Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому зазначає, що між нею та відповідачем [PERSON] 31 липня 2014 року було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу у них є син [PERSON], [INFO]. Подружнє життя не склалося, оскільки під час спільного проживання у будинку батьків відповідача в неї склалися неприязні стосунки з його матірю. Так як відповідач відмовився проживати окремо від його батьків, вона переїхала до своїх батьків і впродовж десяти місяців вони з відповідачем проживають окремо. За таких обставин просить шлюб розірвати і стягнути з відповідача судові витрати. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з викладених у позові підстав і просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з'явився, хоча у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи. За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивачки проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги належить задовольнити повністю, зважаючи на таке. У відповідності до ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, а ст. 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Частинами 3 та 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 31 липня 2014 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що стверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Камінь-Каширського районного управління юстиції Волинської області (а.с. 4). Від шлюбу у них є одна неповнолітня дитина [PERSON], [INFO] (а.с. 5). З пояснень у судовому засіданні позивачки вбачається, що вона з відповідачем спільно не проживає близько десяти місяців, шлюбні відносини вони не підтримують, спільного господарства не ведуть. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подальше збереження сім'ї сторін є недоцільним, оскільки стосунки між ними істотно суперечать інтересам позивачки, у зв'язку з чим шлюб належить розірвати. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка не висловила бажання відновити своє дошлюбне прізвище, а тому змінювати їй прізвище немає підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати, згідно зі ст. 79 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно з квитанціє від 28 вересня 2016 року, позивачкою [PERSON] понесені витрати на правову допомогу, що полягає у підготовці адвокатом [PERSON] позовної заяви, у розмірі 250 грн. (а.с. 6). Враховуючи обсяг наданої правової допомоги та беручи до уваги, що позовні вимоги задоволено повністю, з відповідача належить стягнути на користь позивачки понесені нею витрати по оплаті правової допомоги у повному обємі, тобто у розмірі 250 грн. Окрім того, позивачкою [PERSON] при подачі позову до суду були понесені витрати по оплаті судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп. (а.с. 1), які також підлягають стягненню на її користь з відповідача. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] належить стягнути судові витрати у розмірі 801 грн. 20 коп. На підставі наведеного та

Outcome: approved