Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

У вересні 2014 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про повернення безпідставно набутих грошових коштів, в якому зазначила, що 03.03.2014 року вона передала грошові кошти в сумі 17000 гривень [PERSON] за придбання у неї житлового будинку, господарських будівель та земельної ділянки, що підтверджується власноручно складеною нею розпискою. Одержані кошти у вказаній сумі визначені [PERSON] в розписці завдатком. Дана розписка не є підтвердженням укладеного між ними договору купівлі-продажу нерухомого майна, оскільки всупереч ст.ст.182, 638, 640, 655. 657 ЦК України в ній відсутні передбачені законом всі істотні умови для такого виду договорів, а також відсутні нотаріальне посвідчення та державна реєстрація правочину. Згідно ч. 1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпеченім його виконання. Оскільки, договору купівлі-продажу чи будь-якого іншого в тому числі попереднього договору за приписами ст. 635 ЦК України, між ними не укладено, то одержана відповідачем грошова сума не може вважатися завдатком. Згідно ч.ч.1,2 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно ч.1 ст.1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Доказом, який підтверджує факт набуття відповідачем її грошових коштів без достатньої правової підстави є вищевказана письмова розписка. В добровільному порядку повертати грошові кошти [PERSON] відмовляється. Просила суд, стягнути з [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER], уродженки с.Розбишівка Гадяцького району Полтавської області, на її користь, безпідставно набуті у неї грошові кошти в сумі 17000 гривень та судові витрати. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити з підстав зазначених в позові. Відповідач та її представник судовому засіданні просили в задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи це тим, що позивач пояснила суду, що на початку жовтня 2013 року вона звернулася до [PERSON] з проханням орендувати житлове приміщення у належному їй житловому будинку, що розташований в смт.Градизьк Глобинського району Полтавської області по вул.Леніна,123. Через деякий час [PERSON] прийшла до [PERSON] знову і погодилася купити у неї житловий будинок. Між покупцем та продавцем були обговорені істотні умови договору купівлі-продажу житлового будинку, вона оглянула житловий будинок, узгодили його вартість, яку запропонувала продавець - 17000 доларів США. Оскільки у [PERSON] всієї суми грошей не було, сторони домовилися про те, що покупець вселиться до житлового будинку, буде в ньому проживати, а навесні нотаріально посвідчать договір купівлі-продажу будинку. При цьому вона зобов'язалася до нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку оплачувати комунальні платежі згідно з розрахунковою книжкою, послуги з електропостачання та газопостачання і щомісячно - за користування житловим приміщенням. Продавця влаштовували такі домовленості, оскільки вона турбувалася за стан будинку взимку. Таким чином, сторони уклали між собою попередній договір купівлі-продажу житлового будинку, досягати певних домовленостей щодо істотних умов майбутньої угоди про купівлю та продаж об'єкту нерухомості. В березні 2014 року [PERSON] приїхала до [PERSON] додому і привезла 17000 грн. для передачі їх продавцю. Разом вони поїхали до нотаріуса в м.Кременчук, оскільки передачу цих коштів бажали оформити як завдаток, зафіксувавши це у договорі завдатку. Як пояснила [PERSON], вона бажала закріпити домовленості щодо майбутнього договору гарантіями невідворотності попередньої угоди та уникнути можливості відмови якоїсь із сторін від укладення договору, підтвердити власні наміри і платоспроможність. Нотаріус роз'яснила їм як скласти розписку та розповіла про наслідки які виникають у випадку невиконання договірних зобов'язань. Коли вони повернулися додому, то склали розписки про передачу та отримання завдатку. В розписці від 03.03.2014 року [PERSON] зазначила, що дає завдаток у сумі 17000 грн. за будинок з господарськими прибудовами і земельною ділянкою, зобов'язалася виплатити вартість будинку в сумі 17000 доларів в строк до 01.01.2015 року. З цього часу відносини між сторонами погіршилися, [PERSON] стала уникати спілкування, на питання про подальший розрахунок за договором купівлі будинку, вона пояснювала, що виникли труднощі з грошима і тому не може оформити нотаріально договір купівлі-продажу будинку, при цьому у неї залишалися всі правовстановлюючі