Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

У березні 2014 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до ПАТ «КБ «Надра» про визнання договору іпотеки недійсним, в якій просив, визнати недійсним договір іпотеки № 893575/ФЛ-3 від 16 вересня 2008 року, зобов'язати приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] виключити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження іпотекою нерухомого майна, яке було передано в іпотеку та зняти заборону на відчуження нерухомого майна, а саме: домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а також стягнути судові витрати по справі. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 16 вересня 2008 року між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» укладено кредитний договір № 893575/ФЛ, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 74 592,00 доларів США. Цільове використання кредиту - проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 16.09.2008 року, що укладений між [PERSON] та [PERSON], та згідно якого позичальник придбає у власність нерухоме майно: домоволодіння [ADDRESS], таким чином [PERSON] набув право власності на вищезазначене домоволодіння. 16 вересня 2008 року між [PERSON] та банком в забезпечення кредитного договору був укладений договір іпотеки № 893575/ФЛ-3, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Дніпропетровського міського нотаріального округу зареєстрований в реєстрі за № 614. Оскільки, позивач передав в іпотеку домоволодіння з прилеглою до нього земельною територією та належними йому господарськими спорудами та будівлями, то договір іпотеки суперечить ст. 5 ЗУ «Про іпотеку». З огляду на викладене, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, але надав клопотання, де проти задоволення позовних вимог заперечував та просив справу розглядати без його участі. Вивчивши матеріали справи, вислухавши представника позивачв суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З норм ст. 375 ЦК України вбачається, що іпотека є видом застави, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи боржника. Позивач є майновими поручителем. Згідно з ст. 546 ЦК України застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення виконання зобов'язань, тому норми, що регулюють поруку (ст.ст. 553-559 ЦК України) не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем. Стаття 18 Закону України «Про іпотеку», іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави припинення іпотеки, а саме іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору, реалізації предмета іпотеки, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, визнання іпотечного договору недійсним, з інших підстав, передбачених цим законом. При цьому зміна основного зобов'язання не є підставою припинення відносин іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 33, ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекою держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно частини 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Як встановлено у судовому засіданні, 16 вересня 2008 року між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» укладено кредитний договір № 893575/ФЛ, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 74 592,00 доларів США (а.с.4-5). Того ж дня, між тими ж сторонами в забезпечення кредитного договору був укладений договір іпотеки № 893575/ФЛ-3, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Дніпропетровського міського нотаріального округу зареєстрований в реєстрі за № 614, відповідно до умов якого предметом іпотеки є домоволодіння [ADDRESS], (а.с. 7-8). Відповідно до договору купівлі-продажу від 16 вересня 2014 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], останній придбав у власність нерухоме майно: домоволодіння [ADDRESS], таким чином [PERSON] набув право власності на вищезазначене домоволодіння (а.с. 6). У відповідності до ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з позовної заяви, позивач просить суд визнати договір іпотеки недійсним у зв'язку з тим, що предметом іпотеки є житловий будинок з прилеглою до нього земельною ділянкою та належними йому господарськими спорудами та будівлями, що іменується домоволодінням, за адресою: [ADDRESS]. Оскільки, відповідно до договору купівлі-продажу від 16 вересня 2014 року [PERSON] набув право власності лише на вищевказаний житловий будинок і споруди, то позивач передав в іпотеку земельну ділянку, власником якої він не являється. Проте, згідно договору іпотеки укладеного між Позивачем та відповідачем 16 вересня 2014 року № 893575/ФЛ-3, посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] Дніпропетровського міського нотаріального округу зареєстрований в реєстрі за № 614, предметом даного договору виступає нерухоме майно: домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яке розташоване на земельній ділянці площею 1 342 кв.м. розташовано: А-1 - житловий будинок шл. блок, житловою площею 51,9 кв.м., загальною площею 67,2 кв.м., Б-літня кухня саман обкл.. цеглою, В - гараж цегла, Г - душ цегла, Д - погріб з шийкою цегла, Е - сарай саман обкл. цеглою, Ж - сарай (тим час.) дер., 1-7, І - споруди. Для цілей цього договору термін «Предмет іпотеки» означає одночасно як все вище перелічене майно, так і окремо будь-яку його частину. Отже, предметом договору є не земельна ділянка, як зазначає позивач, а нерухоме майно: домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], та яке належить на праві власності позивачу. Тому, враховуючи вищевикладене, вважаю, що позовна вимога стосовно визнання договору іпотеки недійсним задоволенню не підлягає. Оскільки, вимоги про визнання договору іпотеки недійсним задоволенню не підлягають, то і не підлягають задоволенню вимоги позивача про зобов'язання приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] виключити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження іпотекою нерухомого майна. Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позову, то суд вважає що не має підстав для повернення йому судових витрат. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed