overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про визнання її такою, що втратила право проживання у гуртожитку. В позовній заяві позивач та у судовому засіданні представник позивача посилається на те, що відповідачка зареєстрована у гуртожитку, який заходиться на балансі позивача, за адресою: [ADDRESS] з 08.02.2011 року. У грудні 2013 року було встановлено факт не проживання відповідачки. Просили визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - кімнатою [ADDRESS]. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про час і місце судового засідання повідомленазгідно правил ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, показання свідка, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Як встановлено у судовому засіданні, що будівля гуртожитку за адресою: [ADDRESS] знаходиться на балансі Комунального підприємства «Жилсервіс - 5». Відповідачці було надано кімнату [ADDRESS]. Згідно довідки КП «Жилсервіс-5» ДМР у спірній кімнаті гуртожитку зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] З акту від 11.12.2013 року вбачається, що [PERSON] у гуртожитку не проживає з 2012 року, вивезла із спірної кімнати свої речі, але з реєстрації не знялася. Оплату за проживання відповідачка не здійснює. Факт не проживання відповідачки підтверджено показаннями свідка [PERSON] Теперішнє місце проживання відповідачки позивачу не відоме. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається приміщення протягом шести місяців. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, а відповідачка втратила право користування спірною кімнатою гуртожитку за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про відшкодування боргу згідно договору поруки, який уточнив у вересні 2014 року, посилаючись на те, що він виплатив за договором поруки від 07.02.2007 року залишок кредиту в сумі 2215 євро та 3404 доларів США. Просив стягнути з відповідачки борг у розмірі 2215 євро , 28% у розмірі 620 євро, борг у розмірі 3404 доларів США, 22% у розмірі у розмірі 749 доларів США, що еквівалентно 101477 грн. та судові витрати у розмірі 712 грн. 90 коп. Позивач у судовому засіданні підтримав вимоги і просив задовольнити у повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, повідомлена належним чином. Причину неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.02.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, в забезпечення виконання зобов'язань за яким між банком та позивачем було укладено договір поруки. Через неналежне виконання зобов'язань за договором виникла заборгованість, яку погасив позивач, як поручитель. Це підтверджується копіями квитанцій на суму 3404 доларів США та 2215 євро. Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч. 2 ст. 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язання, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Оскільки позивач виконав зобов'язання за кредитним договором як поручитель, до нього переходить право вимоги до боржника. Тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки суми боргу у розмірі 3404 доларів США, що еквівалентно 44183 грн. 92 коп. (3404 доларів США х 12,98) та 2215 євро, що еквівалентно 37167 грн. 70 коп. (2215 євро х 16,78) обґрунтовані та підлягають задоволенню. В іншій частині позову, а саме у задоволення вимог щодо стягнення з відповідачки 1% на місяць штрафних санкцій, суд вимушений відмовити, оскільки такі вимоги не ґрунтуються на законі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 712 грн. 90 коп., та стягненню з відповідачки на користь держави судовий збір у розмірі 100 гр. 61 коп., з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 201 грн. 26 коп. На підставі викладеного, суд вважає можливим відмовити у задоволенні позовних вимог.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, який між ними зареєстровано 06 березня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис за № 2. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав і в їх обґрунтування послався на наступне. У шлюбі з відповідачкою вони перебувають з 06 березня 2012 року. Разом подружнім життям вони прожили два роки. Від шлюбу спільних дітей у них не має. З грудня 2013 року між ними припинено шлюбні стосунки і вони мешкають окремо один від одного та ніяких відносин взагалі не підтримують. Спільного господарства не ведуть. Спору про поділ майна набутого під час шлюбу між ним не існує. До суду він вимушений звернутися тому, що відповідачка відмовляється надавати розлучення через органи ДРАЦС. При реєстрації розірвання шлюбу, сплату державного мита, просить покласти на нього та за вище викладених обставин задовольнити позов. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, причину неявки суду не повідомила, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась своєчасно та належним чином /а. с. 11/, заяв про відкладення розгляду справи від неї до суду не надходило, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, за наступними підставами. Відповідно до частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Вислухавши позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, за наступними підставами. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 1 статті 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Судом установлено, що 06 березня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комінтернівського районного управління юстиції Одеської області, зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 2. Після реєстрації шлюбу дружина перейшла на прізвище чоловіка - [PERSON] /а. с. 6/. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з пояснень позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що збереження шлюбу не можливе, оскільки фактично шлюбні відносини між подружжям припиненні з грудня 2013 року, і в даний час шлюб носить формальний характер, кожна зі сторін проживає окремо своїм життям, тому позов підлягає задоволеню. На підставі ст.ст. 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, який між ними зареєстровано 29 квітня 1995 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 453. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав і в їх обґрунтування послався на наступне. У шлюбі з відповідачкою вони перебувають з 29 квітня 1995 року. Від шлюбу спільних дітей у них не має. З початку 2011 року між ними припинено шлюбні стосунки та вони мешкають окремо один від одного й ніяких відносин взагалі не підтримують. Спільного господарства не ведуть. Спору про поділ майна набутого під час шлюбу між ним не існує. На сьогоднішній день він проживає з іншою жінкою і має намір створити з нею нову сім`ю, тому вважає, що подальше збереження їхнього шлюбу не можливе, оскільки суперечить його інтересам, у зв'язку з цим строк на примирення просить не надавати. Оскільки оригінал свідоцтва про шлюб знаходиться у дружини, він через органи ДАЦС, отримав його повторно. До суду він вимушений звернутися тому, що відповідачка відмовляється надавати розлучення через органи ДРАЦС. При реєстрації розірвання шлюбу, сплату державного мита, просить покласти на нього та за вище викладених обставин задовольнити позов. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, причину неявки суду не повідомила, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась своєчасно та належним чином /а. с. 16, 21/, заяв про відкладення розгляду справи від неї до суду не надходило, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, за наступними підставами. Відповідно до частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що 29 квітня 1995 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, за актовим записом № 453, зареєстровано шлюб між [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Після реєстрації шлюбу дружина зберегла дошлюбне прізвище - [PERSON] /а. с. 5/. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з пояснень позивача, суд вважає, що збереження шлюбу не можливе, оскільки фактично шлюбні відносини між подружжям припиненні з 2011 року, і в даний час шлюб носить формальний характер, кожна зі сторін проживає окремо своїм життям, тому позов підлягає задоволеню. На підставі ст.ст. 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON]. Після смерті батька спадщини не залишилось, але коли вона перебирала його речі знайшла ощадні книжки на його ім'я, на якій знаходились заощадження. Про ці збереження їй раніше відомо не було. Оскільки батько [PERSON] заповіту про прийняття спадку не залишав, вона маючи намір прийняти спадщину звернулась до Дзержинської нотаріальної контори. Проте у прийнятті заяви про прийняття спадщини їй було відмовлено, у зв'язку з пропуском встановленого законодавством строку на прийняття спадщини, що відкрилась 25 січня 2012 року після смерті батька [PERSON] Заявник в судовому засіданні, заявлені вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням справу розглянути за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечував. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку про доцільність задоволення вимог позивача, оскільки вони обґрунтовані та доведені матеріалами по справі, а саме: копією свідоцтва про народження (а.с.8), копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.9), копією ощадної книжки (а.с.10-12), копією свідоцтва про смерть (а.с.13) Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, що починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивач у встановлений строк спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] не прийняла. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для подання заяви на прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Суд знаходить, що доводи позивача про поважність пропуску строку для прийняття спадщини заслуговують на увагу, а тому вважає можливим подовжити строк для прийняття спадщини на два місяці.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Зазначав, що з 05 серпня 1995 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Сімейне життя з відповідачем не склалося, позивач вважає, що подальше збереження шлюбу не можливе у зв'язку з неодноразовою зрадою відповідачки. На даний час сторони проживають разом, від шлюбу мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги підтримує, щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач про причину своєї неявки суд не повідомила. Суд, проаналізувавши наявні докази, приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 серпня 1995 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження від [NUMBER] від 05.08.1995 року(а.с.12). Від шлюбу вони мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про народження [NUMBER] та [NUMBER](а.с.4-5). Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За нормами ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Доводи позивача відповідачем не спростовані. Отже збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом подальших заходів щодо примирення буде суперечити інтересам сторін. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вказана сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому шлюб необхідно розірвати. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 246,60 грн., який відповідно до наданої заяви він просить з відповідача не стягувати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 15 листопада 2013 року відповідач взяв у нього в борг 52 000,00 грн, про що ним було власноручно написано розписку. Згідно розписки відповідач [PERSON] зобов'язався повернути борг в строк до 31 грудня 2013 року, але після спливу вказаного терміну відповідач коштів не повернув. Позивач зазначає, що неодноразово звертався до відповідача з приводу повернення йому боргу, але він на звернення не реагує, борг до цього часу не повернуто. Таким чином, просив стягнути з [PERSON] на його користь борг в сумі 52 000 грн, та судовий збір в розмірі 520,00 грн. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити його в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк(термін). Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 15 листопада 2013 року [PERSON] передає, а [PERSON] бере в борг кошти в розмірі 52 000,00 грн., про що свідчить написана ним власноручно розписка (а.с.4). А також, бере на себе зобов'язання розрахуватися з [PERSON] в строк до 31 грудня 2013 року. Відповідач умови вищезазначеного договору не виконав та не повернув позивачу борг у встановлений строк. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення боргу. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути понесені позивачем судові витрати, крім витрат на правову допомогу в розмірі 1000 грн., оскільки на підтвердження оскільки доказів на підтвердження, що така правова допомога фахівцем в галузі права надана позивачем суду не пред'явлено.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеними вимогами мотивуючи їх тим, що він є власником автомобіля PLYMOUTHE BREEZE, номер кузова - [NUMBER], 1998 року випуску, державний номер [NUMBER]. Постановами ВДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві №0 05.02.2004 та № АК 422004 (АА 856528) накладено арешт на належний йому на праві власності вищевказаний автомобіль. Посилаючись на те, що наявність арешту автомобіля порушує його права, як власника вказаного транспортного засобу, позивач просив суд задовольнити позов. Позивач та представник відповідача у судове засідання не з'явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Позивач направив суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заочного рішення не заперечує. Суд визнав можливим проводити судове засідання за відсутності позивача та представника відповідача у заочному порядку, оскільки позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно автоматизованої інформаційно-пошукової системи УДАІ м. Києва та НАІС ДДАІ МВС України позивачу на праві власності належить автомобіль PLYMOUTHE BREEZE, номер кузова - [NUMBER], 1998 року випуску, державний номер [NUMBER]. Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку зі здійсненням виконавчого провадження, постановами ВДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві №0 05.02.2004 та № АК 422004 (АА 856528) накладено арешт на належний позивачу автомобіль. Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», арешт з майна боржника може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Оскільки в ході розгляду справи встановлено, що позивач є власником автомобіля PLYMOUTHE BREEZE, номер кузова - [NUMBER], 1998 року випуску, державний номер [NUMBER], однак внаслідок застосованого ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві арешту позбавлений можливості реалізувати своє право як власник зазначеного майна, позов підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернувся до суду із зазначеними вимогами мотивуючи їх тим, що в ході здійснення виконавчого провадження постановою серія АА № 835067 від 29 листопада 2006 року, винесеної державним виконавцем ДВС у Печерському районі Арутюнян С.Р. накладено арешт на все належне позивачу рухоме та нерухоме майно. Посилаючись на те, що обставини, які стали підставою для застосування арешту, на даний час припинилися, проте відповідач відмовляється скасувати арешт, позивач просив суд задовольнити позов. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав. У судове засідання представник відповідача не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, направив суду заяву про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Суд визнав можливим проводити судове засідання за відсутності представника відповідача. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 16 червня 2006 року на виконання до ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві надійшов виконавчий лист №2-37520 від 19 вересня 2006 року, виданий Печерським районним судом м. Києва про стягнення з позивача на користь [PERSON] грошової суми у розмірі 265310 грн. Постановою державного виконавця від 26 травня 2008 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання зазначеного виконавчого листа у зв'язку з повним виконанням рішення суду. Крім того, 07 червня 2007 року на виконання ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві надійшов виконавчий лист №297 від 26 квітня 2007 року, виданий Печерським районним судом м. Києва про стягнення з позивача на користь [PERSON] грошової суми у розмірі 51 713 грн. 91 грн. 08 липня 2008 року державним виконавцем вказаного відділу винесено постанову про закінчення зазначеного виконавчого провадження у зв'язку з фактичним виконанням рішенням суду. Як вбачається з матеріалів справи в ході здійснення виконавчого провадження державним виконавцем Арутюнян С.Р. винесено постанову №АА 835067 від 29 листопада 2006 року про накладення арешту на все майно, яке належить [PERSON] Згідно листа старшого державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві Бондаренка Є.С. від 06 березня 2014 року даний орган позбавлений можливості надати інформацію щодо відповідного виконавчого провадження, в ході якого було застосовано арешт майна позивача, оскільки відповідно до вимог Інструкції з діловодства в органах Державної виконавчої служби, вказані матеріали виконавчого провадження знищені. Згідно ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», арешт з майна боржника може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Оскільки обставини, які стали підставою для накладення арешту на майно позивача припинилися з моменту добровільного виконання ним рішення суду, позов підлягає задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved