Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

У березні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності. В обґрунтування позову вказує на те, що 04 листопада 2006 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. На даний час сторони перебувають на стадії розірвання шлюбу. За час сумісного життя у шлюбі сторонами було набуто (придбано) спільне майно, а саме грошові кошти в іноземній валюті у сумі 10 171,06 доларів США. На 20.03.2018 року курс 1 долару США на офіційному сайті Національного банку України становить - 26,43 грн., а отже 10 171,06 доларів США становить на 10.03.2018 року - 268 821,11 грн. Відповідач уклав Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» Договір №SAMDNWFD0071618477701 вклад «Стандарт» строковий на 6 місяців від 26.06.2017 року. Через шість місяців подовжив дію договору до 29.06.2018 року включно. У зв'язку з наявністю спору про поділ майна позивач звертається до суду із вимогами про поділ зазначеного вище майна та визнання права особистої приватної власності на частину вище вказаного грошового депозиту. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки грошові кошти були набуті сторонами під час перебування у шлюбі, тобто грошовий депозит є спільним майном подружжя, вважає правомірним виділення на її користь (у приватну власність) половину суми грошового валютного депозиту, а саме 5 085,53 доларів США. У зв'язку з викладеним позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просила: визнати грошовий вклад у сумі 10 171,06 доларів США, що у еквіваленті 268 821,11 грн., за Договором №SAMDNWFD0071618477701 вклад «Стандарт» строковий, який оформлений 26.06.2017 року, спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]; визнати за позивачем ? частину грошового вкладу, що складає 5 085,53 доларів США, що у еквіваленті 134 410,55 грн., із загальної суми 10 171,06 доларів США, за Договором №SAMDNWFD0071618477701 вклад «Стандарт» строковий, який оформлений 26.06.2017 року; поділити та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову суму 5 085,53 доларів США, що у еквіваленті 134 410,55 грн. із загальної суми 10 171,06 доларів США, за Договором №SAMDNWFD0071618477701 вклад «Стандарт» строковий, який оформлений 26.06.2017 року. 07 травня 2018 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач частково заперечує проти пред'явлених позовних вимог про поділ майна подружжя з огляду на наступне. Дійсно, відповідно до ст. 60, 63, 69, 70 і 71 СК України майно набуте під час шлюбу є спільним сумісним майном подружжя, проте відповідно до п.23 постанови пленуму ВС України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання, а також відповідно до п. 24 цієї ж постанови не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто. Зазначає, що спірні грошові кошти, які акумульовані на вкладі в Приватбанку, належать особисто відповідачу, оскільки отримані ним від членів його сім'ї, а саме від [PERSON] (мати відповідача), [PERSON] (вітчим відповідача) і [PERSON] (сестра відповідача), які в свою чергу отримали ці кошти в результаті здачі в оренду земельних ділянок в Синельниківському районі Дніпропетровської області. Вказаними членами сім'ї відповідача отриманий дохід на загальну суму 120 595,93 грн., що станом на 26.06.2017 року, тобто на дату укладення договору вкладу, становить в еквіваленті 4 632,96 доларів США. Таким чином, вищезазначена сума належить відповідачу особисто і не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки була передана йому членами його сім'ї на його власні потреби і на утримання його дітей і, тим самим, підтверджується джерело походження даних коштів. Виходячи з викладеного, відповідачем визнається в якості спільного сумісного майна подружжя частина оспорюваного вкладу «Стандарт», а саме: загальна сума 10 171, 06 доларів США (за договором вкладу) - 4 632, 96 доларів США (сума особистих грошових коштів відповідача) = 5 538,1 доларів США. Таким чином, вважає, що сума, яка підлягає розподілу як спільне майно подружжя, становить 5 538,1 доларів США. Крім того, позовні вимоги охоплюють лише грошові кошти за вкладом відповідача, проте є інше спільно нажите майно, яким одноосібно розпоряджається позивач та обсяг якого не охоплений в даному позові. У зв'язку з викладеним відповідач просив відмовити позивачу у позові до відповідача частково. 17 травня 2018 року позивач надала суду відповідь на відзив, в якому зазначила наступне. Відповідач надав суду ксерокопії довідок з селянського фермерського господарства «Анастасія» стосовно виплат [PERSON], [PERSON], [PERSON] грошових сум за договорами оренди, однак позивач звертає увагу, що дані довідки видані для подання до відділу житлових субсидій та вони належним чином не посвідчені. Відсутні також договори оренди земельних ділянок та правовстановлюючі документи які б підтверджували, що саме вище наведеним родичам належить земельні ділянки та саме вони мають право розпоряджатись своїми грошовими коштами. Просила задовольнити позов про поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності, в повному обсязі. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 липня 2018 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, було залучено Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Раніше, в судових засіданнях позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Також, додатково пояснила, що вона з відповідачем перебували у шлюбі з 2006 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей: дев'яти та одинадцяти років. Розлучились вони 14 травня 2018 року, однак досі проживають разом. Грошові кошти вони заробляли разом. Вона працювала на ЮМЗ. У 2015 році сторони відкрили салон краси, де вона працює перукарем. У 2016 році вони з відповідачем вирішили покласти грошові кошти на депозит у банк. Шлюбно-сімейні відносини сторони припинили у лютому 2018 року. Після розірвання шлюбу вона з відповідачем утримують дітей разом, витрати несуть у рівних частках. Дохід від підприємницької діяльності складає близько 25 000,00 грн. на місяць. Також зазначила, що батьки відповідача не надавали їм матеріальної допомоги. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Додатково пояснив, що доказова база, на яку посилається відповідач, не має жодного належного, допустимого, достовірного доказу, які б підтверджували факт того, що грошові кошти, які знаходяться на вкладі у Приватбанку, належать відповідачу особисто. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначивши, що сума, яка підлягає розподілу як спільне майно подружжя, становить 5 538,1 доларів США, а інша частина грошового вкладу є його особистою власністю. Додатково пояснив, що депозит у банку був відкритий ще у 2012 році. Згодом депозит був закритий, а у 2017 році він знову поклав грошові кошти на депозит. Грошові кошти, що знаходяться на депозиті, збирались родиною поступово. Грошові кошти йому давали родичі, батьки дарували, а сестрі він ще зобов'язаний їх повернути. На депозит вперше було покладено 7 000,00 доларів США, а згодом ще 3 000,00 доларів США. Ці три тисячі йому надала його матір, однак надала у гривні, у розмірі 85 000,00 грн. Перукарню відкрив саме він у 2015 році, оскільки він є підприємцем. Позивач оформила на себе офіційно СПД лише у лютому 2018 року. Спільних з позивачем дітей утримує він. Він визнає, що з грошових коштів, які перебувають на депозиті, 5 538 доларів США є спільними з позивачем грошима. Перша дитина народилася у 2007 році, а друга дитина у 2009 році. До народження дітей позивач працювала на ЮМЗ. З декрету позивач вийшла у 2011 році та працювала до березня 2018 року. Дружина займалася вихованням дітей коли перебувала у декреті. Коли дружина працювала заробітну плату передавала йому та він, як господар, займався утриманням родини. Також відповідач повідомив, що депозитний договір, якщо жодна із сторін не заявить про його розірвання, лонгується ще на пів року, тобто на наступні 6 місяців. На теперішній час грошові кошти знаходяться на депозитному рахунку у банку, договір не розірвано та продовжують нараховуватися відсотки. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що відповідач визнає позовні вимоги частково, сума, яка підлягає розподілу як спільне майно подружжя, на думку сторони відповідача, становить 5 538,1 доларів США, а інша частина грошового вкладу є особистою власністю відповідача. Тому просила позовні вимоги задовольнити частково. Представник третьої особи - Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Допитаний в судовому засіданні 17 липня 2018 року свідок [PERSON] суду пояснив, що він разом з відповідачем працює на заводі. Відповідач є його товаришем. Він є другом сім'ї відповідача. Близько трьох разів він був вдома у батьків відповідача, які проживають у селі. Двічі, коли він їздив з відповідачем у село до батьків останнього, а саме у жовтні 2016 року та у січні 2017 року, він бачив як мати відповідача передавала йому грошові кошти у гривнях. Як він зрозумів, то відповідач відкладає гроші на навчання дітей. Відносини в сім'ї відповідача є хорошими. Також він знайомий з сестрою відповідача, вона проживає рядом з батьками відповідача. Зі слів відповідача йому відомо, що родичі передавали йому грошові кошти, щоб він в подальшому обміняв їх у валюту Долар США та поклав на депозит. Допитаний в судовому засіданні 17 липня 2018 року в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він дружить з сім'єю відповідача приблизно з 2011 року. У відповідач хороша родина. Він працює разом з відповідачем, відповідач є заступником начальником, і він перебуває у підпорядкуванні відповідача. Відповідач заробляє приблизно 10 000,00 грн. на місяць. У жовтні 2016 року дружина попросила його купити свинину та відповідач повідомив, що його батьки можуть продати йому свинину, у зв'язку з чим він з відповідачем поїхали у село до батьків відповідача. Так він був присутнім при тому, як мати відповідача, передала останньому велику пачку грошей. Відповідач повідомив йому, що мати передає йому грошові кошти, які отримує з паїв. При переданні грошових коштів присутнім був також [PERSON]. Допитана в судовому засіданні 17 липня 2018 року в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона є матір'ю відповідача. Більше половини грошових коштів, які знаходяться на депозиті її сина, передала йому вона, її чоловік та сестра відповідача. Грошові кошти вони отримують з належних їм паїв, які вони здають в оренду. Відповідач хотів купити своїй дружині [PERSON] салон краси. Грошові кошти вони передавали відповідачу безвозвратно, грошові кошти передавали у гривнях. Однак, сестра відповідача надавала йому грошові кошти у борг і він ще повинен їх повернути. Жодних розписок з відповідача вони не брали, оскільки між ними існують відносини, засновані на довірі один до одного. Їй відомо, що на теперішній час її син [PERSON] заробляє приблизно 10 000,00 грн. на місяць. Останні рази при переданні нею грошей відповідачу були присутні його друзі - [PERSON] та [PERSON]. У 2017 році вона передала сину приблизно 1 000,00 доларів США у валюті гривня. У 2016 році вона передала сину трохи менше грошей. У 2017 році, коли вона передавала сину гроші, присутнім при їх передачі був лише [PERSON]. Допитаний в судовому засіданні 17 липня 2018 року в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він є батьком відповідача, а позивач є його колишньою невісткою. Грошові кошти вони передавали сину [PERSON] - відповідачу по справі. Вказані кошти вони отримували за пай, який здають у оренду приблизно з 2000-х років. Грошові кошти за пай вони отримують у гривнях. У 2016 році при переданні грошей присутніми були він, а також друзі його сина - [PERSON] та [PERSON]. У 2017 році при переданні грошей був присутнім лише [PERSON]. В якому розмірі передавались відповідачу грошові кошти йому невідомо, оскільки фінансами завідує його дружина. Вони живуть у селі. Дохід його родини складає близько 8 000,00 грн. на місяць. Грошові кошти вони передавали своєму сину тому, що у місті жити важко та відповідачу були потрібні гроші на перукарню. Про наявність у відповідача депозиту йому нічого невідомо. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що з 04 листопада 2006 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER], виданим Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області 04 листопада 2006 року, актовий запис № 1016 (а.с. 5). Сторонами визнавалося, що від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Діти сторін навчаються у Комунальному закладі освіти «Навчально-виховний комплекс № 120 «Школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад (дитячий садочок)» Дніпровської міської ради. [PERSON] навчається у 2-Б класі, що підтверджується довідкою № 65 від 16 квітня 2018 року, виданою Комунальним закладом освіти «Навчально-виховних комплекс № 120 «Школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад (дитячий садочок)» Дніпровської міської ради (а.с. 63), а [PERSON] навчається у 4-А класі, що підтверджується довідкою № 66 від 16 квітня 2018 року, виданою Комунальним закладом освіти «Навчально-виховних комплекс № 120 «Школа І-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад (дитячий садочок)» Дніпровської міської ради (а.с. 64). Під час перебування сторін у шлюбі, а саме 26 червня 2017 року, між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем по справі - [PERSON] було укладено договір №SAMDNWFD0071618477701 вклад «Стандарт» строковий на 6 місяців, згідно умов якого відповідач [PERSON] передав Публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі (а.с. 7). Грошові кошти за вкладом зберігаються на рахунку [NUMBER], відкритому на ім'я [PERSON] у Публічному акціонерному товаристві комерційний банк «Приватбанк». Залишок на вкладі станом на 13 січня 2018 року складає 10 171,06 доларів США. На суму вкладу нараховуються відсотки по ставці 3,5 % річних. Вклад був продовжений з 29 грудня 2017 року на 6 місяців по 29 червня 2018 року включно. З пояснень сторін судом встановлено, що у лютому 2018 року шлюбні відносини між сторонами були припинені. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, нормою статті 60 СК України визначено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Відповідно до роз'яснень п. п. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. У пункті 21 Вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз'яснено, що у випадках поділу грошових сум (вкладів), внесених у банківські (фінансові) установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, ці вклади, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім'я з подружжя вони внесені, відповідно до статті 61 СК України є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідач частково оспорює поширення правового режиму спільного сумісного майна на спірні грошові кошти у розмірі 10 171,06 доларів США, що зберігаються на рахунку [NUMBER], відкритому на ім'я [PERSON] у Публічному акціонерному товаристві комерційний банк «Приватбанк» на підставі договору №SAMDNWFD0071618477701 вклад «Стандарт» строковий на 6 місяців від 26 червня 2017 року. Так, відповідач зазначає, що сума, яка підлягає розподілу як спільне майно подружжя, становить 5 538,1 доларів США, а інша частина грошового вкладу є його особистою власністю, оскільки грошові кошти за іншою частиною грошового вкладу надані йому батьками - [PERSON] та [PERSON], та сестрою - [PERSON] для власних потреб і на утримання його дітей, які в свою чергу отримали ці кошти в результаті здачі в оренду земельних ділянок в Синельниківському районі Дніпропетровської області. З матеріалів справи вбачається, що дійсно [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 27 листопада 2009 року на праві власності належить земельна ділянка площею 1,6100 га, розташована на території Вільненської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровській області, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER] (а.с. 80), що також підтверджується Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 69956451 від 07.10.2016 року (а.с. 81). Вказану земельну ділянку [PERSON] здає в оренду, що підтверджується договором оренди земельної ділянки від 15 серпня 2016 року, укладеним між [PERSON] та СФГ «Анастасія» (а.с. 85-87). Згідно довідки про доходи № 52 від 12 квітня 2018 року, виданої [PERSON] селянським (фермерським господарством) «Анастасія» загальна сума доходу від здачі в оренду земельної ділянки [PERSON] за період 2016-2017 р.р. склала 6 003,69 грн. (а.с. 57). Крім того, [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 02 лютого 2000 року на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 7,710 га, розташована на території КСП «СЕРП і МОЛОТ» Вільненської сільської ради, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 94), що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 4807592 від 13 червня 2013 року, виданим Реєстраційною службою Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 95), кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER], та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с. 96). Вказану земельну ділянку [PERSON] здає в оренду, що підтверджується договором оренди земельної ділянки від 01 січня 2012 року, укладеним між [PERSON] та СФГ «Анастасія» (а.с. 91-93). Згідно довідки про доходи № 50 від 12 квітня 2018 року, виданої [PERSON] селянським (фермерським господарством) «Анастасія» загальна сума доходу від здачі в оренду земельної ділянки [PERSON] за період 2013-2017 р.р. склала 57 296,12 грн. (а.с. 55). Також, [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 02 лютого 2000 року на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 9,280 га, розташована на території КСП «СЕРП і МОЛОТ» Вільненської сільської ради, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 82), що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 4823231 від 13 червня 2013 року, виданим Реєстраційною службою Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 83), кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER], та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 6877024 від 25 липня 2013 року (а.с. 84). Вказану земельну ділянку [PERSON] здає в оренду, що підтверджується договором оренди земельної ділянки від 20 серпня 2016 року, укладеним між [PERSON] та СФГ «Анастасія» (а.с. 88-90). Згідно довідки про доходи № 51 від 12 квітня 2018 року, виданої [PERSON] селянським (фермерським господарством) «Анастасія» загальна сума доходу від здачі в оренду земельної ділянки за період 2013-2017 р.р. склала 57 296,12 грн. (а.с. 56). Однак, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст. 12, 81 ЦПК України, що грошові кошти, отримані від здачі земельних ділянок в оренду, дійсно були передані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відповідачу у зазначеному відповідачем розмірі, а також не доведено, що вказані грошові кошти були передані відповідачу для його особистих потреб, а не потреб його родини. