Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

Уберезні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, усунення перешкод в користуванні майном. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 05 жовтня 2003 року сторони перебували у шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . На час подання даної заяви подружжя продовжує перебувати у шлюбі, проте у Печерському районному суді м. Києва перебуває їх справа про розірвання шлюбу (справа № 757/43693/17-ц, суддя Новак Р.В.). У період шлюбу сторонами була придбана трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] загальною вартістю 1 025 500 гривень 00 коп. При цьому 20% суми вартості квартири - 205 100 гривень 00 коп. було сплачено позивачем із власних коштів, а на решту коштів - 80% або 820 400 грн. 00 коп. подружжя взяло кредит. Так, для купівлі житла відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 101.8-01/174 із ПАТ «ВТБ Банк» (далі за текстом - банк), у забезпечення якого між позивачем і банком укладено договір поруки № 101.8-02/140 від 05 жовтня 2011 р. У виконання умов кредитного договору позивачем від свого імені сплачено 144 950 грн., а саме: - 18 листопада 2013 року суму 8 000 грн. 00 коп.; - 18 грудня 2013 року суму 7 500 грн. 00 коп.; - 03 січня 2014 року суму 107 600 грн. 00 коп.; - 17 лютого 2014 року суму 7 000 грн. 00 коп.; - 18 березня 2014 року суму 7 200 грн. 00 коп.; - 17 квітня 2014 року суму 7 650 грн. 00 коп. Інші платежі з кінця 2011 по літо 2017 року також були здійснені позивачем, хоча у платіжних документах вказано відповідача. Позивач вважає, що фактично купівля квартири відбувалась за рахунок грошових коштів, отриманих ним в якості заробітної плати, яку він отримував, перебуваючи на керівних посадах в компанії ДП «Сіменс Україна» (з 2016 року - ТОВ «Сіменс Медицина»). Відповідач не мала змоги самостійно виплачувати кредит, оскільки перебувала у відпустці по догляду за дитиною. На даний час позивач позбавлений права користування даною квартирою, оскільки відповідач регулярно змінює замки і не дає позивачеві ключів. Позивач також зазначає, що подружжям за його кошти у період шлюбу (березень 2011р.) придбано транспортний засіб - легковий автомобіль MAZDA 3, 2008 року випуску, чорного кольору, д.н.з. [NUMBER] , який знаходиться у користуванні відповідача. З урахування наведеного, позивач [PERSON] просив ухвалити рішення, яким здійснити поділ майна подружжя наступним чином: - виділити йому у власність 1 / 2 частину трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] шляхом визнання за ним права власності щодо даної частини квартири. - виділити йому у власність 1 / 2 частину легкового автомобіля МАZDА 3, 2008 року випуску, чорного кольору, д.н.з. [NUMBER] шляхом визнання за ним права власності щодо даної частини автомобіля. - усунути перешкоди у користуванні майном - трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] шляхом зобов`язання відповідача [PERSON] надати йому можливості вільного доступу до квартири та передачі йому ключів від квартири. Ухвалою суду від 26 березня 2018 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: для надання підтвердження того, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав (т. 1 а.с. 73). Після усунення недоліків ухвалою суду від 12 квітня 2018 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче судове засідання на 7 червня 2018 року, за клопотанням позивача витребувано у ПАТ «ВТБ Банк» оригінал кредитного договору № 101.8-01/174 між відповідачем [PERSON] та ПАТ «ВТБ Банк»; оригінали відповідних документів, які посвідчують виконання майнових зобов`язань, а саме сплати (повернення) суми банківського кредиту (тіла кредиту), відсотків та пені відповідно до кредитного договору № 101.8 -01/174 між [PERSON] та ПАТ «ВТБ Банк» від 05 жовтня 2011 року, починаючи з часу укладання цього договору по теперішній час, а також у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. оригінал договору купівлі-продажу на підставі якого була придбана квартира за адресою [ADDRESS] . (т. 1 а.с. 57, 82). Крім того, ухвалою суду від 12 квітня 2018 року за заявою позивача накладено арешт на автомобіль MAZDA 3, 2008 року випуску, чорного кольору, д.н.з. [NUMBER] та заборонено будь-яким особам, в тому числі і відповідачу - [PERSON] у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії, щодо відчуження автомобіля (т. 1 а.с. 61, 81). 1 червня 2018 року від ПАТ «ВТБ Банк» надійшли витребувані документи (т. 1 а.с. 96-188). 1 червня 2018 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов (т. 1 а.с. 193-197), відповідно до якого відповідач не визнає позовні вимоги в частині поділу квартири, виходячи з принципу рівності часток подружжя при поділі спільного майна, а також заперечує вимогу про усунення перешкод в користуванні спірною квартирою шляхом її зобов`язання надати позивачу можливості вільного доступу до квартири та передачі йому ключів від квартири, обґрунтовуючи такі заперечення наступним. Щодо вимоги про поділ трикімнатної квартири відповідач зазначає, що на виконання умов кредитного договору у ПАТ «ВТБ Банк» на її ім`я було відкрито поточний рахунок № [NUMBER] , на який вносилися грошові кошти для повернення кредиту. Вказує, що з квітня 2015 р. між сторонами фактично припинилася шлюбні відносини. Позивач залишив сім`ю і з цього часу вони не проживають разом. Зазначає, що здійснення позивачем 05.10.2011 року оплати 20% вартості спірної квартири у розмірі 205 100,00 грн., а також здійснення у період листопада 2013 року по квітень 2015 року виплат за кредитним договором відбувалось за рахунок грошових коштів, які були об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а не позивача. В подальшому кошти за кредит вносила відповідач, зокрема на загальну суму 116 770,58 грн. На даний час, прострочена заборгованість за кредитним договором відсутня, а тому і відсутні правові підстави для виконання з боку позивача, як поручителя, зобов`язань за кредитним договором самостійно. Крім того, на даний час позивач сплачує аліменти відповідачу на утримання двох неповнолітніх дітей згідно з виконавчим листом № 757/52074/17-ц від 10.11.2017 року, виданим Печерським районним судом м. Києва у сумі 2 012,50 грн., розмір яких є меншим мінімального розміру прожиткового мінімуму, встановленого державою на одну дитину віком від 6 до 18 років. Додатково участь у забезпеченні фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дітей [PERSON] не бере. Станом на 14.05.2018 рік за позивачем рахувалась заборгованість зі сплати аліментів у сумі 36 517,00 грн., яку відповідач погасив лише 25.05.2018 року. Тому, відповідач вважає, що усі наведені умови є достатніми підставами для відступу від засад рівності часток подружжя, та здійснення поділу спірного майна, а саме квартири шляхом визнання за позивачем 1/4 частки спірної квартири, а за відповідачем - 3/4 частки цієї квартири. Щодо вимоги позивача про поділ автомобіля марки МАZDА 3, 2008 року пуску, д.н.з. [NUMBER] , виходячи з принципу рівності часток подружжя, відповідач не заперечує. Щодо вимоги про усунення перешкод у користуванні майном заперечує, оскільки у квітні 2015 року позивач, покидаючи сім`ю, забрав зі спірної квартири усі свої особисті речі. Щодо заміни замків на вхідних дверях, то даний крок був вимушеним, оскільки позивач у січні 2018 року, скориставшись відсутністю відповідача вдома та без її відома змінив замок на вхідних дверях. 6 червня 2018 року від відповідача [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява (т. 2 а.с. 12-16), відповідно до якої просила ухвалити рішення, яким здійснити поділ майна подружжя наступним чином: - виділити їй у власність 3 / 4 частину трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] шляхом визнання за нею права власності щодо даної частини квартири. - виділити у власність [PERSON] 1 / 4 частину трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] шляхом визнання за ним права власності щодо даної частини квартири. Ухвалою суду від 12 квітня 2018 року повторно витребувано у ПАТ «ВТБ Банк», у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. документи (т. 1 а.с. 11). Ухвалою суду від 8 червня 2018 року залишено зустрічну позовну заяву без руху, надано відповідачу строк для усунення недоліків зустрічного позову, а саме для подання до суду оригіналів квитанцій про сплату судового збору (т. 2 а.с. 74). 7 серпня 2018 року на виконання ухали суду від нотаріуса надійшли витребувані документи (т. 2 а.с. 86-89). Ухвалою суду від 28 серпня 2018 року повторно витребувано у ПАТ «ВТБ Банк» документи (т. 1 а.с. 93), які надійшли до суду 28 серпня 2018 року (т. 2 а.с. 94-127). 12 вересня 2018 року від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив (т. 2 а.с. 129-131), відповідно до якої наполягає на поділі майна відповідно до рівних часток подружжя. Зазначає, що відповідач з січня 2015 року по листопад 2017 року не мала доходів, у зв`язку з чим не могла погасити кредит на квартиру. Просив врахувати, що відповідач сама визнає, що нею були замінені замки до квартири, у зв`язку з чим у позивача є перешкоди в користуванні нею. Ухвалою суду від 24 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження та судовий розгляд справи призначено на 23 січня 2019 року (т. 2 а.с. 126). 19 листопада 2018 року від представника позивача [PERSON] надійшов відзив на зустрічний позов (т. 2 а.с. 141-144) з аналогічними обґрунтуваннями як і у відповіді на відзив. 17 грудня 2019 року від відповідача [PERSON] надійшла відповідь на відзив на зустрічний позов (т. 2 а.с. 147-149) та заперечення на відзив за первісним позовом (т. 2 а.с. 152-154), відповідно до яких наполягає на здійсненні розподілу спірної квартири, відійшовши в часток рівності подружжя. Щодо поділу автомобіля не заперечує. Щодо усунення перешкод квартирою заперечує, мотивуючи обставинами, викладеними у відзиві на первісний позов та у зустрічному позові. Ухвалою суду від 19 вересня 2019 року первісний позов [PERSON] залишено без розгляду, у зв`язку з повторною неявкою позивача та його представника до судового засідання (т. 2 а.с. 118), яка постановою Київського апеляційного суду від 16 січня 2020 року скасована (т. 3 а.с. 6). Під час судового розгляду 6 липня 2020 року від представника позивача [PERSON] надійшли письмові пояснення (т. 3 а.с. 59-65). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги за первісним позовом, заперечила щодо задоволення зустрічного позову відповідача. Представник відповідача [PERSON] зустрічний позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, щодо задоволення первісного позову заперечила. Крім того, представники сторін у судовому засіданні надали суду письмові судові дебати. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Судом встановлено, що з 05 жовтня 2003 року сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі (т. 1 а.с. 23), від якого мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] (т. 1а.с. 208-209). Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15 серпня 2018 року шлюбу між сторонами розірвано. Під час спільного проживання сторони набули майно, яке просять суд розподілити між ними. При вирішенні цього питання суд виходить з того, що поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється у три етапи: 1) визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. 2) визначення частки у спільному майні; 3) передання у власність за договором або присудження конкретного майна кожному з подружжя. Відповідно до п. 23 постанови Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Згідно зі ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлений обсяг спільного нажитого майна подружжя, наявного на час припинення спільного ведення господарства, що підлягає поділу, а саме: -квартира [ADDRESS] , яка придбана 5 жовтня 2011 року на ім`я [PERSON] (т. 1 а.с. 32, 87-88) - автомобіль MAZDA 3, 2008 року випуску, чорного кольору, д.н.з. [NUMBER] , яка зареєстрована на праві власності на [PERSON] 19 березня 2011 року (т. 1 а.