Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

У березні 2016 року до суду із позовом звернулася [PERSON], відповідно до вимог якого, для встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту господарських будівель, а також для подальшого їх обслуговування, просить встановити земельний сервітут на її користь щодо земельної ділянки [PERSON], що розташована у смт.Лопатин по вулиці Шевченка,17а Радехівського району. Крім цього, просить вирішити питання про судові витрати. В обґрунтування позивних вимог посилається на обставини, що їй на підставі права приватної власності належить житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований у смт.Лопатин по вулиці Шеченка,25 Радехівського району. Зазначає, що суміжна земельна ділянка площею 0,1269 га була передана [PERSON] та у порядку спадкування перейшла після смерті останнього його доньці - [PERSON]. При оформленні прав на земельну ділянку [PERSON] було захоплено частину земельної ділянки будинковолодіння, яке належало матері позивачки, в результаті чого межа між суміжними землекористувачами проходить по зовнішній стіні сараю, який належить їй на праві власності. Таким чином, на сьогодні створено їй перешкоди для доступу до господарської будівлі і вона позбавлена можливості щодо проведення робіт по догляду за своїм майном, оскільки сусіди не пускають її на їхню земельну ділянку для обслуговування сараю. Крім цього, позивачка зазначає, що вказані факти підтверджені рядом документів, які окрім іншого, були також об'єктом дослідження спеціаліста Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при Управлінні МВС України на Залізничному транспорті. Наголошує, що відповідач [PERSON] не дотримується вимог добросусідства і не надає їй можливості користуватися власною земельною ділянкою для обслуговування господарських споруд, що належать їй та чинить різного плану перешкоди у реалізації прав позивачки, в тому числі як власника. У позасудовому порядку дійти згоди із відповідачкою щодо отримання у неї дозволу для доступу на ділянку останньої для обслуговування будівель, позивачка не в змозі, відповідно вона змушена звернутись до суду для встановлення земельного сервітуту. Із обґрунтуванням вимог матеріального права, просить вирішити її вимоги, встановивши земельний сервітут. У судовому засіданні позивачка вимоги підтримала в повній мірі та надала суду пояснення аналогічні, викладеним у заяві (а.с.2-4). Крім цього, додатково пояснила, що земельна ділянка, на якій розміщений житловий будинок, де вона проживає та господарські споруди, доступ до яких просить надати шляхом встановлення сервітуту, нею не приватизована. Огорожу між земельною ділянкою, на території якої вона проживає та суміжною земельною ділянкою, ставили її батьки, після чого вона залишається на даний час незмінною. Позов просить задоволити. Представник відповідачів [PERSON] щодо вимог заперечив та, окрім письмових обґрунтувань (а.с.129-130) пояснив, що позивачка не є власником або користувачем земельної ділянки, суміжної із земельною ділянкою його довірителів, відповідно, не може виступати ініціатором встановлення сервітуту. Крім цього, наголошує, що ініціатором позову не доведено наявність межових знаків, відповідно до яких можна було б уточнити межі земельної ділянки, на якій проживає [PERSON]-С.П.. Також зазначає, що позивачкою не доведено, які саме перешкоди їй чинить власник суміжної земельної ділянки, а після набуття права власності або права користування на земельну ділянку у встановленому законом порядку, остання не позбавлена права на звернення до суду з відповідним позовом повторно. У задоволенні позову просить відмовити. Представник відділу Держгеокадастру у Радехівському районі [PERSON] щодо позову заперечила. Вважає, що позивач не наводить належних обґрунтувань щодо встановлення сервітуту та не обґрунтовує, хто і які саме перешкоди чинить йому під час обслуговування господарської будівлі. У задоволенні позову просить відмовити. Представник третьої особи - Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області, надавши до суду письмове клопотання, просив розгляд справи здійснити його відсутності (а.с.80). Представник третьої особи - Радехівської районної державної адміністрації у Львівській області вирішення позовних вимог покладає на розсуд суду. Вислухавши пояснення позивача, заперечення представників відповідачів, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до положень ст.ст.11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, судом встановлено, що [PERSON] позивач у справі, проживає [INFO], а земельна ділянка, щодо якої ставиться питання встановлення сервітуту, належить на праві власності [PERSON] (а.с.53-54). У розумінні статті 98 ЗК України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Відповідно до ст.99 ЗК України, встановлення певних видів земельних сервітутів, зазначених у ч.1 коментованої статті, можуть вимагати власники або землекористувачі земельних ділянок. Вказана вимога свідчить про те, що право земельного сервітуту є абсолютним правом, наданим законодавцем виключно власникам та землекористувачам земельних ділянок, якщо вони є такими відповідно до закону. Згідно ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст.126 ЗК України право власності, право користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тобто, наведеним визначено виключний суб'єктний склад осіб, які можуть виступати ініціаторами встановлення сервітуту, зокрема власники або користувачі земельних ділянок. Зазначене вище, а також те, що [PERSON]-С.П. не являється, а ні власником земельної ділянки, а ні належним, у розумінні ст.ст.125,126 ЗК України, користувачем такої, сторонами визнані та, відповідно доказуванню не підлягають (ч.1 ст.61 ЦПК України). Також судом при вирішенні вимог до уваги приймаються обставини, що вказують на відсутність даних щодо уточнення меж між суміжними землекористувачами, тобто [PERSON] та [PERSON]-С.П., що можуть бути забезпечені, зокрема шляхом встановлення та відновлення таких у встановленому законом порядку, а також відсутність межових знаків, якими закріплюються межі земельної ділянки позивачки в натурі. Таким чином, узагальнюючи вищенаведене в сукупності, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed