Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулася до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на будинковолодіння, що знаходиться по вул. С.Височана, 106 в с. Височанка Галицького району Івано-Франківської області і яке складається з житлового будинку площею 59, 7 кв.м, вартістю 30670 грн., з прибудованою верандою площею 4, 4 кв.м, вартістю 834 грн., стайні площею 21, 1 кв.м, вартістю 2905 грн. та стодоли площею 26, 1 кв.м, вартістю 1594 грн., а всього вартістю нерухомого майна на суму 36003 грн. В позовній заяві [PERSON] посилається наті обставини, що 02 січня 2003 року померла її мати [PERSON], яка була власником спірного будинковолодіння. За життя [PERSON] не оформила право власності на вказане будинковолодіння в ОБТІ. Про те, що за нею числився житловий будинок за вказаною адресою свідчить, зокрема, лист-відповідь [PERSON] сільської ради за №117 від 03.06.2013 року на адвокатський запит адвоката [PERSON] Вказане будинковолодіння було побудоване в 1947-1950 роках. На час смерті [PERSON] в цьому будинку проживала та була зареєстрована виключно [PERSON] Після смерті [PERSON] фактично тільки позивачка [PERSON] вступила в управління та володіння вказаним будинковолодінням, проводила в ньому поточні ремонтні роботи, облаштування, укладала угоди з надавачами комунальних послуг та сплачувала їх, проживала та продовжує проживати по даний час в спірному будинку, а це вже дванадцять років підряд. З довідок № 89 від 26.06.2009 р. та №235 від 26.12.2011 р., виданих виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради, вбачається, що [PERSON] до дня своєї смерті користувалася, зокрема, земельною ділянкою площею 0, 12 га, цільове призначення якої: - «для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель» і це саме та земельна ділянка, на якій розміщене спірне будинковолодіння і згідно рішення [PERSON] сільської ради від 24.12.1993 року була передана [PERSON] у приватну власність. В позовній заяві також зазначено, що якщо б [PERSON] на даний час ще жила, то вона б безперешкодно зареєструвала право власності на спірне будинковолодіння, оскільки відповідно чинного законодавства України на даний час для проведення державної реєстрації права власності їй необхідно було б подати до Реєстраційної служби виключно заяву про реєстрацію права власності та виписку з погосподарської книги з сільської ради. Фактично, на даний час законодавство встановлює, що запис в погосподарській книзі про належність житлового будинку, збудованого до 05.08.1992року, тому чи іншому громадянину, є первинним правовстановлюючим документом, який підтверджує виникнення права власності. Тому на даний час, як вказала позивач, можна стверджувати, що спірне будинковолодіння після смерті [PERSON] в юридичному значенні вважається безхазяйним майном, оскільки право власності в порядку спадкування на це майно дотепер ніхто не оформив. Ухвалою Галицького районного суду від 13.11.2014 року, за клопотанням представника [PERSON] сільської ради до участі в даній справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача залучено сестру прозивача - [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] повністю підтримали позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Представник [PERSON] сільської ради [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечив. В своїх запереченнях він посилався на те, що позивачем невірно сплачено судовий збір, а також вважає, що в даному випадку відсутній спір і що [PERSON] сільська рада не може бути відповідачем по справі, через що позов є безпідставним, оскільки спірне будинковолодіння є самочинним, а тому право власності на нього не може бути визнане за набувальною давністю. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON], син останньої [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги заперечив. В своїх запереченнях він посилається на те, що його мати є рідною дочкою померлої [PERSON], а тому також, як спадкоємець першої черги, має право на спірне будинковолодіння. Вислухавши пояснення позивачки [PERSON], її представника адвоката [PERSON], представника відповідача [PERSON] сільської ради [PERSON], представника третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] [PERSON], дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Здобутими, дослідженими та перевіреними в судовому засіданні доказами, судом встановлено, що 02 січня 2003 року померла мати позивача - [PERSON]. На час її смерті, згідно записів у погосподарській книзі №1 на 2001-2005 роки особовий рахунок №82 в селі Височанка по вул.Семена Височана, 106, за нею числився житловий будинок. З копії рішення [PERSON] сільської ради від 24.12.1993 року вбачається, що [PERSON] передано у приватну власність безоплатно присадибну земельну ділянку розміром 0,12 га, що стверджується також довідкою [PERSON] сільської ради за № 89 від 26.06.2009 року. Як встановлено в судовому засіданні, жоден із спадкоємців не оформив право власності на спадкове майно померлої [PERSON] При цьому, і позивач [PERSON] і третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] намагалися в судовому порядку оформити свої спадкові права після смерті [PERSON] Однак, відповідно до рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.09.2011 року, яке на даний час є чинним, їм у цьому відмовлено. Судом також встановлено, що після смерті [PERSON] фактично тільки позивач [PERSON] вступила в управління та володіння спірним будинковолодінням. Як вбачається з довідки, виданої філією ПАТ «Прикарпаттяобленерго» «Галицький район електричних мереж» на особовий рахунок № 21008405 за адресою с.Височанка, вул.С.Височана, 106 є зареєстрована у базі даних побут [PERSON] і починаючи з січня 2003 року по вересень 2014 року нею проведено оплату послуг з електропостачання на суму 1180 грн. 08 коп. Як вбачається з Договору ГЛ № 13275 від 05.06.2003 року, укладеного між ВАТ «Івано-Франківськгаз» та [PERSON], остання є споживачем газу в житловому будинку по вул.С.Височана. 106 в с.Височанка. Крім того, судом встановлено, що виготовленням робочого проекту по газифікації спірного будинку займалася також позивач [PERSON] ще у 2001 році, тобто ще при житті [PERSON] Жодних доказів, які б спростовували докази надані позивачем, представником відповідача та представником третьої особи до суду не подано, а твердження представника третьої особи про те, що [PERSON] також має право на спірне будинковолодіння в порядку спадкування після смерті [PERSON] є необґрунтованим, оскільки в судовому порядку їй відмовлено в оформленні таких прав. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Як зазначено в п. 9 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», передбачено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним Кодексом. Пунктом 13 вище вказаної Постанови передбачено, що можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч.4 ст. 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Суд вважає, що позивач правильно визначила відповідачем по даній справі [PERSON] сільську раду, оскільки попередній власник спірного будинковолодіння [PERSON] померла, а в матеріалах справи відсутні докази про те, що інші особи у встановленому законом порядку стали правонаступниками шляхом оформлення спадкових прав, а бо ж прийняли спадщину. Твердження представника відповідача про те, що дана справа не підлягає розгляду в судовому порядку через відсутність спору суд вважає безпідставними, оскільки відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України, право власності за набувальною давністю набувається виключно за рішенням суду. На підставі ст.ст. 15, 16, 344 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»,

Outcome: approved