Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що 03 червня 2000 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. 25 жовтня 2004 року шлюб було розірвано, про що відділом РАЦС Броварського МРУЮ зроблено відповідний запис та видано свідоцтво про розірвання шлюбу. Під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 27 серпня 2003 року була придбана квартира [ADDRESS], яка є спільною сумісною власністю подружжя, Оскільки право власності на квартиру зареєстровано за відповідачем, то просить в порядку поділу майна визнати за нею право власності на 1/2 частині цієї квартири. У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач та його представник у судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що шлюб між сторонами розірвано рішенням суду від 20 лютого 2002 року, а квартира придбана у серпні 2003 року за особисті кошти відповідача, отримані ним від продажу спадкової квартири, тому є його особистою власністю. Також зазначили, що позивачем пропущено строк позовної давності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що 03 червня 2000 року сторони зареєстрували шлюб, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 лютого 2002 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно договору купівлі-продажу квартири, нотаріально посвідченого 27 серпня 2003 року, [PERSON] купив квартиру [ADDRESS]. 25 жовтня 2004 року відділом РАЦС Броварського МРУЮ Київської області у книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис про розірвання шлюбу за № 289 та видано свідоцтва про розірвання шлюбу: позивачу - 25.10.2004 року, а відповідачу - 07.11.2007 року. Наведене підтверджується копіями свідоцтв про одруження, народження, розірвання шлюбу, копією рішення суду від 20.02.2002 року, копією договору купівлі-продажу від 27.08.2003 року. Відповідно до статті 44 КпШС України, який діяв на час розірвання шлюбу між сторонами, шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. Відповідно до частини 1 статті 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Статтею 28 КпШС України встановлено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З огляду на наведене та враховуючи, що шлюб між сторонами фактично припинено у серпні 2000 року, що встановлено рішенням суду від 20.02.2002 року та відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України не потребує доказування, а спірна квартира придбана відповідачем у серпні 2003 року, тобто під час роздільного проживання сторін, то суд вважає, що вона є власністю відповідача, а тому не підлягає поділу. Позивачем не надано належних доказів на підтвердження своїх вимог, що квартира є спільною сумісною власністю, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed