Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

У вересні 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 16800,00 грн. та пені 1512,00 грн. Позивач зазначив, що він на підставі усної домовленості з відповідачем щодо надання консультаційних послуг сплатив останньому загальну суму 16 800,00 грн., що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордера № 05160316 від 16.03.2016р. сума 4200,00 грн., №11100416 від 16.04.2016р. сума 4200,00 грн., №03/16/05/16 від 16.05.2016р. сума 4200,00 грн., № 03180616 від 18.06.2016р. сума 4200,00 грн. Проте консультаційні послуги надані не були. При цьому позивач зазначає, що строк надання послуг сплинув 15.09.2016р., оскільки позивачем було надіслано відповідачу вимогу від 05.09.2016р. №1-09.16 щодо надання послуг та отримано відповідачем 08.09.2016р. Позивач вказує на те, що оскільки послуги не були йому надані, він був вимушений відмовитись від договору про виконання робіт та просив стягнути з відповідача суму 16 800,00 грн. на підставі ст.1212 ЦК України. Крім того, позивач, посилаючись на ч.5.ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» просив суд стягнути з відповідача суму пені в розмірі 1512,00 грн. за прострочення надання послуг. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з тих же підстав, просив їх задовольнити та стягнути кошти в повному обсязі. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнала, надала до суду письмові заперечення з документами, та просила відмовити в задоволенні позову. Зазначила, що консультаційні послуги були надані позивачу в повному обсязі відповідно до умов договору №2016-722 від 16.03.2016р. про надання консультаційних послуг на загальну суму 16800,00 грн., підтвердила отримання відповідачем від позивача суми 16800, 00 грн. відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордера №05160316 від 16.03.2016р. сума 4200,00 грн., №11100416 від 16.04.2016р. сума 4200,00 грн., №03/16/05/16 від 16.05.2016р. сума 4200,00 грн., № 03180616 від 18.06.2016р. сума 4200,00 грн. При цьому відповідачем, його працівниками та ФОП [PERSON] надавалися консультаційні послуги в межах курсу «Розробка на мові програмування РНР + стажування», починаючи з 19.03.2016р. до 16.07.2016р. , а саме : 19.03.2016р., 26.03.2016р., 02.04.2016р., 09.04.2016р., 16.04.2016р., 23.04.2016р., 07.05.2016р., 14.05.2016р., 21.05.2016р., 28.05.2016р., 04.06.2016р., 11.06.2016р., 18.06.2016р., 25.06.2016р., 02.07.2016р., 09.07.2016р.,16.07.2016р. При цьому представник відповідача зазначила, що ніяких інших консультаційних послуг відповідач позивачу не надавав, тільки відповідно до умов договору №2016-722 від 16.03.2016р. та ніяких усних домовленостей з позивачем , крім підписаного договору, щодо надання консультаційних послуг не було. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Так, між відповідачем (Виконавець) та позивачем (Замовник) було укладено договір №2016-722 від 16.03.2016р. про надання консультаційних послуг. Відповідно до умов вказаного договору Виконавець зобов'язався за завданням Замовника надати консультаційні послуги Замовнику в межах курсу «Розробка на мові програмування РНР+стажування». Відповідно до додатку №1 від 16.03.2016р. вказаного договору загальна вартість послуг склала 16800,00 грн., при цьому позивач зобов'язався сплатити до 16.03.2016р. суму 4200,00 грн., до 16.04.2016р. суму 4200,00 грн., до 16.05.2016р. суму 4200,00 грн., до 16.06.2016р. суму 4200 ,00 грн. В свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, позивачем була сплачена загальна грошова сума в розмірі 16800,00 грн. на підставі квитанцій до прибуткового касового ордера №05160316 від 16.03.2016р. сума 4200,00 грн., №11100416 від 16.04.2016р. сума 4200,00 грн., №03/16/05/16 від 16.05.2016р. сума 4200,00 грн., № 03180616 від 18.06.2016р. сума 4200,00 грн. Вказана сума була отримана відповідачем та не заперечується останнім. Відповідно до п.4.1.3. договору №2016-722 від 16.03.2016р. Замовник зобов'язується здати 5 модульних робіт та дипломну роботу. Максимальна кількість балів за здачу кожної модульної роботи становить 40 балів. Замовнику надається одноразова можливість перездати модульну контрольну роботу протягом 14 календарних днів з моменту отримання результатів. Після набрання понад 80% від максимальної кількості балів за здачу модульних контрольних робіт, Замовнику надається право на здачу дипломної роботи. Як вбачається з матеріалів справи, позивач на виконання умов договору №2016-722 від 16.03.2016р. написав модульну контрольну роботу №1 від 16.03.2016р., перездачу модульної контрольної роботи №1 від 22.05.2016р., модульну контрольну роботe №2 від 28.05.2016р., модульну контрольну роботу №3 від 18.06.2016р., перездачу модульної контрольної роботи №3 від 04.07.2016р., модульну контрольну роботу №4 від 28.07.2016р. Відповідно до довідки відповідача від 23.09.2016р. середній бал позивача від максимальної кількості балів за здачу п'яти модульних контрольних робіт складає 50%. Позивач звернувся до відповідача з вимогою від 05.09.2016р. №1-09.16 (отримано відповідачем 08.09.2016р.) про те, що відповідач не надав консультаційні послуги на суму 16800,00 грн.( що було сплачено позивачем на підставі квитанцій до прибуткового касового ордера №05160316 від 16.03.2016р. сума 4200,00 грн., №11100416 від 16.04.2016р. сума 4200,00 грн., №03/16/05/16 від 16.05.2016р. сума 4200,00 грн., № 03180616 від 18.06.2016р. сума 4200,00 грн.) та просив ці послуги надати. Листом №01/09/16 від 12.09.2016р. відповідач запросив позивача для написання п'ятої модульної контрольної роботи на 20.09.2016р., але ж в назначений час для написання роботи позивач не прийшов та робота не була написана. В подальшому відповідач направив на адресу позивача лист №13/09/16 від 23.09.2016р. та акт від 23.09.2016р. наданих послуг (в 2-х екз.), що консультаційні послуги відповідно до договору №2016-722 від 16.03.2016р. надані відповідачем позивачу в повному обсязі. Але ж акт від 23.09.2016р. наданих послуг відповідно до договору №2016-722 від 16.03.2016р. не було повернуто зі сторони позивача на адресу відповідача. Як підтвердив в судовому засіданні позивач, він вимоги щодо відмови від надання консультаційних послуг до відповідача не ставив. В зв'язку з тим, що послуги не були надані відповідачем до 15.09.2016р. , позивач і звернувся вже з позовом до суду. Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 608 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Як свідчить аналіз матерiалiв справи, відповідач набув майно (грошові кошти) за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству з метою надання відповідних консультаційних послуг. Отже, як вбачається з матеріалів справи, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилається позивач як на підставу позовних вимог. Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно (грошові кошти) позивачу. Враховуючи викладені обставини, позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed