Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

У вересні 2016 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, просить суд визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS], посилаючись на ті підстави, що відповідач тривалий час за місцем реєстрації не проживає, своє місце проживання не повідомляє відмовляється із спілкуванням із позивачем, який являється їй батьком, який на даний час не працює, є інвалідом третьої групи, однак регулярно сплачує квартплату та комунальні послуги, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище. У судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач у судові засідання не з'явилася повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суд не повідомила, заперечень щодо предмету позову не надала (а.с. 32, 61). Третя особа у судове засідання явку представника не забезпечила, повідомлялася належним чином. На адресу суду надіслано лист про слухання справи без її участі (а.с. 33). Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно частини 4 ст.169 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно довідки Форми №3 від 29.06.2016 КК «Центр комунального сервісу» [PERSON] є власником особового рахунку за адресою: [ADDRESS] де також зареєстрована [PERSON], [INFO] дочка (а.с. 8). Згідно технічного паспорту від 12.03.2013 квартира [ADDRESS] складається із 2 кімнат житловою площею 29,0 кв.м. загальною площею 50,1 кв.м. квартира приватизована (а.с. 9-11). Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] являється дочкою [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). 08.07.2004 між [PERSON] та [PERSON] було розірвано шлюб у ВРАЦС Деснянського РУЮ у м. Києві, актовий запис №693 (а.с. 7). Згідно довідки 12 КДНК №2329/02-14 виданої [PERSON] встановлено, що після смерті [PERSON], [INFO], була заведена спадкова справа №419/12 (а.с. 12). Як вбачається із довідок від 10.06.2015, 16.12.2015, 18.05.2016 та 29.06.2016ЖБК «Індикатор-2» [PERSON], 1998 року народження не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2004 р. по теперішній час (а.с. 13-17). Згідно довідки від УДФС «Гуртожитку №1» виданої [PERSON] встановлено, що вона дійсно проживає у гуртожитку №1 студентського містечка Університету ДФС України з 01.09.2013 по теперішній час та сплачує комунальні послуги (а.с. 47). [PERSON] згідно довідки від 22.09.2016 №7992 Правобережного ОУПФУ в м. Києві перебуває на обліку в Правобережному ОУПФУ в м. Києві та отримує пенсію по інвалідності третьої групи з 01.10.2016 по 30.09.2017 (а.с. 52, 53, 54). На підставі рішення Сватівського районного суду Луганської області від 28.07.2014 [PERSON] було позбавлено батьківських прав щодо [PERSON], призначено аліменти та встановлено опіку над [PERSON] на яке було подано апеляційну скаргу до (а.с. 55-57). Рішенням апеляційного суду Харківської області від 10.12.2014 рішення Сватівського районного суду Луганської області від 28.07.2014 змінено у задоволені позову позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, призначення опіки відмовлено. В іншій частині рішення залишено без змін. Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.04.2015 рішення апеляційного суд уХарківської області від 10.12.2014 в частині стягнення аліментів та призначення опіки скасовано в цій частині рішення Сватівського районного суду Луганської області від 28.07.2014 залишено без змін. Рішення апеляційного суду Харківської області від 10.12.2014 в частині позбавлення батьківських прав залишено без змін (а.с. 19-24). Вимагаючи визнання відповідача таким, що втратив право користування належним йому житлом, позивач посилається на те, що він є інвалідом третьої групи, наразі не працює за станом здоров'я, відповідач ставить його у скрутне матеріальне становище, при цьому, наявність реєстрації відповідача на цьому житлі створює дня нього перешкоди у розпорядженні своєю власністю. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захисти права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Оскільки позивач є власником спірної квартири, що згідно ст. 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла має право користуватися цим житлом. Однак це право користування втрачається у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членами його сім'ї. Тому, суд вважає, що в даному випадку, позивач, як власник спірного житла, повинен був звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням. Проте, суд, захищаючи права власності позивача вправі усунути перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. За змістом абз. 1 п. 10 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням доказів, оцінку яким суд дав вище, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 79 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved