Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-10 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Херсонського обласного академічного музично-драматичного театру ім. М. Куліша з вимогами про скасування наказу про звільнення його з посади артиста оркестру І категорії на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин, про поновлення на роботі на вказаній посаді та про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 15.09.2016 року по 20.09.2016 року в сумі 871,75 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що при звільненні позивача були істотно порушені вимоги законодавства. У звязку з чим позивач вважає, що його звільнили неправомірно, що змусило його звернутись до суду за захистом. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представники відповідача позовні вимоги не визнали, проти їх задоволення заперечували з підстав необґрунтованості та безпідставності, надали суду свої письмові заперечення проти позову. Третя особа в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Заслухавши учасників процесу, зясувавши обставини справи, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з урахування наступного. Судом встановлено, що з 02.02.2014 року позивач працював в Херсонському обласному академічному музично-драматичного театрі ім. М. Куліша на посаді артиста оркестру. За матеріалами справи він є головою первинної профспілкової організації працівників театру. Наказом № 52-в від 26.07.2016 року позивачу була надана відпустка без збереження заробітної плати з 29.07.2016 року по 13.08.2016 року. 14.08.2016 року та 16.08.2016 року позивач був відсутній на роботі, на підтвердження цього були складені акти відсутності на робочому місці та направлені службові записки генеральному директору Херсонського обласного академічного музично-драматичного театрі ім. М. Куліша [PERSON] Згідно пояснень позивача, наданих в судовому засіданні, під час своєї відпустки він перебував за кордоном на відпочинку в Грузії. Через матеріальні труднощі обрав морські перевезення пасажирськими судами. Через затримку рейсу теплоходу «Greifswald» прибув на територію України в порт Чорноморськ тільки 16.08.2016 року. Про поважні причини відсутності на роботі 14.08.2016 року та 16.08.2016 року повідомляв завчасно засобами електронного звязку, що підтвердив свідок [PERSON] В подальшому 19.08.2016 року генеральний директор Херсонського обласного академічного музично-драматичного театрі ім. М. Куліша [PERSON] звернувся до Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» з поданням про надання дозволу на звільнення позивача на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Центральної ради ВПС «Захист справедливості» від 12.09.2016 року в наданні дозволу на звільнення позивача відмовлено через порушення процедури звільнення та відсутності вини працівника. Наказом від 13.09.2016 року № 111-к [PERSON] звільнено з посади артиста оркестру І категорії Херсонського обласного академічного музично-драматичного театру ім. М. Куліша за вчинення прогулу без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірванні власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше 3 годин протягом робочого дня) без поважних причин. Згідно вимог ч.ч.1 та 7 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 4 ст. 40 може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу, первинної профспілкової організації, членом якої є представник. Рішення про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без відповідної згоди. Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 38 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі або організації серед іншого дає згоду або відмовляє у дачі згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з працівником, який є членом діючої на підприємстві, в установі, організації профспілки, у випадках, передбачених законом. Частиною 3 ст. 252 КЗпП України визначено, що звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника, крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки. Аналогічні положення містяться в ч. 3 ст. 41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Аналіз наведених нормативних положень дає суду підстави вважати, що звільнення працівника за допущення ним прогулу може бути проведено лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу. Згідно положень ст. 43 КЗпП України власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди профспілкового комітету лише у разі, якщо у рішенні цього виборного органу немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, а не за обставин неправильного його обґрунтування. Якщо працівник, щодо якого стоїть питання про звільнення, є керівником виборного профспілкового органу, то крім згоди первинної профспілкової організації, потрібна також згода профспілкового органу вищого рівня. За наведених обставин звільнення позивача було здійснено незаконно. Оскільки генеральний директор Херсонського обласного академічного музично-драматичного театрі ім. М. Куліша не звернувся до первинної профспілкової організації за отриманням дозволу на звільнення, а в подальшому, після отримання обґрунтованої відмови вищестоящого профспілкового органу, видав незаконний наказ про звільнення позивача із займаної посади. Крім того, належними та допустими доказами було доведено те, що позивач був відсутній на робочому місці 14.08.2016 року та 16.08.2016 року з обєктивних, незалежних від його волі причин, які суд вважає поважними. Частинами 1 та 2 ст. 235 КЗпП України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Отже, позовні вимоги про визнання звільнення незаконним, про поновлення на роботі стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є законними та обґрунтованими. Визначаючи розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд виходив з того, що позивачем вказано період стягнення середнього заробітку з 15.09.2016 року по 20.09.2016 року, який він в ході розгляду справи не уточнював. За розрахунками позивача, які суд вважає вірними, середній заробіток за час вимушеного прогулу за вказаний період складає 871,57 грн., який і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України у звязку зі звільненням позивача від сплати судового збору з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати, які складаються із судового збору в розмірі 1378 грн. за вимогами про поновлення на роботі та 1378 грн. за вимогами про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Outcome: approved