с. 62, 200-205). При цьому, квартира сторонами була придбана на підставі кредитного договору № 101.8-01/174 від 5 жовтня 2011 року із ПАТ «ВТБ Банк» (т. 1 а.с. 97-108), відповідно до п. 3 якого ціна кредиту становить 820 400 грн. зі строком повернення кредиту до 5 жовтня 2033 року. Для забезпечення виконання зобов`язань відповідно до п. 3.7 п. 3 кредитного договору між позивачем [PERSON] та банком було укладено договір поруки № 101.8-02/140 від 05 жовтня 2011 р., п 1.1 якого визначено, що поручитель (позивач) поручається перед банком за виконання позичальником (відповідач) зобов`язань, що виникли на підставі кредитного договору (т. 1 а.с. 45-48). Відповідно до п. 2.1. п. 2 договору сторони договору визначають, що у випадку порушення позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність перед банком у повному обсязі зобов`язань позичальника за кредитним договором, включаючи повернення кредиту, сплату нарахованих процентів за користування кредитом, комісій, неустойки (пені, штрафів) та відшкодування збитків, пов`язаних з порушенням виконання зобов`язань позичальником за кредитним договором. Підпункт 2.2. надає поручителю право самому виконувати зобов`язання за кредитним договором. Позивач [PERSON] зазначає, що ним були внесені його грошові кошти в розмірі 20% вартості квартири при її покупці, що становить 205 100 грн. На решту вартості квартири банком був виданий кредит в розмірі 820 400 грн. Крім того, у виконання умов кредитного договору позивачем від свого імені сплачено 144 950 грн., а саме: - 18 листопада 2013 року суму 8 000 грн. 00 коп.; - 18 грудня 2013 року суму 7 500 грн. 00 коп.; - 03 січня 2014 року суму 107 600 грн. 00 коп.; - 17 лютого 2014 року суму 7 000 грн. 00 коп.; - 18 березня 2014 року суму 7 200 грн. 00 коп.; - 17 квітня 2014 року суму 7 650 грн. 00 коп. (т. 1 а.с. 49-54) Інші платежі з кінця 2011 по літо 2017 року також були здійснені позивачем, хоча у платіжних документах вказано відповідача (т. 2 а.с. 96-127). В обґрунтування, що саме його гроші були внесени 205 100 грн. та з листопада 2013 по квітень 2014 року ним погашався кредит, позивач мотивує тим, що у вказаний період він мав високий дохід, працюючи в компанії ДП «Сіменс Україна» (з 2016 року - ТОВ «Сіменс Медицина») на керівних посадах (т. 1 а.с. 24-31), а відповідач у вказаний період не працювала. Відповідно до ст. 61 Сімейного кодексу України заробітна плата, на яку посилається позивач як на лише його дохід, який був використаний подружжям для придбання квартири, також є об`єктом права спільної сумісної власності. Тому, квартира була придбана подружжям в період шлюбу та є спільною сумісною власністю сторін відповідно до ст. 60, 61 Сімейного кодексу України. Будь-яких інших даних щодо придбання перерахованого майна лише за особисті кошти кого-небудь з подружжя відповідно до положень ст. 57 Сімейного кодексу України суду не надано. Тому, презюмується, що вказане майно (квартира та автомобіль) придбані за їх спільні кошти, у зв`язку з чим є спільно набутим майном відповідно до ст. 61 Сімейного кодексу України. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. Судом встановлено, що кошти за укладеним за час шлюбу договором кредиту відповідач [PERSON] одержала для погашення кредиту, за який було придбано квартиру, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тому, у подружжя, крім права спільної сумісної власності на придбану за рахунок кредитних грошових коштів квартиру, внаслідок укладення договору кредиту виникає також і зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання яких подружжя здійснює як солідарні боржники, та що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Водночас, враховуючи, що жодною зі сторін не заявлені позовні вимоги про поділ боргових зобов`язань за придбану квартиру наведене, а також те, що строк дії виконання кредитного договору відповідно до кредитного договору та договору про внесення змін № 1 до кредитного договору (т. 1 а.с. 210-220) визначено до 5 жовтня 2033 року суд не вирішує питання про поділ боргових зобов`язань за кредитним договором з урахуванням принипу диспозитивності, передбаченого ст. 13 ЦПК України. Згідно зі ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Отже, частки сторін у придбаному майні є рівними. При цьому, суд відхиляє доводи відповідача [PERSON] , наведені у зустрічному позові, що частка її майна може бути збільшена за рішенням суду, оскільки з нею проживають діти, виходячи з такого. Частиною 3 ст. 70 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Отже, лише за наявності того, що розмір сплачуваних аліментів є недостатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дітей суд можу збільшити частку майна відповідача [PERSON] . Водночас судом встановлено, що згідно з виконавчим листом № 757/52074/17-ц від 10.11.2017 року, виданим Печерським районним судом м. Києва з відповідача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1 / 3 частини віх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Станом на 14.05.2018 рік за позивачем рахувалась заборгованість зі сплати аліментів у сумі 36 517,00 грн. (т. 2 а.с. 1-2), яку відповідач погасив 25.05.2018 року. Відповідно до довідки від 1 липня 2020 року № 1006/12 заборгованість [PERSON] по аліментам станом на 1 липня 2020 року становить 2 592 грн. 52 коп. (т. 1 а.с. 58). Тому, сам розмір такої заборгованості по аліментам [PERSON] не дає підстави суду відійти від принципу рівності часток майна при вирішенні питання про поділ майна подружжя. При цьому, відповідачем [PERSON] не надано жодних документів того, що розмір аліментів, який вона одержує, є недостатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дітей, що є умовою від відступу часток майна відповідно до ч. 3 ст. 70 Сімейного кодексу України. Тому, суд дійшов висновку про рівність часток майна сторін при поділі їх майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Враховуючи відсутність домовленості сторін щодо поділу спільного майна подружжя, при вирішенні питання щодо поділу майна в натурі суд виходить з рівності часток кожного з подружжя відповідно до положень ст. 70 Сімейного кодексу України. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про поділ між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] майна, що є їх спільною сумісною власністю шляхом визнання: 1. за [PERSON] права власності: - на 1 / 2 частину трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] - 1 / 2 частину легкового автомобіля МАZDА 3, 2008 року випуску, чорного кольору, д.н.з. [NUMBER] 2. за [PERSON] права власності: - на 1 / 2 частину трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] - 1 / 2 частину легкового автомобіля МАZDА 3, 2008 року випуску, чорного кольору, д.н.з. [NUMBER] Що стосується позовних вимог позивача про усунення перешкод в користуванні квартирою, то суд дійшов висновку про відмову у їх задоволенні, оскільки суду не надано відповідних доказів. Натомість, суду надано висновок Печерського УП ГУНП у м. Києві, відповідно до якого 13 січня 2018 року до поліції звернулась відповідач [PERSON] із заявою, що позивач [PERSON] 12 січня 2018 року замінив замок у вхідних дверях квартири за адресою: [ADDRESS] (т. 2 а.с. 6), хоча він там не проживає, що стверджується актами сусідів (т. 1 а.с. 206-207). Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог за первісним позовом, то судовий збір за вимоги майнового характеру у розмірі 6 479 грн. 90 коп. (6 127 грн. 50 коп. + 352 грн. 40 коп.) (т. 1 а.с. 2, 59) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а судовий збір за вимоги немайнового характеру - усунення перешкод в користування кватирою, у задоволенні яких судом відмовлено, у розмірі 704 грн. 80 коп. відшкодуванню відповідачем не підлягає. З урахуванням наведеного витрати на правничу допомогу позивача у розмірі 5 000 грн. (т. 1 а.с. 70-72) підлягають відшкодуванню відповідачем пропорційно сумі задоволених вимог, що становить 4 000 грн. та є співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову, то судові витрати відповідачу позивачем не відшкодовуються.

Outcome: partial