Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що 02 вересня 2011 року у виконавчому комітеті Великокозарської сільської ради Романівського району Житомирської області зареєстрував шлюб з відповідачем, про що було зроблено актовий запис №2. Від шлюбу останні неповнолітніх дітей не мають. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, вказуючи на те, що спільне життя з останньою не склалося через розходження поглядів на сімейне життя, в зв'язку з чим три останні роки вони проживають окремо. [PERSON] переконаний, що спільне проживання з відповідачем та збереження шлюбу за вказаних обставин є неможливим, оскільки їх сім'я розпалась і її збереження шляхом надання строку на примирення неможливе. Відзив на позовну заяву відповідач у встановлений в ухвалі про відкриття провадження строк не подала. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 19 жовтня 2018 року вказана позовна заява була прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Інші процесуальні дії у справі судом не проводилися. В судове засідання сторони не з'явилися, кожен з них окремо подав заяву про розгляд справи у їх відсутності. Позивач у вказаній заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить шлюб розірвати. Таку ж позицію висловила і відповідач, зазначивши про це у поданій нею заяві про визнання заявленого позову. Суд, з'ясувавши фактичні обставини справи, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши зміст норм права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов належить задовольнити зважаючи на таке. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 02 вересня 2011 року у виконавчому комітеті Великокозарської сільської ради Романівського району Житомирської області зареєстрували шлюб, про що було зроблено актовий запис №2. Від шлюбу останні дітей не мають. Вказані обставини підтверджуються даними свідоцтва про одруження [NUMBER], виданого 02 вересня 2011 року (арк. спр. 5). Вказуючи на наявність підстав для розірвання шлюбу, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Таким чином, спірні правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються нормами Сімейного кодексу України (далі СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. За приписами ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з вимог зазначених норм закону, враховуючи встановлені судом обставини - фактичне припинення шлюбних стосунків через розходження поглядів на сімейне життя, суд вважає, що сім'я сторін розпалась остаточно, відновити її неможливо, в зв'язку з чим спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам. Водночас суд враховує аргументи позивача, які наведені ним в обґрунтування заявлених вимог, оскільки такі знайшли своє підтвердження під час дослідження наявних в матеріалах справи доказів, які є належними, допустимими та достовірними. Не оспорювала аргументів позивача і сама відповідач, висловивши свою згоду на розірвання шлюбу, у поданій нею письмовій заяві. Також судом враховується те, що кожен зі сторін не має наміру до збереження сім'ї, відсутність у останніх неповнолітніх дітей, що виключає можливість примирення між ними та необхідність вжиття з приводу цього заходів судом в порядку ст. 111 СК України. За вказаних обставин порушене право позивача підлягає захисту, шляхом задоволення позову повністю. При вирішенні спору, суд керується спеціальними нормами права, які містяться в ст.ст. 110 та 112 СК України, на одну з яких вірно посилається позивач у поданому позові. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд, зважаючи на визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, вважає за необхідне в порядку ст. 142 ЦПК України 50 відсотків судового збору, що становить 352,40 гривень, повернути позивачу з державного бюджету, та таку ж суму судового збору стягнути на користь позивача з відповідача у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved