Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-04 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду із позовом в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 25 663,38 грн. та судові витрати. Позовні вимоги мотивовано тим, що 07.07.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом подання та підписання відповідачем заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» та заяви № 399789507 на отримання кредиту, чим [PERSON] підтвердила згоду, що заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» становлять кредитний договір. 30.07.2018 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги № 20180730, у відповідності до умов якого від ТОВ «ФК «ЦФР» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах боржників, зокрема позивач набув право грошової вимоги до [PERSON] в сумі 25 663,38 грн., з яких: 8 166,25 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 1 719,81 грн. - сума заборгованості за відсотками; 9 657,32 грн. - сума заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом); 6 210 грн. - сума заборгованості за пенею. Позивач вказує, що на виконання п. 6.6 договору відступлення прав вимоги та згідно вимог ст. ст. 512-514, 516 ЦК України, на адресу відповідача ТОВ «ФК «ЦФР» направлено повідомлення про відступлення прав вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідач не виконала свого обов`язку по поверненню кредиту, сплати процентів за користування кредитом та інших зобов`язань в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором, припинила повертати наданий їй кредит. Позивач зазначає, що після відступлення права грошової вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» відповідач не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора. З 30.07.2018 р. позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій відповідачу. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.05.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в судове засідання, відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали, копії позовної заяви з додатками подати відзив на позов (а.с. 36-38). 28.08.2020 року до суду надійшов відзив на позов у якому відповідач просить застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення пені в повному обсязі та стягненні основного боргу з відсотками за період з 06.01.2017 р по 30.04.2017 р., оскільки позивач звернувся за захистом порушеного права 30 квітня 2020 року. Умови кредитного договору є несправедливими, у тому числі положення договору щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, через що вимога позивача про стягнення плати за управління кредитом у розмірі 9 657 грн. 32 коп. також є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31.12.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 04.09.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив у якій представник позивача Гостєва Є.В. просить задовольнити позовну заяву в повному обсязі, посилаючись на те, що відповідач у відзиві визнає факт укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів, а також підтверджує про обізнаність яку суму потрібно повернути за весь строк користування кредитними коштами, а саме 39 786,67 грн., у тому числі складові щомісячного платежу. За змістом кредитного договору з додатками поняття «плата за управління кредитом» та поняття «щомісячні проценти» є тотожними. Так, з однією з умов надання кредиту є сплата позичальником щомісячних процентів у розмірі 3,99% від суми кредиту, річних відсотків 14,99% від суми боргу за договором, щоденної пені у розмірі 0,3 % від загальної суми прострочення. Загальний щомісячний платіж, згідно графіку платежів, складається із повернення частини тіла кредиту, нарахованих річних процентів та щомісячних процентів. Укладаючи кредитний договір, сторони домовились, що для розрахунку процентів за кредитом буде використовуватися два їх види, які складаються: з щомісячних процентів та річних процентів. Відповідно до витягу з реєстру боржників та розрахунку заборгованості від 30.07.2018 за кредитним договором плата за управління кредитом у розмірі 9 657,32 грн. є щомісячними відсотками. Кредитний договір не містить жодних несправедливих умов. Відповідно п. 7.2 Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», до вимог, що виникають з кредитного договору застосовується позовна давність у десять років. За умовами кредитного договору кінцевим терміном повернення кредиту є 05.07.2019 р. Строк позовної давності починає відраховуватися після підписання договору про відступлення права вимоги від 30.07.2018 р., отже загальний строк позовної давності за кредитним договором від 07.07.2015 р. щодо стягнення заборгованості має часові рамки з 30.07.2018 р. по 30.07.2021 р., позов поданий у травні 2020 р., тому відсутні підстави вважати, що строк пред`явлення позовних вимог був пропущений. З урахуванням графіка помісячних платежів, не пройшов строк позовної давності в періоді з травня 2017 р. по травень 2020 р., тобто як мінімум підлягають задоволенню 28 платежів за 28 останніх місяців. У відповідності ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Частини 2, 3 вказаної статті регламентують, що у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує ціну позову, значення справи для сторін. При цьому згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Таким чином, суд з урахуванням предмету спору, ціни позову, наданих сторонами доказів, вважає за доцільне у даній справі проведення спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Як убачається із матеріалів справи, 07.07.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі - ТОВ «ФК «ЦФР») та [PERSON] було укладено кредитний договір шляхом подання та підписання відповідачем заяви № 399789507 від 07.07.2015 р. на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» та заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», за змістом яких [PERSON] отримала кредитні кошти у розмірі 12 240 грн. строком на 46 місяців з кінцевим терміном повернення 05.07.2019 р. та сплатою щомісячного платежу 828,89 грн. згідно графіка платежів (далі - кредитний договір, а.с. 5-8). Пунктом 2 заяви на отримання кредиту визначено розмір відсотків, які становлять: 2% - початковий процент від суми кредиту - 240 грн.; щомісячні проценти 3,99 % від суми кредиту згідно з графіком платежів; річні проценти 14,99 % від суми боргу за договором згідно з графіком платежів (а.с. 5). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 30.07.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги № 20180730, відповідно до умов якого кредитор ТОВ «ФК «ЦФР» передало (відступило) новому кредитору ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» належні ТОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників (а.с. 19-21). Згідно Витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення права вимоги № 20180730 від 30.07.2018, позивач набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 399789507 від 07.07.2015 р. на суму 25 663,38 грн., що включає: заборгованість за основною сумою боргу - 8 166,25 грн.; заборгованість за відсотками - 1 719,81 грн.; заборгованість за щомісячними відсотками (платою за управління кредитом) - 9 657,32 грн.; заборгованість за пенею - 6 210 грн. (а.с. 22). За нормою ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та позивач на адресу відповідача надсилали повідомлення від 07.08.2018 р. з інформацією про укладення договорів про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 399789507 від 07.07.2015 р. та зазначенням банківських реквізитів для сплати заборгованості (а.с. 17, 18). Відповідач подала суду заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 3 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За нормою п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) позовна давність застосовується в один рік. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 25 663,38 грн., що включає: заборгованість за основною сумою боргу - 8 166,25 грн., за відсотками - 1 719,81 грн., за щомісячними процентами (платою за управління кредитом) - 9 657,32 грн., пеню - 6 210 грн. Як убачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості, востаннє відповідач сплачувала кредитні кошти 08.11.2016 р. та з 07.12.2016 р. жодних оплат не здійснювала (а.с. 16, 16 зв.). Позов поданий до суду засобами поштового зв`язку 10.05.2020 року. Отже, у межах позовної давності, виходячи з відомостей щомісячного розрахунку заборгованості, з відповідача на користь позивача за період з 10.05.2017 р. по 07.07.2018 р. (кінцева дата заявлених вимог) слід стягнути заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3 752,49 грн., за відсотками у розмірі 1 513,15 грн. та за щомісячними процентами у розмірі 7 261,21 грн., а всього в сумі 12 526,85 грн. Заборгованість по сплаті пені нарахована за період з 07.01.2017 р. по 07.07.2018 р. у розмірі 6 120 грн., що виходить за межі річного строку позовної давності з 10.05.2019 р. по 10.05.2020 р., тому у цій частині позов задоволенню не підлягає. Посилання відповідача про те, що стягнення плати за управління кредитом є безпідставною та такі умови кредитного договору є несправедливими суд до уваги прийняти не може, оскільки за матеріалами справи убачається, що зміст поняття плата за управління кредитом фактично є визначені умовами договору щомісячні проценти від суми кредиту у розмірі 3,99 %, що становить 488,38 грн. (12 240 грн. - сума кредиту : 100 х 3,99) у межах строку кредитування, як зазначено у графіку платежів. До доводів сторони позивача про те, що пунктом 7.2 Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» у редакції від 30.03.2015 р. встановлено, що до вимог, що виникають з кредитного договору або у зв`язку з ним застосовується позовна давність у десять років суд відноситься критично, оскільки ці умови не містять підпису позивача, а у заяві на отримання кредиту та заяві про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» строк позовної давності не обумовлений. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», редакція від 30.03.2015 р., розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяви для отримання кредиту, а також те, що до вказаного документу не вносились зміни і на момент отримання відповідачем кредитних коштів він містив умови щодо строку позовної давності. За правилами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За приписами частини 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З урахуванням викладених обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, а саме у межах строку позовної давності підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3 752,49 грн., за річними відсотками у розмірі 1 513,15 грн. та за щомісячними відсотками у розмірі 7 261,21 грн., а всього 12 526,85 грн. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України у порядку розподілу судових витрат з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2 102 грн. (а.с. 1).

Outcome: partial