Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

У березні 2021 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між 15.02.2017 між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що складено відповідний актовий запис за № 231, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , дата видачі 15.02.2017 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, позивач вказує, що після проживання разом протягом 4 років, подружжя втратило почуття любові, довіри, взаємоповаги один одного та остаточно дійшло висновку, що подальше сімейне життя неможливе внаслідок сукупності причин. Фактично шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться. При цьому вказує, що станом на дату подачі позову позивач та відповідач фактично не проживають разом, не підтримують шлюбних стосунків, ведуть окремий один від одного бюджет і господарство. Спільна дитина за взаємною згодою батьків проживає з відповідачем, окремо від позивача. За таких обставин, позивач вважає, що нормальні шлюбні відносити між сторонами не можуть бути поновлені, подальше збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам позивача, відповдіача та інтересам їх спільної дитини. Ухвалою від 29.09.2020 року було відкрито провадження в цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених у ній. При цьому, зазначив, що більше року подружжя проживає окремо. Відповідач в судовому засіданні позов визнала, зазначила, що більше року проживають окремо. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 15.02.2017 року, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] , виданий Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис 231 (а.с. 11). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] (а.с.9). Вимогами ст. 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки відповідач фактично визнав позов, про що вказав безпосередньо в своїй заяві, і це визнання не порушує законних прав та інтересів сторін, суд відповідно до ст. 206 ЦПК України приймає таке визнання позову. Шлюб існує формально і його збереження не відповідає інтересам сторін та їх дитини. З огляду на зазначене та враховуючи те, що відповідач позов визнав, суд прийшов до висновку, що сім`я сторін розпалась і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам та інтересам їх дитини, а тому позов підлягає задоволенню. Сторони не виявили бажання змінювати прізвища після розірвання шлюбу. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved