Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк», в якому просили визнати припиненою поруку за договорами поруки від 26.04.2007 року, укладеними між ними та закритим акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк»). Позовні вимоги мотивовано тим, що на час звернення до суду ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» пропустив шестимісячний строк звернення до суду з вимогами до поручителів, в наслідок чого порука є припиненою, що відповідає правовим позиціям Верховного Суду України. У судовому засіданні представник позивачів заявлені позовні вимоги повністю підтримав, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, проти їх задоволення заперечував та просив відмовити в задоволенні позову. Третя особа в судове засідання не зявилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно зясувавши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з урахуванням наступного. Судом встановлено, що 26.04.2007 року між ЗАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №HEH2GK00000081, за умовами якого остання отримала кредит в сумі 50800 дол. США з кінцевим строком погашення до 26.04.2037 року зі сплатою 0,84 відсотків щомісяця. Для забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 26.04.2007 року між ЗАТ «Комерційний банк «ПриватБанк», [PERSON] та [PERSON] (з кожним з ним окремо) були укладені договори поруки №HEH2GK00000081, відповідно до умов яких поручителі відповідають перед кредитором за виконання зобовязань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник. У звязку з неналежним виконанням боржником своїх зобовязань за кредитним договором, ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до [PERSON] та її поручителів з вимогами про дострокове погашення кредитної заборгованості, які поручителями було отримано 16.02.2015 року та 03.10.2014 року. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що банк, використовуючи своє право, звернувся до Дніпровського районного суду м. Херсона з позовом до позичальника та поручителів про солідарне стягнення заборгованості. Ухвалою суду від 08.07.2015 року позовну заяву залишено без розгляду за заявою представника позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, Згідно положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. За змістом наведених положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука визначена законодавцем як строкове зобовязання. Сплив строку дії поруки, встановленого договором або законом, припиняє субєктивне право кредитора задовольнити свої вимоги за рахунок поручителя. Алгоритм визначення строків дії поруки наступний. Спочатку визначаються строки, встановлені договором. Якщо договором строки дії поруки не встановлено, то визначаються строки виконання основного зобовязання, від яких відраховується шість місяців, протягом яких кредитор має предявити вимоги до поручителя. Якщо строки виконання основного зобовязання не визначені, то строк дії поруки визначається в один рік з дня укладення договору. Відповідно до п. 12 договорів поруки порука припиняється після закінчення пяти років з дня настання терміну повернення кредиту. Тобто сторонами було визначено та погоджено строки дії поруки, тому положення ч. 4 ст. 559 ЦК України щодо шестимісячного та річного строку дії поруки до даних правовідносин не застосовуються. Відповідно до п. 7.1 кредитного договору №HEH2GK00000081 терміном повернення кредиту визначено 26.04.2037 року. Надіславши боржнику та поручителям вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості, які поручителями було отримано 16.02.2015 року та 03.10.2014 року, банк на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання. Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій в постанові від 17.09.2014 року у праві №6-53цс14. Отже, протягом пяти років з лютого 2014 року банк має право предявити вимоги до поручителів, після спливу яких порука припиниться. Доводи позивачів відносно того, що відповідач пропустив встановлені законодавством строки предявлення вимог до поручителів не ґрунтуються на вимогах закону. За вказаних обставин позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed