Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», [PERSON] про стягнення суми страхового відшкодування та майнової шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що 08 жовтня 2016 року у м. Дніпро по проспекту Слобожанському, на перехресті з вулиці Сухомлинського, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля Lexus GX 470 д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], та автомобілем Mazda 323 д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль позивача. Учасники ДТП скористались правом, передбаченим ст. 33.2 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та склали спільне Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, відповідно до якого ДТП сталась з вини [PERSON], який внаслідок не дотримання безпечної дистанції допустив зіткнення із задньої частиною транспортного засобу позивача під час руху в одному і тому ж напрямку та по одній і тій же смузі. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON], на момент ДТП, була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант», з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну - 100 000,00 грн. з франшизою 500 грн., позивач 10 жовтня 2016 року звернувся до вищезазначеної страхової компанії із письмовим повідомленням про настання страхового випадку та заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно висновку експертного авто-товарознавчого дослідження КТЗ №2011/16/16 від 09 листопада 2016 року вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача складає 13124,13 грн. без ПДВ. Витрати позивача на проведення автотоварознавчого дослідження склали 1000 грн. Таким чином, на думку позивача, ТДВ СК «Альфа-Гарант» зобов'язано було здійснити виплату страхового відшкодування позивачу за вирахуванням франшизи у розмірі 12624,13 грн. в строк до 08 січня 2017 року. Оскільки ТДВ СК «Альфа-Гарант» прострочило виплату страхового відшкодування, за твердженням позивача, останнє має сплатити йому також: пеню на суму заборгованості 13624,13 грн. за період з 09 січня 2017 року по 16 березня 2017 року включно - 700,24 грн.; 3% річних в порядку ст.625 ЦК України на суму заборгованості 13624,13 грн. за період з 09 січня 2017 року по 16 березня 2017 року включно - 75,03 грн.; індекс інфляції на суму заборгованості 13624,13 грн., за період, починаючи з 09 січня 2017 року по 16 березня 2017 року включно у сумі 287,61 грн. Крім того зазначає, що [PERSON], який є винним у скоєнні ДТП, повинен компенсувати позивачу франшизу у розмірі 500 грн. На підставі викладеного просить суд стягнути з ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 14687,01 грн.; з [PERSON] франшизу у розмірі 500 грн. В судове засідання позивач зі своїм представником не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Через канцелярію суду представником позивача була подана заява про розгляд справи без його участі, в якій останній позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити. Представник ТДВ Страхової компанії «Альфа-Гарант» у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив. В матеріалах справи міститься відзив, відповідно до якого позовні вимоги не визнає та у задоволенні позову просить відмовити з наступних підстав. Так, всупереч вимогам норм ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», [PERSON] не було забезпечено можливості провести огляд пошкодженого транспортного засобу, не було надано його для огляду, що призвело до неможливості встановлення розміру шкоди, яка була спричинена транспортному засобу «Lexus» д.н.з. [NUMBER] після ДТП від 08 жовтня 2016 року. В силу п. 37.1.3 ст. 37 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). З цих підстав відповідачем складено страховий акт №ЦВ/16/3459 від 29 грудня 2016 року про відмову у виплаті страхового відшкодування [PERSON] Крім того, вважає необґрунтованими вимоги позивача про стягнення витрат на проведення експертизи, оскільки 12 жовтня 2016 року страховик направив заявку ТОВ Всеукраїнська Експертна Компанія «Сова» для визначення матеріального збитку транспортного засобу «Lexus» д.н.з. [NUMBER], втім позивачем не було забезпечено можливості провести експертизу, що унеможливило встановити розмір шкоди, яка була спричинена транспортному засобу. Крім того, вважає, що положення статті 625 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин не застосовуються, оскільки між сторонами не існує жодних договірних правовідносин. З цих підстав у задоволенні позову просив відмовити. [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 08 жовтня 2016 року у м. Дніпро по проспекту Слобожанському, на перехресті з вулицею Сухомлинського, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля Lexus GX 470 д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], та автомобілем Mazda 323 д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль позивача. Учасники ДТП скористались правом, передбаченим ст. 33.2 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та склали спільне Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, відповідно до якого ДТП сталась з вини [PERSON], який внаслідок не дотримання безпечної дистанції допустив зіткнення із задньої частиною транспортного засобу позивача під час руху в одному і тому ж напрямку та по одній і тій же смузі. Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником пошкодженого автомобіля Lexus GX 470 д.н.з. [NUMBER] є [PERSON], відповідальність власника наземного транспортного засобу застрахована згідно полісу №АЕ/5482732. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно п.п. 1,3 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Отже, Повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду встановлена вина [PERSON] у ДТП. За наведених обставин, [PERSON] на підставі п. 1 ч. 1 ст. 1188, ч. 1 ст. 1166 ЦК України має право на відшкодування завданої йому під час ДТП шкоди в повному обсязі. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] Mazda-323 д/н [NUMBER] була застрахована ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну - 100 000,00 грн. з франшизою 500 грн. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача страхового відшкодування з ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант», суд виходить з наступного. 10 жовтня 2016 року [PERSON] подав до ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» письмову заяву про страхове відшкодування. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження КТЗ №2011/16/16 від 09 листопада 2016 року вартість відновлювального ремонту автомобіля Lexus GX 470 д.н.з. [NUMBER] складає 13124,13 грн. без ПДВ. Пунктом 33.2 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов'язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ч.ч.1,2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Суд враховує роз'яснення, викладені у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних спав за позовами про відшкодування шкоди», за якими відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. При цьому, у тому разі, коли на час виконання рішення про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням кошти, збільшились ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких воно було присуджено, потерпілий з цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після збільшення цін і тарифів. Згідно п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. За ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки На підставі п. 22.1 ст. 22, ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд приходить до висновку про те, що ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» у зв'язку з настанням страхового випадку у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі зобов'язане відшкодувати позивачу оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди його майну, яка визначається вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу. Як вже було зазначено судом, полісом №АК/0673032 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду завдану майну визначений в 100000 грн. При цьому, суд враховує вимоги п.12.1 ст.12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за якими страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. За п.36.6 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Вищезазначеним полісом розмір франшизи визначений в розмірі 500 грн., що також неоспорювалось позивачем. Враховуючи висновок експертного автотоварознавчого дослідження КТЗ №2011/16/16 з визначення вартості матеріального збитку заподіяного КТС, згідно якого вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля Lexus GX 470 д.н.з. [NUMBER] складає 13124,13 грн. (без ПДВ), ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» зобов'язана була сплатити на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 12624,13 грн. (13124,13 грн. - 500 грн. франшизи). Беручи до уваги те, що позивач [PERSON] здійснив виплату на проведення авто-товарознавчого дослідження 1000 грн., що підтверджується квитанцією про оплату наданих експертних послуг від 09 листопада 2016 року, з ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь позивача підлягає стягненню страхове відшкодування у розмірі 12624,13 грн. та витрати на проведення авто-товарознавчого дослідження у розмірі 1000 грн. При цьому суд приходить до висновку про необґрунтованість твердження відповідача про те, що [PERSON] не було забезпечено можливості провести огляд пошкодженого транспортного засобу, що унеможливило до встановлення розміру шкоди, яка була спричинена транспортному засобу позивача, з наступних підстав. Відповідно до п. 33.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов'язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна. Як вбачається з матеріалів справи, заявою від 10 жовтня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та одночасно надав заяву про виплату страхового відшкодування на підставі страхового полісу АК/0673032. В матеріалах справи наявний лист директора ТОВ «Всеукраїнська Експертна Компанія «СОВА» від 28 листопада 2016 року, відповідно до якого останній повідомляв директора ТДВ СК «Альфа-Гарант» про те, що 12 жовтня 2016 року до ТОВ «Всеукраїнська Експертна Компанія «СОВА» надійшла заявка №ЦВ/16/3459-1132170,1855, втім представник власника транспортного засобу Lexus GX 470 д.н.з. [NUMBER] не надав автомобіль для огляду. Вищезазначений лист не містить доказів поштового відправлення та дати відправлення. Листом №12/4163 від 21 жовтня 2016 року ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» звернулась до позивача з проханням надати транспортний засіб для огляду. При цьому інформація про вручення позивачу вищезазначеного листа відсутня, адреса, на яку відправлено вищезазначений лист, не є адресою реєстрації позивача. З цих підстав суд приходить до висновку про відсутність доказів відмови позивача надати транспортний засіб відповідачу для огляду пошкодженого транспортного засобу. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми, суд виходить з того, що за ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд враховує, що Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.4 постанови Пленуму № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК). В той же час суд враховує правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові № 6-113цс14 від 01 жовтня 2014 року, згідно якого відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі. Зобов'язання, що зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов'язанням. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно вимог п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: -у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбаченихстаттею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; -у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Позивач заяву про виплату страхового відшкодування від 10 жовтня 2016 року подав до ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» 12 жовтня 2016 року. З урахуванням вимог п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до 10 січня 2017 року включно відповідач ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» мало прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Оскільки ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» прострочило грошове зобов'язання, останнє на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України зобов'язане сплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Визначаючи розмір 3% річних та інфляційних втрат, суд здійснює наступні розрахунки. Період прострочення (в межах позовних вимог): з 09 січня 2017 року по 16 березня 2017 року складає 67 днів, 3 % річних за цей період становить 75,03 грн. (13624,13 х 0,03 х 67/ 365). Індекс інфляції за січень 2017 року становить 101,10%; за лютий 2017 року - 101%. Таким чином, інфляційні втрати, яких зазнав позивач через несвоєчасну виплату страхового відшкодування з боку ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» становить 287,61 грн., які також підлягають стягненню з ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь позивача. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» пені за прострочення виплати страхового відшкодування, суд керується вимогами п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за якими за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Оскільки ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» з власної вини прострочило виплату позивачу страхового відшкодування, останнє на підставі п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов'язане сплатити пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України. Облікова ставка Національного банку України за період з 09 січня 2017 року по 16 березня 2017 року становила 14%. Пеня за період прострочення з 09 січня 2017 року по 16 березня 2017 року становить 700,24 грн., що складається з наступного розрахунку: 13624,13 грн. х28/100/365х67. Таким чином пеня у розмірі 700,24 грн. також підлягає стягненню з ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь позивача. Щодо позовних вимог про стягнення з [PERSON] франшизи у розмірі 500 грн., суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ст. 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] франшизи у розмірі 500 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, шляхом стягнення з останнього на користь позивача суми франшизи у розмірі 500 грн. Що стосується позовних вимог позивачки щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, то слід зазначити наступне. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Нормою частини 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги від 30 грудня 2016 року укладений між адвокатом [PERSON] та [PERSON], розділом 2 якого визначався зміст правової допомоги. 30 грудня 2016 року було укладено Додаткову угоду про внесення змін до Договору про надання правової допомоги від 30 грудня 2016 року. Представником позивача також надано акт виконаних робіт від 21 січня 2017 року до договору про надання правової допомоги від 30 грудня 2016 року, відповідно до якого роботу виконано (надано послуги) повністю, жодних претензій та зауважень щодо надання правової допомоги у сторін немає. На підтвердження факту сплати позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвокату [PERSON] надано квитанцію №18 від 21.01.2017 року про сплату [PERSON] грошової суми у розмірі 4320 грн. Враховуючи надані позивачем письмові докази, підлягають стягненню з відповідачів понесені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4320 грн. пропорційно частці задоволених судом вимог, а саме з ТДВ СК «Альфа-Гарант» слід стягнути 4177,77 грн., з [PERSON] - 142,23 грн. Згідно вимог ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача, підлягають стягненню понесені останнім судові витрати з оплати судового збору в частці, пропорційній частці задоволених судом вимог, а саме з ТДВ СК «Альфа-Гарант» слід стягнути 618,93 грн., з [PERSON] - 21,07 грн.

Outcome: approved