Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] пред'явила в суді зазначений позов. Заявлені вимоги мотивує тим, що з 22 липня 2006 року вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина, [PERSON], [INFO], який проживає з нею. Спільне життя з відповідачем не склалося, через відсутність взаєморозуміння, внаслідок чого між ними виникали сварки протягом всього період проживання в шлюбі, що привело до того, що з березня 2014 року вони разом не проживають. Примирення між ними неможливе. Оскільки малолітній син проживає з нею, просить стягувати з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/4 частки від доходів відповідача ( а.с. 12). В судове засідання сторони не з'явилися. Позивач направила до суду заяву з проханням справу слухати в її відсутність, позов підтримала в повному обсязі ( а.с.12). Відповідач направив до суду заяву з проханням справу слухати в його відсутність, позов визнав, погоджується сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частки його доходу ( а.с. 13). Дослідивши докази, суд приходить до висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що 22 липня 2006 виконкомом Малосілківської сільської ради Бердичівського району зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 4). Сторони є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с. 5 ). Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною другою статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з сторін, що мають істотне значення. Враховуючи, що стосунки в сторін розладналися, позивач не бажає зберігати з відповідачем шлюбні відносини, а відповідач проти цього не заперечив, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки буде суперечити інтересам позивача, що мають істотне значення, а тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частинами другою та третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дітей присуджуються у частці від доходу одного з батьків і (або) у твердій грошовій сумі, що визначається судом. Відповідно до частини першою статті 182 СК України суд при визначенні аліментів враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В матеріалах справи відсутні докази про здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших утриманців, дані про інші обставини, які можуть враховуватися судом при визначенні розміру аліментів. Поряд з тим, оскільки відповідач позов визнав про стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 частки його доходів, суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі. Частиною першою статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до частини другої статті 88 ЦПК України судовий збір в сумі 243 грн. 50 коп. за вимоги про стягнення аліментів, від сплати якого позивачка звільнена, підлягають стягненню з відповідача в дохід держави. Слід допустити до негайного виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць, відповідно до вимог статті 367 ЦПК України.

Outcome: approved