Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

У березні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу у загальному розмірі 406147,00 грн. (з яких : основний борг - 343570,00 грн., що в еквіваленті по курсу НБУ (7,9930грн. за 1,00дол.США) на 03.04.2013 року становить 43000,00 дол.США ; інфляційне збільшення суми основного боргу за 27 місяців прострочення з грудня 2010 року по квітень 2013 року - 35865,00 грн. ; три проценти річних від суми основного боргу за 27 місяців прострочення з грудня 2010 року по квітень 2013 року - 23156,00 грн.), мотивуючи свої вимоги невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором позики щодо повернення позики. Позивач[PERSON] веде дану справу в суді через свого представника [PERSON], який просив розглянути справу без його участі та задовольнити позов, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Відповідач [PERSON] не повідомив суду причину своєї неявки, хоча про дату і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення про одержання ним судової повістки. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. В період з 1996 року по 1998 рік [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти у загальному розмірі 43 000,00 грн., а [PERSON] зобов'язався повернути [PERSON] таку ж суму грошових коштів, що підтверджується письмовою розпискою [PERSON] від 16.07.2003 року, оригінал якої приєднаний судом до матеріалів справи. Відповідно до ст.374 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) та ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.375 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.), договір позики на суму понад 50 рублів має бути укладено в письмовій формі. Частиною 2 статті 154 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) встановлено, що якщо згідно з законом або угодою сторін договір повинен бути укладений в письмовій формі, він може бути укладений як шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та інше, підписаними стороною, яка їх надсилає. В грудні 2010 року позивач [PERSON] неодноразово звертався до відповідача [PERSON] з вимогою про повернення позики в сумі 43000,00 дол.США, але відповідач залишив цю вимогу позивача без задоволення. У відповідності до ст.165 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) та ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання зобов'язання не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із закону або договору. Як випливає зі змісту ст.169 ЦК УРСР (в редакції 1963 р.) та ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у національній грошовій валюті України. Еквівалент 43000,00 дол.США за курсом НБУ (7,9930грн. за 1,00 дол.США) на 03.04.2013 року становить 343570,00 грн. У відповідності до ст.214 ЦК УРСР (в редакції 1963р.) та ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, позивач має право вимагати від відповідача сплати трьох процентів річних від простроченої суми позики в розмірі 343570,00 грн., що в еквіваленті по курсу НБУ на 03.04.2013 року становить 43000,00 грн., за 27 місяців її прострочення з грудня 2010 року по квітень 2013 року. Згідно наданого позивачем суду розрахунку, три проценти річних від вищевказаної простроченої суми позики за 27 місяців її прострочення з грудня 2010 року по квітень 2013 року складають 23156,00 грн. Разом з тим, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача простроченої суми позики з урахуванням індексу інфляції за час її прострочення не підлягають задоволенню, оскільки іноземна валюта, яка є предметом позики, індексації не підлягає, так як індекс інфляції - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничих цілей, а ціни в Україні встановлюються у національній валюті. Частково задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати в сумі 3441,00 грн., пов'язані зі сплатою судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: partial