Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила, в звязку із бездіяльністю органів досудового слідства, стягнути на свою користь з державного бюджету України матеріальну шкоду в сумі 89 116 грн., оскільки вона визнана потерпілою у кримінальному провадженні щодо шахрайських дій осіб, внаслідок яких її сім»я втратила автомобіль вартістю саме у зазначеному розмірі. На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що СВ Новокаховського МВ УМВС України в Херсонській області (на час розгляду справи СВ Новокаховського ВП ГУНП в Херсонській області) фактично не проводиться розслідування кримінального провадження стосовно осіб, діями яких було незаконно відчужено автомобіль «Фіат Гранд Пунто», належний її сину [PERSON], внаслідок чого її сім»ї заподіяно матеріальну шкоду на суму вартості цього автомобіля, тобто у розмірі 12026 Євро, що еквівалентно 89116 грн. В судовому засіданні позивачка свій позов підтримала із зазначених вище підстав, просила його задовольнити на підставі ст. 1173, 1174 ЦК України, ст. 130 КПК України, також обґрунтовуючи свої вимоги тим, що кримінальне провадження за фактом заволодіння цим майном шляхом обману було порушене ще у 2010 році, але до теперішнього часу особи, причетні до скоєння злочину органом досудового слідства не встановлені, незважаючи на те, що потерпілі конкретно вказували на таких; слідчий довгий час ігнорував її заяву щодо залучення до участі у кримінальному проваджені як потерпілої, не проводив необхідні слідчі дії у передбачений КПК строк, в звязку з чим Новокаховським міським судом було задоволено її скаргу на його бездіяльність. Представник Новокаховського ВП ГУНП в Херсонській області на першому судовому засіданні просив відмовити [PERSON] у задоволенні позову, посилаючись при цьому на те, що орган досудового слідства вживав та продовжує вживати всі необхідні заходи для розслідування кримінального провадження, потерпілою по якому визнано [PERSON], але, не зважаючи на це, встановити осіб, які скоїли шахрайство, на даний час не виявилося можливим. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не зявився, надавши письмові заперечення проти позову, в яких просив у задоволенні останнього відмовити, оскільки за шкоду, завдану неправомірними діями працівників міліції, нести відповідальність Держава в особі Державної казначейської служби України не повинна. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.ч. 1,2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як із заяви позивача, так і з доданих матеріалів цивільної справи вбачається, що [PERSON] неодноразово скаржилася на хід розслідування по кримінальному провадженню № 12013230070000201, розпочатого 29.01.2013 року, за фактом шахрайських дій відносно її сина [PERSON], а саме: заволодіння його майном автомобілем «Фіат Гранд Пунто» шляхом обману, на неефективність слідчих дій , які обмежують її права як особи, що також потерпіла від злочину. Потерпілою [PERSON] визнана 28.07.2014 року. Неправомірна бездіяльність слідчого, яка полягає у нездійсненні ним процесуальних дій у визначений КПК України строк, зокрема: встановлення дійсних обставин передачі автомобілю [PERSON] іншій особі [PERSON] та навпаки, допиту останнього, витребування даних щодо довіреностей, виданих нотаріусом та інших, встановлена ухвалою Новокаховського міського суду Херсонської області від 12.09.2014 року про часткове задоволення вимог скарги позивачки на бездіяльність старшого слідчого СВ Новокаховського МВ УМВС України в Херсонській області [PERSON]. Вказана ухвала на даний час є чинною, ніким не змінювалась та не скасовувалась. Між тим, в частині визнання протиправними рішення, дії та бездіяльності слідчого протягом п»яти років по розслідуванню даного кримінального провадження у задоволенні скарги відмовлено, оскільки ці вимоги [PERSON] є неконкретизованими та необґрунтованими. Обставини, при наявності яких можливе відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду за рахунок Держави містяться у Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання , досудового слідства і суду» від 01.12.1994 року №226/94-ВР (надалі Закон ) з наступними змінами та доповненнями до нього. Зокрема, статтею 1 Закону встановлено, що підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозщру у івчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування аждміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) нахзкаонного проведення оперативнор-розшукових заходів, пеердбачених Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. При цьому, загальні підстави відшкодування шкоди визначені у ст. 1166 ЦК України, за якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З матеріалів справи вбачається, що у кримінальному провадженні № 12013230070000201, яке порушене 26.04.2010 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, [PERSON] визнана потерпілою. Відповідно до ст. 127 ч. ч. 1,2 КПК України підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення. Шкода, заподіяна кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Отже, оскільки на час розгляду цивільної справи досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12013230070000201 не закінчене та триває, особа, яка скоїла злочин не встановлена, тобто можливість відшкодування заподіяної потерпілим матеріальної шкоди в розмірі вартості автомобілю «Фіат Гранд Пунто» в рамках кримінального провадження позивачем не втрачено, тому дія вказаного Закону не поширюється на вимоги позивачки, яка визнана потерпілою за кримінальним провадженням. За таких обставин, вини та прямого причинного звязку між діями (бездіяльністю) відповідача Новокаховського ВП ГУНП при розслідуванні кримінальної справи і завданої потерпілій злочином матеріальної шкоди в результаті заволодіння автомобілем «Фіат Гранд Пунто» невідомими особами, немає. Тому заявлені позовні вимоги до відповідачів суд знаходить необґрунтованими, які не підлягають задоволенню. Слід також зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 12 КК України та згідно п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України суд вправі звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрити за підставою, передбаченою п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, тобто особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину середньої тяжкості і до дня набрання вироком законної сили минуло п»ять років, а тому питання про закриття кримінальної справи на цій підставі може бути вирішене лише після закінчення перебігу вказаного строку. При даних обставинах, на думку суду, обов»язок держави в особі органу дізнання чи досудового слідства проводити заходи щодо встановлення особи, яка вчинила злочин, існує до моменту набрання законної сили ухвали суду про закриття провадження у справі і особа, яка вчинила злочин, вважається невстановленою лише з указаного моменту, на підтвердження чого позивачем не надано належних доказів під час судового розгляду у цивільній справі. Посилання позивача на тяганину у розслідуванні кримінальної справи як на підставу заявлених вимог суд не приймає до уваги, оскільки у даному випадку перелічені нормативні акти, на які посилається суд не виключають у собі норми, які встановлюють право позивача на отримання відшкодування шкоди з відповідачів згідно заявлених вимог.

Outcome: dismissed