Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

У вересні 2015 року до суду через представника за довіреністю [PERSON] звернувся [PERSON] з позовом до ПП «ЗІС» с.Війтівка Бершадського району про визнання недійсними змін від 07 травня 2010 року, внесених до договору оренди від 19 квітня 2006 року. Вказав, що він є власником земельної ділянки, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується відповідним державним актом. В січні 2015 року йому стало відомо, що існують зміни(доповнення) до договору оренди землі, укладені нібито між ним та ПП «ЗІС», відповідно яких відповідач має право користування земельною ділянкою строком на 15 років. Враховуючи, що зміни до договору оренди він не підписував, нікого не уповноважував це зробити, просить визнати зміни до договору оренди недійсними. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 17 травня 2016 року, підтримала заявлені вимоги, пояснила, що позивач [PERSON] зміни до договору в травні 2010 року не підписував і нікого не уповноважував це зробити. Вказала, що позивач не знав про існування таких змін і не міг про них знати. Примірника цих змін відповідачем йому не було вручено. В 2006 році [PERSON] уклав договір оренди з ПП «ЗІС» на п'ять років, отримував орендну плату, розписувався за її отримання. В 2011 році, коли закінчився строк договору, він не звертався до ПП «ЗІС», знав, що землею продовжує користуватись відповідач. Представники ПП «ЗІС» йому щороку повідомляли про необхідність отримання орендної плати. На те, що орендна плата суттєво збільшилась, він не звернув уваги, так як її розмір щороку збільшувався. Про існування змін до договору йому стало відомо тільки в січні 2015 року, коли ПП «ЗІС» подало позов до адміністративного суду. Те, що позивач не підписував змін до договору оренди, підтверджується також отриманим в березні 2016 року листом від ПП «ЗІС», до якого було додано додаткову угоду до договору оренди землі від 19 квітня 2006 року, та вказано, що договір оренди закінчується в серпні 2016 року, а не в 2025 році, як це вказано в змінах до договору. Представник відповідача Притула В.Л., який діє на підставі довіреності від 01 вересня 2015 року, позов не визнав, посилаючись на письмові заперечення проти позову. Вказав, що позивачеві про існування змін до договору оренди було відомо з травня 2010 року, оскільки він їх особисто підписав. В травні 2010 року до договорів оренди було внесено зміни, якими на виконання Указу Президента України було збільшено розмір орендної плати до 3%, а також було збільшено строк дії договору, про що директор ПП [PERSON] повідомляв на зборах жителів с.Петрашівка. Примірник угоди про зміни до договору [PERSON] було передано через його родичів. Просить застосувати строк позовної давності і відмовити у позові, оскільки термін позовної давності сплив, так як з моменту підписання змін до договору оренди пройшло більше трьох років. Від відділу Держгеокадастру у Теплицькому районі надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника відділу. Свідок [PERSON] у своїх показаннях пояснила суду, що працює в ПП «ЗІС» бухгалтером з 2006 року. Зміни до договорів оренди укладались в травні 2010 року на території гаража, де розміщена бухгалтерія підприємства. Це відбувалось впродовж кількох днів і кожного дня був присутній директор [PERSON], який відповідав на запитання людей щодо цих змін. Вона також роз'яснювала, що збільшується орендна плата і строк договору. При цьому також видавався цукор. [PERSON] отримав цукор і особисто підписав зміни до договору. Випадків, щоб хтось з орендодавців отримав цукор і не підписав при цьому змін до договору оренди, не було. Свідок [PERSON] у своїх показаннях пояснила суду, що з 2006 року працює в ПП «ЗІС» бухгалтером. Зміни до договорів оренди підписувались в травні 2010 року протягом кількох днів на території гаража, при цьому орендодавцям видавали по 3 кг цукру. Цим займались вона, [PERSON] і [PERSON]. Був присутній [PERSON], який відповідав на запитання людей. [PERSON] приходив, отримав цукор і підписав угоду. Вона важила цукор, угод не заповнювала. Потім вона йому угоду видала. Свідок [PERSON] у своїх показаннях пояснила суду, що з 2007 року працює в ПП «ЗІС» завскладом. В 2010 році збільшувався розмір орендної плати і збільшувався строк дії договору. Людям видавали цукор, який вона відважувала, і одночасно підписували угоди про зміни, ніхто заперечень не висловлював. Була вся сім'я позивача. [PERSON] особисто отримав цукор, розписався за отримання і підписав примірники угод. Вона тоді займалась списками про отримання цукру. В угодах було все записано, пізніше вносились тільки реквізити. Представник відповідача [PERSON], який за його згодою був допитаний як свідок у справі, пояснив, що з 2011 року до 2014 року він працював на посаді юриста в ТОВ «Теплик-Агро». В 2013 році зайшла мова про те, що ініціативна група з села Петрашівка має намір укласти договори оренди з ТОВ «Теплик-Агро», мова йшла про майже сотню осіб. Йому як юристу було поставлено завдання оспорити в судовому порядку договори оренди між жителями с.Петрашівка та ПП «ЗІС» з підстав відсутності в них істотних умов. В жовтні 2013 року виїжджали в - 2 - с.Петрашівка, зустрічались з людьми, які хотіли укласти договори з ТОВ «Теплик-Агро». На його ім'я було видано 56 довіреностей, в т.ч. і позивачем [PERSON]. Також, позивач передав йому договір оренди і зміни до нього, а на його запитання відповів, що він підписав і договір і зміни до нього. Після вивчення договорів він прийшов до висновку, що відсутні перспективи оспорити в судовому порядку договори оренди з підстав відсутності в них усіх істотних умов. Люди хотіли вийти з ПП «ЗІС», бо їм пообіцяли вдвічі більше платити за оренду. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, з огляду на таке. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки, що підтверджується державним актом на право власності на землю серії [NUMBER] ( а.с. 7). Між позивачем та ПП «ЗІС» с.Війтівка Бершадського району 19 квітня 2006 року підписано договір оренди щодо цієї земельної ділянки строком на 10 років (а.с.8-9). Вказаний договір було зареєстровано в Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 09 серпня 2006 року за № 040685000443. 07 травня 2010 року до вказаного договору було внесено зміни в частині строку дії договору, де змінено строк дії договору - до 2025 року та змінено розмір орендної плати, дані зміни зареєстровані у Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 12 травня 2010 року за № 041005900333 (а.с.10). Відповідно до ч.2 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами(ч.2 ст.207 ЦК України). Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Статтею 208 ЦК України встановлено, що правочини між фізичною та юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі. Відповідно ч.1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Частиною першою статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно висновку судово-почеркознавчої експертизи №26/тдд від 25 грудня 2015 року підпис від імені [PERSON] на змінах до договору оренди від 07 травня 2010 року, зареєстровані 12 травня 2010 року за №041005900333, які було укладено між [PERSON] та ПП «ЗІС», виконано не [PERSON], а іншою особою; ознак навмисно зміненого почерку в підписі від імені [PERSON] не виявлено(а.с.65-68). При цьому суд не приймає до уваги пояснення представника відповідача, що вказаний висновок експерта не може бути врахований судом як доказ, оскільки через обґрунтований сумнів у його правильності у справі за ухвалою суду від 01 березня 2016 року у справі було призначено повторну почеркознавчу експертизу і за висновком експерта №154-П від 03 червня 2016 року вирішити по суті питання про те чи виконано підпис від імені [PERSON] на спірній угоді від 07 травня 2010 року не представилось можливим, з огляду на таке. В дослідницькій частині висновку експерта за №154-П від 03 червня 2016 року вказано, що при вивченні та порівняні досліджуваного підпису від імені [PERSON] в графі «Орендодавець» у змінах(доповненнях) від 07 травня 2010 року із вільними та експериментальними зразками підпису [PERSON], які надані в якості порівняльного матеріалу, встановлені співпадання загальних і окремих ознак підписів. Виявлені збіжні ознаки стійкі, проте несуттєві, так як часто зустрічаються в почерках різних осіб, таким чином не утворюють сукупності, достатньої для ідентифікації виконавця. Що стосується розбіжностей, то в даному випадку вони часткові, нестійкі, недостатні та з'ясувати їх походження не представляється можливим у зв'язку з обмеженим об'ємом досліджуваного графічного матеріалу та простою будовою досліджуваного підпису. Таким чином, встановлені ознаки не дають можливості створити комплексу ознак для будь-якого висновку. Відповідно до п.2.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08 жовтня 1998 року № 53/5, до обов'язків експерта віднесено повідомити в письмовій формі органу (особі), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), про неможливість її проведення та повернути надані матеріали справи та інші документи, якщо поставлене питання виходить за межі компетенції експерта або якщо надані йому матеріали недостатні для вирішення поставленого питання, а витребувані додаткові матеріали не були надані. Однак, експерт в даному випадку не звернувся до суду з клопотанням про надання додаткових матеріалів і зразків для проведення експертизи, а зробив висновок про неможливість дати будь-який висновок у зв'язку з обмеженим об'ємом досліджуваного графічного матеріалу та простою будовою досліджуваного підпису, тобто при проведенні експертизи експерт не скористався правами, які йому надано, та не виконав покладені на нього Інструкцією обов'язки. При цьому, призначаючи у справі повторну почеркознавчу експертизу, суд вказував на обґрунтований сумнів в правильності проведеної 25 грудня 2015 року експертизи саме через об'єм досліджуваних підписів. Також, - 3 - відповідно до п.4.19 Інструкції на повторні експертизи складаються контрольні картки за формою, наведеною у додатку 2 до цієї Інструкції, які надсилаються у термін до 5 днів експертній установі (експертові), у якій виконувалась первинна (попередня) експертиза, та до Міністерства юстиції України; один примірник картки залишається в експертній установі, що проводила повторну експертизу, однак, у висновку експерта не зазначено про виконання таких дій. Тому суд не приймає до уваги висновок експерта №154-П від 03 червня 2016 року. Крім того, вказаний висновок не містить твердження про те, що позивач [PERSON] підписував зміни до договору оренди від 07 травня 2010 року. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що в даному випадку відсутнє волевиявлення позивача [PERSON] на встановлення його цивільних прав та обов'язків щодо передачі в оренду земельної ділянки, яка перебуває у його власності, на умовах, що були визначені в змінах до договору оренди землі, оскільки в судовому засіданні доведено, що позивач не підписував зміни до договору оренди землі від 07 травня 2010 року та не надавав відповідних повноважень іншій особі на їх підписання. При цьому суд не приймає до уваги покази свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про те, що [PERSON] особисто підписав договір оренди, оскільки відповідно до абз.2 ч.1 ст.218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами; рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Пунктом 12 постанови №9 від 06 листопада 2009 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» звернуто увагу судів, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК). Крім того, відповідач у листі за №45/2016 від 15 березня 2016 року, який було надіслано на адресу позивача [PERSON] з пропозицією укласти додаткову угоду, що змінює пункти договору оренди землі, в т.ч. і строк договору, вказав, що дія договору оренди закінчується 09 серпня 2016 року. Тому, суд приходить до висновку, що відповідачем не спростовано докази позивача, які підтверджують обставину не підписання ним спірної угоди 07 травня 2010 року. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд вважає, що при зверненні до суду позивачем [PERSON] не було пропущено строку позовної давності. Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки, зміни до договору позивачем не підписувались, а початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, позивач [PERSON] дізнався про порушення свого права, тобто про наявність внесених змін до договору оренди, лише у січні 2015 року коли ПП «ЗІС» звернулось до адміністративного суду з позовом про скасування рішень про державну реєстрацію договорів оренди з ТОВ «Теплик-Агро», серед яких були і зміни(доповнення) до договору оренди з [PERSON], що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності, що відповідає правовому висновку Верховного суду України у справі 6-48цс15 від 22 квітня 2015 року. Крім того, оскільки договір оренди землі між сторонами було укладено 19 квітня 2006 року строком на 10 років, то строк договору мав закінчуватись в квітні 2016 року, і саме після цієї дати позивач повинен був би дізнатись, що строк дії договору було збільшено, а не з травня 2010 року, як вважає відповідач, оскільки встановлено, що позивач змін до договору, якими збільшувався строк його дії, не підписував, тому йому не було відомо про їх існування. Оскільки, причини пропуску строку позовної давності відповідно до ч.1 ст.179 ЦПК України входять до предмета доказування, а відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення змін до договору, оскільки позивач отримував плату за користування землею в збільшеному розмірі, так як це суперечить нормам статті 261 ЦК України, оскільки строк позовної давності необхідно обчислювати з часу, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого майнового права, тобто укладення змін до договору від його імені. Також, на те, що позивачеві не було відомо про укладення договору оренди з ПП «ЗІС», вказує відповідь відділу Держземагентства у Теплицькому районі №1289 від 21 березня 2014 року на його звернення, за змістом якої в Книгах записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою по Петрашівській сільській раді відсутня інформація про договори оренди землі щодо земельної ділянки [PERSON]. При цьому у позивача був відсутній примірник змін до договору оренди землі з ПП «ЗІС». Позивач звернувся до суду у вересні 2015 року в межах строку позовної давності. Щодо пояснень відповідача в тій частині, що 18 березня 2011 року на загальних зборах громадян села Петрашівка директор ПП «ЗІС» [PERSON] повідомив орендодавцям та жителям села про роботу підприємства та роз'яснив причини необхідності заключення додаткових угод до договорів оренди землі, тому жителям села було добре відомо про укладення додаткових угод, відповідно яких збільшувався строк дії договорів та орендна плата, то ці пояснення не підтверджені в тій частині, що позивач [PERSON] був присутнім на цих зборах і йому особисто були повідомлені такі обставини вже після укладення додаткових угод. Покази свідка [PERSON] також не підтверджують обставин пропуску строку позовної давності позивачем чи особистого підписання ним спірної угоди, оскільки мова в них йде про події з участю позивача [PERSON], починаючи з жовтня 2013 року. - 4 - Витрати, понесені позивачем на оплату за проведення експертизи в сумі 2 250 грн. 24 коп.(а.с.42) та сплату судового збору в сумі 487 грн. 20 коп.(а.с.1), які документально підтверджені, а всього 2 737 грн. 44 коп., відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved