Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати наказ ПАТ «Мостобудівне управління-3» (надалі ПАТ «МБУ-3») № 31-ОБ від 18.11.2013 року про винесення йому догани за порушення трудової дисципліни. Свої вимоги обґрунтовує поважністю причини своєї відсутності на робочому місці у зв»язку із викликом його на допит 14.10.2013 р. до слідчого Малинського МВ УМВС України в Житомирській області та відсутністю можливості бути присутнім на своєму робочому місці після прибуття до м. Києва у зв»язку із незначним проміжком часу, що лишився до кінця робочого дня. Також просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу. Справу просить вирішити на підставі ст.ст. 150, 232 КЗпП України. У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити та пояснив, що у суботу 12.10.2013 року до нього надійшла повістка про виклик до слідчого Малинського МВ УМВС України в Житомирській області, про що він повідомив свого безпосереднього керівника [PERSON] по телефону. До м. Малин та назад з м. Малина до м. Києва він їхав поїздом, оскільки є пільговиком. Іншими видами транспорту, зокрема маршрутним таксі, не скористався, оскільки фактично пільги на цьому виді транспорту не діють. Повернувшись до м. Києва о 16.20 год. не вбачав можливості приходу на роботу до 17.00 год. Наступного дня 15.10.2013 р. він вийшов на роботу. 01.11.2013 року йому в усному порядку було запропоновано надати пояснення по факту його відсутності на робочому місці 14.10.2013 року. Про існування наказу про оголошення догани від 18.11.2013 року йому стало відомо 29.11.2013 року при подачі заяви про відпустку. Представник ПАТ «МСУ-3» проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що 14.10.2013 р. позивач був відсутній на протязі всього робочого дня за причини виклику його до Малинського МВ УМВС України в Житомирській області на допит, який тривав з 10.20. год. по 12.15 год. За таких обставин, позивач повинен був використати всі можливі засоби для того, щоб як найшвидше з»явитись на робочому місці, чого він не зробив, чим порушив трудову і технологічну дисципліни та внутрішній трудовий розпорядок. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працює в ПАТ «МБУ-3» на посаді машиніста крану 6-го розряду, що підтверджується матеріалами справи. [PERSON] був викликаний на допит до слідчого СВ Малинського МВ О.А. Карпильової повісткою про виклик на 12.10.2013 року. Оскільки 12.10.2013р. був вихідний день, і повістку він отримав лише напередодні, позивач не мав можливості надати докази ПАТ «МБУ-3», повідомивши цього ж дня безпосереднього керівника [PERSON] по телефону, про що останній підтвердив своїм підписом наступного робочого дня на повістці про виклик (а.с. 15). Отже, інженер-енергетик [PERSON], який згодом увійшов до складу членів комісії ПАТ «МБУ-3» був повідомлений про те, що [PERSON] буде відсутній 14.10.2014 року на робочому місці. Слідчим СВ Малинського МВ УМВС України в Житомирській області О.А. Карпильовою було надано підтвердження того, що [PERSON] дійсно перебував 14.10.2013 року в період часу з 10.20 год. по 12.15 год. у м. Малині по вул. Захарченка, 16 у слідчого на допиті (а.с. 29). [PERSON], покинувши приміщення Малинського МВ УМВС України в Житомирській області о 12.15 год., відправився до м. Києва, скориставшись електропоїздом сполученням Коростень-Борщагівка о 14.15 год. (а.с. 30-33). Оскільки, відповідно до наданого відповідачем розкладу руху транспорту, вищезазначений електропоїзд прибуває в м. Київ через 2,5 години, слід зробити висновок, що [PERSON] прибув до м. Києва не раніше ніж о 16.30 год. Відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку працівників ЗАТ «МБУ-3» на підприємстві установлений режим роботи з 08.00 год. до 17.00 год. (а.с. 35-36). Відповідно до ч. 1 ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 01.11.2013 року надав письмові пояснення відносно своєї відсутності 14.10.2013 р. (а.с. 29). 05.11.2013 року директором АТ «МБУ-3» С.В. Крюком було видано Наказ № 30/1-ОБ «Про створення комісії для з»ясування обставин відсутності [PERSON] на робочому місці» (а.с. 37), а 18.11.2013 року було видано Наказ № 31/ОБ «Про порушення трудової дисципліни», відповідно до якого [PERSON] було оголошено догану (а.с. 38). З наданих представником відповідача заперечень вбачається, що відсутність [PERSON] на робочому місці після допиту слідчим є тяжким проступком. Відповідно до ч. 3 ст. 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Суд не погоджується з доводами відповідача щодо ступені тяжкості вчиненого проступку, та вважає недоведеним заподіяну шкоду позивачем відповідачу, а дослідження обставин, за яких відповідач вважав, що проступок був вчинений, носили поверхневий характер. З Наказом № 31/ОБ «Про порушення трудової дисципліни» від 18.11.2013р.[PERSON] був ознайомлений лише 29.11.2013 р. при поданні ним заяви до відділу кадрів про надання відпустки (а.с. 3). Оскільки відповідачем не надані докази, які б стверджували про ознайомлення позивача з даним наказом раніше, суд приймає даний доказ як належний. Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана та звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Отже, дисциплінарне стягнення може бути застосовано не пізніше одного місяця з дня його виявлення. При цьому слід мати на увазі, що місячний строк для накладення дисциплінарного стягнення необхідно відраховувати з дня виявлення проступку (місячний строк для накладення дисциплінарного стягнення необхідно відраховувати з дня виявлення проступку). Суд вважає, що днем виявлення проступку є день, коли [PERSON] не з»явився на робоче місце, а не день створення комісії по з»ясуванню обставин відсутності [PERSON], оскільки ця комісія не мала кінцевого акту своєї діяльності, і з цього ж дня, а саме з 14.10.2013 року необхідно відраховувати місячний строк для накладення дисциплінарного стягнення - до 14.11.2013 року. Оскільки Наказ № 31-ОБ був виданий 18.11.2013 року, а кінечний термін для накладення дисциплінарного стягнення є 14.11.2013 року, відповідач пропустив строк застосування дисциплінарного стягнення відносно [PERSON] Зважаючи на те, що відсутність [PERSON] на робочому місці була спричинена важливою та врегульованою законодавством обставиною, а час що залишився до кінця робочого дня (із врахуванням часу проїзду від залізничної станції до місця роботи) не дозволяв йому приступити до повноцінної роботи, слід зробити висновок, що ступінь та тяжкість вчиненого ним проступку не відповідає застосованому дисциплінарному стягненню. Крім цього суд вважає, що було порушено процедуру застосування дисциплінарного стягнення та процедуру ознайомлення [PERSON] з Наказом «№ 31-ОБ. Хоча строк повідомлення із Наказом КЗпП України не визначено, діє триденний строк для повідомлення наказу про оголошення стягнення працівникові під розписку, визначений п. 31 Типових правил. Пропуск цього строку означає, що порушено порядок застосування дисциплінарного стягнення. Таким чином, суддя вважає вимогу позивача про скасування даного наказу обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Суд відмовляє позивачу у стягненні з відповідача витрат за правову допомогу виходячи із положень ст. 56 ЦПК України, відповідно до якої правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Така особа допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. Клопотань про допуск особи, що надає правову допомогу суду не заявлялося, а відповідна ухвала судом не виносилася. Крім того зазначений позивачем розмір правової допомоги є необґрунтований, визначений без урахування змісту ст.84 ЦПК України та постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006р. №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави».

Outcome: partial