Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

У 2010 році [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів, яку в ході розгляду справи уточнив, змінивши позовні вимоги, та в остаточному варіанті позову просив стягнути з відповідачів [PERSON], [PERSON] на свою користь суму подвійного завдатку за договором від 10.12.2009 р., в розмірі 10000 грн. відповідно до ст. 541 ЦК України, а також суми боргу за розписками в загальній сумі 7550 гривень. [PERSON] заявила до суду зустрічний позов, в якому, посилаючись на порушення її прав [PERSON], який після укладення договору забрав її та [PERSON] документи, погрожував розправою, через що вона була змушена звернутися до правоохоронних органів. Просила стягнути з [PERSON] на її користь в якості відшкодування моральної шкоди 25000 гривень. В судовому засіданні представник [PERSON] підтримала позовні вимоги свого довірителя, проти задоволення зустрічного позову заперечувала. [PERSON] підтримала свої позовні вимоги, заперечувала проти задоволення позовних вимог стосовно стягнення подвійного завдатку у зв'язку з тим, що прострочення відбулося не з її вини, а з вини [PERSON], стосовно боргу за розписками, визнавши наявність зобов'язання, [PERSON] просила застосувати відносно даних правовідносин строк позовної давності. [PERSON] проти задоволення позову [PERSON] заперечував, пояснивши, що особисто він ніяких договірних відносин з позивачем не мав. Також просив задовольнити зустрічний позов [PERSON] Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судовим розглядом та матеріалами справи, 10 грудня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено письмову угоду про передачу задатку на забезпечення укладення договору купівлі-продажу (а.с. 5). Відповідно до умов договору, сторони зобов'язалися укласти договір міни квартири [ADDRESS], що належить [PERSON], [PERSON], на будинок [ADDRESS] Харківської області до 5.04.2010 р. з доплатою [PERSON] еквіваленту 2000 доларів США. [PERSON] передав [PERSON] завдаток в розмірі 5000 грн. Крім того, відповідно до розписок (а.с. 4), [PERSON] передано [PERSON], на виконання п. 6 договору грошові кошти в сумі 7550 грн., що підтверджується розписками. В той же час, в іншій частині договір сторонами виконаний не був. Вказані обставини були підтверджені сторонами в судовому засіданні. Аналіз наявних у справі доказів не дає суду підстав визначити, з чиєї саме вини не був виконаний спірний договір. Надані сторонами докази не можуть достеменно свідчити про не укладення договору міни саме з вини конкретної його сторони - або [PERSON], або [PERSON] За таких обставин суд відмовляє в задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо стягнення подвійного завдатку за недоведеністю вказаних вимог, оскільки позивачем не надано доказів вини саме [PERSON] у неоформленні документів на будинок в м. Золочів, що, відповідно до умов договору, взяв на себе саме [PERSON] Не доведеними суд вважає і зустрічні позовні вимоги [PERSON] про відшкодування шкоди. Будь-якими доказами, які б підтверджували як розмір спричиненої їй шкоди, так і сам факт її заподіяння, зазначені позовні вимоги не підтверджені. Крім того, на час розгляду справи не вирішено по суті кримінальне провадження, ініційоване саме за зверненням [PERSON] стосовно незаконних, на її думку, дій [PERSON], які відповідно стали підставою і для її звернення до суду з даним позовом. Суд звертає увагу [PERSON], що в подальшому вона може звернутися з відповідним цивільним позовом в кримінальному провадженні після його поновлення, а також, у разі визнання [PERSON] винним у вчиненні злочину, і в порядку цивільного судочинства. Що ж стосується позовних вимог [PERSON], викладених в уточненому варіанті позовної заяви, стосовно стягнення 7550 грн. за розписками, суд вважає за можливе зазначити наступне. [PERSON] в судовому засіданні підтвердила наявність боргу перед [PERSON] за розписками в сумі 7550 грн. (а.с. 4). В той же час, вона звернулася до суду з заявою про застосування терміну позовної давності. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. З уточненим позовом, до якого увійшли вимоги про стягнення боргу, [PERSON] звернувся лише у 2014 році. В той же час, грошові кошти були позичені ним [PERSON] в 2010 році, тобто, має місце сплив терміну позовної давності. Беручи до уваги визнання [PERSON] позову в цій частині, суд вважає необхідним вказати, що в цій частині позовні вимоги підлягали б задоволенню у разі їх заявлення в межах строку позовної давності. Крім того, не можна вважати обґрунтованими і пред'явлені до [PERSON] позовні вимоги, оскільки судовим розглядом не встановлено, що він укладав будь-які угоди з [PERSON], є боржником за будь-якими зобов'язаннями зі вказаною особою. Аналіз позовних вимог сторін в сукупності з усіма матеріалами справи дає суду підстави вважати, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині стягнення подвійного завдатку та у задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити за їх недоведеністю, а в частині позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] боргу відповідно до розписок - у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Outcome: dismissed