Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

У березні 2018 року до суду надійшов позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 116879,76 грн. за кредитним договором № б/н від 23.12.2013, яка складається з наступного: 6410,00 грн. заборгованість за кредитом; 100534,86 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3893,01 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 5541,89 грн. штраф (процентна складова) та судові витрати у розмірі 1762,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 23.12.2013 [PERSON] отримала кредит у розмірі 6500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначає, що позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, відповідно до умов договору. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 22.02.2018 має заборгованість 116879,76 грн. Саме цю суму позивач прохає суд стягнути з відповідача. Представник позивача [PERSON] .М [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити у повному обсязі. Підтримав доводи, зазначені у раніше наданих до суду відповіді на відзив та відповіді на заперечення відповідача. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позов визнала частково, погодилась лише з розміром заборгованості за кредитом у сумі 6410,00 грн. Зазначила, що з сумою нарахованих процентів за користування кредитом не згодна, просить суд їх перерахувати та зменшити суму заборгованості за пенею та комісією. Раніше надала суду відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив. Представник відповідачки адвокат Крамаренко А.А. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову у повному обсязі. Підтримав доводи, викладені відповідачкою у відзиві на позовну заяву та у запереченнях на відповідь на відзив. Зазначив, що банком не надані документи на підтвердження факту отримання [PERSON] платіжної картки та ПІН-коду до неї та доказів щодо того, яку саме картку було видано відповідачці та за якою програмою. Окремо вказав, що доданий до позову розрахунок заборгованості є незрозумілим та зауважив на тому, що під час нарахування суми заборгованості позивачем самостійно змінювалась процентна ставка за кредитом, що є порушенням умов договору. Дослідивши надані докази, суд встановив наступне. 23.12.2013 року між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № б/н у вигляді підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку. При підписанні вказаної анкети-заяви, відповідачка надала згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком Договір про надання банківських послуг. Відповідачка ознайомилась у письмовому вигляді та зобов`язалась регулярно ознайомлюватися зі змінами до Умов та правил надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті www.ргіvаtbаnk.uа, що підтверджується її особистим підписом у заяві (а.с. 7). При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Суд, розглядаючи справу, виходить із презумпції правомірності правочину вищезазначеного кредитного договору сторін у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України). Станом на день розгляду справи, кредитний договір № б/н від 23.12.2013, складовими частинами якого є Анкета-заява, Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи, у встановленому законом порядку не визнаний недійсним, тому є обов`язковим до виконання. Відповідно до умов укладеного договору № б/н від 23.12.2013 [PERSON] отримала кредит у розмірі 6500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00\~% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. На підставі Заяви, що разом з Умовами та правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, розташованими на офіційному сайті банку складають Договір про надання банківських послуг, Шмалун А.В. було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] (п.п. 1.1.1.90, п. 2.1.1.11 Умов та правил надання банківських послуг), ключем до якого є пластикова картка (п.п. 1.1.1.62 Умов та правил надання банківських послуг), яку отримала відповідачка, та номер мобільного телефону, який вказала відповідачка у Заяві (п.п. 1.1.1.15, 1.1.1.16 Умов та правил надання банківських послуг). Відповідно до довідки № 30.1.0.0/2-20180302/982 від 13.08.2018, [PERSON] , згідно з кредитним договором № б/н від 23.12.2013, отримала картку № [NUMBER] зі строком дії картки до останнього дня 07.2016 (а.с. 127). За допомогою встановлених ключів до карткового рахунку, відповідачу надано можливість здійснювати дистанційне обслуговування (п.п. 1.1.1.25 Умов та правил надання банківських послуг). Таким чином банк забезпечив позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою картки та телефону. Відповідно до п.п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п.п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] користувалась вищезазначеним кредитом, наданим банком, але належним чином не виконувала своїх зобов`язань за кредитним договором, не своєчасно та не у повному обсязі сплачувала нараховані їй банком платежі, передбачені договором, що підтверджується Розрахунком заборгованості (а.с. 5-6). Таким чином, у порушення умов кредитного договору, відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У зв`язку з вищевикладеним, беручи до уваги положення Анкети-заяви та фактичним визнанням відповідачкою суми заборгованості за кредитом в розмірі 6410,00 грн., суд робить висновок про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитом в сумі 6410,00 гривень. Стосовно іншої частини позовних вимог слід зазначити наступне. Анкета-заява, підписана сторонами 23.12.2013, містить посилання на Умови та правила надання банківських послуг та на Тарифи (а.с. 7). Відповідно до Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», базова % ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості) становить UAH 2,5 %; за тратами, здійсненими з 01.09.2014 2,9 %, за тратами, здійсненими з 01.04.2015 3,6 % (а.с.\~8). Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п.п. 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг. Одночасно п.п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.п. 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Згідно з п.п. 1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. Слід зазначити, що строк дії вищезазначеного договору сторін у цій справі відповідає строку дії картки, тобто до 31.07.2016 (а.с. 127). Так, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги банку щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом частково, оскільки Банк має право на стягнення з відповідачки заборгованості по процентам за користування кредитом, нарахованих строком до 31.07.2016 включно у розмірі 21442,33 грн. Відтак, банком безпідставно нараховані відсотки у сумі 79092,53 грн. (розрахунок: 100534,86 грн. 21442,33 грн.) після закінчення строку дії картки (договору) 31.07.2016 і до моменту станом на 22.02.2018. Отже, у стягненні відсотків в сумі 79092,53 грн. суд відмовляє за безпідставністю їх нарахування банком, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18). Оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пені за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів, необхідно вказати наступне. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами спірного договору передбачено застосування пені, як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення. У той самий час, умовами цього ж договору передбачена сплата штрафів, як виду цивільно-правової відповідальності за правопорушення: порушення строків платежів по будь-якому грошовому зобов`язанню, передбаченому договором більш ніж на 30 днів. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15). З мотивів, викладених вище, суд приходить до висновку, що вимоги банку про стягнення штрафів у розмірі: 500 грн. - фіксована частина та 5541,89 грн. процентна складова, не підлягають задоволенню. Стосовно строку, в межах якого можливе стягнення неустойки у вигляді пені, Верховний Суд України у постанові від 18.05.2016 у справі № 6-474цс16 зазначив: «Аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою». Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 08.06.2016 у справі № 6-3006цс15 та від 25.05.2016 у справі № 6-1138цс15. Слід зазначити, що за вказаним договором, відповідно до розрахунку, пеня почала нараховуватись 01.10.2014. Так, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги банку щодо стягнення заборгованості за пенею та комісією частково, оскільки Банк має право на стягнення з відповідачки вказаної заборгованості, нарахованої за останні 12 місяців з дня початку нарахування у розмірі 1093,01 грн. Відтак, банком безпідставно нарахована пеня та комісія у сумі 2800,00 грн. (розрахунок: 3893,01 грн. 1093,01 грн.) після закінчення строку їх нарахування 01.10.2015 і до моменту станом на 22.02.2018. Отже, у стягненні пені та комісії в сумі 2800,00 грн. суд відмовляє за безпідставністю їх нарахування банком. Таким чином, оскільки [PERSON] не сплатила заборгованість, суд вважає позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню в сумі 28945,34 грн. (розрахунок: заборгованість за кредитом 6410,00 грн. + заборгованість по процентам за користування кредитом 21442,33 грн. + заборгованість за пенею та комісією 1093,01 грн.). . При цьому суд виходить з приписів ч.ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України та враховує, що відповідачка та її представник не надали суду належних доказів повної чи часткової сплати заборгованості, не спростували наданий позивачем розрахунок, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому, суд вважає, що судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідачки в сумі 436,37 грн. пропорційно задоволених вимог (розрахунок: судовий збір за подачу позову 1762,00 грн. х сума задоволених позовних вимог банку 28945,34 грн. / сума заявлених банком позовних вимог 116879,76 грн.). На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial