Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

у вересні 2014 року позивач звернувся в Голосіївський районний суд м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 31#00017541602 від 29 березня 2013 року в розмірі 111 933,54 грн. та судового збору в розмірі 1 119,34 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 29 березня 2013 року між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 31#00017541602, відповідно до умов якого банк надав останній кредит в сумі 49 900,00 грн. зі сплатою 33 % річних за користування кредитом строком з 29 березня 2013 року по 28 березня 2018 року. Відповідно до умов укладеного кредитного [PERSON] зобов'язалась прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням та повернути кредит банку, а також сплатити банку проценти за користування кредитом, комісії, штрафні санкції, інші передбачені договором платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені договором, та виконати всі інші умови договору. Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором, надавши [PERSON] обумовлену в останньому суму кредиту, однак, остання, в свою чергу, зобов'язань за договором не виконує. Станом на 24 липня 2014 року у [PERSON] наявна заборгованість в сумі 111 933,54 грн. Тому, просив суд стягнути з [PERSON] вказану суму заборгованості та судовий збір. Позивач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, проте, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також зазначив про те, не заперечує проти розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач, яка повідомлялась в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 169, 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 29 березня 2013 року між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 31#00017541602, відповідно до умов якого банк надав останній кредит в сумі 49 900,00 грн. зі сплатою 33 % річних за користування кредитом строком з 29 березня 2013 року по 28 березня 2018 року (а.с. 9-13). Відповідно до умов укладеного кредитного [PERSON] зобов'язалась прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням та повернути кредит банку, а також сплатити банку проценти за користування кредитом, комісії, штрафні санкції, інші передбачені договором платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені договором, та виконати всі інші умови договору. Судом встановлено, що банк виконав повністю свої зобов'язання, у відповідності до умов кредитного договору та надав [PERSON] кредит, а остання не виконує своїх зобов'язань перед банком, через що станом на 24 липня 2014 року борг склав 111 933,54 грн. (а.с. 16, 17). У зв'язку з невиконанням [PERSON] умов кредитного договору, непогашенням заборгованості, останній було надіслане повідомлення-вимога № 4969/7/22-3 від 09 серпня 2013 року про порушення зобов'язання за кредитним договором та запропоновано повернути у повному обсязі кредитні кошти (а.с. 14-15). Однак, як вбачається з матеріалів справи, вказана вимога відповідачем була проігнорована. Враховуючи зазначене та принцип диспозитивності цивільного судочинства, закріплений в ст. 11 ЦПК України, приймаючи до уваги те, що на день розгляду справи з боку відповідача відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України не надано доказів про виконання свого обов'язку щодо сплати заборгованості за договором кредиту, суд приходить до висновку про те, що позов щодо стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню. При цьому суд приходить до висновку про можливість покладення в основу рішення розрахунок заборгованості, здійснений позивачем. Крім того, суд вважає за необхідне на підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в справі. З огляду на викладене, на підставі ст. ст. 525, 526, 611, 625, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 213, 215, 224-226 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved