Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути солідарно зі [PERSON], [PERSON] суму боргу за кредитним договором №МК - 66 від 25.03.2008 року в розмірі 79221, 01 доларів США, що дорівнює 1248523, 12 грн.; стягнути з відповідачів солідарно витрати по сплаті судового збору у сумі 3654,00 грн. В обґрунтування позову, позивач вказав на те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 25.03.2008 року був укладений кредитний договір №МК-66. Згідно договору ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 30000 доларів США на термін до 25.03.2013 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштам в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, видав відповідачу кредит у розмірі 30000 Доларів США. У порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов'язання не виконав, не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором, відповідач станом на 26.12.2014 року має заборгованість - 79221,01 доларів США, яка складається з наступного: 21640,01 доларів США - заборгованість за кредитом; 34638,22 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 22942,78 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором №МК-66 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір поруки №МК 66-2. Відповідно до умов договору поруки, позивачем було направлено на адресу відповідача [PERSON] письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за кредитним договором №МК-66. Вимога, що була пред'явлена до поручителя щодо виконання забезпеченого зобов'язання, залишена без задоволення, у зв'язку з чим позивач був змушений звернутися до суду. Відповідно до п.9 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 15.12.2017) справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши на адресу суду, разом з позовною заявою, письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON], її представник, кожна окремо, в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог в частині пред'явлення вимог до відповідача [PERSON], посилаючись на те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців). Договір поруки №МК 66-2 не містить строку, після закінчення якого порука припиняється, та зазначено, що кредитний договір діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором. Зазначили, що строк дії кредитного договору - до 25.03.2013; повідомлення про наявну заборгованість за кредитом було направлено поручителю 24.02.2015 за вих.№30.1.0.2/2-ВQ0 (а.с.8) з встановленням строку погашення всієї суми заборгованості не пізніше 5 календарних днів з дати отримання повідомлення, яке відповідачем [PERSON] отримано не було; з позовом до суду банк звернувся 23.03.2015 (а.с.2-3), а отже, банком пропущено шестимісячний термін на звернення з відповідною вимогою до поручителя, тому, просили, у задоволенні позову про стягнення суми заборгованості з поручителя відмовити саме через пропуск банком визначеного законом терміну. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суду не повідомив. Вислухавши заперечення відповідача [PERSON], та її представника, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, у зв'язку з наступним. В судовому засіданні встановлено, що 25 березня 2008 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №МК - 66 (т.1, а.с.11-13). Відповідно до умов кредитного договору відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 30000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25.03.2013 року. Підписуючи кредитний договір, [PERSON] підтвердив, що він ознайомлений, приймає і згоден з його умовами. Відповідно до кредитного договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Сторони погодили, що сплата щомісячних платежів повинна була відбуватись кожного місяця, наступного за розрахунковим, кінцевий термін повернення кредиту відповідно до додатку № 1 до кредитного договору № МК - 66 від 25.03.2008 року - 25.03.2013 року. Банк перед відповідачем виконав свої зобов'язання. Отже, між позивачем та відповідачем - [PERSON] відповідно до ст.1046 ЦК України склалися зобов'язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов'язання. Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1050 ЦК України позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. В порушення умов кредитного договору, відповідач не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, внаслідок чого, згідно розрахунку Банку, утворилася заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором №МК - 66 від 25.03.2008, яка станом на 26.12.2014 року складає 79221,01 долари США, що за курсом НБУ складає 1248523,12 грн., з яких: 21640,01 долари США - заборгованість за кредитом, 34638,22 долари США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 22942,78 долари США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання якщо він не виконав його у строк встановлений договором. Визначення поняття «зобов'язання» міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Відповідно до п. 2.2.2. кредитного договору №МК - 66 від 25.03.2008 року позичальник зобов'язувався сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п.п.4.1, 4.2, 4.3, 4.4, 411, 4.13 договору, а також відповідно до Графіку погашення кредиту і відсотків вказаному у додатку № 1 до договору (т.1, а.с.11). Відповідно до п.6.1 кредитного договору №МК - 66 від 25.03.2008 року при порушенні позивальником будь - якого з зобов'язань зі сплати відсотків за користування кредитом, передбачених Графіком погашення, а також п.2.2.2, 2.3.1, 4.1,4.2,4.3, 44 договору, строків повернення кредиту, передбачених Графіком погашення, а також п. 1.3, 2.2.3, 2.3.3 договору, винагороди, передбаченої п.4.5, 4.6, 4.7 договору позичальник сплачує банку за кожен випадок порушення пеню у розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочки, але не більше подвійної ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня (т.1,а.с.13). Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так, згідно рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12 липня 2012 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент Банк», [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені частково: стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором №МК-66 від 25.03.2008 року у розмірі 329164 грн. 87 коп., а також стягнуто солідарно з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» суму боргу у розмірі 200 грн., а всього 329364 грн. 87 коп., що еквівалентно 41 325,58 дол. США, з яких 26933,66 дол. США - заборгованість за кредитом; 14391,92 дол. США - заборгованість по процентам за користуванням кредитом; стягнуто солідарно з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» понесені судові витрати: судовий збір у розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн., всього 1820 грн.; в іншій частині позову відмовлено (т.1, арк.с.61-63). Рішення суду набрало чинності 24.07.2012 (т.1,арк.с.62 зворот). Встановлено, що звертаючись до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором №МК - 66 від 25.03.2008, позивачем не враховано, що рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12 липня 2012 року стягнуто солідарно зі [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором №МК-66 від 25.03.2008 станом на 04.10.2011, з яких: 26933,66 доларів США - заборгованість за кредитом; 14391,92 доларів США - заборгованість по процентам за користуванням кредитом. Отже, з урахуванням вже стягнутої заборгованості за кредитним договором №МК - 66 від 25.03.2008 рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 12 липня 2012 року, заборгованість відповідачів повинна становити суму без врахування 21640,01 доларів США - як заборгованості за кредитом, а суму 57581,00 доларів США, що за курсом 15,76 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.12.2014 року складає 907476,56 грн. та яка складається з: -34638,22 доларів США, що за курсом 15,76 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.12.2014 року складає 545898,34 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 22942,78 доларів США, що за курсом 15,76 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.12.2014 року складає 361578,21 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Відповідач, її представник, заперечуючи в судовому засіданні проти обсягу заборгованості, нарахованої за розрахунками банку, представником відповідача здійснено власний розрахунок боргу - пені та процентів, який додано до матеріалів справи. Враховуючи той факт, що розрахунок заборгованості, вчинений представником відповідача, є її суб'єктивною точкою зору і не є безумовно правильними, а також враховуючи той факт, що суд не має спеціальних знань у відповідній галузі права для дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань, що відповідало б вимогам ст.102 ЦПК України, та за відсутності клопотання з боку представника відповідача про призначення по справі відповідної експертизи, приймає до уваги розрахунок, наданий банком для стягнення заборгованості за кредитним договором №МК - 66 від 25.03.2008 у розмірі - 34638,22 доларів США, що за курсом 15,76 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.12.2014 року складає 545898,34 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. В частині стягнення - 22942,78 доларів США, що за курсом 15,76 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.12.2014 року складає 361578,21 грн. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, суд виходить із наступного. Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Крім того, відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до умов кредитного договору №МК - 66 від 25.03.2008 року відсутнє посилання щодо збільшення строку позовної давності за зверненням щодо стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, комісії, неустойки - пені, штрафів за даною угодою. Таким чином, звернувшись із зазначеними позовними вимогами до суду 23.03.2015 (т.1, арк.с.2), період за який має бути стягнута пеня рахується з 23.03.2014 року, а розмір заборгованості розраховано позивачем, станом на 26.12.2014 року. Отже, суд вважає, що вимоги щодо стягнення пені заявлені в межах встановленого договором строку позовної давності, однак, період нарахування пені у зв'язку з порушенням відповідачами зобов'язань за договором має бути зменшено, з урахуванням строку позовної давності до вказаних вимог за період з 23.03.2014 по 23.03.2015, а також до 15915,86 доларів США. Крім того, згідно із ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України). Крім того, ч.3 ст.551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та пунктів 3,4 частини п'ятої статті 12 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Встановивши, що розмір неустойки перевищує розмір боргового зобов'язання, суд вважає наявні підстави для застосування до спірних правовідносин норми частини третьої статті 551 ЦК України. Згідно зі ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч.1 ст.192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192 ЦК України). Такими випадками є ст.193, ч.4 ст.654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року №959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим ч.2 ст.533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити у грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року №15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України. Відповідно до ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»). Отже, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні. Такі висновки відповідають правовим позиціям Верховного Суду України, висловленим у постановах від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 01 квітня 2015 року у справі № 3-29гс15, а також у постановах № 6-2134 цс 15 від 21.12.2016 року та № 6-1672цс16 від 21.12.2016 року. Таким чином, суд вважає, що розмір пені має бути зменшено, з урахуванням встановлених обставин у справі, до 5710,66 доларів США та стягнуто у національній валюті України - гривні, курс якої у відношенні до долара США на час надання розрахунку, що за курсом 15,76 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.12.2014 року складає 90000,00 грн. В частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором №МК - 66 від 25.03.2008 року зі [PERSON], [PERSON], суд виходить із наступного. Так, в судовому засіданні встановлено, що в якості забезпечення зобов'язання за кредитним договором №МК - 66 від 25.03.2008 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір поруки № МК 66 - 2 (т.1, арк.с.15). Відповідно до п.4 Договору поруки у випадку невиконання боржником обов'язків за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Відповідно до п.5 Договору поруки у випадку невиконання боржником якого-небудь обов'язку, передбаченого п. 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного обов'язку. Відповідно до п.6 Договору поруки поручитель зобов'язаний виконати обов'язки, зазначені в письмовій вимозі кредитора, впродовж 5 (п'яти) календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п.5 договору. Встановлено, що 09.02.2015 року за вих № 30.1.0.0/2 - ВQ0 на адресу [PERSON], поручителя [PERSON] направлено повідомлення про необхідність сплати простроченої заборгованості за кредитним договором №МК - 66 від 25.03.2008 року (т.1,арк.с.8). Відповідно до реєстру № 3385 поштових відправлень - рекомендованих листів на адресу [PERSON], [PERSON] направлено вказане повідомлення 24.02.2015. Повідомлення [PERSON] направлено за адресою: [ADDRESS] (т.1, арк.с.10). Проте, в судовому засіданні [PERSON] пояснила суду, що повідомлення банку про необхідність сплати простроченої заборгованості за кредитним договором №МК - 66 від 25.03.2008 року, нею не отримано. Позивачем надано докази направлення відповідачам вимоги, але не надано доказів того, що відповідач [PERSON], як поручитель, отримала направлене банком повідомлення. Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Зі змісту наведеної норми випливає, що порука є угодою щодо прийняття перед третьою особою на себе обов'язку поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобов'язання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язання боржником шляхом відшкодування у грошовій формі того, що не було виконане боржником. Відповідно до вимог ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Таким чином, порука є способом забезпечення виконання зобов'язання; договір поруки не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором; в договорі поруки кредитор наділений лише правами, а поручитель - обов'язками; у разі невиконання боржником основного зобов'язання, забезпеченого порукою, поручитель зобов'язується виконати борг боржника замість останнього; обов'язок поручителя полягає не лише у виконанні обов'язку замість боржника, а у відшкодуванні збитків, завданих невиконанням обов'язку боржником. Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). Згідно з ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки, тобто в межах 6 місяців. Відповідно до п.10 договору поруки №МК 66 - 2 від 25.03.2008, договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором, тобто виходячи з даної умови договору, суд приходить до висновку, що сторонами не встановлено та не погоджено строк припинення дії поруки, що суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України. Згідно графіку погашення кредиту і процентів строк здійснення останнього щомісячного платежу було встановлено 25.03.2013 року. Таким чином строк виконання боржником основного зобов'язання настав 25.03.2013 року. Встановлено, що позивач звернувся до [PERSON], як до поручителя із повідомленням 09.02.2015 року, встановивши строк для погашення всієї суми заборгованості у 5 (п'ять) днів. Таким чином, строк звернення позивача до суду з позовом до [PERSON], як до поручителя за кредитним договором та стягнення заборгованості за кредитним договором сплив 25.09.2013 року. Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, саме на позивача покладається обов'язок довести наявність вищевказаних обставин. Тому, суд приходить до висновку, що позовна заява Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню та стягненню з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № МК - 66 від 25.03.2008 року станом на 26.12.2014 року у сумі 635898 (шістсот тридцять п'ять тисяч вісімсот дев'яносто вісім) грн. 34 (тридцять чотири) коп., з яких: 34638,22 доларів США, що за курсом 15,76 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.12.2014 року складає 545898 (п'ятсот сорок п'ять тисяч вісімсот дев'яносто вісім) грн. 34 (тридцять чотири) коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 90000 (дев'яносто тисяч) грн. 00 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; в іншій частині позовних вимог слід відмовити. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 3654 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial