Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] та яка діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] звернулися до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків завданих залиттям квартири та відшкодування моральної шкоди. Позивач посилався на те, що 13 лютого 2015 року квартиру [ADDRESS] затоплено відповідачем, який живе поверхом вище у квартирі [ADDRESS]. Спеціалістами КП «Житлогосп» було проведено обстеження пошкоджених ділянок стелі та складено акт від 17.02.2015 року. У акті вказано, що причина затоплення - затікання води у квартиру [ADDRESS] з квартири [ADDRESS]. Позивач надала звіт та загальна вартість відновлювальних ремонтно-будівельних робіт складає 6 149 грн. 00 коп., що є матеріальними збитками. Позивачі вказують, що відповідач затопленням квартири спричинив моральну шкоду, тому позивач просить стягнути пропорційно до частки власників 6 149 грн. 00 коп., послуги експерта у розмірі 400 грн. 00 коп., відшкодування моральної шкоди та судовий збір: стягнути з відповідача на користь [PERSON] збитки у розмірі 1 230 грн. 00 коп. та моральну шкоду у розмірі 500 грн. 00 коп.; [PERSON] збитки у розмірі 1 230 грн. 00 коп. та моральну шкоду у розмірі 500 грн. 00 коп.; [PERSON] збитки у розмірі 1 230 грн. 00 коп. та моральну шкоду у розмірі 500 грн. 00 коп.; в інтересах малолітньої доньки [PERSON], [INFO] збитки у розмірі 1 230 грн. 00 коп. та моральна шкода 500 грн. 00 коп.; в інтересах малолітньої доньки [PERSON], [INFO] збитки у розмірі 1 230 грн. 00 коп. та моральна шкода 500 грн. 00 коп.; У судовому засіданні представник позивачів та позивачі позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задоволити. Відповідач позовні вимоги визнав у тій частині, що з його вини було затоплення, але не визнає позовні вимоги в частині відшкодування шкоди. Представник відповідача позовні вимоги не визнала у повному обсязі та просила відмовити у їх задоволенні. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Власниками квартири [ADDRESS], відповідно до свідоцтва про право на власність на житло від 26.08.2004 року - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. 31.08.2004 року зареєстровано в Олександрійському МБТІ. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується й розпоряджається своїм майном за своїм розсудом, однак відповідно до частини 4 наведеної норми - власність зобов'язує, не можна використати право власності на шкоду правам громадян, що припускає відповідальність власника за неналежне використання своїх прав. Відповідно до положень ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати належне йому майно. Відповідно до вимог ст. ст. 177, 179 ЖК України, громадяни зобов'язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного обладнання, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, власник і наймач квартири зобов'язаний не допускати виконання робіт і інших дій, які спричиняють псування приміщень, приладів, обладнання будинку, порушують умови проживання громадян, слід додержувати вимоги нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил. Відповідно до п. 18 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, власники квартир зобов'язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків, дотримувати правил пожежної та іншої безпеки. При появі несправностей у квартирі вживати заходів до їх усунення власними силами або силами підприємства по обслуговуванню житла. Пунктом 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджені наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 року за №927/11207 передбачено, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт. З матеріалів справи, а саме акту від 17.02.2015 року, вбачається, що причина затоплення - затікання води у квартиру [ADDRESS] з квартири [ADDRESS]. Згідно ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади, пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини. Тобто, відповідач мав перевіряти в якому стані є труби, мережі водопостачання, каналізації тощо та зобов'язана за свій рахунок їх відновлювати, замінювати. Відповідно до звіту про визначення вартості відновлювальних ремонтно-будівельних робіт від 20.02.2015 року, який виконано у ПП виробнічо-комерційне «Ріко-Інвест» - вартість відновлювальних ремонтно-будівельних робіт становить 6 149 грн. 00 коп. у квартирі [ADDRESS]. Вартість експертного дослідження складає 400 грн. 00 коп., згідно квитанції до прибуткового касового ордеру. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди. Позивач довів завдану йому шкоду, протиправність дій відповідача, причинний зв'язок між ними, а відповідач відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України це не спростував і не довів відсутність своєї вини. Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. У ч. 2 цієї статті зазначається, що збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Крім того, чинним законодавством передбачено, що вразі, якщо акт затоплення належно оформлений, необхідно з'ясувати суму завданої шкоди. Треба звернутися до оцінювача, що має кваліфіковане свідоцтво і саме його висновок є належним та об'єктивним підтвердженням події та збитків, яких вона спричинила. Також слід зазначити, що локальний кошторис міститься у матеріалах звіту від 20.02.2015 року. Інших документів, які підтверджували б вартість завданих збитків, позивачем до суду не надано. Оскільки відповідач заперечувала проти задоволення позову в частині відшкодування, то було роз'яснено його обов'язок довести суду відсутність вини в завданні шкоди позивачу. Аналізуючи докази у справі, суд дійшов висновку, що відповідач скористалася своїм правом довести відсутність своєї вини у спричиненні шкоди у відповідності до вимог ст. 1166 ЦК України. Суд дійшов висновку, що відповідач повинен нести відповідальність за спричинену шкоду, допустивши із своєї квартири безконтрольний витік води внаслідок чого мало місце залиття квартири, належної позивачам на праві спільної власності. Позивачі неодноразово зверталася до відповідача з пропозицією щодо мирного врегулювання виниклих між ними правовідносин шляхом добровільного відновлення наслідків затоплення квартири, але останній на їх прохання не реагував. Окрім того, у результаті затоплення квартири їм було спричинено моральну шкоду, яка полягає у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна та неможливості нормального користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль його нормалізації. Згідно вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. П. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначає, що розмір відшкодування моральної немайнової шкоди суд визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоду, так як відсутні докази, що позивачі зазнали значної моральної шкоди. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 58 ЦПК України вказує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що позивачем наведено належні докази в підтвердження своїх позовних вимог, а докази, які маються в матеріалах справи були предметом дослідження і дають підстави для задоволення позовних вимог щодо відшкодування матеріальних збитків та часткового задоволення щодо відшкодування моральної шкоди. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved