Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

\~\~\~\~\~\~ У вересні 2015 року до суду через представника за довіреністю [PERSON] звернулась [PERSON] з позовом до ПП «ЗІС» с.Війтівка Бершадського району про визнання недійсними змін від 07 травня 2010 року, внесених до договору оренди від 19 квітня 2006 року. Вказала, що вона є власником земельної ділянки, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується відповідним державним актом. В січні 2015 року їй стало відомо, що існують зміни(доповнення) до договору оренди землі, укладені нібито між нею та ПП «ЗІС», відповідно яких відповідач має право користування земельною ділянкою строком на 15 років. Враховуючи, що зміни до договору оренди вона не підписувала, нікого не уповноважувала це зробити, просить визнати зміни до договору оренди недійсними. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, направила на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі. Ухвалою суду від 04 лютого 2016 року було визнано потрібним, щоб позивач [PERSON] дала особисті пояснення у справі, про що позивач була належним чином повідомлена, однак, в судове засідання не зявилась. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 07 вересня 2015 року, підтримала заявлені вимоги, пояснила, що позивач [PERSON] зміни до договору в травні 2010 року не підписувала і нікого не уповноважувала це зробити. Вказала, що позивач не знала про існування таких змін і не могла про них знати. Примірника цих змін відповідачем їй не було вручено. В 2006 році [PERSON] уклала договір оренди з ПП «ЗІС», отримувала орендну плату, розписувалась за її отримання. Про те, що орендна плата збільшилась, їй стало відомо від працівників ПП «ЗІС», які повідомили, що Указом Президента України розмір орендної плати збільшено до 3%. Крім того, позивач [PERSON] вважала, що в 2006 році вона підписала договір терміном на 5 років. Примірник договору їй теж не надавали. В 2014 році вона, укладаючи договір з іншим орендарем, отримала довідку з відділу Держкомзему про те, що її земельна ділянка в оренді не перебуває. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 01 вересня 2015 року, позов не визнав, посилаючись на письмові заперечення проти позову. Вказав, що в 2006 році між [PERSON] та ПП «ЗІС» було укладено договір оренди строком на 10 років. В травні 2010 року до цього договору було внесено зміни, якими на виконання Указу Президента України було збільшено розмір орендної плати, а також було збільшено строк дії договору. Вважає, що позивачеві [PERSON] було достовірно відомо про внесені зміни до договору з часу їх підписання, оскільки вона почала отримувати збільшену орендну плату. Просить застосувати строк позовної давності і відмовити у позові, оскільки термін позовної давності сплив, так як з моменту підписання змін до договору оренди пройшло більше трьох років. Від відділу Держгеокадастру у Теплицькому районі надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника відділу. Свідок [PERSON] у своїх показаннях пояснила суду, що працює в ПП «ЗІС» бухгалтером з 2006 року. Зміни до договорів оренди укладались в травні 2010 року на території гаража, де розміщена бухгалтерія підприємства. При цьому також видавався цукор. Зміни до договору [PERSON] не підписувала, за неї підписав її син, який також отримав і цукор. Доручення у сина не було, він пояснив, що мати хворіє, що все буде нормально. При цьому нею особисто [PERSON] було розяснено, що відповідно до змін збільшуються орендна плата і строк договору. Випадків, щоб хтось з орендодавців отримав цукор і не підписав при цьому змін до договору оренди, не було. Свідок [PERSON] у своїх показаннях пояснила суду, що з 2006 року працює в ПП «ЗІС» бухгалтером. Зміни до договорів оренди підписувались в травні 2010 року протягом кількох днів, при цьому орендодавцям видавали по 3 кг цукру. Приїхав син позивачки [PERSON], підписав зміни до договору і отримав цукор. Представники ПП «ЗІС» казали, що потрібно, щоб зміни підписала сама [PERSON], на що син відповів, що вона хворіє. Довіреності у нього не було. [PERSON] за примірником угоди про внесення змін не зверталась. Свідок [PERSON] у своїх показаннях пояснила суду, що з 2007 року працює в ПП «ЗІС» завскладом. В 2010 році збільшувався розмір орендної плати і збільшувався строк дії договору. Людям видавали цукор, який вона відважувала, і одночасно підписували угоди про зміни. Син позивачки [PERSON] отримав цукор і підписав зміни до договору оренди. Вона особисто розповідала [PERSON] про те, що має змінюватись орендна плата, що потрібно вносити зміни до договору, на що та відповіла, що замість неї приїде син. Представник відповідача [PERSON], який за його згодою був допитаний як свідок у справі, пояснив, що з 21 травня 2011 року по 23 квітня 2014 року він працював на посаді юриста в ТОВ «Теплик-Агро». В кінці 2012 року почались роботи з метою оспорити в судовому порядку договори оренди між жителями с.Петрашівка та ПП «ЗІС» з підстав відсутності в них істотних умов. Мова тоді йшла про 90-94 таких договори оренди. Тричі виїжджали в с.Петрашівка, зустрічались з людьми, які хотіли укласти договори з ТОВ «Теплик-Агро». За - 2 - пропозицією ТОВ «Теплик-Агро» ці люди в сільській раді видавали довіреності на представництво їх інтересів на його імя. В довіреностях вказувалось, що він має представляти інтереси в судах щодо земельних ділянок цих громадян. Йому на вивчення було надано договори оренди, які принесли ці люди, про те, що вони не підписували договори оренди та зміни до них тоді взагалі мова не йшла. Після вивчення договорів він прийшов до висновку, що відсутні перспективи оспорити в судовому порядку договори оренди з підстав відсутності в них усіх істотних умов. Договір оренди між [PERSON] і ПП «ЗІС» та зміни до нього, він бачив, йому їх надала [PERSON], яка була ініціатором цього руху. Також, [PERSON] на його імя видала довіреність. Свідок [PERSON] у своїх показаннях пояснив суду, що він не підписував замість своєї матері [PERSON] зміни до договору оренди землі, хоча підпис в цьому документі належить йому. Він тільки ставив свій підпис за отримання орендної плати. Йому було відомо, що мати укладала договір оренди землі з ПП «ЗІС», цей договір закінчувався в 2016 році. Про зміни до договору мати йому нічого не казала, довіреності на його імя не видавала. Свій підпис на змінах до договору пояснює тим, що йому представники ПП «ЗІС» не розяснили за що він ставить підпис, оскільки він вважав, що підписується за отримання орендної плати. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення,\~ обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, з огляду на таке. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки, що підтверджується державним актом на право власності на землю серії ЯА №230008 ( а.с. 5). Між позивачем та ПП «ЗІС» с.Війтівка Бершадського району 19 квітня 2006 року підписано договір оренди щодо цієї земельної ділянки строком на 10 років (а.с.6-7). Вказаний договір було зареєстровано в Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 09 серпня 2006 року за № 040685000340. 07 травня 2010 року до вказаного договору було внесено зміни в частині строку дії договору, де змінено строк дії договору до 2025 року та змінено розмір орендної плати, дані зміни зареєстровані у Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 12 травня 2010 року за № 041005900393 (а.с.8). Відповідно до ч.2 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами(ч.2 ст.207 ЦК України). Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України. Статтею 208 ЦК України встановлено, що правочини між фізичною та юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі. Відповідно ч.1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Частиною першою статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно висновку експерта №24/тдд від 25 грудня 2015 року підпис від імені [PERSON] на змінах до договору оренди від 07 травня 2010 року, зареєстровані 12 травня 2010 року за №041005900393, які було укладено між [PERSON] та ПП «ЗІС», виконано не [PERSON], а іншою особою; ознак навмисно зміненого почерку в підписі [PERSON] не виявлено(а.с.53-56). Вказаний висновок експерта узгоджується з показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які під час допиту вказали, що зміни до договору оренди від імені позивача підписав її син [PERSON]. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що в даному випадку відсутнє волевиявлення позивача [PERSON] на встановлення її цивільних прав та обовязків щодо передачі в оренду земельної ділянки, яка перебуває у її власності, на умовах, що були визначені в змінах до договору оренди землі, оскільки в судовому засіданні доведено, що позивач не підписувала зміни до договору оренди землі від 07 травня 2010 року та не надавала відповідних повноважень іншій особі на їх підписання. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд вважає, що при зверненні до суду позивачем [PERSON] не було пропущено строку позовної давності. Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки, зміни до договору позивачем не підписувались, а початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, позивач [PERSON] дізналась про порушення свого права, тобто про наявність внесених змін до договору оренди, лише у січні 2015 року коли ПП «ЗІС» звернулось до адміністративного суду з позовом про скасування рішень про державну реєстрацію договорів оренди з ТОВ «Теплик-Агро», серед яких були і зміни(доповнення) до договору оренди з [PERSON], що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності, що відповідає правовому - 3 - висновку Верховного суду України у справі 6-48цс15 від 22 квітня 2015 року. Крім того, оскільки договір оренди землі між сторонами було укладено 19 квітня 2006 року строком на 10 років, то строк договору мав закінчуватись в квітні 2016 року, і саме після цієї дати позивач повинна була би дізнатись, що строк дії договору було збільшено, а не з травня 2010 року, як вважає відповідач, оскільки встановлено, що позивач змін до договору, якими збільшувався строк його дії, не підписувала, тому їй не було відомо про їх існування. Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення змін до договору, з посиланням на те, що позивач отримувала плату за користування землею в збільшеному розмірі, так як це суперечить нормам статті 261 ЦК України, оскільки строк позовної давності необхідно обчислювати з часу, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого майнового права, тобто укладення змін до договору від його імені. Позивач звернулась до суду у вересні 2015 року в межах строку позовної давності. Щодо пояснень відповідача в тій частині, що 18 березня 2011 року на загальних зборах громадян села Петрашівка директор ПП «ЗІС» [PERSON] повідомив орендодавцям та жителям села про роботу підприємства та розяснив причини необхідності заключення додаткових угод до договорів оренди землі, тому жителям села було добре відомо про укладення додаткових угод, відповідно яких збільшувався строк дії договорів та орендна плата, то ці пояснення не підтверджені в тій частині, що позивач [PERSON] була присутня на цих зборах і їй особисто були повідомлені такі обставини вже після укладення додаткових угод. Витрати, понесені позивачем на оплату за проведення експертизи в сумі 2 250 грн. 24 коп. та сплату судового збору в сумі 487 грн. 20 коп., які документально підтверджені, а всього 2 737 грн. 44 коп., відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved