Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

У березні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до районного суду з названим позовом. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що згідно договору дарування вона є власником будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Також, за вказаною адресою значиться зареєстрованою [PERSON]. Більше року відповідачка не проживає в будинку, у житловому приміщенні відсутні її особисті речі. Всі витрати по сплаті за комунальні послуги, утримання квартири в належному стані несе позивачка, у зв'язку з чим змушена була звернутись із позовом до суду за захистом свого порушеного права. Тому просила суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування будинком номер [ADDRESS] та та зобов'язати Києво-Святошинський районний відділ Управління державної міграційної служби України в Київській області зняти з реєстрації [PERSON]за вищезазначеною адресою. У судове засідання позивач не з'явилася. Направила до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. У судове засідання відповідач не з'явилась. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Письмових клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. При розгляді справи судом встановлено, що будинок [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], що підтверджується договором дарування від 22 липня 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Києво-Святшинської нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим №1-1908. З наданої будинкової книги встановлено що у будинку [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] - власник,[PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], а також [PERSON], [INFO]. Відповідно актів депутата Боярської міської ради Бурнак Л.Д. від 12 вересня 2014 року та 16 лютого 2015 року [PERSON] у вищезазначеній квартирі не проживає з липня 2014 року по даний час. Судом встановлено, що відповідач, будучи зареєстрованим в спірному жилому приміщенні, там не проживає, не маючи перешкод в користуванні ним, своїх речей там не зберігає, жилою площею не цікавиться, витрат по її утриманню не несе, дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за нею право користування жилим приміщенням, не вчиняє. Наведене вище свідчить про відсутність відповідача в спірному жилому приміщенні понад шість місяців без поважних на те причин. Судом не встановлено фактів перешкоджання [PERSON] відповідачу в користуванні житлом. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 191 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до Закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи Таким чином, оцінивши докази у справі суд вважає, що [PERSON], яка не є членом сім'ї власника будинку [ADDRESS], та з липня 2014 року не проживає в ній, ускладнює здійснення [PERSON] повноважень користування нею, оскільки остання вимушена сплачувати за відповідача витрати на комунальні послуги, а тому є підстави для визнання останньої такою, що втратила право користування цим жилим приміщенням. Відповідно до встановленого ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання зняття з реєстраційного обліку здійснюється на підставі рішення суду, в тому числі, про позбавлення права користування житловим приміщенням, а тому при задоволенні вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, окремого застереження щодо зняття з реєстраційного обліку за його адресою цієї особи не потребується. Отже, обов'язок Києво-Святошинського районного відділу Управління державної міграційної служби України в Київській області, щодо зняття з реєстрації відповідача на підставі рішення суду про виселення встановлений на законодавчому рівні та не потребує додаткового підтвердження у судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] задоволенню не підлягають. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем за пред'явлення позовних вимог судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 391, 405 Цивільного кодексу України та

Outcome: partial