Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

у березні 2017 року позивач звернувся до суду із вказаним вище позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно укладеного договору № б\\н від 09.09.2010 року між Банком та [PERSON], останній отримав кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач порушує боргові зобов'язання та своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості не надає. У зв'язку з цим, станом на 28.02.2017 року виникла заборгованість в розмірі 59191,48 грн., яка складається із: 4976,07 грн. - заборгованість за кредитом; 47770,58 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3150,00 - заборгованість за пенею та комісією, також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2794,83 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача в рахунок виконання умов договору № б\\н від 09.09.2010 року. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату і час розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення в пресі. Частиною 1 ст.224 ЦПК України визначено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку про ухвалення заочного рішення по справі, оскільки відповідач належним чином повідомлялася судом про час та місце розгляду справи через оголошення в пресі, позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку: 09.09.2010 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір б/н, який складається з Заяви клієнта, «Умов і правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифів Банку», за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 28.02.2017 року відповідач має заборгованість перед позивачем за кредитним договором б/н від 09.09.2010 року у розмірі 59191,48 грн., з яких: 4976,07 грн. - заборгованість за кредитом; 47770,58 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3150,00 - заборгованість за пенею та комісією, також штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2794,83 грн. - штраф (процентна складова), яку позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача в рахунок виконання умов договору № б\\н від 09.09.2010 року. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін. Таким чином, судом встановлено, що позичальником кредитні кошти повністю не повернуто, що підтверджується розрахунком заборгованості, кредитний договір не є розірваним чи припиненим згідно з підставами, визначеними ст.ст.599, 651, 654 ЦК України, а тому відсутні підстави для припинення банком щомісячного нарахування відсотків на суму залишку заборгованості по кредиту, як плату за час фактичного користування кредитними коштами, а також пені. Згідно ч.1 ст.1049 цього Кодексу позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, враховуючи, що відповідач не виконав свої зобов'язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором в установлені договором строки, позивач внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки за користування кредитом, на що він розраховував при укладенні договору, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 09.09.2010 року, яка виникла станом на 28.02.2017 року в розмірі 59191,48 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати та витрати пов'язані з публікацією оголошення в пресі.

Outcome: approved