Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернувся до Бобринецького районного суду Кіровоградської області з позовом про визнання права власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями в порядку спадкування за заповітом. На обгрунтування позову зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Після смерті матері відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою [ADDRESS] . Будучи спадкоємцем майна померлої за заповітом, позивач звернувся за оформленням спадкових прав до Бобринецької державної нотаріальної контори, однак постановою державного нотаріуса Дроздової О.П. від 19.02.2021 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, з тих підстав, що вказаний житловий будинок належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Оскільки поняття «Колгоспний двір» було скасовано введенням Закону України «Про власність», розділити майно між його членами на сьогодні не є можливим, що в свою чергу унеможливлює встановити склад спадщини у відповідності до ст.63 Закону України «Про нотаріат». Враховуючи, що документом для реєстрації права власності може бути рішення судів про визнання права власності на об`єкти нерухомого майна про встановлення факту права власності на об`єкти нерухомого майна, звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 07 квітня 2021 року позовну заяву прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. Задоволено клопотання позивача та витребувано з Бобринецької державної нотаріальної контори Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) копію спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] № [NUMBER] . Під час підготовчого провадження ухвалою суду від 26.04.2021 року для розгляду у справі залучено співвідповідача - Кетрисанівську сільську раду Кропивницького району Кіровоградської області, оскільки Тарасівська сільська рада Бобринецького району Кіровоградської області як юридична особа є реорганізованою, а правонаступником майна прав та обов`язків є Кетрисанівська сільська рада Кропивницького району Кіровоградської області. Ухвалою суду від 14.05.2021 року підтовче провадження у справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач 26.05.2021 року надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. (а.с.104). Відповідач [PERSON] 26.04.2021 року до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності. В задоволенні позовних вимог не заперечив. (а.с.85). Представники відповідачів - Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області та Тарасівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою про отримання повістки про виклик до суду від 12.04.2021 року, 28.04.2021 року (а.с.81, 95-96). Відзив на позовну заяву в порядку ст.178 ЦПК України відповідачами подано не було. Згідно ч. 8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Враховуючи, що належним чином повідомлені відповідачі (Тарасівська сільська рада Бобринецького району Кіровоградської області, Кетрисанівська сільська рада Кропивницького району Кіровоградської області) не з`явилися в судове засідання, причини неявки не повідомили, суд визнає їх неявку в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши обставини справи, оцінивши надані по справі докази, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Під час розгляду справи встановлено, що станом на 14 квітня 1991 року (до прийняття Закону України «Про власність» 15.04.1991 року) житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою [ADDRESS] на праві власності належав до суспільної групи колгоспний двір, до складу якого входила: голова двору - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на будівлю, виданого Тарасівською сільською радою народних депутатів від 20.06.1980 року. (а.с.16). Таким чином, [PERSON] як голові колгоспного двору на праві власності належав житловий будинок з господарськими будівлями та дворовим спорудами. Згідно архівної довідки №21 від 15.02.2021 року за архівними даними реєстрових книг обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне бюро технічної інвентаризації» станом до 01.01.2013 року право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] належало [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 20.06.1980 року. (а.с.17). [INFO] у місті Бобринець Кіровоградської області [PERSON] померла, про що 11.08.2020 року Тарасівською сільською радою Бобринецького району Кіровоградської області було складено відповідний актовий запис №11, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 11.08.2020 року. (а.с.11). За життя [PERSON] на випадок смерті [INFO] зробила заповітне розпорядження, за яким належний їй житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою [ADDRESS] заповіла своєму сину [PERSON] , [INFO] . Заповіт зареєстровано в реєстрі за №3 та був посвідчений 18.02.2020 року секретарем виконкому Тарасівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області Волкотруб Т.М. (а.с.12). З матеріалів спадкової справи №128-2020 до майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що 12.02.2021 року [PERSON] звернувся до Бобринецької державної нотаріальної контори Кіровоградської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак постановою державного нотаріуса від 19.02.2021 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок за адресою [ADDRESS] з тих підстав, що він належить колгоспному двору головою якого є [PERSON] . Оскільки поняття «Колгоспний двір» було скасовано введенням Закону України «Про власність», розділити майно колгоспного двору між його членами на сьогодні не є можливим, що у свою чергу унеможливлює встановити склад спадщини (а.с.15). Відповідно до ст.112 ЦК УРСР (чинного на момент набуття спадкодавцем права власності на спірне майно), майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). В силу вимог ст.120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). У відповідності до ч.2 ст.123 ЦК УРСР розмір частки члена колгоспного двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до ч.1 ст.563 ЦК УРСР в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Колгоспний двір припинив своє існування 15.04.1991 року з прийняттям Закону України «Про власність». Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Як роз`яснив пленум Верховного Суду України в п.13 своєї постанови №4 від 24 червня 1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» правила ст.563 ЦК про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Довідкою №656 від 10.09.2020 року, виданою Тарасівською сільською радою, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована та постійно проживала в селі Червонопілля, Бобринецького району Кіровоградської області з 1926 року по день смерті [INFO] . Інших осіб за вказаною адресою зареєстровано не було. (а.с.13). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1221 ч.1 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності. Таким чином, позивач як спадкоємець майна померлої [PERSON] на підставі, що передбачена законом, тобто в порядку спадкування за заповітом, набув право на спадкове майно - житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою [ADDRESS] . Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У позовній заяві позивач просить судові витрати по справі залишити по фактично понесеними позивачем. Враховуючи викладене, суд під час розгляду даної справи не вирішує питання розподілу судових витрат між сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: approved