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано жодних документів (розписок) на підтвердження отримання ним від [PERSON] та [PERSON] безоплатно грошових коштів у зазначеному ним розмірі. Також, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що він отримував у борг грошові кошти від [PERSON] Посилання відповідача на те, що [PERSON] та [PERSON] надавали йому грошові кошти у гривні для подальшого їх обміну у валюту долар США та поміщення їх в подальшому на депозит, також не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Так само відповідачем не доведено, що грошові кошти, які йому передавались [PERSON] були покладені ним на депозитний рахунок, відкритий на його ім'я у ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі договору №SAMDNWFD0071618477701 вклад «Стандарт» строковий на 6 місяців від 26 червня 2017 року. Допитана в якості свідка [PERSON], яка доводиться відповідачу матір'ю, повідомила, що у 2017 році вона передавала відповідачу грошові кошти у розмірі 1 000,00 доларів США, а в 2016 році давала йому грошей трохи менше. В той же час, відповідач повідомляв що його матір передала йому 85 000,00 грн. Отже, судом встановлено що пояснення відповідач суперечать показанням свідка, у зв'язку з чим до уваги не беруться. Показання допитаних в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] суд оцінює критично та до уваги не бере, оскільки вказані свідки є близькими особами відповідача, та особами, заінтересованими у розгляді справи, що дає суду достатньо підстав вважати про необ'єктивність та упередженість наданих ними свідчень. Допитані під час розгляду справи свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що були присутніми при переданні грошових коштів [PERSON] відповідачу, однак вказаним свідкам не відомо, які суми передавались відповідачу. Зі слів відповідача їм відомо, що отримані гроші він вніс на депозит. Оцінюючи показання допитаних в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] суд оцінює їх критично та до уваги не бере, оскільки вони є друзями відповідача, а свідок [PERSON] перебуває у підпорядкуванні відповідача за місцем своєї роботи. Про факт покладення грошей, які передавалися матір'ю відповідача на депозитний рахунок, їм відомо не особисто, а лише зі слів самого відповідача. Про розмір грошових сум, які передавались його матір'ю, їм взагалі нічого не відомо. Все зазначене у сукупності надає суду достатньо підстав вважати, що показання вказаних свідків є необ'єктивними та упередженими, а тому до уваги не беруться. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до приписів ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Судом встановлено та визнавалося відповідачем, що позивач до народження першої дитини постійно працювала та отримувала заробіток, та після виходи з декретної відпустки у 2011 році та до березня 2018 року також постійно працювала. Перебуваючи у декретній відпустці позивач доглядала за дітьми та займалася їх вихованням, тобто не мала самостійного заробітку в цей період з поважних причин. За таких обставин суд вважає, що позивач працюючи та отримуючи дохід на протязі тривалого часу під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, приймала участь у формуванні спільної сумісної власності подружжя, а тому має право на відповідну частку. Той із подружжя, який порушує питання про спростування презумпції віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя, зобов'язаний довести обставини, що її спростовують. Зокрема, за ч. 3 ст. 61 СК України особа зобов'язана довести, що хоча майно придбавалося в період шлюбу, в тому числі з використанням коштів сімейного бюджету, проте справжньою метою укладення договору банківського вкладу були не інтереси сім'ї, а власні, особисті інтереси одного з подружжя, не пов'язані із сімейними. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що грошові кошти, які зберігаються на рахунку [NUMBER], відкритому на ім'я [PERSON] у ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі договору №SAMDNWFD0071618477701 вклад «Стандарт» строковий на 6 місяців від 26 червня 2017 року, укладеному між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], належали останньому на праві особистої приватної власності, оскільки ним не спростовано презумпцію спільності сумісного майна подружжя згідно приписів ст. 60 СК України. Оскільки грошові кошти у розмірі 10 171,06 доларів США, які зберігаються на рахунку [NUMBER], відкритому на ім'я [PERSON] у ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі договору №SAMDNWFD0071618477701 вклад «Стандарт» строковий на 6 місяців від 26 червня 2017 року, були нажиті сторонами під час перебування у зареєстрованому шлюбі за рахунок доходів від трудової діяльність та спільної праці обох сторін, очевидним є висновок про те, що вони належать їм на праві спільної сумісної власності. Вказані грошові кошти на час припинення спільного ведення господарства наявні та зберігаються на зазначеному рахунку. З урахуванням викладеного та приймаючи до уваги те, що відповідачем не спростовано презумпцію спільності майна подружжя за статтею 60 СК України, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що грошові кошти, що зберігаються на рахунку [NUMBER], відкритому на ім'я [PERSON] у ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі договору №SAMDNWFD0071618477701 вклад «Стандарт» строковий на 6 місяців від 26 червня 2017 року, є особистими коштами відповідача, враховуючи, що вищевказаний договір №SAMDNWFD0071618477701 був укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] у період шлюбу з позивачем і грошові кошти були набуті сторонами за рахунок спільної праці, суд приходить до переконання, що спірні грошові кошти у розмірі 10 171,06 доларів США, які знаходяться на рахунку відповідача [NUMBER], слід визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], а отже позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині поділу спільного сумісного майна суд виходить з наступного. Згідно ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Шлюбний договір між позивачем та відповідачем укладено не було. Підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя судом не встановлено. Усі доводи відповідача про те, що позивач проживає окремо від дітей та не займається їх вихованням та утриманням грунтуються лише на його припущеннях, та жодними належними доказами не підтверджені. Враховуючи наведене суд вважає, що частки позивача та відповідача як співвласників спірного майна у праві спільної сумісної власності є рівними та дорівнюють ? частині за кожним з них, тобто по 5 085,53 доларів США. У частині 1 статті 71 СК України зазначено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки грошові кошти у розмірі 10 171,06 доларів США, що зберігаються на рахунку [NUMBER], відкритому на ім'я [PERSON] у ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі договору №SAMDNWFD0071618477701 вклад «Стандарт» строковий на 6 місяців від 26 червня 2017 року, укладеному між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], є спільно нажитим майном подружжя та його можливо поділити, враховуючи інтереси сторін та рівність їх часток у праві на грошовий вклад, суд приходить до висновку, що слід поділити вищевказане майно подружжя та визнати за кожною із сторін право особистої власності на 5 085,53 доларів США (10 171,06 доларів США / 2 = 085,53 доларів США), а отже позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Згідно ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, визнавши за кожним з подружжя право особистої власності на ? частину грошових коштів, які зберігаються на рахунку [NUMBER], відкритому на ім'я [PERSON] у ПАТ КБ «Приватбанк», що дорівнює 5 085,83 доларів США, (від загальної суми у розмірі 10 171,06 доларів США), слід припинити право спільної сумісної власності на цю частину вкладу другого з подружжя. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача грошової суми у розмірі 5 085,53 доларів США із загальної суми 10 171,06 доларів США за договором №SAMDNWFD0071618477701 вклад «Стандарт» строковий на 6 місяців від 26 червня 2017 року, суд виходить з наступного. Пунктами 4.3 та 4.4 Договору №SAMDNWFD0071618477701 вклад «Стандарт» строковий на 6 місяців від 26 червня 2017 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], визначено, що якщо Банк не перерахував кошти з депозиту на вклад «До витребування», то вклад автоматично продовжується ще на один строк. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки вкладника у Банк. Новий строк вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу. Продовження вкладу здійснюється без оформлення додаткових угод до договору (а.с. 7). Судом встановлено та визнавалося сторонами, що попередній строк договору №SAMDNWFD0071618477701 вклад «Стандарт» строковий на 6 місяців від 26 червня 2017 року закінчився 29 червня 2018 року, та оскільки він не звертався до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» з заявами про повернення вкладу, вищевказаний договір був автоматично продовжений ще на шість місяців. Враховуючи, що на момент розгляду справи термін дії договору №SAMDNWFD0071618477701 вклад «Стандарт» строковий на 6 місяців від 26 червня 2017 року, не закінчився та договір продовжує діяти, і депозитний рахунок відповідача [NUMBER] не закритий, суд вважає, що підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошової суми у розмірі 5 085,53 доларів США із загальної суми 10 171,06 доларів США на теперішній час немає, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині позивачу слід відмовити, оскільки достатнім та ефективним способом захисту прав позивача є визнання за ним права особистої власності на ? частину вкладу, що надасть йому можливість розпоряджатися вказаними грошима на власний розсуд як власнику. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем у зв'язку з розглядом справи в суді було сплачено судовий збір у наступних розмірах: - за подання до суду позовної заяви майнового характеру - 1 344,11 грн.; - за подання до суду заяви про забезпечення позову - 352,40 грн., яку ухвалою суду від 29 березня 2018 року було задоволено. Отже, оскільки під час розгляду справи суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON], з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір на загальну суму 1 696,51 грн. (1344,11 грн. + 352,40 грн. = 1696,51 грн.). На підставі ст.ст. 60, 63, 68, 69, 70 СК України, ст.ст. 364, 368 ЦК України,

Outcome: partial