Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Дніпроважпапірмаш ім. Артема» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку та моральної шкоди зазначивши, що з 18 червня 2013 року по 24 лютого 2014 року він працював у відповідача на посаді начальника відділу зовнішніх зв'язків. Відповідно до наказу №1/к від 09 січня 2014 року позивача було призначено на посаду заступника голови правління з маркетингу. Наказом №21/к-1 від 24 лютого 2014 року він був звільнений з підприємства за власним бажанням. При звільненні повного розрахунку з ним не проведено, а саме не виплачена заборгованість по заробітній платі за період з 18 червня 2013 року по 24 лютого 2014 року у розмірі 23 838,00 грн., тому позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за період затримки розрахунку та моральну шкоду в сумі 6090,00 грн., яка завдана йому тривалою невиплатою заробітної плати. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнений позов підтримав та надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача Сєдих Ю.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що заборгованість по заробітній платі за період з 18 червня 2013 року по 24 лютого 2014 року стягнута з підприємства на користь позивача [PERSON] рішеннями КТС Публічного акціонерного товариства «Дніпроважпапірмаш ім. Артема», про що були видані відповідні посвідчення на примусове виконання рішення КТС № 125 від 29.07.2013, № 140 від 13.09.2013, №150 від 22.10.2013, №163 від 20.03.2014. Данні посвідчення КТС направленні на виконання до АНД ВДВС ДМУЮ. Що стосується позовних вимог з приводу стягнення з відповідача середнього заробітку, то ці вимоги позивача також не підлягають задоволенню, оскільки всі рахунки відповідача на теперішній час арештовані, а тому підприємство не має можливості самостійно розпоряджатися коштами, які надходять на його рахунки. Крім того, заробітна плата на користь позивача стягнена і рішення КТС перебувають на виконанні. Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, то дані вимоги позивачем не доведено. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач з 18 червня 2013 року перебував у трудових відносинах з відповідачем ПАТ «Дніпроважпапірмаш ім.Артема» на посаді заступника начальника відділу зовнішніх зв'язків. 09 січня 2014 року його було призначено на посаду заступника голови правління з маркетингу. 24 лютого 2014 року [PERSON] звільнений на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується записами у трудовій книжці та відповідних наказах, копії яких наявні у матеріалах справи. Заборгованість підприємства при звільнені позивача складає 23 838 грн. 00 коп. за період - 18 червня 2013 року по 24 лютого 2014 року. При звільненні позивач [PERSON] надав заяву щодо стягнення його заробітної плати через КТС, що підтверджується наявною в матеріалах справи заявою та визнано сторонами по справі. Питання щодо заборгованості по заробітній платі за вказаний період, а саме з 18 червня 2013 року по 24 лютого 2014 року у розмірі 23 838,00 грн. було вирішено комісією по трудовим спорам, рішення яких перебувають на теперішній час на виконанні в Амур-Нижньодніпровському відділі державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Що підтверджується посвідченнями КТС № 125 від 29.07.2013, № 140 від 13.09.2013, №150 від 22.10.2013, №163 від 20.03.2014 та постановами виконавчої служби про відкриття проваджень. Таким чином позовні вимоги позивача з приводу стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки заробітної плати задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог позивача в частині стягнення моральної шкоди, то суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідач не сплачував заробітну плату позивачу, чим порушив його законні права на своєчасну оплату праці і тим самим привів до моральних страждань позивача, які виразилися в порушенні нормальних життєвих зв'язків. З врахуванням характеру і обсягу заподіяних позивачу моральних страждань, розміру невиплаченої позивачу заробітної плати, суд вважає, що стягненню з відповідача підлягає моральна шкода в сумі 1000 грн. відповідно до ст.237-1 КЗпП України. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 229 (двісті двадцять дев'ять) грн. 40 коп.

Outcome: partial