Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 49.48/02/08-Сн від 07.02.2008 року у розмірі 1649382,21 грн. Позовні вимоги позивач мотивовані тим, що між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 49.48/02/08-Сн від 07.02.2008 року, відповідно до якого третій особі було надано кредит у розмірі 325208,26 дол. США, на умовах сплати за користування кредитом 16 % річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 07.02.2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № 49.48/02/П01/08-СН. Згідно з яким, [PERSON], зобов'язався відповідати перед позивачем за невиконання [PERSON] усіх зобов'язань перед Банком, що випливають з кредитного договору №49.48/02/08-Сн від 07.02.2008 року в повному обсязі. 26.06.2013 року ВАТ «Кредитпромбанк» відступив своє право вимоги заборгованості за кредитними договорами ПАТ «Дельта Банк». Оскільки [PERSON] заборгованість згідно умов договору не сплачує, банк звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача [PERSON] як солідарного з [PERSON] боржника на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 1649382,21 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила суд про його задоволення з урахуванням довідки про відсутність заборгованості позичальника за кредитним договором. В судовому засіданні представник відповідача та третьої особи позов не визнав та заперечував проти його задоволення у зв'язку із тим, що заборгованість за кредитним договором станом на час розгляду справи в повному обсязі була погашена, а кредитний договір, як і договір поруки - припинив свою дію. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 07.02.2008 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 49.48/02/08-Сн від 07.02.2008 року, відповідно до якого [PERSON] було надано кредит у розмірі 325208,26 дол. США, на умовах сплати за користування кредитом 16 % річних (а.с. 6-13). В подальшому до кредитного договору укладались додаткові договори. 26.06.2013 року ВАТ «Кредитпромбанк» відступило свої права вимоги заборгованості за кредитним договором № 49.48/02/08-Сн від 07.02.2008 року ПАТ «Дельта Банк», про що свідчить договір купівлі-продажу прав вимоги та витяг з додатку № 1 до договору купівлі-продажу прав вимоги, які знаходяться в матеріалах справи (а.с. 83-89). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Із долученого до справи розрахунку від 10.07.2015 року вбачається, що отриманий кредит третя особа за умовами договору не сплачує та має заборгованість в сумі 1649382,21 грн. (а.с.72). Разом із тим, в судовому засіданні 12.09.2016 року представником позивача було надано розрахунок заборгованості станом на 02.09.2016 року, відповідно до якого у третьої особи відсутня заборгованість за кредитним договором (а.с. 210). Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (пеня, штрафи), порукою, гарантією, заставою, тощо, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Як встановлено в судовому засіданні, в якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 07.02.2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки № 49.48/02/П01/08-СН (а.с. 51-53), за умовами якого відповідач зобов'язався солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань третьою особою за кредитним договором (а.с. 51-53). Згідно ст.ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Разом із тим, представником відповідача в судовому засіданні було надано квитанції про сплату суму заборгованості за кредитним договором (а.с. 165, 166). Відповідно до довідок ПАТ «Дельта Банк» від 08.04.2016 року (а.с. 164) та від 02.09.2016 року (а.с. 211), загальна заборгованість за кредитним договором у третьої особи відсутня. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про те, що оскільки станом на час прийняття судового рішення заборгованість позичальником за кредитним договором була сплачена в повному обсязі, то підстави для стягнення з поручителя, як солідарного боржника, суми заборгованості в розмірі 1649382,21 грн., відсутні, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки станом на час розгляду справи обов'язок третьої особи та відповідача сплатити на користь позивача суму заборгованості в розмірі 1649382,21 грн. не знайшов свого підтвердження матеріалами справи, то суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed