Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

У вересні 2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого послався на те, що 18.07.2006 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 1957 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування у розмірі 48\~% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. На підставі того, що [PERSON] порушила умови кредитного договору і не виконала свої зобовязання по кредитному договору, у неї станом на 25.10.2012 року існує заборгованість в розмірі 5285,81 гривень, яку вона у добровільному порядку не сплачує, тому позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача не зявився, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, в якій також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення на підставі існуючих у справі доказів не заперечує (а.с. 38). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином /а.с.26/, про причини не явки суд не повідомила. Заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. За зазначених вище обставин, суд, зі згоди представника позивача, вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються вимоги закону за позикою. Згідно частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст.1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишився, та сплати належних йому процентів. Судом встановлено, що 18.07.2006 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір №б/н, що відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України є договором приєднання і складається із Заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, Умов і правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифами банку. Відповідно до п.п.6.5, 6.6 Умов і правил надання банківських послуг відповідач зобовязувався погашати заборгованість по кредиту, проценти за його використання, а також сплачувати комісії на умовах визначених цим Договором. Однак, зазначені вище умови кредитного договору [PERSON] не виконала, у звязку з чим у неї виникла заборгованість, яка згідно наданого позивачем розрахунку станом на 25.10.2012 року існує заборгованість в розмірі 5285,81 гривень, із яких: заборгованість по процентам за користування кредитом 4557,91 гривень, а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг фіксована частина - 500,00 гривень, процентна складова 227,90 гривень (а.с.4). Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтями 610 і 611 ЦК України передбачається, що порушенням зобов'язання є його невиконання, або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не було надано доказів, які спростовують доводи викладені позивачем у позовній заяві. Таким чином, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, виходячи з установленого в судовому засіданні неналежного виконання відповідачем зобовязань по кредитному договору № б/н від 18.07.2006 року, суд прийшов до висновку, що предявлені позовні вимоги ґрунтуються на законі й договірних відносинах між сторонами, які прописані в кредитному договорі і є такими, що підлягають задоволенню. Згідно платіжного доручення №PROM8BSNGX від 08.09.2015 року вбачається, що позивач сплатив судовий збір в розмірі 1218,00 гривень (а.с.17). Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved