Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі по тексту ПАТ «Дельта Банк»), в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 14400 грн. в якості пені за несвоєчасне виконання зобов'язань щодо повернення банківського вкладу. Позовну заяву мотивовано тим, що 31.08.2013 року між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір №007-21504-310813 на відкриття банківського рахунку з використанням та обслуговуванням платіжної картки та договір про надання комплексних банківських послуг. На цьому поточному рахунку перебували кошти в сумі 40000 грн., які відповідач відмовився перераховувати, видати, здійснювати операції за допомогою картки та інше. У зв'язку з простроченням грошового зобов'язання позивач вважає, що у нього виникло право на стягнення з банку пені відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів». Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги, з урахуванням заяви про їх зменшення, підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, причини неявки суду не відомі, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином. На адресу суду надійшли письмові заперечення проти позову, в яких відповідач просив відмовити в задоволенні позову з підстав його необґрунтованості. Враховуючи положення ст.ст. 158, 169, 173 ЦПК України та письмові заперечення відповідача, суд вирішив розглядати справу за відсутності сторін, за наявними у справі доказами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що не позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 1066 ЦК України (ч.ч. 1-3) за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має право визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Частинами 1 та 3 ст. 1068 ЦК України визначено, що банк зобов'язаний вчинити для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором рахунка або законом. Відповідно до ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що 31.08.2013 року між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір №007-21504-310813 на відкриття банківського рахунку з використанням та обслуговуванням платіжної картки та договір №007-21504-310813 про надання комплексних банківських послуг. Отже, після укладення договору між банком та позивачем виникли зобов'язальні відносини, які регулюються загальними нормами зобов'язального права та спеціальними нормами з приводу банківського рахунку, а також положеннями укладеного договору. Згідно вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, якою відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України є штраф або пеня. Положеннями статей 546, 549 ЦК України визначено, що пеня є одним із видів забезпечення виконання зобов'язання. Частиною 1 статті 547 ЦК України передбачено, що правочин щодо забезпечення зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Враховуючи те, що умовами договорів на відкриття банківського рахунку з використанням та обслуговуванням платіжної картки та про надання комплексних банківських послуг не встановлено відповідальності сторін за неналежне виконання договірних зобов'язань у вигляді пені, а також те, що спеціальні норми цивільного законодавства щодо банківського рахунку не містять положень, якими була б встановлена така відповідальність, вимоги щодо стягнення пені є безпідставними. Посилання позивача на положення Закону України «Про захист прав споживачів» в частині визначення розміру пені за неналежне надання послуг є необґрунтованим. Оскільки норми цього Закону по відношенню до правовідносин з приводу банківського рахунку є загальними і застосовують лише в прямо зазначених випадках (в частині визначення підсудності за місцем проживання позивача та в частині звільнення його від сплати судового збору), а в іншій частині підлягають застосуванню норми зобов'язального права. Тому положення Закону України «Про захист прав споживачів» не можуть застосовуватись при визначенні відповідальності за порушення умов договору банківського рахунку. Враховуючи викладене позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed