Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-28 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання доньок - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1 (одного) мінімального прожиткового мінімуму з усіх видів його заробітку (доходу) на кожну дитину відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати від дня пред`явлення заяви до суду і до досягнення доньками повноліття, тобто до [INFO] та [INFO] відповідно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 липня 2007 року між позивачем та [PERSON] у відділі реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві був зареєстрований шлюб, актовий запис № 669, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 14 липня 2007 року. Від спільного шлюбу подружжя має двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві серія [NUMBER] від 29 серпня 2009 року, актовий запис № 1453, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві серія [NUMBER] від 17 лютого 2015 року, актовий запис № 261. Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 23 вересня 2019 року. Позивач зазначає, що доньки проживають разом із нею та знаходяться на повному її утриманні. Відповідач здоровий та працевлаштований, має змогу сплачувати аліменти на рівні одного мінімального прожиткового мінімуму з усіх видів заробітку (доходу) на кожну з доньок. Враховуючі наведені обставини, позивач просила позов задовольнити. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 22 березня 2021 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач про дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, шляхом направлення судового повідомлення про відкриття провадження у справі у спосіб передбачений ЦПК України. Судові повістки, що направлялися на його адресу за зареєстрованим місцем проживання, поверталися до суду без вручення з відмітками поштового відділення про повернення у зв`язку із «відсутністю адресата за вказаною адресою» Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відповідач відзив та інші заяви з процесуальних питань на позовну заяву не подав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та прийшов до наступного висновку. Судом установлено, що 14 липня 2007 року сторони уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві серії [NUMBER] (а.с. 3). Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 30 вересня 2019 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 14 липня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в місті Києві, актовий запис № 669 (а.с. 4). У шлюбі у сторін народилися діти: донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, 29 серпня 2009 року (а.с. 5), та донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, 17 лютого 2015 року (а.с. 6). Як зазначила позивач, батько, який здоровий та працездатний, зможе сплачувати аліменти на рівні 1 (одного) мінімального прожиткового мінімуму з усіх видів заробітку (доходу) на кожну з доньок. Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За нормою статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до абз. 1 частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У разі звернення до суду із заявою про стягнення аліментів на двох дітей, аліменти призначаються у розмірі однієї третини заробітку (доходу). Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що сторони не дійшли згоди стосовно порядку та розміру надання матеріальної допомоги спільних дітей. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено у 2021 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. При цьому, розглядаючи справи про стягнення аліментів, суди зазвичай беруть до уваги можливість та бажання особи працювати, враховують те, чи платник аліментів фізично здоровий, чи здатен працювати та забезпечувати належне утримання своєї дитини. При цьому незадовільний матеріальний стан платника аліментів (відсутність заробітку, перебування на утриманні непрацездатних батьків, які потребують догляду) або сімейні обставини (наявність іншої неповнолітньої дитини на утриманні) можуть стати підставою лише для зменшення розміру аліментів, а не для повного звільнення від їх сплати. Будь-які витрати на утримання дітей мають визначатися за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їхній розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (дана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16-ц). Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивачем не надано суду доказів, що обраний нею розмір аліментів є необхідним для забезпечення гармонійного розвитку дітей, враховуючи, що обов`язок по утриманню дитини лягає на обох батьків в рівних частках. При цьому, позивачем не надано доказів, які суд може оцінити для визначення матеріальної можливості батька сплачувати аліменти на користь дітей у розмірі, обумовленому у позові, З огляду на вказане, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів малолітніх дітей, враховуючи покладення законом на батьків обов`язку утримувати дітей до досягнення ними повноліття, стан здоров`я та матеріальне становище дітей та платника аліментів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на утримання двох дітей аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Суд вважає, що розмір аліментів у зазначеному розмірі на дитину визначений щомісячно є достатнім, не є завищеним та не буде порушувати майнові права. Жодних заперечень проти позову та доказів неспроможності сплачувати аліменти відповідач не подав, а тому за таких обставин, суд вважає необхідним позов задовольнити частково. При цьому, суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину в разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернулись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. На підставі статті 191 СК України аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, а позивачі за подання позовів про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір в дохід держави.

Outcome: partial