Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

У 2012 році позивач [PERSON] звернулась до суду, діючи від свого імені та в інтересах своїх неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з позовом до Одеської міської ради про визнання за нею та її дітьми права власності на квартиру [ADDRESS], яка належить їм на праві спільної часткової власності, з урахуванням підсобних приміщень, розташованих під вказаною квартирою, які фактично є її складовою частиною і призначені для її обслуговування та експлуатації. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає, що вищевказана квартира розташована у підвалі та на першому поверсі двоповерхового будинку і складається з чотирьох жилих кімнат та допоміжних приміщень, але окрім зазначених у технічному паспорті приміщень, до квартири на момент її придбання входили розташовані в підвалі, в межах площі квартири, підсобні приміщення, призначенні для обслуговування квартири, через які проходять її комунікації, які були передані попереднім власником у володіння та користування разом з іншими приміщеннями квартири, та вхід до підвальних приміщень здійснюється лише з квартири № 9, іншого доступу до них немає. З огляду на наведене, позивач [PERSON] вважає, що підвальні приміщення є приналежністю квартири [ADDRESS] , знаходяться у незадовільному стані і потребують значних матеріальних витрат на їх утримання, але у правовстановлюючих документах не відображені, тому вона звернулась до суду з даним позовом для захисту своїх прав та прав своїх дітей. Під час судового розгляду справи [PERSON], діючи від свого імені та в інтересах свого сина [PERSON], [INFO], та [PERSON], яка 22.06.2012 року досягла повноліття, подали адресовану суду свою письмову уточнену позовну заяву, згідно з якою у якості відповідачів зазначили [PERSON], [PERSON] та [PERSON], та згідно з якою остаточно вимагають визнати за ними в рівних частках право власності на квартиру [ADDRESS], розташовану у підвалі та першому поверсі вказаного будинку, загальною площею 143,22 кв.м., житловою площею 56,2 квм., яка в цілому складається з : чотирьої жилих кімнат площею 4,2 квм, 17,8 кв.м., 18,4 кв.м. та 15,8 кв.м. ; кухні площею 14,2 кв.м., двох санвузлів площею 6,7 кв.м. та 2,1 кв.м. ; двох коридорів площею 5,5 кв.м. та 3,5 кв.м. ; та приміщень площею 55,03 кв.м., розташованих у підвалі в межах площі цієї квартири, а сааме І - площею 5,4 кв.м. , ІІ - площею 17,28 кв.м., ІІІ - площею 18,3 кв.м. ; ІV - площею 14,05 кв.м. Позивач [PERSON] веде дану справу в суді через свого представника - [PERSON], який просив розглянути справу без його участі, задовольнити позов у повному обсязі та не заперечував протии заочного розгляду справи, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Позивач [PERSON] також просила розглянути справу без її участі, задовольнити позов у повному обсязі та не заперечувала протии заочного розгляду справи, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не повідомили суду причини своєї неявки, хоча про дату і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать розписки про одержання відповідачами [PERSON] і [PERSON] судових повіток та поштова накладна ОDS 048 - 5033721 про вручення судової повістки відповідачу [PERSON] Зі згоди представника позивача [PERSON] та позивача [PERSON], суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON], [PERSON] та неповнолітній [PERSON] набули право власності у рівних частках на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 25.05.2011 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] за р. № 4-1651, зареєстрованим КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості 26.05.2011 року (номер запису : 882 в книзі : 686пр-193. Як вбачається з технічного паспорту на вказану квартиру, виготовленого станом на 05 травня 2011 року, ця квартира розташована у підвалі та на першому поверсі двоповерхового будинку і складається в цілому з : чотирьох жилих кімнат площею 4,2 кв.м., 17,8 кв.м., 18,4 кв.м. та 15,8 кв.м. ; кухні площею 14,2 кв.м., двох санвузлів площею 6,7 кв.м. та 2,1 кв.м., двох коридорів площею 5,5 кв.м. та 3,5 кв.м. Згідно експертного висновку № 375 ТОВ ОФ «ІНЮГ-ЕКСПЕРТЗА», складеного 17.07.2012 року експертом-будівельником [PERSON], яка має кваліфікацію судового експерта, під квартирою [ADDRESS] розташовані підвальні приміщення, а саме: під коридором « 7» розташоване підвальне приміщення І - площею 5,4 кв.м, під жилими кімнатами « 2», « 3», « 4» відповідно розташовані підвальні приміщення ІІ - площею 17,28 кв.м, ІІІ - площею 18,3 кв.м, ІV - площею 14,05 кв.м. Усі приміщення підвалу функціонально пов'язані між собою. Загальна площа підвальних приміщень складає 55,03 кв.м. З співставлення планів підвальних приміщень з вище розташованими приміщеннями 1-го поверху, встановлено, що конфігурація підвальних приміщень відповідає конфігурації приміщень першого поверху, під якими вони розміщені. З квартири № 9 наявний вхід в нижче розташовані приміщення підвалу по внутрішнім сходам. Існуючий внутрішньоквартирний вхід у підвальні приміщення безпосередньо розташовані під кв. № 9 на даний час є єдиним. В підвальних приміщеннях проходить каналізаційний трубопровід та водопровід квартири № 9. Приміщення підвалу, розташовані під кв. № 9, знаходяться в незадовільному технічному стані, при якому експлуатація елементів будівлі пожлива лише за умови проведення їх ремонту. Підвал має негативний вплив на квартиру № 9 у зв'язку з незадовільним технічним станом загальних несучіх конструктивних елементів. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю. Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на наведене, суд погоджується з доводами позивачів щодо того, що вищевказані підвальні приміщення призначені для обслуговування квартири позивачів і пов'язані з нею спільним призначенням, отже є її приналежністю. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Таким чином, на підставі договору купівлі-продажу від 25 травня 2011 року за р.№ 4-1651 [PERSON], [PERSON] та неповнолітній [PERSON] разом із квартирою [ADDRESS] фактично набули у власність і допоміжні приміщення розташовані у підвалі цього будинку, в межах площі квартири № 9, що пов'язані з цією квартирою єдиним входом та призначені для її обслуговування та експлуатації. Згідно Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 28 липня 2014 року та витребуваних від КП «ОМБТІ» документів, спірні підвальні приміщення не перебувають у приватній власності. Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» допоміжні приміщення (кладовки, сараї, і ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Згідно п. 1.1 та п. 1.3 рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2004 від 02.03.2004 р. - допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності. Враховуючи зазначену норму чинного законодавства та викладені обставини, позивачі мають права на спільні підвальні приміщення, як співвласники квартири у багатоквартирному будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Згідно ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів є, крім іншого, визнання права. Вирішуючи дану справу, суд бере до уваги, що, виходячи з особливості статусу спірних приміщень, задоволення позову не може завдати будь-якої шкоди правам та охоронюваним інтересат відповідачів та інших осіб, а відмова в задоволенні позову може спричинити істотну шкоду правам позивачів та неповнолітнього [PERSON], призвести до руйнування їхнього житла, псування конструктивних елементів будинку. На підставі викладеного,

Outcome: approved