Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

У березні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку на свою користь 6531,82 грн. боргу за спожиту теплову енергію, 549,81 грн. інфляційних втрат, 291,38 грн. трьох відсотків річних та судовий збір у розмірі 2270,00 грн. Як на підставу позовних вимог вказано, що в опалювальних сезонах 2017-2021 позивач здійснював постачання теплової енергії до будинку [ADDRESS] , зокрема до квартири № 30 в якій зареєстровані відповідачі, Позивач надав теплову енергію за вказаною адресою за період з 01.10.2017 по 01.02.2021 на суму 6530,64 грн., за яку відповідачі не сплатили. З урахуванням перерахунку залишок їх боргу складає 6531,82 грн. Крім того, за вказаний відповідачам нараховано 549,81 грн. інфляційних втрат, 291,38 трьох відсотків річних. Посилаючись на те, що надіслане відповідачам попередження про заборгованість залишилося без задоволення, та борг відповідачами не погашено, позивач просить стягнути його з урахуванням нарахувань, передбачених статтею 625 ЦК України. Відповідачі правом на подання відзиву не скористались. Повідомлення відповідачів про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою реєстрації та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18.03.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Ухвалою суду від 06.05.2021 продовжено розгляд справи у зв`язку із повторним направленням відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі та матеріалів позовної заяви. У відповідності до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного. Згідно витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні №16.27-148653-2021 від 18.03.2021 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані зокрема [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ПрАТ «МТЕЦ» є суб`єктом господарської діяльності з постачання теплової енергії споживачам м. Миколаєва, в тому числі до квартири відповідачів в 2017-2021 опалювальному періоді, що підтверджується нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалюваного сезону. ПрАТ «МТЕЦ» зверталося до суду із заявою про видачу судового наказу за спірний період, але у видачі судового наказу було відмовлено, оскільки вимоги, які були заявлені перевищують загальну позовну давність, що унеможливлює визначення обсягу боргу в межах строку позовної давності. 02.09.2020 позивачем на адресу відповідачів за вих. № 510-ф30 надсилалося попередження (в порядку досудового урегулювання сплати боргу) про оплату боргу в сумі 9128,59 грн., який утворився станом на дату надіслання попередження, проте відповідачами борг не погашено, спір не урегульовано. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18. Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до статті 25 вищезазначеного Закону, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі - Правила), централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання. Відповідно до частин першої, третьої статті 12 та частин першої, шостої статті 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Як вбачається з нарядів про підключення будинку до мереж теплопостачання, позивачем в спірний період була надана теплова енергія для опалення в будинок, в якому розташована квартира в якій зареєстровані відповідачі. Приймаючи до уваги те, що відповідачі є споживачами послуг з постачання теплової енергії, не оплатили в повному обсязі отримані послуги, у зв`язку із чим за спірний період утворилася заборгованість, яка з урахуванням перерахунку складає 6531,82 грн., що підтверджується розрахунком позивача, який належними та допустимими доказами відповідачами не спростовано, суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині. Що стосується вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат, то суд дійшов наступного. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (пункт 45)). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16.12.2015 у справі № 6-2023цс15). З огляду на те, що відповідачі прострочили виконання грошового зобов`язання, вони на вимогу позивача повинні сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми. Із розрахунку позивача вбачається, що за період з жовтня 2017 року по січень 2021 року (включно) інфляційні втрати складають 549,81 грн., а розмір трьох процентів річних за вказаний період становить 291,38 грн. Оскільки вказаних розрахунків позивача відповідачами не спростовано, а позивач має право на стягнення таких нарахувань відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, відповідно до частин першої статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2270,00 грн., по 756,67 грн. з кожного.

Outcome: approved