Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

У березні 2021р. [PERSON] , через адвоката Симоменко Т.О. (а.с.45-52) звернулась до Голосіївського районного суду м.Києва з вищенаведеним позовом, в якому просить суд визнати виконавчий напис, вчинений 27.01.2021р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В., реєстровий номер 6709, таким, що не підлягає виконанню, скасувати виконавчий напис. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Фінансова компанія «Українські фінансові операції» витрати, понесені з наданням професійної правничої допомоги, судовий збір, стягнути в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом грошові кошти в сумі фактично сплачених. Сягнути з приватного виконавця виконавчого округу Київської області Канцедала О.О. в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом грошових коштів в сумі фактично сплачених. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приватним нотаріусом вчинено наведений вище виконавчий напис, відповідно до якого позивачка є боржником за кредитним договором, строк дії якого закінчився 04.04.2019р., але в оскаржуваному виконавчому написі зазначено про стягнення заборгованості за період з 24.04.2019р. до 19.01.2021р. в сумі 24 106,67 грн. Приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису не перевірив безспірність заборгованості; не переконався про направлення боржнику ТОВ «Фінансова компанія «Українські фінансові операції» письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором. Позивачка зазначає, що приватним нотаріусом допущено порушення діючого законодавства, яким регулюється порядок вчинення нотаріальних дій, зокрема положення ст.ст.87,88 Закону України «Про нотаріат». Виконавчий напис, вчинений 27.01.2021р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. і зареєстрований за номером 6709, просить визнати таким, що не підлягає виконанню. Позивач зазначає, що постановою № 64829190 приватного виконавця виконавчого округу Київської області Канцедалом О.О. 15.03.2021р.відкрито виконавче провадження, одночасно було винесено і постанову про арешт коштів боржника. На виконання виконавчого провадження позивачкою 16.03.2021р. було перераховано приватному виконавцю сплачено 26 656,42 грн. В прохальній частині позову позивачка просить стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Українські фінансові операції» - грошові кошти в сумі фактично сплачених, а також стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Київської області Канцедала О.О. - грошові кошти в сумі фактично сплачених. Відповідно положень ст.ст.274-279 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін підставі наданих доказів. На момент розгляду справи відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Українські фінансові операції» не скористався своїм правом на подання письмового відзиву. Приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Канцедалом О.О. суду направлено копії матеріалів виконавчого провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 31.03.2021р. позовну заяву залишено без руху (а.с.19-21). Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 12.04.2021р. позовну заяву залишено без руху (а.с.80-81). Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 11.06.2021р. відкрито провадження про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (а.с.107-108). Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 27.01.202р. приватним нотаріусом Київського міського Баршацьким І.В., [PERSON] визнано боржником за кредитним договором № 433373 від 04.04.2019р., укладеного з ТОВ «Фінансова компанія «Українські фінансові операції», в сумі заборгованості 23 606,67 грн. за період з 24.04.2019р. до 19.01.2021р. Як вбачається, спірний виконавчий напис вчинено на підставі положення постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 р. у справі № 826/20084/14, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, зокрема, пункт 2 змін, що вносяться до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Оспорюваний, виконавчий напис приватного нотаріуса вчинено 24.11.2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року. На момент вчинення спірного виконавчого напису норма чинного законодавства про можливість вчинення виконавчих написів в безспірному порядку на підставі кредитних договорів, що не посвідчені нотаріально, була скасована. Виконавчим написом є розпорядження нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника. Тому, вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником, а підтвердження безспірності зобов`язань боржника. Положеннями ст. ст. 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з п.п. 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п.п. 2.2 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (п.п. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, п.п. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 38 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Проте, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19). У цій постанові Верховний Суд зазначив, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Враховуючи наведене, вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, за якими боржником допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, є безпідставним. Як зазначено вище, позивачкою вказується, на виконання виконавчого провадження приватному виконавцю сплачено 26 656,42 грн. відповідно до квитанції (а.с.62). Однак, заявлені позовні вимоги до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Канцедала О.О. не підлягають задоволенню, оскільки між ним та позивачем не виникли цивільно-правові відносини щодо наслідків невиконання договірних зобов`язань, за кредитним договором, який укладався між позивачкою і ТОВ «Фінансова компанія «Українські фінансові операції», яке є належним відповідачем. Саме ТОВ «Фінансова компанія «Українські фінансові операції», як стягувач, звернулось із заявою до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Канцедала О.О. щодо примусового виконання виконавчого напису № 6709 від 27.01.2021р., виданого третьою особою (а.с.118). Відносно вимог, заявлених до ТОВ «Фінансова компанія «Українські фінансові операції», слід зазначити наступне. Відповідно до положення ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених особою вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. В прохальній частині позову позивачка просить стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Українські фінансові операції» - грошові кошти в сумі фактично сплачених, не конкретизуючи, яка сама сума підлягає стягненню з даного відповідача. Відтак, суд з власної ініціативи позбавлений можливості задовольнити таку вимогу. За матеріалами справи позивачкою 23.03.2021р. укладався договір № 2021/03/23 про надання правової (юридичної) допомоги з адвокатом Симоненко Т.О. (а.с.45-52). Позивачка просить стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Українські фінансові операції» судові витрати, понесені з наданням правничої допомоги в сумі 10 000,00 грн. У додатковій угоді № 1 до договору зазначено перелік та вартість послуг. Відповідно до п.3.1 сторонами узгоджено оплату послуг після відкриття провадження у справі (а.с.50). Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Суду не надано даних на підтвердження складання (підписання) між адвокатом та позивачкою акту приймання-передачі наданої правової допомоги та здійснення останньою оплати за послуги адвоката. За таких обставин вимоги щодо стягнення правничої допомоги не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. За правилами статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з ТОВ «Фінансова компанія «Українські фінансові операції» 908,00 грн. на користь позивача у відшкодування судових витрат, пов`язаних з оплатою судового збору за подачу позову, що документально підтверджено (а.с.24).

Outcome: partial