Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

у березні 2015 року [PERSON] звернулася у су з позовом про визнання правочинів недійсними, визнання права власності та витребування майна з чужого володіння. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що [INFO] року померла її мати - [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] з відповідними господарчими та надвірними будівлями в спорудами, який належав їй на праві власності на підстав свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 22 листопада 1989 року. Вказане спадкове майно [PERSON], як спадкоємець за законом, прийняла та 31 травня 2011 року подала до Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Крім позивачки, інших спадкоємців після смерті [PERSON] не було. Проте за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом позивач протягом тривалого часу до нотаріальної контори не зверталась. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок із подальшою реєстрацією права власності на позивача 02 липня 2013 року [PERSON] було видано нотаріальну довіреність з відповідними повноваженнями на громадянина [PERSON] В 2014 році уповноваженій особі позивачки під час звернення в нотконтору стало відомо, що свідоцтво про право на спадщину після померлої [PERSON] було отримано гр. [PERSON] на підставі доручення, начебто виданого позивачкою та посвідченого 26 грудня 2002 року державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори. Проте, позивачка подібного доручення не видавала, а [PERSON] їй невідомий. Крім цього, на момент звернення представником позивачки в нотконтору право власності на будинок не було зареєстроване ні за спадкодавицею [PERSON], ні за спадкоємицею [PERSON] Згідно інформації, отриманої із БТІ,, право власності на будинок перереєстровувалось значну кількість разів, починаючи з 2003 року. В листі № 41171 від 29.09.2014 р. зазначено, що на початку 2003 року право власності на будинок було зареєстровано за позивачкою згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, про що остання нічого не знала, а 26.02.2003 р. будинок було відчужено [PERSON] за договором купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубар Н.В. Позивач нічого не знала про реєстрацію права власності на будинок на її ім'я, а також не підозрювала про існування згаданого договору купівлі-продажу будинку, що був укладений між [PERSON] та [PERSON] [PERSON] зареєстрована у вказаному будинку та вільно ним користується. У заяві про зміну підстави позовної заяви, з якою позивач звернулася у суд 20 січня 2016 року, [PERSON] зазначає, що на момент укладення доручення вона страдала різноманітними психіатричними розладами, зокрема еепілепсією резидуально-органічного ґенезу з вираженими мінами особистості та інтелектуально-мнестичним зниженням, поліморфними припадками. До того ж позивачка страждала на хронічний алкоголізм. [PERSON] неодноразово проходила лікування в ТМО «Психіатрія» у м. Києві, а також в Київській міській психоневрологічній лікарні № 3, Київському міському психоневрологічному диспансері № 2, в якому станом на 26 грудня 2002 року вона перебувала на обліку. За таких підстав, [PERSON] на момент підписання доручення не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Позивач зазначає, що доручення було видане в 2002 році, а договір купівлі-продажу будинку було укладено 2003 році, тобто до набрання чинності ЦК України, а отже застосовуються відповідні норми ЦК УРСР. Посилаючись на ч. 1 ст. 55 ЦК УРСР, позивач просить визнати недійсним доручення, посвідчене 26 грудня 202 року Одинадцятою київською нотаріальною конторою, зареєстровану в реєстрі за № 2-н-957, та визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений 26 лютого 2003 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубар Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 577. Також,

Outcome: dismissed