Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-28 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в якому вказував, що 05 квітня 2017 року між ним та відповідачем був укладений у письмовій формі договір позики. Відповідно до договору [PERSON] отримав від позивача в борг грошові кошти в розмірі 10\~000 доларів США та зобов`язався повернути їх в повному обсязі в строк до 05 квітня 2019 року, однак взяті на себе зобов`язання не виконав. Посилаючись на те, що [PERSON] ухилився від виконання умов договору позики, а тому [PERSON] просив стягнути з нього борг в національній валюті України у розмірі 281 381 грн. та понесені ним судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, проте надіслав на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, судом відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб сайті судової влади України, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки позивач у своїй заяві не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що 05 квітня 2017 року між сторонами був укладений у письмовій формі договір позики. Відповідно до договору [PERSON] отримав від позивача в борг на умовах позики грошові кошти готівкою в розмірі 10\~000 доларів США та зобов`язався повернути їх в повному обсязі в строк до 05 квітня 2019 року, а в разі порушення вказаного зобов`язання сплатити позикодавцю пеню в розмірі 0,5 % від вчасно неповернутих сум позики за кожен день прострочення платежу та відшкодувати завдані збитки (п.п. 1.1, 2.3, 3.1-3.3 договору). Згідно п. 2.2. договору факт передачі позикодавцем зазначеної суми позичальнику засвідчується підписами у договорі. Сума позики вважається повернутою в момент передачі позикодавцю готівки, що підтверджується письмовою розпискою про передачу коштів (п. 7.3 договору). Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, зокрема з договорів та інших правочинів. З положень ст. 1046, ст. 1047 ЦК України вбачається, що за договором позики (який укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми) одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, між сторонами дійсно виникли відносини позики. Факт отримання позичальником суми позики підтверджується його підписом у договорі позики. В матеріалах справи відсутні розписка позикодавця або інші докази повернення відповідачем коштів у повному обсязі або в певній частині. Положення ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України передбачають обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Договір є\~обов`язковим\~для виконання\~сторонами(ст. 629 ЦК України). Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.\~ Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу (ч. 1 ст. 1050 ЦК України). Зокрема, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, вимога [PERSON] про стягнення суми позики ґрунтується на умовах договору та положеннях закону. При цьому, вимога позивача про стягнення суми позики в національній валюті України (гривні) відповідає положенням ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, згідно якої грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути борг за договором позики в національній валюті України з врахуванням встановленого Національним банком України курсу валют станом на день ухвалення рішення (27,0485 грн. за 1 долар США), що становить 270\~485 грн. (10\~000 доларів США х 27,0485 грн. за 1 долар США). В силу вимог ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] також підлягають стягненню (згідно розміру задоволених вимог) й судові витрати, а саме 2\~704,85 грн. судового збору.

Outcome: partial