Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

у березні 2020 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі з 04.09.2004 року та мають спільну неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя у них не склалося, оскільки вони не зійшлися характерами та поглядами на життя, можливості зберегти сім`ю немає, подружні відносини припинилися з 2017 р., з того часу спільного господарства не ведуть, спір про спільне майно відсутній. За вказаних обставин, позивач просить не надавати строк для примирення та розірвати шлюб. У зв`язку з наведеним, позивач просить шлюб розірвати. 17.03.2020р. за ухвалою суду відкрито спрощене позовне провадження (а.с.21). У судове засідання сторони не з`явились, подали заяви про розгляд справи без їх участі, позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.27), відповідачка позовні вимоги визнала повністю та не заперечує проти їх задоволення, термін для примирення просить не надавати, прізвище після розірвання шлюбу просить залишити « [PERSON] » (а.с.25). Суд, дослідивши докази у справі, дійшов такого висновку. Судом установлено, що 04.09.2004 року зареєстрований шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.3). Згідно довідки виконкому Михайлівської сільської ради Машівського району Полтавської області № 31 від 06.02.2020 р., позивач [PERSON] зареєстрований і проживає в [ADDRESS] і має такий склад сім`ї [PERSON] ,1954 р.н. - мати (а.с.8). За інформацією виконкому Машівської селищної ради Машівського району Полтавської області №100 від 12.03.2020р., відповідачка [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.19). Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ч. 1 ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Водночас, відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже, аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що оскільки спільне життя між позивачем та відповідачкою не склалося, сторони не зійшлися характерами та поглядами на життя, шлюбні відносини припинені з березня 2017 р., спільного господарства не ведуть, що свідчить про те, що сторони втратили почуття любові, взаємної поваги та взаєморозуміння, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, визнання відповідачкою позову не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, а тому дійшов висновку, що шлюб укладений між сторонами слід розірвати. За проханням відповідачки після розірвання шлюбу залишити їй прізвище - [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, враховуючи, що відповідачка визнала позов до початку розгляду справи по суті, у відповідності зі ст. 142 ЦПК України, позивачу слід повернути 420,40 грн сплаченого судового збору з державного бюджету, а решту суми в розмірі 420,40 грн стягнути на його користь з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved