Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

У вересні 2014 року ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що відповідно до укладеного договору б/н від 11.07.2006 року [PERSON] отримав кредит в сумі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір. При укладанні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України. Банк за користування кредитними коштами нараховує відсотки в розмірі, встановленому Тарифами банку з розрахунку 360 календарних днів на рік. Згідно з п.6.6 Умов та правил надання банківських послуг у разі невиконання зобов'язань за договором на вимогу Банку позичальник повинен виконати зобов'язання з повернення кредиту, у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту, оплати винагороди банку. Банк свої зобов'язання за договором виконав, надав кредитні кошти. Пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів п якомусь з грошових зобов'язань більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+ 5% від суми позову. Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, що має відображення в розрахунку заборгованості за договором, не виконавши свої зобов'язання за договором. Станом на 31.07.2014 року має заборгованість за кредитним договором в сумі 7968,70 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 2191,82 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 4921,23 грн., а також штрафи: 500,00 грн. (фіксована частина), 355,65 грн. (процентна складова). Посилаючись на зазначені обставини, просив суд стягнути з відповідача суму боргу та судові витрати. У грудні 2014 року позивач подав позовну заяву про зменшення позовних вимог, в якій, виклавши текст позовної заяви, ідентичний первинному позову, без жодних обґрунтувань вже просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 16.12.2014 року в сумі 5149,32 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 1338,32, заборгованості за відсотками за користування кредитом - 3811,00, а також штрафи: 500,00 грн. (фіксована частина), 355,65 грн. (процентна складова). Представник позивача в судове засідання не з'явився, направив до суду письмову заяву від 18.12.2014 року, в якій просив розглянути справу за відсутності представника Банку, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, в разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] позов не визнав, просив суд застосувати строк позовної давності, подавши відповідну письмову заяву, при цьому пояснив, що сам представник відповідача в минулому судовому засіданні підтвердив, що останній платіж ним був здійснений 29 жовтня 2010 року, потім Банком нараховувалися тільки відсотки, а з позовом ПАТ КП «ПриватБанк» звернувся у вересні 2014 року з пропуском позовної давності. Стосовно анкети-заяви про нібито отримання ним нової платіжної картки, то просив суд оцінити її відповідно до ст.58 ЦПК України, оскільки з неї взагалі не вбачається, що ця заява стосується саме цього кредитного договору. Це могла бути будь-яка інша карка, наприклад, для платежів по терміналу. Це є неналежним доказом, тому просив відмовити у задоволені позову. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до укладеного договору №б/н від 11.07.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 8000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Кредитний договір складають заява, підписана відповідачем, Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою. За ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах. Відповідно до ст.ст.1049, 1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що відповідач свої забов'язання за кредитним договором своєчасно та належно не виконував, в результаті станом на 16.12.2014 має заборгованість у сумі 5149 грн. 32 коп., що складається з наступного: 1338 грн. 32 коп. - заборгованість за кредитом, 3811 грн. 00 коп. - заборгованість по процентам та штрафи відповідно до п. 8.6 Умов надання банківських послуг: 500 грн. (фіксована частина), та 355грн. 65 коп. (процентна складова). Заперечуючи проти позову, відповідач [PERSON] зазначив, а представник позивача Бучакчийський С.В. в судовому засіданні 01.12.2014 року підтвердив, що останній платіж ним здійснено 29.10.2010 року, а отже з цього часу позивач довідався, або міг довідатися про порушення свого права, та мав право вимагати сплати заборгованості до 29.10.2013 року. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Підпунктами 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH) . Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, яка в силу ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Оскільки строк позовної давності на вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором сплинув у жовтні 2013 року, а з позовом до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось 11 вересня 2014 року і вимог про поновлення цих строків не заявляв, то наявні підстави для застосування строків позовної давності і відмови у задоволенні позову саме з цих підстав. Суд при цьому не приймає до уваги надані в судовому засіданні 01.12.2014 року пояснення представника позивача Бучакчийського С.О. про те, що був перевипуск платіжної картки згідно заяви відповідача від 11.10.2012 року зі строком її дії до січня 2016 року, оскільки, по-перше, позивачем на вимогу суду так і не було надано відповіді щодо строку дії першої платіжної карти, а по-друге, з наданої копії анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.64), підписаної відповідачем [PERSON] 11.10.2012 року, взагалі не вбачається, що на її підставі була видана якась платіжна карта, відсутній її номер та взагалі будь-який зв'язок цієї заяви з кредитним договором від 11.07.2006 року. З виписки по карті кредитного договору також не вбачається, що за допомогою нової карти були здійснені хоч якісь банківські операції. Суд приймає до уваги наведені положення норм матеріального права, заяву відповідача про застосування строку позовної давності, факту пред'явлення позову позивачем тільки 11.09.2014 року без подання заяви про поновлення позовної давності, що дає підстави для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed