Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-09 00:00:00

У вересні 2018 року позивач звернувся з даною позовною заявою до суду, в якій просив: в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за Кредитним договором № CM-SME300/010/2006 від 17.07.2006 року, укладеного з Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» у сумі 679969 грн. 81 коп., з яких: залишок заборгованості за кредитом - 622904,63 грн., заборгованість із сплати відсотків за користування кредитом в сумі 57065,18 грн.; за Кредитним договором № CM-SME300/120/2007 від 07.06.2007 року, укладеного з Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» у сумі 1941176 грн. 39 коп., яка складається з: залишку заборгованості за кредитом - 1779920,50 грн., заборгованості із сплати відсотків за користування кредитом - 161255,89 грн., на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки № PM-SME300/010/2006 від 17.07.2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Панченко О.В., реєстровий № 4867, та договором № 1, реєстровий № 5219, про внесення змін до Договору іпотеки № PM-SME300/010/2006 від 17.07.2006 року, реєстровий № 4867 - нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною за процедурою, яка передбачена Законом України «Про виконавче провадження», на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеної на підставі оцінки майна, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; передати в управління іпотекодержателю - Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» предмет іпотеки - нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом надання права Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» примусового входу до предмета іпотеки, обладнання предмета іпотеки охоронними пристроями, заміни замків, а також укладання договорів про надання охоронних послуг щодо предмета іпотеки зі спеціалізованими підприємствами, установами, організаціями; виселити з предмета іпотеки - нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] та [PERSON] ; а також стягнути з відповідачів судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 17 липня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та [PERSON] було укладено Кредитний договір № СМ- SME300/010/2006, згідно з яким боржник отримала кредит у розмірі 105000,00 доларів США строком до 16.07.2016 року. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 17.07.2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та [PERSON] було укладено Договір іпотеки № PM-SME300/010/2006, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Панченко О.В., реєстровий № 4867. Предметом іпотеки за цим договором є нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Також, 07 червня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та [PERSON] було укладено Кредитний договір № CM-SME300/120/2007, згідно з яким боржник отримала кредит у розмірі 280550,00 доларів США строком до 06.06.2015 року. В забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитними договорами, 07.06.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено Договір № 1, реєстровий № 5219, про внесення змін до Договору іпотеки № PM-SME300/010/2006 від 17.07.2006 року, реєстровий № 4867. 29 квітня 2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за Кредитними договорами № CM-SME300/010/2006 від 17.07.2006 року та № CM-SME300/120/2007 від 07.06.2007 року. Також 29.04.2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло права вимоги за договорами іпотеки, в тому числі за Договором іпотеки № PM-SME300/010/2006 від 17.07.2006 року, реєстровий № 4867. Отже, до позивача перейшли усі права банку щодо права вимоги до [PERSON] з виконання зобов`язання за кредитними договорами, а також за договором іпотеки, а отже, саме на користь позивача має бути звернено стягнення на предмет іпотеки. Оскільки позичальниця не виконала взяті на себе обов`язки, заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.07.2013 року по справі № 2-3248/11 було стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за Кредитним договором № CM-SME300/120/2007 від 07.06.2007 року у сумі 1941176 грн. 39 коп. Як випливає з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.08.2018 року № 135679881, на сьогоднішній день власниками іпотечного майна є [PERSON] та [PERSON] . Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу від 05.03.2018 року, реєстровий № 153, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ромащенко Н.М., та договір купівлі-продажу від 06.03.2018 року, реєстровий № 162, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ромащенко Н.М. відповідно. При цьому, в Державному реєстрі відсутня іпотека та заборона ТОВ «ОТП Факторинг Україна» щодо іпотечного майна. Проте позивач, як іпотекодержатель, не надавав згоди на відчуження іпотечного майна. Також в матеріалах кредитних справ відсутні відомості щодо надання згоди ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на припинення іпотеки і заборони. По факту незаконних дій щодо іпотечного майна було відкрито кримінальне провадження № 12016040030000640. На даний час триває досудове розслідування. За рахунок предмета іпотеки позивач може задовольнити всі боргові зобов`язання, не сплачені позичальником, і вимоги стосовно повного відшкодовування всіх збитків, завданих порушенням позичальником його зобов`язань за договором іпотеки, а також всіх фактичних витрат, понесених позивачем у зв`язку із реалізацією його права. А отже, оскільки зобов`язання за кредитним договором не виконано, то іпотека ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є дійсною, у зв`язку з чим позивач має законне право задовольнити свої грошові вимоги за рахунок реалізації предмета іпотеки в порядку ст. 23 Закону України «Про іпотеку». Отже, позивач має право звернутись до суду з даним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги позивача і просив задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилався на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала до суду письмовий відзив на позовну заяву позивача, в якому просила відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог в повному обсязі. При цьому, зазначила, що позовні вимоги позивача є безпідставними, адже ним не доведено, що у нього виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки. До того ж, вона власне майно позивачу в іпотеку не передавала. Крім того, вказала, що позивачем пропущені строки для звернення до суду з даними вимогами, у зв`язку з чим просила застосувати строки позовної давності до позовних вимог позивача. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні також заперечував проти позовних вимог позивача і просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. При цьому, зазначив, що позовні вимоги позивача є безпідставними, адже ним не доведено, що у нього виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Сам [PERSON] належне йому спірне майно не передавав позивачу в іпотеку. Крім того, просив застосувати строки позовної давності до позовних вимог позивача, у зв`язку з їх пропуском. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомила. Відзиву або пояснень щодо позову не подала. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі по наступним підставам. Відповідно до ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. У судовому засіданні було встановлено, що 17 липня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», і [PERSON] був укладений Кредитний договір № СМ-SME300/010/2006, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 105000,00 доларів США для придбання нерухомого майна, з датою повернення кредиту 16.07.2016 року, зі сплатою 13% річних (т.1 а.с.8-11). Пунктом 5 частини 1 вказаного договору передбачено, що кредит надається для придбання нежитлового приміщення загальною площею 591,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.8 на обороті). Також, 07 червня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», і [PERSON] був укладений Кредитний договір № СМ-SME300/120/2007, відповідно до умов якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 280550,00 доларів США на проведення ремонту нерухомого майна, з датою повернення кредиту 06.06.2015 року зі сплатою 5% річних (т.1 а.с.12-16). Пунктом 5 частини 1 вказаного договору передбачено, що кредит надається для ремонту саме нежитлового приміщення загальною площею 591,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.12 на обороті). В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 07 червня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», і [PERSON] був укладений Договір поруки № СМ-SME300/120/2007, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався перед банком відповідати за виконання [PERSON] усіх її зобов`язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Крім того, між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», і [PERSON] були укладені наступні договори: -Додатковий договір № 1 від 10.02.2009 року до Кредитного договору № СМ-SME300/120/2007 від 07.06.2007 року, яким встановлений новий графік погашення кредиту; -Додатковий договір № 2 від 03.08.2009 року до Кредитного договору № СМ-SME300/120/2007 від 07.06.2007 року, яким встановлено, що погашення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок; -Додатковий договір № 1 від 11.02.2009 року до Кредитного договору № СМ-SME300/010/2006 від 17.07.2006 року, яким, зокрема був визначений фіксований відсоток 5,5% річних на весь час дії кредитного договору; -Додатковий договір № 2 від 03.08.2009 року до Кредитного договору № СМ-SME300/010/2006 від 17.07.2006 року. При цьому, 29 квітня 2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», яке є правонаступником всіх прав і обов`язків Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» був укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю (т.1 а.с.24-30), згідно якого Публічне акціонер товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі й за Кредитними договорами № СМ-SME300/010/2006 від 17.07.2006 року і № СМ-SME300/120/2007 від 07.06.2007 року, укладеними з [PERSON] , що підтверджується актом приймання-передачі кредитного портфелю від 29.04.2010 року і Витягом з додатку № 1 до вказаного договору купівлі-продажу кредитного портфелю (т.1 а.с.31-32). Таким чином, право вимоги по Кредитним договорам № СМ-SME300/010/2006 від 17.07.2006 року і № СМ-SME300/120/2007 від 07.06.2007 року перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна». Судом також встановлено, що Банк свої зобов`язання за кредитними договорами виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит в розмірі 10500,00 доларів США і в розмірі 280550,00 доларів США. Однак, в порушення умов кредитних договорів, [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконала, допустила прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів, внаслідок чого заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2013 року у цивільній справі № 2-3248/11 було стягнуто: -солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за Кредитним договором № СМ-SME300/120/2007 від 07.06.2007 року у сумі 1941176 грн. 39 коп., яка складається з: залишку заборгованості за кредитом - 1779920,50 грн., заборгованості із сплати відсотків за користування кредитом - 161255,89 грн., а також понесені витрати по справі - сплачені позивачем судовий збір у сумі 1700,00 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн., а всього 1942996 грн. 39 коп.; -з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за Кредитним договором № СМ-SME300/010/2006 від 17.07.2006 року у сумі 679969,81 грн., з яких: залишок заборгованості за кредитом - 622904,63 грн.; заборгованість із сплати відсотків за користування кредитом в сумі 57065,18 грн. Вищевказане рішення суду скасоване не було і набрало законної сили 24 грудня 2013 року. З зазначеним судовим рішенням можна ознайомитись у відкритому доступі на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень за наступним посиланням: http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/36486581. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вищевказані обставини не потребують доказування, оскільки вони встановлені судовим рішенням у вказаній цивільній справі, яке набрало законної сили. На підставі заочного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2013 року у цивільній справі № 2-3248/11 були видані відповідні виконавчі листи, які перебували на виконанні в Шевченківському відділі державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за ВП № 55392526 і ВП № 55392636. Проте, постановами державного виконавця від 31.10.2018 року у виконавчих провадженнях ВП № 55392526 і ВП № 55392636 виконавчі листи були повернуті стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки під час проведення виконавчих дій по примусовому виконанню зазначеного виконавчого документа державним виконавцем встановлено, що розрахункові рахунки, відкриті на ім`я боржника відсутні, а також у боржника відсутнє рухоме та нерухоме майно на яке можливо було б звернути стягнення в рахунок погашення боргу за виконавчим документом та здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними (т.2 а.с.26,28). При цьому, судом встановлено, що в забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань перед Банком за Кредитним договором № СМ-SME300/010/2006 від 17.07.2006 року, 17 липня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», і [PERSON] був укладений був укладений Договір іпотеки № РМ-SME300/010/2006, відповідно до умов якого в іпотеку Банку було передано нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення загальною площею 591,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке належить [PERSON] . Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Панченко О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 4867 (т.1 а.с.17-20). До припинення зазначеного Договору іпотеки № РМ-SME300/010/2006, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Панченко О.В. було накладене обтяження на нежитлове приміщення загальною площею 591,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке (обтяження) зареєстроване в Державному реєстрі іпотек за № 3473262, що підтверджується відповідним Витягом від 11.02.2009 року за № 22558350 (т.1 а.с.22). Також 07 червня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», і [PERSON] був укладений Договір № 1 про внесення змін до Договору іпотеки № РМ-SME300/010/2006 від 17.07.2006 року. Вказаний договір також посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Панченко О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 5219 (т.1 а.с.21). На підставі цього договору приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Панченко О.В. 07 червня 2007 року були внесені відповідні зміни в Державному реєстрі іпотек, що підтверджується відповідним Витягом від 11.02.2009 року за № 22558985 (т.1 а.с.23). В свою чергу, 09 червня 2010 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк», яке є правонаступником всіх прав і обов`язків Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» був укладений Договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло права вимоги за договорами іпотеки, в тому числі за Договором іпотеки № PM-SME300/010/2006 від 17.07.2006 року. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та зареєстрований в реєстрі за № 5686 (т.1 а.с.33-34). Таким чином, право вимоги за Договором іпотеки № PM-SME300/010/2006 від 17.07.2006 року перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Оскільки позичальниця так і не виконала умови кредитних договорів, навіть після ухвалення Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська заочного рішення від 05 липня 2013 року у цивільній справі № 2-3248/11, вона має заборгованість перед банком, яка: за Кредитним договором № CM-SME300/010/2006 від 17.07.2006 року становить 679969 грн. 81 коп., з яких: залишок заборгованості за кредитом - 622904,63 грн., заборгованість із сплати відсотків за користування кредитом в сумі 57065,18 грн.; та за Кредитним договором № CM-SME300/120/2007 від 07.06.2007 року становить 1941176 грн. 39 коп., яка складається з: залишку заборгованості за кредитом - 1779920,50 грн., заборгованості із сплати відсотків за користування кредитом - 161255,89 грн. У зв`язку з вищевказаним, у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. За правилами ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Статтею 7 даного Закону передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання. Згідно із ст. 11 Закону України «Про іпотеку», майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням. Відповідно до вимог ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до вимог ст. 38 Закону України «Про іпотеку», передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для подальшої реалізації. Умовами вказаного іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги: всі боргові зобов`язання, не сплачені боржником, і вимоги стосовно повного відшкодування всіх збитків, завданих порушенням іпотекодавцем його зобов`язань за цим договором, а також всіх фактичних витрат, понесених іпотекодержателем у зв`язку із реалізацією його прав за цим договором (п.6.1 договору іпотеки). В силу положень ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно з ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Частинами 1, 3 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Виходячи із системного аналізу ст. ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Зазначена правова позиція висловлена й Верховним Судом України у постановах від 01 квітня 2015 року у справі № 6-37цс15 та від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15. Разом з тим, судом встановлено, що на теперішній час право власності на нежитлове приміщення загальною площею 591,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] і [PERSON] , яким належить по 1/2 частині вказаного нерухомого майна кожному з них, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.08.2018 року № 135679881. В той же час, суду не представлено доказів того, що позивач вже не є іпотекодержателем спірного нерухомого майна. Оригінал листа Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» від 04.09.2015 року за вих. № 2077/7/15 суду не представлений. При цьому, судом встановлено, що за фактом вищевказаних дій щодо іпотечного майна було відкрито кримінальне провадження № 12016040030000640, в якому наразі триває досудове розслідування. Більш того, навіть не дивлячись на вказаний вище лист, з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 23.01.2019 року за № 153619192 випливає, що на спірне нерухоме майно накладені ще декілька заборон, що унеможливлює реєстрацію права власності на таке майно за відповідачами, а відтак обтяження і іпотека є чинним. При цьому, відповідачі просили застосувати строки позовної давності до позовних вимог позивача, у зв`язку з їх пропуском. Дійсно, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Так, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно зі ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Разом з тим, згідно з ч. ч. 3-4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Згідно з роз`ясненнями п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення в цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 4 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Як вже було встановлено вище, заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2013 року у цивільній справі № 2-3248/11, яке набрало законної сили 24 грудня 2013 року, з [PERSON] на користь позивача була стягнута заборгованість. Виконання вказаного рішення проводилося аж до жовтня 2018 року, коли позивач дізнався про відчуження останньою належного їй нерухомого майна, яке було передано банку в іпотеку. Відповідно, вказані обставини не дають підстав вважати, що позивачем пропущені строки звернення до суду з даними вимогами. Тому, суд вважає, що позивач пред`явив даний позов в межах позовної давності відповідно до положень ст. ст. 257, 261, 264 ЦК України. При цьому, норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» до спірного нерухомого майна не застосовуються, адже воно є нежитловим. Судом встановлено, що сума заборгованості Позичальника перед Банком є значною та з огляду на положення ст. 39 Закону України «Про іпотеку», суд вважає, що порушення Позичальником основного зобов`язання завдає збитків іпотекодержателю. Неповернення кредитних коштів [PERSON] створює умови для невиконання Банком інших грошових зобов`язань, у т.ч. проведення своєчасних і належних виплат вкладникам за депозитними договорами. Право позивача звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом за вибором іпотекодержателя передбачені і відповідають змісту ст. ст. 6-8 укладеного і нотаріально посвідченого договору іпотеки. До суду не представлено доказів виконання вищевказаного заочного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2013 року у цивільній справі № 2-3248/11 або її (заборгованості) зменшення. Тому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та заявлені згідно з чинним законодавством. Звернення Банку до суду із зазначеним позовом з викладенням змісту порушених боржником зобов`язань, визначення розміру заборгованості і вимоги про виконання порушеного зобов`язання свідчить про виконання іпотекодержателем положень ст. ст. 12, 35 вищевказаного Закону. Доказів наявності прав неповнолітніх дітей на предмет іпотеки, пріоритету та розміру вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки до суду не надано і в судовому засіданні таких не встановлено. Згідно з ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ч. 5 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Враховуючи вищевикладені вимоги законодавства та обставини справи в їх сукупності, суд вважає можливим в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за Кредитним договором № CM-SME300/010/2006 від 17.07.2006 року, укладеного з Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» у сумі 679969 грн. 81 коп., з яких: залишок заборгованості за кредитом - 622904,63 грн., заборгованість із сплати відсотків за користування кредитом в сумі 57065,18 грн.; за Кредитним договором № CM-SME300/120/2007 від 07.06.2007 року, укладеного з Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» у сумі 1941176 грн. 39 коп., яка складається з: залишку заборгованості за кредитом - 1779920,50 грн., заборгованості із сплати відсотків за користування кредитом - 161255,89 грн., на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки № PM-SME300/010/2006 від 17.07.2006 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Панченко О.В., реєстровий № 4867, та договором № 1, реєстровий № 5219, про внесення змін до Договору іпотеки № PM-SME300/010/2006 від 17.07.2006 року, реєстровий № 4867 - нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною, визначеною за процедурою, яка передбачена Законом України «Про виконавче провадження», на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеної на підставі оцінки майна, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Відповідно же до ст. 34 Закону України «Про іпотеку», після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. За таких обставин, суд вважає можливим передати в управління іпотекодержателю - Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» предмет іпотеки - нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом надання права Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» примусового входу до предмета іпотеки, обладнання предмета іпотеки охоронними пристроями, заміни замків, а також укладання договорів про надання охоронних послуг щодо предмета іпотеки зі спеціалізованими підприємствами, установами, організаціями, а також виселити з предмета іпотеки - нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] - [PERSON] та [PERSON] . Крім того, в порядку ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слідує стягнути в рівних частинах судовий збір в сумі 5286 грн. 00 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом), тобто по 2643 грн. 00 коп. з кожного з них відповідно. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved