Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

У березні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Вознесенської міської ради Миколаївської області про\~ визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є власником житлового будинку № 157 по вул. Зої Космодем'янської в м. Вознесенську Миколаївської області. Вказаний житловий будинок\~ розміщений на земельній ділянці,\~ площею 0,1507 га, яка, згідно державного акта на право приватної власності на землю, належить попередньому власнику житлового будинку [PERSON] (померла 21.05.2005 року). Проте на даний час позивач позбавлена можливості вирішити питання щодо переходу права власності на вказану земельку ділянку, оскільки правовстановлюючий документ на неї виданий з істотними порушеннями, а саме: - цільове призначення земельної ділянки, зазначене в державному акті на право приватної власності на землю, не відповідає даним, які вказані в рішенні Вознесенської міської ради від 25.04.1995 року за № 93; - містить виправлення; - відсутня технічна документація, на підставі якої було виготовлено державний акт. Виходячи з цих обставин, враховуючи неможливість приведення правовстановлюючого документа у відповідність до вимог закону в адміністративному порядку, позивач\~ просила про визнання\~ недійсним обумовленого державного акта на право приватної власності на землю.\~ Ухвалою суду від 15.03.2018 року відкрито провадження по вказаній справі\~ та призначено\~ до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач не зявилася. Надала заяву\~ про розгляд справи без її\~ участі, позовні вимоги просила задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився. Надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності. Не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.\~ Зокрема судом встановлено, що позивач [PERSON] за договором довічного утримання, укладеним між нею та [PERSON] (померла 21.05.2005 року), посвідченим державним нотаріусом Першої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області 29.09.1995 року, набула у власність житловий будинок № 157 по вул. Зої Космодем'янської в м. Вознесенську Миколаївської області. Власником земельної ділянки, наданої для обслуговування вищевказаного житлового будинку, площею 0,1507 га, згідно державного акта на право приватної власності на землю,\~ виданого 05.05.1995 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4932, значиться [PERSON] Обумовлений державний акт був виданий на підставі рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області за № 93 від 25.04.1995 року. Так, аналізуючи доводи позивача, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 6 ЗК України 1990 року (чинного на час передачі у власність ділянки) громадяни\~ України\~ мали\~ право\~ на\~ одержання\~ у\~ власність земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і\~ господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва. Передача розташованих на території міст земельних ділянок у власність громадян належала до\~ відання\~ міських\~ Рад\~ народних\~ депутатів (ст.ст. 10, 17 ЗК України 1990 року, ст.ст. 19, 35, 42 чинного на час передачі ділянки Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування»). Громадянам за\~ рішенням\~ сільської,\~ селищної,\~ міської\~ Ради народних\~ депутатів передавалися\~ у\~ власність\~ або\~ надавалися в користування земельні ділянки для будівництва та обслуговування індивідуальних жилих будинків, господарських будівель у розмірах згідно з ст. 67 ЗК України 1990 року, а також у власність для\~ ведення особистого підсобного господарства в розмірі згідно з ст. 56 ЗК України 1990 року.\~ Право власності або право користування землею посвідчувалося державними актами,\~\~форма яких затверджувалася Верховною Радою України, відповідно до ст. 23 ЗК України 1990 року (в редакції чинній на час видачі спірного документа). Порядок видачі державних актів був передбачений Інструкцією про порядок\~ складання, видачі, реєстрації і зберігання\~ державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею,\~ договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди),\~ затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 15.04.1993 року за № 28 (чинної на час видачі спірного державного акта) (далі Інструкція). Зокрема, державні акти на право власності на землю або право постійного користування видавалися на підставі рішень Верховної Ради України, Верховної Ради Республіки Крим,\~ місцевих Рад народних депутатів (п.1.2 Інструкції). У відповідності до п.2 Інструкції необхідною передумовою їх видачі була розробка технічної документації.\~ При цьому, всі записи мали бути зроблені чітко і акуратно.\~ Здійснення\~ будь яких виправлень, помарок у державному акті заборонено (п.2.4 Інструкції). Таким чином спірний державний акт: - містить незастережені виправлення; - цільове призначення земельної ділянки, зазначене в державному акті на право приватної власності на землю, не відповідає даним, які вказані в рішенні Вознесенської міської ради від 25.04.1995 року за № 93; - складений без виготовлення технічної документації. Отже,\~ орган місцевого самоврядування, використовуючи надані йому чинним на той час Земельним кодексом України повноваження на передачу у власність громадян земельних ділянок,\~ допустив порушення ст.ст.6,17,42,\~56,67 ЗК України 1990 року, положень Інструкції. Разом з тим, ЗК України 1990 року\~не передбачав можливості визнання недійсним державного акту на право власності на землю. Проте згідно п. 7\~перехідних положень ЗК України\~громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. На них поширюються положення чинного\~ЗК\~ України. Відповідно до ч. 1\~ст. 155 ЗК України\~у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Враховуючи наведені обставини, виходячи з того, що оспорюваний державний акт порушує право позивача, зокрема позбавляє її права на оформлення останньої в спадкових правах на земельну ділянку,\~ приведення його у відповідність з вимогами закону в адміністративному порядку неможливе, а тому позов [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved