Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

У вересні 2018 року заявник [PERSON] звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з заявою про встановлення юридичного факту, в якій посилається на те, що його батьками являються [PERSON], за національністю німець, та [PERSON], за національністю українка. Оскільки батько, як і ніші предки по батьківській лінії, за походженням є етнічним німцем, заявник з дитинства виховувався з додержанням німецьких традицій, бере активну участь в житті місцевої німецької общини. На даний час виникла необхідність у встановленні факту особистої приналежності [PERSON], до німецької національності, оскільки це впливає на обсяг прав заявника за законодавством Федеративної Республіки Німеччина. У зв'язку з цим просив суд, встановити юридичний факт, що [PERSON], [INFO], уродженець м. Дніпро, за національністю є німцем. Заявник у судове засідання не з'явився. Через канцелярію суду надав заяву, в якій заяву про встановлення юридичного факту підтримав, просив задовольнити та розглядати без його участі. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з'явився. Через канцелярію суду подали заяву, в якій просили розглядати справу без їх участі та винести рішення на розсуд суду. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 269 ЦК України встановлено, що особисті немайнові права належать кожній особі від народження або за законом. За ст. 271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя. Статтею 300 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до Постанови Пленум Верховного Суду України, від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановлювати факти, які й за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав. Статтею 3 Закону України «Про національні меншини в Україні» встановлено, що до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. За статтею 11 вищезазначеного закону громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Судом встановлено, що згідно Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] батьками заявника [PERSON], [INFO], являються [PERSON], національність німець, та [PERSON], національність українка. Згідно Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] матір'ю [PERSON], [INFO], являється [PERSON], національність німка. Свідоцтвом про національність [NUMBER] також підтверджується, що [PERSON], яка народилася [INFO] в Бережесть є етнічною німкою. Факт, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки впливає на обсяг особистих прав останнього як фізичної особи. Також, заявник прагне відновити своє етнічне походження, своє право на національність та національну ідентичність. За таких обставин, суд вважає необхідним на підставі ст.315 ЦПК України, задовольнити вимоги заявника.

Outcome: approved