Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

У вересні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів посилаючись на те, що розпорядженням міського голови від 17 серпня 2015 року №326ос його звільнено з посади директора комунального некомерційного підприємства Маріупольської міської ради «Міський стоматологічний центр» на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України в зв'язку із закінченням терміну дії контракту. Вважав своє звільнення незаконним, оскільки на момент укладання контракту він не був звільнений з попереднього місця роботи. Також за умовами контракту останнім днем його роботи мало бути 27 серпня 2015 року, але з табелю робочого часу, запису у трудовій книжці та розпорядження про звільнення вбачається, що станом на 28 серпня 2015 року він був на своєму робочому місці та виконував свої посадові обов'язки, а тому із посиланням на ст. 391 КЗпП України та на ч. 2 ст. 23 КЗпП України вважав, що трудові відносини з ним несуть постійний, безстроковий характер, підстави вважати їх тимчасовими (строковими) відсутні. Крім того, 02 липня 2015 року управлінням охорони здоров'я міської ради було подано доповідну записку від 26 червня 2015 року №01/447-08 про подовження терміну дії контракту. З резолюції міського голови вбачається, що 02 липня 2015 року ним було надано доручення підготувати контракт. З вказаним дорученням його ознайомило Управління охорони здоров'я міської ради. За наведеними обставинами він вважав термін дії контракту продовженим, а тому працював на посаді директора. Тому просив суд визнати протиправним та скасувати розпорядження міського голови Хотлубея Ю.Ю. від 17 серпня 2015 року №326ос про його звільнення з посади директора комунального некомерційного підприємства Маріупольської міської Ради «Міський стоматологічний центр» у зв'язку із закінченням терміну дії контракту, зобов'язати Маріупольську міську раду в особі Маріупольського міського голови Бойченка В.С. поновити його на посаді директора комунального некомерційного підприємства Маріупольської міської Ради «Міський стоматологічний центр» з 31 серпня 2015 року, стягнути з комунального некомерційного підприємства Маріупольської міської Ради «Міський стоматологічний центр» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 серпня 2015 року по день винесення судом рішення, але не менше 3 500 грн. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 березня 2016 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Визнано незаконним та скасовано розпорядження міського голови Хотлубея Ю.Ю. від 17 серпня 2015 року №326ос про звільнення [PERSON], відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України, п. 8.1 Контракту від 29 серпня 2012 року з посади директора комунального некомерційного підприємства Маріупольської міської Ради «Міський стоматологічний центр» 28 серпня 2015 року у зв'язку із закінченням терміну дії контракту. Поновлено [PERSON] на посаді директора комунального некомерційного підприємства Маріупольської міської Ради «Міський стоматологічний центр» з 31 серпня 2015 року. Стягнуто з комунального некомерційного підприємства Маріупольської міської Ради «Міський стоматологічний центр» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 серпня 2015 року по 02 березня 2016 року в сумі 38 881 грн. 70 коп. Стягнуто з комунального некомерційного підприємства Маріупольської міської Ради «Міський стоматологічний центр» на користь держави несплачений судовий збір в сумі 974 грн. 40 коп. В апеляційних скаргах Маріупольська міська рада, комунальне некомерційне підприємство Маріупольської міської Ради «Міський стоматологічний центр» та [PERSON] просять рішення суду скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду цим обставинам та на неправильне застосування судом норм матеріального права. Відповідач Маріупольський міський голова Бойченко В.С. та представник комунального некомерційного підприємства Маріупольської міської ради «Міський стоматологічний центр» в судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином телефонограмою та факсом (том 2 а.с. 114, 115, 116), тому суд відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України розглянув справу без їх участі. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Маріупольської міської ради [PERSON], [PERSON] і її представника [PERSON], які просили скарги задовольнити, пояснення позивача [PERSON] та його представника адвоката Продун Г.М., які просили залишити рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що скарги необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог з таких підстав. Відповідно до ч. 9 ст. 16 Основ законодавства України про охорону здоров'я керівники державних, комунальних закладів охорони здоров'я призначаються на посаду шляхом укладення з ними контракту строком від трьох до п'яти років. Якщо після закінчення строку дії контракту трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія контракту вважається продовженою відповідно до закону. Порядок укладення контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоров'я та типова форма такого контракту затверджуються Кабінетом Міністрів України. Зазначена редакція ч. 9 ст. 16 Основ в редакції Закону України № 694-VII від 19 листопада 2013 року набула чинності з 18 грудня 2013 року та положення щодо продовження дії контракту після закінчення строку його дії в попередніх редакціях не містила. Пунктами 2-4 Порядку укладення контракту з керівником державного, комунального закладу охорони здоров'я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 642 встановлено, що призначення на посаду керівника закладу здійснюється відповідно до законодавства керівником органу, до сфери управління якого належить (в управлінні якого перебуває) заклад, або за рішенням обласної, районної ради чи сільським, селищним, міським головою. Контракт укладається в письмовій формі у двох примірниках по одному для кожної із сторін, що мають однакову юридичну силу. Контракт набирає чинності з моменту його підписання сторонами, якщо інше не передбачено контрактом, і може бути змінений за згодою сторін у письмовій формі. Контракт укладається на строк від трьох до п'яти років. Якщо після закінчення строку дії контракту трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія контракту вважається продовженою відповідно до закону. Як встановлено судом, розпорядженням міського голови Хотлубея Ю.Ю. від 24 червня 2011 року №196л [PERSON] з 01 липня 2011 року призначено на посаду директора комунального некомерційного підприємства Маріупольської міської ради «Стоматологічна поліклініка №3 м. Маріуполя» та укладено контракт строком з 01 липня 2011 року до 30 червня 2014 року (том 1 а.с. 22-26). Рішенням Маріупольської міської ради від 24 квітня 2012 року №6/18-1845 створено комунальне некомерційне підприємство Маріупольської міської ради «Міський стоматологічний центр» шляхом злиття комунального некомерційного підприємства Маріупольської міської ради «Стоматологічна поліклініка №1 м. Маріуполя», комунального некомерційного підприємства Маріупольської міської ради «Стоматологічна поліклініка №2 м. Маріуполя» та комунального некомерційного підприємства Маріупольської міської ради «Стоматологічна поліклініка №3 м. Маріуполя» (том 1 а.с. 156, 157-161). 29 серпня 2012 року Маріупольською міською радою з [PERSON] був укладений контракт про його призначення на посаду директора комунального некомерційного підприємства Маріупольської міської ради «Міський стоматологічний центр» строком з 29 серпня 2012 року до 28 серпня 2015 року (том 1 а.с. 28-32). За змістом пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Тобто, при реорганізації юридична особа припиняється, але її права та обов'язки в порядку правонаступництва переходять до нової (іншої) юридичної особи. При цьому до правонаступника переходять обов'язки не тільки в частині майнових прав, а й трудових відносин, в тому числі обов'язок щодо працевлаштування працівника (переведення працівника на іншу роботу). Згідно з ч. 3, 4 ст. 36 КЗпП України зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. У разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників. Частиною другою статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в а. 2 п. 19 своєї постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч. 3 ст. 36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. Отже, встановлена законодавством можливість ліквідації установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов'язання роботодавця по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. Виконуючи свій обов'язок по працевлаштуванню позивача у новостворене комунальне некомерційне підприємство Маріупольської міської ради «Міський стоматологічний центр», його власник 29 серпня 2012 року уклав з [PERSON] новий контракт, як того обов'язково вимагають вищезазначені нормативні акти. Той факт, що попередній контракт від 24 червня 2011 року з позивачем не розривався не свідчить про порушення його трудових прав, оскільки контракт був фактично переукладений на новий строк на роботу в іншому новоствореному комунальному некомерційному підприємстві Маріупольської міської ради «Міський стоматологічний центр» після припинення діяльності комунального некомерційного підприємства Маріупольської міської ради «Стоматологічна поліклініка №3 м. Маріуполя». Крім того, позивач погодився з таким порядком працевлаштування у новостворене комунальне некомерційне підприємство, оскільки підписав новий контракт і не оскаржував такі дії Маріупольської міської ради. Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк, і строковим, що укладається на визначений строк, установлений за погодженням сторін. Частиною другою цієї статті передбачено, що строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Відповідно до ст. 21 КЗпП України сфера застосування контракту визначається законами України. При цьому контракт є особливою формою трудового договору, в якому, зокрема, строк його дії може встановлюватися угодою сторін. Статтею 391 КЗпП України передбачено, що якщо після закінчення строку трудового договору трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи кілька разів, вважають такими, що укладені на невизначений строк, за винятком випадків, передбачених частиною другою ст. 23 КЗпП України. Отже, якщо переукладення строкового трудового договору мало місце у випадках, зазначених у ч. 2 ст. 23 КЗпП України, такий строковий трудовий договір не може вважатися безстроковим. Враховуючи наведене, на контракт, укладений на визначений строк, поширюються норми ч. 2 ст. 23 та ч. 2 ст. 391 КЗпП України. Зазначене не дає підстав вважати контракт, укладений на визначений строк, у разі фактичного тривання трудових відносин після закінчення його строку, таким, що укладений на невизначений строк. З огляду на вищенаведене не можна погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що після підписання контракту від 29 серпня 2012 року позивач продовжував виконувати свої трудові обов'язки за контрактом від 24 червня 2011 року, оскільки це було неможливо в зв'язку з припиненням комунального підприємства, керівником якої він був, а відтак не можна погодитися і з висновком суду, що після закінчення терміну дії контракту від 24 червня 2011 трудові відносини за ним тривали безстроково. Посилання представника позивача адвоката Продун Г.М. в судовому засіданні апеляційного суду на те, що [PERSON] перебував у трудових відносинах с Маріупольською міською радою не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки з керівником закладу охорони здоров'я передбачена лише контрактна форма трудового договору. Розпорядженням міського голови від 17 серпня 2015 року № 326ос [PERSON] звільнено з посади директора комунального некомерційного підприємства Маріупольської міської ради «Міський стоматологічний центр» з 28 серпня 2015 року у зв'язку із закінченням терміну дії контракту (том 1 а.с. 35). Задовольняючи позовні вимоги в частині скасування цього розпорядження міського голови, суд першої інстанції вважав його протиправним через порушення умов контракту в зв'язку з односторонньою зміною строку його дії, а також через невідповідність розпорядження міського голови дорученню на доповідній записці з текстом: «підготувати контракт» (том 1 а.с. 34). При цьому суд першої інстанції виходив з того, що останнім днем роботи позивача мале бути 27 серпня 2015 року, а його звільнено днем пізніше. Проте з такими висновками суду першої інстанції також погодитися не можна з огляду на наступне. Пунктом 8.1 контракту від 29 серпня 2012 року передбачено його дію з 29 серпня 2012 року по 28 серпня 2015 року (том 1 а.с. 28-32). Укладаючи контракт, сторони також дійшли згоди про те, що внесення змін та доповнень до нього здійснюється шляхом підписання сторонами додаткових угод, а за два місяці до закінчення терміну його дії, він може бути за згодою сторін продовжений або укладений на новий чи інший термін (п.п. 7.1, 7.8 контракту). Згідно з ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, що визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України). Згідно із п. 3.13 ДСТУ 1.5:2003 «Правила побудови, викладання, оформлення та вимоги до змісту нормативних документів» строк - це визначений, установлений для кого-небудь, чого-небудь проміжок часу. Відповідно до положень ч. 1 ст. 255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. Таким чином, апеляційний суд вважає, що останнім днем дії контракту від 29 серпня 2012 року є 28 серпня 2015 року і тому саме цей день є останнім днем роботи позивача за контрактом. Відповідно до п.п. 10, 20 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міський голова шляхом видання розпоряджень призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів. Отже, розпорядження № 326ос від 17 серпня 2015 року видане Маріупольським міським головою у межах своїх повноважень та у спосіб визначений законом, а тому підстави вважати його протиправним відсутні. Наявність на службовій записці начальника Управління охорони здоров'я Маріупольської міської ради від 26 червня 2015 року щодо продовження контракту з позивачем резолюції міського голови «підготувати контракт» не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки така резолюція не свідчить про наявність згоди на продовження трудових відносин з позивачем. Така згода мала бути оформлена відповідним розпорядженням, внесенням змін у контракт чи укладенням нового. Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що сторони до закінчення строку дії контракту не дійшли згоди про продовження трудових відносин, оскільки роботодавець вимагав його розірвання, видавши більш ніж за десять днів до закінчення строку його дії розпорядження про звільнення позивача. З урахуванням вищенаведеного, позивача звільнено в зв'язку із закінченням строку контракту законно, його права при цьому не порушені, а підстави для його поновлення на роботі відсутні. Тому ухвалене судом рішення необхідно скасувати та в задоволенні позову відмовити. Представником третьої особи [PERSON] в судовому засіданні апеляційного суду було заявлене клопотання про поворот виконання оскаржуваного рішення суду першої інстанції, яке не може бути задоволено, оскільки відповідно до положень ст. 239 КЗпП України та ч. 2 ст. 382 ЦПК України поворот виконання рішення у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат не допускається, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача. Таких обставин у справі, що переглядається, не встановлено.

Outcome: dismissed