Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернувся до відповідачів із позовом про відшкодування шкоди пов'язаної з ушкодженням здоров'я. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є батьком малолітнього [PERSON], [INFO]. Він є учнем 4-го класу загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 13. 12 листопада 2013 року його син [PERSON] був на заняттях у школі. Під час навчального процесу близько 11 години 30 хвилин під час перерви учень 4-го класу ЗОШ № 13 [PERSON], [INFO], товкнув його сина [PERSON], в результаті чого останній упав та вдарився тулубом о стіну кабінету, після чого впав на підлогу, отримавши тілесні ушкодження. Відчуваючи сильний біль, син став плакати, але швидку допомогу було викликано тільки через деякий час. 12 листопада 2013 року близько 13 години його син [PERSON] був доставлений до травмпункту ЦМЛ м. Дзержинська. Його було оглянуто черговим травматологом, було зроблено рентгенографію, накладено 8-ми образну пов'язку, встановлено діагноз: закритий перелом правої ключиці та було рекомендовано звернутись до Обласної травматологічної лікарні м. Донецьк. З 21 листопада 2013 року по 09 грудня 2013 року дитина знаходилась на амбулаторному лікуванні. Близько року сину заборонялось підіймати тягар та не можна було опиратись на травмовану руку. 15 листопада 2013 року він подав заяву до прокуратури с проханням провести розслідування. 22 листопада 2013 року його заяву було передано до Дзержинського МВ ГУМВС, було відкрито кримінальну справу, проводилось розслідування, призначалась судова експертиза. За висновком СМЕ № 16 від 17 січня 2014 року сину було спричинено тілесні ушкодження середньої важкості. 29 січня 2014 року слідчий Дзержинського МВ винесла постанову про закриття кримінальної справи, у зв'язку з тим, що [PERSON] не досягнув віку 14-ть років, з якого настає кримінальна відповідальність. Майнова відповідальність, а також моральна шкода повинна відшкодовувати винна особа, а тому вважає, що батьків малолітнього [PERSON] - відповідачів [PERSON], та [PERSON], котрі неналежним чином здійснювали виховання дитини. Також мається вина навчального закладу, оскільки тілесні ушкодження середньої важкості під час навчального процесу. Навчальний заклад зобов'язаний здійснювати нагляд за малолітніми дітьми, що знаходяться на навчанні. Вважає, що вина обох з батьків є рівною, тобто відповідальність повинна бути покладена на відповідачів в рівних долях. Неправомірними діями малолітнього [PERSON] було спричинено [PERSON] матеріальну та моральну шкоду. Матеріальна шкода полягає відшкодуванні шкоди затрачених коштів на лікування дитини в сумі 1042грн.42коп. Окрім того діями малолітнього [PERSON] було спричинено моральну шкоду, яка полягає у фізичному болі та стражданнях, які син переніс у зв'язку з отриманою травмою, у душевних стражданнях, порушенні звичайних життєвих зв'язків. З урахуванням тривалості та глибини моральних страждань, моральну шкоду спричинену неправомірними діями він оцінює у сумі 30 000грн. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] суду пояснила, що працює директором загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №13. Після 4-го уроку перед 5-м [PERSON] та [PERSON] штовхалися, в результаті чого [PERSON] вдарився головою об стіну, а [PERSON] впав на підлогу та вдарився ключицею. Коли вони зайшли до класу класний керівник викликала медсестру та подзвонила матері. Після чого було викликано швидку допомогу. В травмпункті дитина була оглянута через 50 хвилин, у зв'язку з тим, що була черга. При огляді дитини лікарем, мати [PERSON] сказала, що дитина впала на вулиці і травма була записана як побутова. Представник відповідача міського відділу освіти Дзержинської міської ради Донецької області Поваляєва М.О. суду пояснила, що 12.11.2013 року мав місце нещасний випадок, що стався з учнем 4-го класу [PERSON], на підставі результатів розслідування нещасного випадку за порушення п.4 Положення про організацію роботи з охорони праці учасників навчально-виховного процесу в установах і закладах освіти було винесено догану заступнику директора з навчально-виховної роботи та класному керівнику ЗОШ І-ІІІ ступенів № 13. Відповідачі [PERSON], [PERSON], до судового засідання не з'явились, були належним чином повідомлені, про причини неявки суд не інформували. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оголосивши матеріали по справі, суд приходить до наступного висновку. Із матеріалів кримільного провадження № 12013050220002957 заведеного 22.11.2013 року за фактом тілесних ушкоджень завданих [PERSON], за ознаками кримінального правопорушення ст.. 122 ч.1 КК України вбачається, що 22.11.2013 року надійшла заява [PERSON] в якій він просив розібратися в нещасному випадку, який стався 12.11.2013 року у ЗОШ № 13 м. Артемово, м. Дзержинська з його сином [PERSON], [INFO]. В ході проведення досудового розслідування було встановлено, що 12.11.2013 року в учбовому кабінеті 4-го класу ЗОШ № 13, м. Артемово, м. Дзержинська учень [PERSON] у ході гри штовхнув учня [INFO], в результаті чого останній впав та вдарився тулубом об стіну кабінету, після чого впав на підлогу, тим самим отримав тілесні ушкодження, а саме закритий перелом правої ключиці, які згідно до висновку судово-медичної експертизи, відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, які утворились від дії тупого предмету, або при ударі об такий. На момент завдання тілесних ушкоджень [PERSON] було дев'ять років. Кримінальне провадження було закрито на підставі ст. 22 КК України, оскільки вчинення суспільно небезпечного діяння особою, що не досягла на час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого законом віку, свідчить про відсутність суб'єкта кримінального правопорушення, а тим самим, відсутність складу кримінального правопорушення, як підстави кримінальної відповідальності, внаслідок чого виключається і кримінальна відповідальність. Про нещасний випадок, що стався з учасником навчально - виховного процесу (учнем) ЗОШ І-ІІІ ступенів № 13 було складено акт по формі Н-Н (а.с.78-79) З довідки Центральної міської лікарні м. Дзержинська вбачається, що дитина [PERSON], [INFO] звертався до травмпункту ЦМЛ 12.11.2013 року. Діагноз: закритий перелом правої ключиці. (а.с.16) Згідно виписки з медичної карти [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні з 12.11.2013 року по 20.11.2013 року з діагнозом закритий перелом правої ключиці зі зміщенням (а.с.18). Сума матеріальних збитків затрачених на лікування [PERSON] складає 1042,74грн., що підтверджено відповідними квитанціями (а.с.19,20,21). Ці докази належним чином оформлені, приймаються судом як достовірні докази по справі, і які не протирічать матеріалам кримінальної справи. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній особі відшкодовується винною особою, яка її завдала, за наявності її вини. За загальними правилами цивільна відповідальність за завдану майнову і моральну шкоду настає за наявності чотирьох складових неправомірних дій, заподіювача шкоди, негативного наслідку таких дій (шкоди), причинного зв`язку між діями заподіювача шкоди та завданою шкодою, а також вини особи, яка завдала шкоду. П.7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди міститься роз`яснення, що заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями бездіяльністю інших осіб. Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, в позові має бути зазначено в чому полягає шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю їй заподіяно, і з яких міркувань виходить позивач вказуючи суму такої шкоди, наявність причинного зв»язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до ст.. 1178 ч.1 ЦК України, шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Ст. 1178 ч.2 ЦК України передбачає, що якщо малолітня особа завдала шкоди під час перебування під наглядом навчального закладу, закладу охорони здоров'я чи іншого закладу, що зобов'язаний здійснювати нагляд за нею, а також під наглядом особи, яка здійснює нагляд за малолітньою особою на підставі договору, ці заклади та особа зобов'язані відшкодувати шкоду, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Згідно зі ст. ст. 1178 ч.4 ЦК України, якщо малолітня особа завдала шкоди як з вини батьків (усиновлювачів) або опікуна, так і з вини закладів або особи, що зобов'язані здійснювати нагляд за нею, батьки (усиновлювачі), опікун, такі заклади та особа зобов'язані відшкодувати шкоду у частці, яка визначена за домовленістю між ними або за рішенням суду. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає в межах заявлених вимог, але із урахуванням характеру моральних страждань, що потерпілий переніс у зв'язку із отриманою травмою. Через травму він вимушений був пропускати навчання яке надолужувати приходилось самостійно, порушено нормальні життєві зв'язки оскільки потерпілий не може вести такий спосіб життя як до вищевказаної травми, що потягло за собою негативні наслідки спричинено моральні переживання у зв'язку із ушкодженням здоров'я. Якщо малолітня особа завдала шкоди під час перебування під наглядом навчального закладу, закладу охорони здоров'я чи іншого закладу, що зобов'язаний здійснювати нагляд за нею, а також під наглядом особи, яка здійснює нагляд за малолітньою особою на підставі договору, ці заклади та особа зобов'язані відшкодувати шкоду, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Згідно п.2 посадової інструкції вчителя загальноосвітньої школи № 13 вчитель виконує такі посадові обов'язки: створення сприятливих умов для індивідуального розвитку і формування особистого, формування колективу класу, забезпечує дотримання правил безпеки життєдіяльності під час здійснення навчального процесу та проведення виховних заходів. Отже шкода здоров`ю [PERSON], була завдана малолітнім [PERSON] під час його перебування під наглядом навчального закладу - ЗОШ І-ІІІ ступенів № 13, має бути відшкодована цим навчальним закладом, оскільки працівники цього закладу неналежним чином виконували покладені на них обов'язки щодо нагляду за поведінкою малолітнього [PERSON] та не забезпечили збереження здоров`я учня [PERSON], під час перебування вказаних учнів в ЗОШ на заняттях. В результаті чого здоров`ю [PERSON] завдано шкоди. Враховуючи той факт, що загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 13 є юридичною особою та підпорядкована міському відділу освіти Дзержинської міської ради, який виконує фінансові зобов'язання за всіма структурними підрозділами, в тому числі і по загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 13, у зв'язку з чим обов'язок відшкодування матеріальної та моральної шкоди позивачу покладається на міський відділ освіти Дзержинської міської ради. Відповідачі не довели, що їх малолітній син [PERSON] завдав шкоди здоров`ю [PERSON] не з вини батьків, отже є підстави для покладення обов`язку відшкодувати шкоду, як матеріальну так і моральну , що завдана 12.11.2013 року здоров`ю [PERSON] Так як на час винесення рішення [PERSON] є малолітнім, то суму матеріальної і моральної шкоди необхідно стягти з батьків винної особи тобто з [PERSON], [PERSON] та з міського відділу освіти Дзержинської міської ради в рівних частках. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у їх прийнятті. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] Крім того з відповідачів на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 121,80 гривень з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial