Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

У вересні 2012 року представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на квартиру загальною площею 30,30 кв.м., яка розташована за адресою [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 03.07.2008 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNІ0GА00000198. На виконання умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 37628,53 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення 03.07.2018 року. У порушення умов договору відповідач зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим станом на 30.07.2012 року за останнім виникла заборгованість у розмірі 88006,18 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № DNI0GA00000198, відповідно до якого [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме, квартиру [ADDRESS]. У зв'язку з невиконанням зобов'язань за кредитним договором позивач звернувся до суду з вказаним позовом у якому просить звернути стягнення на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], та виселити відповідача та інших осіб які проживають у вищезазначеній квартирі. Заочним рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12.11.2012 року задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення в повному обсязі (а.с. 37,38). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2013 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено. Скасовано заочне рішення ухвалене 12.11.2012 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення та призначено справу до розгляду в загальному порядку (а.с. 59). Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18.11.2013 року залучено [PERSON], що діє в інтересах малолітнього [PERSON], та Управління-службу у справах дітей Самарської районної у місті ради до участі в якості третіх осіб в розгляді позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звернення стягнення (а.с. 96). В судовому засіданні, позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, підтвердивши всі обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судові засідання, які були призначені на 14.11.2013 року, 18.11.2013 року та 02.12.2013 року з'явився, однак не надав усні пояснення по суті позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». В судові засідання, які відбулись 14.02.2014 року та 24.02.2014 року позивач та його представник не з'явились. Повідомлялись належним чином, про що свідчать судові повістки-виклики та накладні (а.с. 117, 119, 120, 121). Причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи Управління-служби у справах дітей Самарської районної у місті ради в судове засідання, яке відбулось 14.02.2014 року з'явився, однак не надав усні пояснення у зв'язку з відкладенням розгляду справи. У судове засідання, яке відбулось 24.02.2014 року представник не з'явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином. Причини неявки суду невідомі. Третя особа [PERSON], що діє в інтересах малолітнього [PERSON], в судові засідання не з'явилась. Повідомлялась належним чином. Причини неявки суду невідомі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 03.07.2008 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №DNІ0GА00000198. На виконання умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 37628,53 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03.07.2018 року (а.с. 8 -10). У порушення умов договору відповідач зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим, станом на 30.07.2012 року виникла заборгованість у розмірі 88006,18 доларів США, що за курсом НБУ складає 703 433 грн. 38 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом - 34105,10 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом - 17072,65 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом - 4495,82 доларів США; пені, за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 28112,05 доларів США; штрафу (фіксована частина) - 31,28 доларів США; штрафу (процентна складова) - 4189,28 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідач 03.07.2008 року уклали договір іпотеки №DNI0GA00000198, відповідно до якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно - 1-кімнатну квартиру загальною площею 30.30кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.11-13). У зв'язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань відповідно до кредитного договору, 13.06.2012 року відповідачу надсилалась вимога за №30.1.0.0/2 про повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів, комісії та штрафних санкцій, в тридцяти денний строк з дні отримання вимоги (а.с.14). Так, відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України), ст. 3 Цивільного Процесуального Кодексу України (далі ЦПК України), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст. 11, 525, 629 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договір, який є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов'язково укладається в письмові формі (ст. 1054, 1055 ЦК України), а також іпотечний договір, який має бути нотаріально посвідченим (ст.ст. 3, 18 Закону України «Про іпотеку»). Нормою ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, розмір яких визначається в договорі (ст. 1056-1 ЦК України). Відповідно до норми ст. 1050 ЦК України, в контексті положення ч. 2 ст. 1054 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. Відповідний обов'язок боржника щодо повернення кредитору на його вимогу суми боргу зі сплатою процентів встановлений ч. 2 ст. 625 ЦК України. При цьому відповідно до норми ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 статті 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Пенею, відповідно до ст.549 ЦК України, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. При цьому право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (ст. 550 ЦК України), а також така пеня підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (ст. 624 ЦК України). Нормою ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 16 ЦК України, однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов'язку в натурі. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Нормою ст. 3 вказаного закону передбачено, що іпотека виникає на підставі договору. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Положеннями ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Окремо слід зазначити, що згідно ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Однак, у задоволенні позовних вимог про виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані у квартирі, що є предметом іпотеки із зняттям їх з реєстрації, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки за змістом ч. 2 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», лише після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотеко держателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] не виконує умови кредитного договору, який забезпечується іпотекою нерухомого майна, а саме, квартири [ADDRESS], суд вважає можливим звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу вказаного предмету. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути понесені позивачем судові витрати. Таким чином, позовні вимоги представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial