Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

У березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором в сумі 16042,83 грн. та судових витрат у справі. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 16 січня 2016 року відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 13475,94 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється у наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом із запропонованими умовами та правилами, тарифами складають між нею та Банком кредитний договір. У порушення умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала. Станом на 16 лютого 2017 року заборгованість відповідача за кредитним договором перед банком складає 16042,83 грн. у зв'язку з чим позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, належним чином та завчасно сповіщена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилася. До початку судового засідання надала суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги визнала та просила розглянути справу у її відсутності. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. 16 січня 2016 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт, відповідно п.2.1. якої позивач надав відповідачу строковий кредит в сумі 13475,94 грн. на строк 36 місяців з 16 січня 2016 року по 31 січня 2019 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в замін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати процентів у розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Погашення кредиту здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 488,91 грн. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, процентам, а також інших витрат у відповідності з Умовами та правилами. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31 січня 2019 року. Однак, зазначені умови договору відповідач належним чином не виконала у зв'язку з чим станом на 16 лютого 2017 року заборгованість складає 16042,83 грн., яка складається з: - заборгованість за кредитом - 11609,48 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом - 1322,70 грн.; - заборгованість за пенею та комісією - 2321,85 грн.; - штраф (відповідно до п.2.2 Генеральної угоди) - 788,80 грн. За вимогами статей 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Однак, вирішуючи позовні вимоги суд враховує правову позицію викладену у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15. Пунктом 2.2 Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт передбачено, що заборгованість за кредитом, починаючи з 32 дня порушення, вважається простроченою у зв'язку з чим позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 788,80 грн. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до положень статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 15254,03 грн., з яких заборгованість за кредитом - 11609,48 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 1322,70 грн., заборгованість за пенею та комісією - 2321,85 грн. Позовні вимоги в частині стягнення штрафу у сумі 788,80 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на підставі п.2.2 Генеральної угоди, з підстав викладених вище, задоволенню не підлягає. Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1600 грн.

Outcome: partial