Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на земельні ділянки площею 3.6217 га кадастровий номер земельної ділянки: 5922385400:06:002:0077, площею 0.3273 га кадастровий номер земельної ділянки: 5922385400:06:002:0076, площею 0.6667 га кадастровий номер земельної ділянки: 5922385400:06:001:0019, площею 0.9437 га кадастровий номер земельної ділянки: 5922385400:06:005:0005, площею 0.2995 га кадастровий номер земельної ділянки: 5922385400:06:006:0108 відповідно, розташовані на території Самотоївської сільської Ради Краснопільського району Сумської області та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва по праву спадкування за законом після померлої 05 грудня 2000 року матері [PERSON]. На обґрунтування позову [PERSON] вказує, що будучи спадкоємцем за заповітом, спадщину прийняв шляхом фактичного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, але йому відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на означені земельні ділянки у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу, а відділ Держгеокадастру у свою чергу відмовив у видачі його дублікату. Про втрату Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-СМ № 035436 на імя [PERSON] у пресі розміщено оголошення. На переконання позивача його право на спадщину порушено і підлягає судовому захисту. Позивач у судове засідання не прибув, повідомлявся належним чином /ас. 86/. Представник позивача [PERSON]П /довіреність від 26.09.2016 зареєстрована в реєстрі за № 364/ в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з наведених у позові підстав /копія ас. 92/. Відповідач та Третя особа явку представника в судове засідання не забезпечили, відповідно до поданих заяв не заперечують проти задоволення позову і просили справу розглянути за відсутності їх представника /ас.81,91/. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб відповідно до вимог статей 158, 169 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/. Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судовим розглядом за матеріалами справи встановлено, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-СМ № 035436 від 30 червня 1999 року, Витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку гр. [PERSON], мешканці с. Глибне, належали земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3.6217 га кадастровий номер земельної ділянки: 5922385400:06:002:0077, площею 0.3273 га кадастровий номер земельної ділянки: 5922385400:06:002:0076, площею 0.6667 га кадастровий номер земельної ділянки: 5922385400:06:001:0019, площею 0.9437 га кадастровий номер земельної ділянки: 5922385400:06:005:0005, площею 0.2995 га кадастровий номер земельної ділянки: 5922385400:06:006:0108 відповідно розташовані на території Самотоївської сільської Ради Краснопільського району Сумської області /копії ас. 12, 14-38/. Відповідно до свідоцтва про смерть серія І-БП № 097876, виданого Самотоївською сільською радою Краснопільського району Сумської області, актовий запис № 44 від 06.12.2000 року, [PERSON] померла 05 грудня 2000 року, місце смерті село Глибне Краснопільського району Сумської області /копія ас. 7/. Згідно витягу з книги видачі державних актів на земельні ділянки по Самотоївській сільській Раді, 30 червня 1999 року на імя [PERSON], під номером 207, зареєстровано державний акт серії ІІІ-СМ №035436 на земельну ділянку площею 5.86 га. в тому числі 4.56 га. ріллі та 1.30 га. кормових угідь / копія ас.72/. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов'язані із набуттям права власності на спадкове майно, і врегульовані нормами цивільного та земельного законодавства України. Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 Цивільного кодексу України /далі ЦК України/ спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина третя статті 1222, частина перша статті 1220, частина перша статті 1270 ЦК України). Після смерті [PERSON] згідно статті 1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить житловий будинок та земельні ділянки загальною площею 5,86 га., розташовані на території Самотоївської сільської Ради Краснопільського району Сумської області та призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 01 лютого 1991 року секретарем виконавчого комітету Самотоївської сільської ради Краснопільського району Сумської області, реєстр за № 12, за яким усе своє майно заповідала сину [PERSON] /копія ас. 9/. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як було встановлено судом, позивач [PERSON], будучи спадкоємцем за заповітом та за законом після померлої 05 грудня 2000 року [PERSON], спадщину прийняв постійним проживанням разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджено довідкою Самотоївської сільради Краснопільського району від 19.04.2016 року та спадковою справою № 124/2016 від 14.06.2016 /копія ас. 87-90/, тобто вважається таким, що фактично прийняв спадщину відповідно до вимог статті 1268 ЦК України. 06 червня 2016 року приватний нотаріус Краснопільського районного нотаріального округу Сумської області [PERSON] виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої спадкоємцю [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 5,86 га, розташованої на території Самотоївської сільської ради та призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, після смерті 05 грудня 2000 року [PERSON], у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа /ас. 11/. В свою чергу, за інформацією відділу Держгеокадастру у Краснопільському районі Сумської області позивачу відмовлено у видачі дубліката Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-СМ № 035436 на імя [PERSON] у звязку зі смертю власника та внесенням змін до норм земельного законодавства з 01 січня 2013 року /ас. 13/. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України /далі ЦК України/, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За статтею 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців). За правилами статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (із збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфікцій), право користування чужим майном (сервітут). Крім того, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як убачається з матеріалів справи, позивач набув право власності на земельні ділянки у порядку спадкування за заповітом та за законом, але у встановленому законом порядку не може одержати правовстановлюючі документи на вказане майно, то таке право позивача підлягає захисту в судовому порядку, іншим шляхом вирішити спір не можливо. Відповідно до частини третьої статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Підсумовуючи викладене, встановлені факти суд вважає доведеними та такими, що не підлягають доказуванню на підставі частини першої статті 61 ЦПК України, тому визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Підстав для неприйняття визнання відповідачем позову суд не вбачає. У теперішній час право позивача на спадщину за законом ніким не оспорене і спадщина не визнана відумерлою, належним відповідачем по даній справі є Самотоївська сільська рада Краснопільського району Сумської області, на території якої знаходиться вказане спадкове майно. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину у встановленому порядку, не має. Про втрату Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІІ-СМ № 035436 від 30.06.1999 на імя [PERSON] зроблено оголошення в Краснопільській районній газеті «Перемога» № 74 від 14 вересня 2016 року /копія ас.73/. Згідно Звіту про експертну грошову оцінку ТОВ «Консалт С» від 30 серпня 2016 року вартість спадкового майна становить 83483,00 грн. / ас. 39-71 /. Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача [PERSON] неможливо, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті 05 грудня 2000 року [PERSON] право власності на земельні ділянки площею 3.6217 га кадастровий номер земельної ділянки: 5922385400:06:002:0077, площею 0.3273 га кадастровий номер земельної ділянки: 5922385400:06:002:0076, площею 0.6667 га кадастровий номер земельної ділянки: 5922385400:06:001:0019, площею 0.9437 га кадастровий номер земельної ділянки: 5922385400:06:005:0005, площею 0.2995 га кадастровий номер земельної ділянки: 5922385400:06:006:0108, розташованих на території Самотоївської сільської Ради Краснопільського району Сумської області та призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Таким чином, позов є обґрунтованим і підставним до задоволення у повному обсязі.

Outcome: approved