Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

У березні 2018 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач) про стягнення боргу за договором позики з урахуванням комісії в загальному розмірі 454 014,31 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. 10.12.2013 відповідач під розписку позичив у позивача грошові кошти в сумі 17 191 дол. США на строк до 01.12.2014 з урахуванням комісії 100%. Відповідач у встановлений строк свої зобов`язання не виконав, натомість 31.12.2014 повторно написав розписку про зобов`язання повернути кошти 22.01.2015. Так само він вчинив 06.03.2015, 20.03.2015, а востаннє зобов`язався повернути кошти до 14.07.2015. До цього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, тим самим порушивши усі взяті на себе зобов`язання. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 18.04.2018 справу передано за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва. Ухвалою від 30.07.2018 позовну заяву залишено без руху. 17.10.2018 позивачем на виконання ухвали суду подано позовну заяву в новій редакції та заяву про забезпечення позову. 18.10.2018 постановлено ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну відповідачу ј частину земельної ділянки 02.01.2019 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 20.02.2019 у зв`язку з хворобою судді розгляд справи перенесено на 03.07.2019. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] викликався в судове засідання шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання, проте до суду він не з`явився без повідомлення причин неявки, відзив на позов не подав. З огляду на неявку відповідача в судове засідання та неподання відзиву на позов, суд відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Нез`явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини. 10.12.2013 [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти в сумі 142 000 грн., що було еквівалентом 17 191 дол. СШАзобов`язавшись повернути борг у строк до 01.12.2014 з урахуванням комісії 100%, що підтверджується власноручною розпискою відповідача. Зважаючи на положення частини 2 статті 1047 ЦК України, розписка відповідача, яка посвідчує передання йому позивачем грошових коштів і містить вказівку на його зобов`язання повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, розцінюються судом як доказ укладення між сторонами договору позики. Відповідно до положень частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За загальними правилами, встановленими статтями 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідач в повному обсязі своїх грошових зобов`язань у встановлений строк не виконав, натомість 31.12.2014 повторно написав розписку про зобов`язання 22.01.2015 повернути борг в сумі 17 000 дол. США (а не 17 191 дол. США, як зазначено у першій розписці). Розписки про зобов`язання повернення боргу в сумі 17 000 дол. США були написані відповідачем 06.03.2015 та 20.03.2015. Згідно останньої розписки відповідача він зобов`язався «закрити усі фінансові питання» з позивачем до 14.07.2015. Судом встановлено, що у визначений останньою розпискою строк відповідач борг позивачу не повернув, що підтверджується наявністю у позивача оригіналу розписки. Відповідно до вимог частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з приписами частини 1 статті 533 цього Кодексу грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Однак з огляду на те, що в даному випадку предметом позики є грошові кошти, грошовий еквівалент яких визначено в іноземній валюті - доларах США, сума, що підлягає сплаті у гривнях, повинна визначатися за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що передбачено частиною 2 статті 533 ЦК України. Станом на 29.03.2018 офіційний курс долара США до національної валюти України становить 2640,5249 грн., а відтак відповідач повинен повернути позивачу 448 889,23грн. (17 000х26,405249). Отже зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення матеріального законувимоги [PERSON] суд вважає частково обґрунтованими і доведеними. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, а позивач як інвалід 2 групи звільнений від сплати судового збору на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір», суд відповідно до положень статті 141 ЦПК України стягує з відповідача в дохід держави судовий збір за подання позовної заяви за ставкою, встановленою для позовів майнового характеру, в сумі 4 488,89 грн. та за подання заяви про забезпечення позову в сумі 384,20 грн., а усього 4 873,09 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial