Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

У вересні 2016 року представник позивача [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, згідно якого просить стягнути з відповідача на користь позивача проценти за користування позиками від 02.12.2008 року, 16.01.2009 року, 19.01.2009 року, 22.01.2009 року, 03.02.2009 року в сумі 2.268.682,77 грн., 3% річних та інфляційні витрати в сумі 2.724.221,79 грн., відшкодування моральної шкоди 50.000,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що відповідач позичив грошові кошти у позивача: 02.12.2008 року у розмірі 78.150,00 доларів США, строк повернення позики 01.02.2009 р.; 16.01.2009 року у розмірі 350.000,00 гривень, строк повернення позики 01.06.2010 р.; 19.01.2009 року у розмірі 500.000,00 гривень, строк повернення позики 01.07.2010 р.; 22.01.2009 року у розмірі 280.000,00 гривень, строк повернення позики 13.08.2012 р.; 03.02.2009 року у розмірі 720.900,00 гривень, строк повернення позики 01.07.2010 р. Згідно рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14.05.2016 року та ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 05.09.2013 року у справі №0603/7357/12, з відповідача на користь позивача стягується заборгованість за договором позики на загальну суму 2.475.552,95 грн. В Бердичівському МВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області перебуває провадження про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 2.475.552,95 грн., яка не погашена відповідачем до теперішнього часу. Вищевказаними розписками передбачено нарахування на суму позики процентів у розмір 13% річних від суми заборгованості. Загальна сума процентів за вищевказаними розписками складає 2.268.682,77 грн., 3% річних та інфляційні витрати 2.724.221,79 грн., всього 4.992.904,56 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з зазначених у ньому підстав. Відповідач та його представник позов не визнали в повному обсязі. Відповідаючи на запитання представника позивача [PERSON], відповідач визнав факт отримання позики на умовах викладених в розписках та факт особистого складення і підписання цих розписок. Також, відповідач повідомив, що мав спільний бізнес з позивачем і отримав позики з метою погашення власного кредиту в банку. Позики за яким наразі стягуються проценти, були отримані відповідачем на підприємстві позивача. Позики та проценти за користування цими позиками, не повернуті відповідачем до теперішнього часу. Відповідач спільно з позивачем використовував будівлю магазину «Ельдорадо» в місті Бердичеві по вул. Карла Лібкнехта, буд.4-а для ведення їх бізнесу, це був їх бізнес-проект. Заслухавши пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Між позивачем та відповідачем укладено договори позики від 02.12.2008 року на суму 78.150,00 доларів США, від 16.01.2009 року на суму 350.000,00 грн., від 19.01.2009 року на суму 500.000,00 грн., від 22.01.2009 року на суму 280.000,00 грн., від 03.02.2009 року на суму 720.900,00 грн. Факт укладення вищевказаних договорів та отримання коштів, підтверджується розписками від 02.12.2008 року, 16.01.2009 року, 19.01.2009 року, 22.01.2009 року, 03.02.2009 року, які складені та підписані відповідачем власноручно. Оригінали розписок, оглянуті судом в засіданні 29.11.2016 року. Отримані грошові кошти, відповідач повинен був повернути позивачу за розпискою від 02.12.2008 р. до 01.02.2009 р., за розпискою від 16.01.2009 р. 01.06.2010 р., за розпискою від 19.01.2009 р. до 01.07.2010 р., а за розпискою від 03.02.2009 р. до 01.07.2010 р. У розписці від 22.01.2009 р. строк повернення отриманих за нею грошових коштів не вказано. Листом від 31.07.2012 р. позивач вимагав від відповідача повернути грошові кошти у розмірі 280.000,00 грн., отримані за розпискою від 22.01.2009 р., протягом семи днів з моменту отримання листа. Вказаний лист було отримано відповідачем 01.09.2012 р. Частиною другою статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Тобто, обов'язок повернути грошові кошти у розмірі 280.000,00 грн., отримані за розпискою від 22.01.2009 р., виник у відповідача 01.09.2012 р. Сторони в судовому засіданні визнали факт отримання відповідачем позики на вищевказаних умовах. Вищевказані обставини, також встановлені рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 14.05.2016 року та ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 05.09.2013 року у справі №0603/7357/12, які набрали законної сили 05.09.2013 року. На підставі зазначених рішень, з відповідача на корить позивача стягується борг в сумі 2.475.552,95 грн., що становить суму вищевказаних позик. В Бердичівському міськрайонному відділі Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на виконанні перебуває провадження № 41078727 про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 2.475.552,95 грн. За вищевказаним провадженням, в інтересах позивача Бердичівський МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області наклав арешт на належну відповідачу - ? частину нежитлової будівлі магазину «Ельдорадо» за адресою: Житомирська область, місто Бердичів, вулиця Карла Лібкнехта, буд.4-а. Листом від 24.03.2014 року відповідач повідомив Бердичівський МВ ДВС ГТУЮ у Житомирській про те, що він зобовязується щомісяця сплачувати по 8.000,00 грн. в рахунок погашення вищевказаної заборгованості. Згідно з листом Бердичівського МВ ДВС ГТУЮ у Житомирській області від 25.11.2016 року, станом на 25.11.2016 року до відділу не надходили документи про сплату боргу відповідачем на користь позивача по виконавчому провадженню №41078727. На час розгляду справи, заборгованість за договорами позики від 02.12.2008 року, 16.01.2009 року, 19.01.2009 року, 22.01.2009 року, 03.02.2009 року відповідачем не погашена. З розписок від 16.01.2009 р., від 19.01.2009 р. та від 22.01.2009 р. вбачається, що вони передбачають нарахування на суму позики процентів у розмірі 13% річних від суми заборгованості. Розписками від 02.12.2008 року, 03.02.2009 року розмір процентів не встановлено, тому їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ і виплачуються щомісяця до дня повернення позики, згідно положень ч.1 ст.1048 ЦК України. Згідно розрахунку заборгованості від 05.08.2016 року, загальна сума процентів за вищевказаними позиками складає 2.268.682,77 грн., 3% річних та інфляційні витрати 2.724.221,79 грн., всього 4.992.904,56 грн. Відповідач та його представник не оспорюють правильність нарахування процентів за договорами позики, а також 3% річних та інфляційні витрати. Позивач та [PERSON], в якості свідків показали, що відповідач при зустрічі з ними в квітні 2014 року повідомив, що визнає борг з процентів за користування вищевказаними позиками та зобовязується повернути ці проценти в строк до 2015 року, тому строк позовної давності не сплинув. Листом адресованим Бердичівському МВ ДВС ГТУЮ у Житомирській, відповідач зобовязався щомісяця сплачувати по 8.000,00 грн. в рахунок погашення вищевказаної заборгованості. Відповідач переривав перебіг позовної давності щодо стягнення процентів за користування позиками, шляхом вчинення вищевказаних дій. В звязку з тим, що відповідач своєчасно не повернув проценти за користування позиками, позивач звернувся до суду з даним позовом. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Згідно із ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання і одночасно способом цивільно-правової відповідальності. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України №6-36цс14 від 02.07.2014 року. Аналіз норм ст.99 Конституції України, ст.ст. 192, 533 ЦК України дає підстави вважати, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України. Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14. Отже, проценти за користування позикою від 02.12.2008 року, слід стягувати в національній валюті України гривні, згідно розрахунку. Відповідно до статей 525 та 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено обов'язок позичальника сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу у разі несвоєчасного повернення суми позики. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з правовим висновком ВСУ у постанові від 02.09.2015 року у справі №6-369цс15, індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов'язань у випадках, передбачених договором або законом. Відповідно до положень ст.611 ЦК України, в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З огляду на викладе, суд знаходить підставним стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди в розмірі 3.000,00 грн. За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно із ст.88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial