Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з указаною позовною заявою до Деребчинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області (далі відповідач) про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Зазначила, що 18 березня 2010 року померла її мати [PERSON], а 16 червня 2015 року помер її батько [PERSON], які по день смерті проживали і були зареєстровані у [INFO]. Після смерті батьків залишилось спадкове майно, яке складається, із земельної ділянки та житлового будинку. Спадкоємцем зазначеного майна по закону є позивач, як дочка спадкодавців. Під час підготовки документів для оформлення спадкових прав було виявлено відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок. На цій підставі нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, про що винесено постанову. Посилаючись на те, що житловий будинок належав її матері, а вона бажає успадкувати будинок, позивач просить визнати за собоюправо власності на житловий будинок літера «А» загальною площею 112,4 м кв., житловою площею 60,9 м кв.; веранду літера «а»; прибудову літера «а1»; підвал літера «а2»; ганок літера «а3»; гараж літера «Б»; літню кухню, сарай літера «В»; літню кухню «Г»; огорожу «1-3», розташовані по вул. Миру,8 у с. Деребчин Шаргородського району Вінницької області у порядку спадкування за законом після смерті 18 березня 2010 року матері [PERSON]. У судове засіданні позивач не зявилася, проте від її представника [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримують, з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідача Деребчинської сільської радиШаргородського району Вінницької області у судове засідання не зявився, проте від сільського голови до суду надійшов лист, у якому він позовні вимоги визнає, справу просить розглянути за відсутності представника сільської ради. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, проте від заступника начальника Шаргородського РУЮ з питань державної реєстрації [PERSON] до суду надійшла заява, у якій вона справу просить розглянути у відсутності представника Реєстраційної служби Шаргородського РУЮ. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. 18 березня 2010 року померла мати позивача [PERSON], а 16 червня 2015 року помер її батько [PERSON], що вбачається зі свідоцтв про смерть [PERSON] 1-АМ № 169446 та № 318133 (а.с. 10, 11). Після їхньої смерті відкрилась спадщина, що складається із земельної ділянки та житлового будинку, розташованого у с. Деребчин Шаргородського району Вінницької області, вул. Миру, 8. Спадкоємцем зазначеного спадкового майна по закону є позивач, як дочка [PERSON],що підтверджується свідоцтвами про народження ІІ-АВ № 199306 та про укладення шлюбу ІІ-АМ № 442057 (а.с. 7, 8). Інших спадкоємців немає. З метою оформлення своїх спадкових прав на житловий будинок, розташований у с. Деребчин Шаргородського району Вінницької області, вул. Миру, 8, позивач звернулася до нотаріуса, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу було відмовлено, про що нотаріусом винесено відповідну постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №183/02-31 від 5.02.2015 (а.с. 6). Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що підставою для відмови у видачі зазначеного вище свідоцтва є ненадання позивачем правовстановлюючого документа на житловий будинок. Установленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, повязані із набуттям права власності на спадкове майно, які регулюються нормамиЦивільного кодексу України (далі ЦК України). Так, згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно частини другої статті 1269 ЦК України, заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до частини першої статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1258 та статтею 1261 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже, із урахуванням зазначених вище вимог ЦК України, суд вважає, що позивач, будучи дочкою спадкодавців, дійсно є спадкоємцем по закону після їхньої смерті. Водночас, оформити у спадщину житловий будинок, розташований у с. Деребчин Шаргородського району Вінницької області, вул. Миру, 8 позивач не може, через відсутність у неї правовстановлюючого документа. Проте, у матеріалах справи є докази того, що зазначений вище житловий будинок належав на праві власності [PERSON] Так, із довідки виконкому Деребчинської сільської ради Шаргородського району Вінницької області № 2190 від 5 жовтня 2015 року вбачається, що [PERSON] на день смерті 18 березня 2010 року постійно проживала та була зареєстрована у [INFO]. Згідно запису у погосподарській книзі № 2, особовий рахунок № 180, разом із спадкодавцем проживав чоловік [PERSON], який прийняв спадщину, але не встиг її оформити, оскільки помер 16 червня 2015 року. Спадкоємцем померлих є дочка [PERSON] (а.с. 12). Із довідки виконкому Деребчинської сільської ради від 20 листопада 2015 року №3097 вбачається, що згідно з рішенням Шаргородської районної ради № 244 від 22 жовтня 1987 року житловий будинок у с. Деребчин по вул. Миру, 8 належить [PERSON] (а.с.14). Згідно з довідкою КП «Могилів-Подільського МБТІ» від 28 жовтня 2015 року № 245, право власності на домоволодіння у с. Деребчин Шаргородського району Вінницької області, вул. Миру, 8на імя [PERSON] не зареєстровано (а.с. 15). Із технічного паспорта, виготовленого 28 жовтня 2015 року вбачається, що домоволодіння, розташоване у с. Деребчин Шаргородського району Вінницької області, вул. Миру, 8, складається з житлового будинку літера «А» загальною площею 112,4 м кв., житловою площею 60,9 м кв., веранди літера «а»; прибудови літера «а1»; підвалу літера «а2»; ганку літера «а3»; гаражу літера «Б»; літньої кухні, сарай літера «В»; літньої кухні «Г»; огорожі «1-3», (а.с. 16, 17). Із погосподарських книг вбачається, що у 1986-1995 роках [PERSON] зазначена головою домоволодіння, розташованого у с. Деребчин Шаргородського району, вул. Миру, 8 (а.с. 18, 19). Згідно з рішенням № 145 19 сесії 5 скликання від 28 вересня 2009 року [PERSON] передано безкоштовно у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15 га (а.с. 20). Отже, сукупність зазначених вище доказів, досліджених у судовому засіданні, указує на належність [PERSON] на праві власності житлового будинку, розташованого у с. Деребчин Шаргородського району Вінницької області, вул. Миру, 8. При цьому, зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості. На виконання зазначеної вище постанови Виконавчий комітет Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22.10.1987 № 244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району. Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських Радах народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку. Так, згідно п. 1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СССР 13.04.1979 №112/5, документами погосподарського обліку для сільських Рад народних депутатів, зокрема, є форма № 1 «Погосподарська книга». Відповідно п. 7 до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів затверджених ЦСУ СССР 12.05.1985 № 5-24/26, ці книги погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Пунктами 18, 40 Вказівок 1979 року та пунктами 18, 39 Вказівок 1985 року передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва. [PERSON] про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31.01.1966, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали. Отже, у 1960 році, тобто в період забудови домоволодіння, розташованого у с. Деребчин Шаргородського району Вінницької області, вул. Миру, 8 та належного [PERSON], у сільській місцевості державна реєстрація обєктів нерухомості взагалі не передбачалася. Тому, виникнення права власності на житлові будинки, споруди, зокрема, у сільській місцевості не залежало від державної реєстрації цього права. Згідно з пунктом 62 [PERSON] про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до [PERSON] про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 № 1/5, було затверджено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались актами органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, аналіз зазначених вище нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Отже, ураховуючи сукупність доказів, досліджених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що на день смерті [PERSON] її право власності на житловий будинок, розташований у с. Деребчин Шаргородського району Вінницької області, вул. Миру, 8 було посвідчено у порядку, передбаченому діючим на той час законодавством, а тому цей будинок увійшов до складу спадщини. Частиною першою статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статей 10, 57-60 ЦПК України кожна сторона зобовязана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі статтями 11 та 212 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У пункті 3.1. інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, вказано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України. Суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами невизнання її права отримати у спадщину житловий будинок, розташований у с. Деребчин Шаргородського району Вінницької області, вул. Миру, 8, окрім того, на переконання суду, спосіб захисту порушеного права, обраний позивачем, передбачений законом, а тому позов слід задовольнити повністю. Тому,

Outcome: approved