Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

У березні 2020 року позивач [PERSON] звернулася до Вільнянського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] треті особи: Вільнянська державна нотаріальна контора у Запорізькій області та Вільнянська районна державна адміністрація Запорізької області про визнання недійсним та скасування розпорядження й державного акту, визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позову з урахуванням уточнення зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] , про що свідчить актовий запис в Книзі реєстрації № 7 та свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 22.07.2004 року, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області. Родинні відносини між позивачем й батьком підтверджуються свідоцтвом про народження від 29 травня 1974 року , серія [NUMBER] . Зі свідоцтва про одруження від 25 грудня 1999 року (серія [NUMBER] ) вбачається, що прізвище [PERSON] до шлюбу було « [PERSON] ». До складу спадщини батька увійшли сертифікат на право на земельну частку (пай) ЗП №0200092 виданого головою Вільнянської райдержадміністрації 18.11.1998 року. Вказане майно батько прийняв після смерті матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки був зареєстрований за адресою проживання та реєстрацією своєї матері: [ADDRESS] , тобто фактично прийняв спадщину відповідно до ст. 549 ЦК 1963р. Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , крім батька ( [PERSON] ), були також його рідна сестра [PERSON] (відповідач по справі). Позивачка звернулася до Вільнянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] батька [PERSON] . 23.07.2004 року було заведено спадкову справу № 290. У грудні 2019 року позивачка звернулася до Вільнянської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, проте було винесено постанову про відмову у вчиненні цієї нотаріальної дії № 2360/02-31, оскільки право власності на житловий будинок та земельну ділянку (пай) було зареєстровано за іншою особою. Виявилося, що розпорядженням голови Вільнянської районної державної адміністрації від 28.07.2009 року № 727 передано у власність земельну ділянку у розмірі земельної частки (паю) гр. [PERSON] на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 17.06.2009 року, яким було визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на сертифікат на право на земельну частку (пай) ЗП №0200092, виданий головою Вільнянської районної державної адміністрації від 18.11.1998 року. Разом з тим, рішенням апеляційного суду Запорізької області від 01 вересня 2011 року вищезазначене судове рішення скасовано, у позовних вимогах [PERSON] відмовлено. Враховуючи, що [PERSON] також прийняла спадщину, шляхом подання відповідної заяви, позивачка просила визнати недійсним та скасувати відповідне розпорядження райдержадміністрації в частині передання у власність Ѕ частки спірної земельної ділянки у власність [PERSON] , визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2321586100:01:001:0178, площею 4,1233 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, серії ЯЖ № 078634, виданий на ім`я [PERSON] на підставі вищезазначеного розпорядження райдержадміністрації № 727 від 28.07.2009 року, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державний актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 011026000079 від 06.07.2010р., та скасувати державну реєстрацію даного державного акту, визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на Ѕ частину спірної земельної ділянки, визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на Ѕ частину спірної земельної ділянки. Судові витрати у тому числі судового збору оцінки майна, правничої допомоги покласти на відповідача. Представником відповідача надано до суду заперечення проти позову, відповідно до якого відповідач визнає позов в частині визнання права власності за [PERSON] як спадкоємцем першої черги Ѕ частини спірної земельної ділянки, квартири після смерті [PERSON] у порядку спадкової трансмісії за правилами ст. 1276 ЦК України. 25 березня 2020 року судом відкрито провадження у цій справі та призначено судовий розгляд в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 06.05.2020 року витребувано у Вільнянської державної нотаріальної контори копії спадкових справ [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 15.06.2020 залучено Вільнянську районну державну адміністрацію Запорізької області до участі у справі в якості третьої особи , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. У судове засідання сторони та їх представники не з`явилися. Представники сторін просили розглянути справу за їх відсутності . Представники третіх осіб у судове засідання не з`явилися, просили розглянути справу за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, заяви сторін, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Батьком позивачки [PERSON] є [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження від 29 травня 1974 року, серія [NUMBER] , та свідоцтво про одруження від 25 грудня 1999 року (серія [NUMBER] ) з якого вбачається, що прізвище [PERSON] до шлюбу було « [PERSON] ». [INFO] померла мати батька позивача [PERSON] - [PERSON] , якій головою Вільнянської районної державної адміністрації було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) ЗП №0200092 від 18.11.1998 року. [PERSON] , [INFO] , фактично прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] , оскільки був зареєстрований за адресою її проживання та реєстрацією: [ADDRESS] відповідно до ст. 529 та п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК 1963р, чинного на час відкриття такої спадщини, про що свідчить зокрема довідка Павлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області № 01-55/806. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз`яснено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, в тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 (720/95) «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16.09.2019 у справі 179/795/18-ц. Встановивши, що матері батька позивача [PERSON] було видано сертифікат на право на земельну частку (пай), то [PERSON] , [PERSON] з урахуванням ст. 529 ЦК успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю, тобто [PERSON] . Крім того, зі спадкової справи вбачається, що, як [PERSON] , дочка спадкодавця [PERSON] в порядку ст. 1268-1270 ЦК 2004 року чинного на час відкриття спадщини [PERSON] , так й відповідач, [PERSON] , дочка спадкодавця [PERSON] в порядку ст. 529, 549 ЦК 1968 року, чинного на час відкриття спадщини [PERSON] , вчасно подали заяву про прийняття відповідної спадщини, а саме [PERSON] 23.07.2004 року подала відповідну заяву, а [PERSON] подала відповідну заяву 10.11.2000 року, тому також прийняла спадщину в порядку п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК , у зв`язку з чим спочатку [PERSON] в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК 1963 року та відповідач [PERSON] в порядку п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК прийняли спадщину порівну, тобто по 1/2 частки спадкового майна кожен, а потім частку [PERSON] успадкувала його дочка [PERSON] та з цим погодилася відповідачка. Так, [INFO] помер батько позивача [PERSON] - [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 22.07.2004 року, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області. До складу спадщини [PERSON] увійшли сертифікат на право на земельну частку (пай) ЗП №0200092, виданий головою Вільнянської райдержадміністрації 18.11.1998 року. Вказане майно батько прийняв після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки був зареєстрований за адресою проживання та реєстрацією останньої: [ADDRESS] , Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , крім батька ( [PERSON] ), були також його рідна сестра - [PERSON] (відповідач по справі). Зі спадкових справ вбачається, що позивач [PERSON] вчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а саме 23.07.2004 року. При цьому, позивачу [PERSON] постановою державного нотаріуса від 14.12.2019 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право власності з підстав відсутності правовстановлюючого документа на спірне спадкове майно. Разом з тим відсутність свідоцтва про право власності на спадкове майно після смерті матері батька позивача [PERSON] , не є перешкодою для реалізації позивачем права на прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , який, як встановлено судом, прийняв спадщину після смерті [PERSON] , оскільки виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Аналогічний правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду від 14.08.2019 у справі 523/3522/16-ц та від 16.09.2019 у справі 179/795/18-ц. Як вбачається з матеріалів справи розпорядженням голови Вільнянської районної державної адміністрації від 28.07.2009 року № 727 передано у власність земельну ділянку у розмірі земельної частки (паю) гр. [PERSON] на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 17.06.2009 року, яким було визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на сертифікат на право на земельну частку (пай) ЗП №0200092, виданий головою Вільнянської районної державної адміністрації від 18.11.1998 року. Разом з тим, зазначене рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 17.06.2009 року скасовано рішенням апеляційного суду Запорізької області від 01 вересня 2011 року № 22ц-4215/2011, яким у задоволенні позову [PERSON] відмовлено (http://reyestr.court.gov.ua/Review/20507685). При цьому, в зазначеному чинному рішенні апеляційного суду вказано, що [PERSON] , який був сином спадкодавця [PERSON] , може також претендувати на спадщину. За змістом ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Нормами матеріального права на час виникнення спірних правовідносин (Земельним Кодексом) між сторонами було встановлено нерозривний зв`язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обов`язковим одержанням її власником державного акта на право власності, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав, за встановлених у справі обставин, для визнання незаконним державного акта на право власності та скасування його реєстрації, а також визнання недійсним та скасування відповідного розпорядження райдержадміністрації в певній частині з урахуванням того, що саме відповідачці надано у власність частину земельної ділянки, яка належить позивачці й відповідачка визнала права позивачки на Ѕ частину спірного майна, тому оскаржуваним рішенням райдержадміністрації та виданим на його підставі державним актом порушені права та інтереси позивачки у відповідній частині. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 369/12869/15-ц. Беручи до уваги вищевикладене суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати, у тому числі витрати на сплату судового збору, оцінки майна, правничої допомоги з урахуванням наявності підтверджуючих документів щодо здійснення таких витрат позивачем , необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, ст. 1261, 1268 ЦК України,

Outcome: approved