документи необхідні для оформлення договору купівлі-продажу, від оформлення якого вона умисно ухилялася. Влітку 2014 року [PERSON] поїхала з сином, [PERSON] до [PERSON] з тим, щоб з'ясувати строки оформлення договору, остання повідомила, що вона відмовляється купувати будинок, це підтверджується письмовими показами свідка. Через деякий час [PERSON] зателефонували сусіди і повідомили про те, що [PERSON] у вересні 2014 року виїхала з будинку і залишила його без догляду. [PERSON] забрала з собою документи, які були передані їй при укладанні попереднього договору купівлі-продажу будинку, а саме: висновок про оцінку житлового будинку, документи на користування газовим обладнанням - на газовий котел, газову колонку, конвектор, плиту, які вкрай потрібні власниці будинку при проходженні перевірок представниками газових підприємств. Таким чином, [PERSON] до визначеного розпискою і домовленістю строку відмовилася від покупки будинку,припинила сплачувати комунальні послуги, послуги з електропостачання та газопостачання. Функція авансування (платіжна функція) завдатку виявляється в тому, що завдаток видається за рахунок майбутніх платежів, що включаються до суми отримуваних за основним договором. Проте завдаток відрізняється від звичайних платежів за договором тим, що сплачується кредитору наперед. Функція доказування виявляє себе в тому, що завдаток підтверджує факт виникнення договірного зобов'язання. Ця функція зумовлена акцесорним (додатковим) характером угоди про завдаток: якщо не виникає основного зобов'язання, то не може бути й угоди про завдаток. Згідно договору завдатку предметом вказаного правочину було те, що сторони взяли на себе зобов'язання в строк до 1 січня 2015 року укласти, відповідно до вимог чинного законодавства, договір купівлі-продажу нерухомого майна, що знаходиться у [ADDRESS]. Вартість нерухомого майна об'єкта на момент укладення даного договору була обумовлена сторонами даного правочину та визначена відповідно у розписці у сумі 17000 доларів США. Статтею 204 ЦК України визначено поняття презумпції правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1,2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Положенням статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Поряд з цим. частино 2 статті 631 ЦК України визначено строки набрання чинності договору, якою визначено, що договір набирає чинності з моменту його укладення. Даним договором було визначено зобов'язання покупця, відповідно до яких [PERSON] зобов'язувалась укласти з продавцем [PERSON] договір купівлі-продажу нерухомості, у відповідності з діючим законодавством, тобто у нотаріальній конторі, при цьому дотримуючись умов даного договору, та зобов'язувалась придбати у продавця об'єкт нерухомості за суму, вказану в даному договорі, з врахуванням сплаченої суми завдатку. У строки передбачені договором завдатку житловий будинок належний [PERSON] на продаж іншим особам не виставлявся та в оренду не передавався. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 03.03.2014 року [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в сумі 17000 гривень за придбання у неї житлового будинку, господарських прибудов та земельної ділянки, що підтверджується власноручно підписаною [PERSON] розпискою. Згідно даної розписки ці кошти визначено як завдаток. Дана розписка не є підтвердженням укладеного між ними договору купівлі-продажу нерухомого майна, оскільки всупереч ст.ст.182, 638, 640, 655, 657 ЦК України в ній відсутні передбачені законом істотні умови для такого виду договорів, а саме предмет, підпис другої сторони, а також відсутні нотаріальне посвідчення та державна реєстрація правочину. При цьому суд враховує, що не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення, відсутня згода за всіма істотними умовами договору. Згідно із статтями 210 та 640 ЦК України не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Враховуючи вищевикладене до спірних правовідносин слід застосовувати положення ст.1212 ЦК України, згідно яких особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно ч.1 ст.1213 ЦК України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Доказом, який підтверджує факт набуття відповідачем її грошових коштів без достатньої правової підстави є письмова розписка. Як доказ укладення правочину між сторонами відповідач всупереч положенням частини першої статті 218 ЦК України зазначає покази свідків, хоча не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved