Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

У березні 2013 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Міністерства аграрної політики України, треті особи Державне підприємство «Агенство з ідентифікації і реєстрації тварин», [PERSON], про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за затримку виплати та моральної шкоди. Заявник зазначив, що з 29.07.2002 року він відповідно до наказу Міністерства аграрної політики України № 213 був призначений на посаду директора Державного підприємства «Агенство з ідентифікації і реєстрації тварин», яким було укладено контракт з позивачем на три роки, а 23.11.2005 року укладено контракт на 5 років тобто до 29.11.2010 року. Однак наказом Міністерства аграрної політики України 21.05.2010 року контракт було розірвано, позивача звільнено з посади за п.8 ст.36 КЗпП України. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2011 року скасовано наказ про звільнення та поновлено на роботі позивача з 21.05.2010 року. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду від 19 жовтня 2011 року рішення суду залишено без зміни. Рішенням Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 липня 2012 року змінені рішення судів, визнано наказ Міністерства аграрної політики України від 21.05.2010 року незаконним та постановлено вважати позивача звільненим з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України у зв'язку із закінченням строку контракту з 29 листопада 2011 року. Позивач зазначив, що він має право на підставі зазначених судових рішень на отримання заробітної плати у сумі 51.282 грн., з 21 травня до 29 листопада 2010 року. Однак на день звернення до суду заробітна плата за цей період не виплачена, чим спричинені інфляційні збитки за період з травня 2010 року по листопад 2010 року у сумі 10.094,04 грн. Окрім того, підлягає стягненню середній заробіток за час невиплати зазначеної заробітної плати, що складає на 01.03.2013 року (звернення до суду) із розрахунку середньоденна зарплата 409,09 грн. за 566 робочих днів затримки - 231.544,94 грн. А також просив крім зазначених сум (51.282 грн.; 10.094,04 грн.; 231.544,94 грн.) відшкодувати йому моральну шкоду у сумі 7.000 грн. У запереченнях Міністерства аграрної політики та продовольства України а.с.42 представник відповідача-1 посилається на те, що за розпорядженням Кабінету Міністрів України від 26.07.2012 року ДП передано до сфери управління Держветфітослужби: - законних підстав для виплати заробітної плати директору ДП «Агенство з ідентифікації і реєстрації тварин» за рахунок фонду зарплати Міністерства аграрної політики та продовольства України; - держава не несе відповідальність за комерційну діяльність ДП «Агенство з ідентифікації і реєстрації тварин»; - вважає недоведеними вимоги про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду справи позивач у жовтні 2013 року уточнив позовні вимоги у розмірі сум зазначених на а.с. 98 про стягнення з відповідача: - неотриману зарплату у сумі 43.628,85 грн. за липень-листопад 2010 року; - інфляційні втрати за період з травня 2010 року до 01.09.2013 року - 8.771,27 грн.; - середній заробіток за час невиплати на 01.09.2013 року склав - 374.756,80 грн. Та стягнути моральну шкоду з Міністерства аграрної політики та продовольства України у сумі 7.000 грн. За клопотанням представника позивача ухвалою суду від 14 жовтня 2013 року (а.с.102) залучено співвідповідачем Державне підприємство «Агенство з ідентифікації і реєстрації тварин», яке було третьою особою. У січні 2014 року (а.с.114-121) позивач уточнив позовні вимоги у розмірі сум зазначених про стягнення з відповідача Державного підприємства (далі ДП) «Агенство з ідентифікації і реєстрації тварин»: - неотриману зарплату у сумі 43.628,85 грн. за липень-листопад 2010 року; - інфляційні втрати за період з травня 2010 року до 1.09.2013 року - 8.771,27 грн.; - середній заробіток за час невиплати на 01.09.2013 року склав - 374.756,80 грн., - а також просив стягнути з Міністерства аграрної політики та продовольства України моральну шкоду у сумі 7.000 грн. У запереченнях ДП «Агенство з ідентифікації і реєстрації тварин» (а.с.67) представник зазначив, що за розпорядженням Кабінету Міністрів України від 26.07.2012 року ДП передано до сфери управління Держветфітослужби. Позивачу неодноразово пропонували отримати трудову книжку та заробітну плату за період з травня 2010 року по листопад 2010 року на виконання рішення Шевченківського районного суду від 17.03.2011 року. Однак невиконання позивачем вимог інструкції щодо порядку ведення трудових книжок, від отримання якої у встановленому порядку він не виявив бажання, тому вини відповідача ДП у неотриманні заробітної плати та трудової книжки немає. У додаткових запереченнях ДП «Агенство з ідентифікації і реєстрації тварин» (а.с.136) зазначено про незаконність заявлених вимог з таких підстав: - зважаючи на умови звільнення згідно із Рішенням ВССУ від 04.07.2012 року відповідач вважає днем звільнення 29.11.2010 року; - позивач не працював, тому розрахунок з ним при звільненні та видача трудової книжки мали відбутися у строки встановлені ст.116 КЗпП; - відповідач станом на 15.04.2014 року не звертався до відповідача з приводу отримання розрахунку та не забрав трудову книжку; - згідно із актом відповідача-1 від 21.05.2010 року позивач відмовився від отримання наказу про звільнення та трудової книжки, у зв'язку із чим на адресу позивача було направлено з поштовим повідомленням 21.05.2010 року лист відповідачем-1 з цього питання; - посилаючись на п.32 ППВСУ № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» та ст.235 КЗпП України відповідач зазначив, що вимоги працівника за затримку трудової книжки про оплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню у тому разі і за той період, коли з вини власника або уповноваженого органу була затримана видача трудової книжки; - відсутні докази щодо вини підприємства щодо неотримання позивачем трудової книжки та підстави визначених ст.ст. 237-1 КЗпП для відшкодування моральної шкоди. У травні 2014 року (а.с.155-161) позивач уточнив та позовні вимоги з покладенням на відповідача-2 Державне підприємство «Агенство з ідентифікації і реєстрації тварин» стягнення у розмірі сум зазначених у позові а саме за: - неотриману зарплату у сумі 43.628,85 грн. за липень-листопад 2010 року; - інфляційні втрати за час з травня 2010 року до 07.05.2014 року - 10.543,88 грн. - середній заробіток за період затримки виплати - 455.263,60 грн. - стягнення моральної шкоду у сумі 7.000 грн. з ДП «Агенство з ідентифікації і реєстрації тварин», (замість відповідача-1). В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги позивача з їх уточненнями та додатково пояснив, що на його думку відповідач зобов'язаний на підставі зазначених судових рішень виплатити позивачу заробітну плату у сумі 51.282 грн.. Позивач посилається на положення ст. 47 КЗпП України про те, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Однак на день судового засідання заробітна плата позивачу не виплачена. Відповідач безпідставно посилається на положення ст. 116 КЗпП України, в якій зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Посилання відповідача на те, що позивачем не надано відповідачу вимоги про розрахунок і тому заробітна плата не виплачена на думку представника відповідача безпідставні. В судовому засіданні представник Державного підприємства «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин», заперечив проти позовних вимог позивача, підтримавши письмові заперечення у поясненнях наданих у судовому засіданні доповнивши, що позивач навмисно не захотів отримати наказ про його звільнення та трудову книжку, про що складено акт (а.с. 75), а також підтверджено листом відповідача до позивача щодо згоди направлення йому трудової книжки за його поштовою адресою, (а.с. 76) на яку відповідь від позивача до цього часу на отримано. Представник відповідача-1 та третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилися про розгляд справи повідомлені в установленому законом порядку, заяв про участь у розгляді справи не надійшло. Суд, заслухавши пояснення сторін, які з'явились, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню. Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України № 213 від 29.07.2002 року [PERSON] був призначений на посаду директора Державного підприємства «Агенство з ідентифікації і реєстрації тварин». 23 листопада 2005 року між Міністерством аграрної політики та продовольства України та [PERSON] укладено контракт на 5 років тобто до 29.11.2010 року відповідно до типової форми контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 02.08.1995 року №597 «Про Типову форму контракту з керівником підприємства, що є у державній власності». Наказом № 103-п від 21.05.2010 року [PERSON] було звільнено із займаної посади. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 березня 2011 року скасовано наказ про звільнення та поновлено на роботі позивача з 21.05.2010 року. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду від 19 жовтня 2011 року рішення суду залишено без зміни. Згідно рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.07.2012 року, рішення Шевченківського районного суду м. Києва та ухвала Апеляційного суду м. Києва були змінені, і позовні вимоги було задоволено частково (враховуючи виправлення описки в тексті рішення): - визнано наказ Міністерства аграрної політики України № 103-п від 21.05.2010 року - незаконним; - [PERSON] визнано звільненим на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням дії контракту з 29.11.2010 року. Звертаючись з позовною заявою до Міністерства аграрної політики та продовольства України про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за затримку виплати та моральної шкоди, позивач зазначив, що в день звільнення з ним не було проведено розрахунок та не було видано трудову книжку, що і стало підставою для пред'явлення позову. Змінюючи у процесі розгляду справи позовні вимоги та про заміну відповідача-1, у останніх уточненнях просив стягнути з відповідача-2 Державного підприємство «Агенство з ідентифікації і реєстрації тварин» грошові суми, а саме: - неотриману зарплату у сумі 43.628,85 грн. за липень-листопад 2010 року; - інфляційні втрати за час з травня 2010 року до 07.05.2014 року - 10.543,88 грн. - середній заробіток за період затримки виплати - 455.263,60 грн. - стягнення моральної шкоду у сумі 7.000 грн. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що Наказом № 103-п від 21.05.2010 року [PERSON] було звільнено із займаної посади, яку він займав з 23 листопада 2005 року згідно із контрактом, укладеним між Міністерством аграрної політики та продовольства України та [PERSON] відповідно до встановленої типової форми контракту з керівником підприємства, що є у державній власності. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17.03.2011 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2011 року, було задоволено в повному обсязі позовні вимоги гр. [PERSON] до Міністерства аграрної політики України, треті особи: Державне підприємство «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин», гр. [PERSON] про скасування наказу № 103-п від 21.05.2010 року та поновлення на роботі. Як зазначалось, згідно рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.07.2012 року, рішення Шевченківського районного суду м. Києва та ухвала Апеляційного суду м. Києва були змінені, позовні вимоги [PERSON] задоволені частково (враховуючи виправлення описки в тексті рішення): визнано наказ Міністерства аграрної політики України № 103-п від 21.05.2010 року - незаконним; [PERSON] визнано звільненим на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням дії контракту з 29.11.2010року. Вимоги [PERSON] у поданій в березні 2014 року позовній заяві пов'язані із невиконанням відповідачем, яким первісно було вказано Міністерство аграрної політики України, ст.116 КЗпП України щодо не проведення розрахунку з ним та ст.47 того ж Кодексу про невидачу належно оформленої трудової книжки у день звільнення. Згідно із ст.47 КЗпП України про обов'язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником і видати йому трудову книжку передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. (ч.1). Положеннями ст.116 цього ж Кодексу встановлені строки розрахунку при звільненні, яка зобов'язує при звільненні працівника виплату всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, що провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як зазначив відповідач з посиланням на обставини вирішення питання щодо звільнення [PERSON], у зв'язку із трудовим спором, остаточне рішення по суті позову щодо звільнення позивача прийнято Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.07.2012 року, який, визнаючи незаконним наказ про звільнення [PERSON] за п.8 ст.36 КЗпП, визнав звільненим його на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв'язку із закінченням дії контракту з 29.11.2010 року. Як вбачається із матеріалів справи після прийняття рішення Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.07.2012 року, у зв'язку з опискою щодо дати звільнення в судовому рішенні, була прийнята ухвала цим же судом 05 вересня 2012 року щодо виправлення описки дати звільнення в судовому рішенні на 29 листопада 2010 року, тобто день закінчення контракту. Таким чином остаточно встановлений за рішенням суду від 04.07.2012 року день звільнення є 29.11.2010 року був визначений 05 вересня 2012 року. Оскільки позивач у день звільнення - 29.11.2010 року - позивач не працював, отже, і видача трудової книжки і розрахунок із ним мали відбуватись у строки, визначені ст. 116 КЗпП України. У позовній заяві на а.с. 3 [PERSON] стверджував, що відповідач, тобто на той час Міністерство аграрної політики України порушили вимоги зазначених статей не виплатили йому заробітну плату за період з травня по листопад 2010 року у сумі 51.282 грн. та не видали належно оформлену трудову книжку. З посилання на зазначене, позивач просив одночасно стягнути середній заробіток за невиконання вказаних вимог трудового законодавства, починаючи відлік розрахунку з 01.03.2010 року за 566 робочих днів у сумі 231.544,94 грн. У додатковій позовній заяві від 11 жовтня 2013 року, позивач, уточнюючи розмір невиплаченої заробітної плати, зазначив, що він отримав грошові кошти за період з 01.01.2010 року по 30.06.2010 року, ним долучено довідку про нараховану суму (а.с.141), яку він отримав. Тому він просив стягнути зарплату за період з 1 липня по 29 листопада 2010 року у сумі 43.628,85 грн.. При цьому позивачем не було надано пояснень щодо того, коли і як він отримав зазначену суму від відповідача. Як слідує із довідки від 16.04.2014 року (а.с.143) він працював у відповідача до 30.07.2010 року (Наказ від 02.08.2010 року). Як зазначив представник залученого за клопотанням позивача співвідповідачем ДП «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин» відповідачем-1, у якого знаходилась трудова книжка, 21 травня 2010 року було складено акт комісією про відмову позивача від отримання копії наказу про звільнення та трудової книжки, що йому було запропоновано в кімнаті 427 Міністерство аграрної політики України, що відбувалось до передачі ДП «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин» до відомства Держветфітослужбі України. Тоді ж позивачу було направлено листа від 21.05.2010 року з проханням отримати трудову книжку або надати згоду на відсилки йому поштою (а.с.76, 77). Відповіді не надійшло, позивач не з'явився за отриманням трудової книжки, тобто станом на 15.04.2014 року, [PERSON] за трудовою книжкою та розрахунком до відповідачів не звертався. Статтею 117 КЗпП передбачена у разі невиплати у вставлені ст. 116 Кодексу строки належних звільненому працівникові сум - відповідальність власника або уповноваженого ним органу за наявності його вини і виплати середнього заробітку за час затримки. У даному випадку був спір щодо законності звільнення. Що стосується питання щодо невиплаченої зарплати, то позов [PERSON], пов'язаний із стягненням заробітку за місяці після звільнення у зв'язку із встановленням судом іншої дати звільнення 29 листопада 2010 року замість дати наказу про звільнення 21 травня 2010 року. Таким чином, дослідивши зібрані докази, яким дана оцінка у їх сукупності, суд вважає, що підлягає задоволенню позов [PERSON] про стягнення заробітної плати на день звільнення, встановлений судом, тобто 29 листопада 2010 року, що складає суму 43.628,85 грн. за період з 01.07.2010 року до 29.11.2010 року, тобто місяці, які він був позбавлений можливості працювати у зв'язку із наказом від 21 травня 2010 року про звільнення. Що стосується оплати відповідачем середнього заробітку за період з часу звільнення по день вирішення справи, то судом не встановлено вини з боку відповідачів щодо порушення положень ст.ст.47 та 116 КЗпП України, оскільки, позивач не звертався за отриманням розрахунку за вказані місяці, зважаючи, що право на це виникло з 05.09.2013 року так і трудової книжки, від отримання якої 21 травня 2010 року він відмовився а на пропозицію відповідача отримати поштою не відповів. Суд також вважає не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо застосування індексу інфляції стосовно суми неотриманого заробітку за період з 01.07.2010 року до 29.11.2010 року з підстав відсутності доказів щодо відмови відповідача ДП «Агентство з ідентифікації і реєстрації тварин» у видачі йому заробітної плати за цей період. До того ж як вище зазначалось він частково отримав зарплату за травень-червень 2010 року, у зв'язку із чим були зменшено розмір позовних вимог за цей період. Згідно із ст.237-1 КЗпП передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Між тим стосовно заявлених позовних вимог про стягнення заробітної плати за період 01.07.2010 року до 29.11.2010 року, то позивачем не надано доказів на підтвердження викладених у статті обставин та факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру або у іншій матеріальній формі при вирішенні спору. Тому у позові щодо стягнення моральної шкоди також слід відмовити. З огляду на викладене, на підставі ст.ст. 47, 116, 117, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial