на праві власності. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що згідно договору дарування будинку від 08.12.1998 року посвідченого державним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Л.М. Патраманською, вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . З 27.01.2015 року в її житловому будинку зареєстрована [PERSON] , [INFO] , але з лютого 2015 року вона не проживає за вказаною адресою. Місце перебування [PERSON] їйневідомо, тому вона не може вирішити питання зняття її з реєстрації з належного її житлового будинку в позасудовому порядку. Посилаючись на дані обставини, позивач просила визнати [PERSON] , [INFO] року народження такою, що втратила право на користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS] , що належний їй на праві власності. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою судді від 21.03.2019 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі надала пояснення, що відповідають змісту позовних вимог та просили суд їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Так, у відповідності до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до повернутого поштового повідомлення відповідач за зазначеною адресою не проживає, що свідчить про неможливість вручення відповідачу судових повісток. (а.с.21). Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] визнав, не заперечував проти їх задоволення, просив справу розглядати у відсутність їх представника. ( а.с.19) Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 223 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Заслухавши пояснення позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , згідно Договору дарування будинку, серії [NUMBER] від 08.12.1998 року, виданого державним нотаріусом Роздільнянської державної нотаріальної контори Одеської області Патраманською Л.М. від 08.12.1998 року, зареєстрованого в реєстрі за № 6214, є власником житлового будинку [ADDRESS] .( а.с.44) Позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] , виданого Роздільнянським РВ УМВС України в Одеській області 20.06.1997 року (зворотній бік а.с. 11,). Відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрована з 27.01.2015 року за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта серії [NUMBER] , виданого Вишгородським РВ Управління ДМС України в Київській області 28.04.2013 року ( а.с.7). Згідно довідки № 656 виданої виконкомом Кучурганської сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 01.08.2018 року, відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрована з 27.01.2015 року за адресою: [ADDRESS] по теперішній час. (а.с.6) З акту обстеження сім`ї позивача [PERSON] від 04.03.2019 року, судом встановлено, що в результаті обстеження житлового будинку [ADDRESS] що [PERSON] , [INFO] зареєстрована з 27.01.2015 року за адресою: [ADDRESS] з по теперішній час, але тривалий час в будинку не проживає.(а.с.5) Факт відсутності [PERSON] , [INFO] за місцем реєстрації - [ADDRESS] підтвердили свідки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які в судовому засіданні були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, суду пояснили, що вони є сусідами позивача, і їм достовірно відомо, що [PERSON] , [INFO] з лютого 2015 року не проживає за зазначеною адресою . Суд визнає покази свідків достовірними і приймає їх в якості доказів, оскільки свідкам достовірно відомо, що [PERSON] , [INFO] за місцем реєстрації - [ADDRESS] відсутня з лютого 2015 року. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідкам. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи - відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим зібраним у справі доказам. Позивач заперечує проти реєстрації відповідача за вказаною адресою, так як дані обставини перешкоджають йому в реалізації права володіння та користування належним йому на праві власності майном. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] співвласником спірного житлового будинку не являється, в зазначеному житловому будинку не проживає і не користується ним. Позивач заперечує проти реєстрації відповідача за вказаною адресою, так як дані обставини перешкоджають їй в реалізації права володіння та користування належним їй на праві власності майном. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статей 316-317 Цивільного кодексу України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Згідно ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей, і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Так, відповідно до ст.391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. З погляду Європейського Суду повага власності основний метод права, міжнародного й внутрішнього дотримання. У Конвенції говориться, що держава зобов`язана дотримувати, виконувати, зміцнювати, захищати й забезпечувати права власності фізичних і юридичних осіб. Порушення Конвенції й Протоколів будуть тоді, коли піде недотримання, невиконання й не забезпечення державою зазначених норм. Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Протокол № 1 стаття 1 «Захист власності» говорить «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважаться. У першу чергу ця повага повинна виходити від держави й втілюватися у вигляді прийняття законодавчих, виконавчих дій, що захищають право власності від незаконних зазіхань із боку кого б то не було. Таким чином судом достовірно встановлено, що відповідач[PERSON] , [INFO] за місцем реєстрації - [ADDRESS] не проживає з 2015 року, втратила право на проживання в житловому будинку [ADDRESS] , так як не використовує будинок для проживання більше одного року без поважних причин, витрат по його утриманню не несе, а тому суд вважає, що право на користування будинком відповідач втратила з лютого 2015 року, що встановлено судом під час судового розгляду. Доказів створення відповідачу перешкод для проживання в будинку з боку позивача суду не надано. Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, що [PERSON] на теперішній час позбавлена права володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що в даному випадку вимоги [PERSON] , як власника житлового будинку, законні та обґрунтовані, оскільки реєстрація відповідача в належному її житловому будинку, порушує її право власності, створює перешкоди в користуванні власністю. На підставі ст.ст. 316,317,389,391,405 ЦК України, та

Outcome: approved