Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

У березні 2020 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що відповідач є членом СТ «Автомобіліст» з 01 квітня 1991 року та користувачем земельної ділянки в СТ «Автомобіліст», провулок Озерний, ділянка 6 Тарасівської сільської ради. Статутом товариства передбачено внесення щомісячних членських внесків та цільові внески. Всупереч положенням [PERSON] не робив оплати, тому виникла заборгованість по членським внескам з жовтня 2019 року по лютий 2020 року в розмірі 550 грн., та заборгованість по цільовим внескам в розмірі 1700 грн. (будівництво твердого покриття на центральному проїзді). У добровільному порядку відповідач заборгованість не погашає. Просили суд стягнути з [PERSON] на користь СТ «Автомобіліст» заборгованість по сплаті членських внесків в розмірі 550 грн., по сплаті цільових внесків в розмірі 1700 грн.; судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 березня 2020 року відкрито провадження по справі та справу до розгляду призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У встановлений судом строк сторони не надіслали заперечень щодо такого розгляду справи. 31 березня 2020 року до суду надійшов відзив. Не погоджуючись з позовом, [PERSON] вказав, що він був членом товариства з 01 квітня 1991 року по 17 вересня 2019 року. З 17 вересня 2019 року земельна ділянка за договором купівлі-продажу була відчужена [PERSON] . Також він неодноразово звертався до позивача щодо виключення його з членів, в тому числі й направлення заяв на електронну адресу. Відповідно до статут товариства припинення прав на земельну ділянку автоматично виключаються можливість бути членом товариства. Не розглядаючи його заяву, відповідач автоматично продовжував нараховувати членські та цільові внески. Вважає позов необґрунтованим, подані позивачем докази не відповідають вимогам чинного законодавства. Просив відмовити в задоволенні позову. 17 червня 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив СТ «Автомобіліст». Вказали, що [PERSON] не надав будь-яких доказів на підтвердження направлення заяви на адресу товариства. У своїй діяльності товариство не користується електронним документообігом. Направлена заява не була підписана [PERSON] не містила накладення електронного підпису. Про відчуження земельної ділянки товариству стало відомо лише у березні 2020 року. Статутом не передбачено автоматичного припинення членства, а є спеціальна процедура, яку мав дотриматись відповідач. Жодних перешкод і перепон у доступі до будь-яких матеріалів товариство відповідачу не чинить. Рішення щодо стягнення цільових та членських внесків не оскаржені та виконуються товариством. Просили задоволити позов. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію СТ «Автомобіліст» зареєстроване 16 грудня 1997 року. До цього часу товариство діяло на підставі рішення від 14 березня 1991 року №92 про реєстрацію СТ «Автомобіліст» при Київському автотранспортному підприємстві 1061. Рішенням виконавчого комітету Київської обласної ради №138 від 17 вересня 1990 року та рішенням Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №12 від 25 квітня 1991 року СТ «Автомобіліст» було виділено земель 5,66га, поділених на 78 ділянок. Відповідно до пункту 2.1 Статуту СТ «Автомобіліст» (в редакції від 05.01.2019р.) метою діяльності товариства є забезпечення його членами належних умов для ведення на земельних ділянках садівництва, городництва, вирощування квітів та декоративних культур, газонів для проживання, оздоровлення та відпочинку членів товариства та їх рідних. Завданням товариства є утримання та обслуговування інженерних споруд загального користування, забезпечення безперебійного постачання електроенергії, утримання і благоустрій земель спільного користування, утримання доріг, вивіз сміття, а також здійснення інших В видів діяльності для досягнення мети (п.2.2. Статуту). Членом товариства можуть бути повнолітні громадяни України, які на «законних підставах користуються земельною ділянкою, розташованою на території і товариства, та які підтримують мету, завдання товариства, визнають його Статут та сплачують вступні, членські та інші внески (п.3.1. Статуту). При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] є членом СТ «Автомобіліст» з 01 квітня 1991 року та користувався земельною ділянкою в садовому товаристві по [ADDRESS] . Відповідно до п.3.6 статуту: член товариства зобов`язаний Законів України та Статуту Товариства, виконувати рішення загальних зборів (зборів уповноважених), правління, вказівок та приписи голови правління, керуватись принципами добросусідства. В тому числі члена товариства зобов`язаний сплачувати щомісячні, встановлені рішенням зборів СТ «Автомобіліст», членські внески до 10 числа наступного місяця, але не рідше одного разу на квартал. Інші платежі здійснюються в строки та в порядку, затвердженому рішенням Правління. Ст.2 Закону України «Про кооперацію» визначено, що членський внесок - грошовий неповоротний внесок, який періодично сплачується членом кооперативного об`єднання для забезпечення поточної діяльності кооперативного об`єднання; цільовий внесок - грошовий чи інший майновий внесок члена кооперативу, що вноситься понад пай до спеціального фонду кооперативу для забезпечення виконання конкретних завдань кооперативу. Встановлено, що членський внесок у 2019 році у СТ «Автомобіліст» становив 50,00 грн на місяць. Протоколом №1 чергових зборів членів СТ «Автомобіліст» від 05.01.2020р. затверджено розмір членських внесків на 2020 рік - 200.00грн на місяць. Протоколом №2 від 26.05.2019р. члени товариства затвердили кошторис будівництва покриття на центральному проїзді. На підставі цього протоколом №8 засідання правління СТ «Автомобіліст» від 02.06.2019р. члени товариства встановили, проголосували та затвердили розмір цільового внеску на закінчення будівництва твердого покриття по центральному проїзду для членів СТ «Автомобіліст» у розмірі 1200.00грн: установили кінцевий термін внесення внесків на дорогу - 26.06.2019р. Також протоколом №2 загальних зборів від 13.05.2018р. вирішено зібрати цільові внески на дорогу у розмірі 500 грн. із членів, які не здали цей внесок у 2017 році. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу. Відповідно до п.3.7 Статуту членство у товаристві припиняється у випадку виходу із товариства за власним бажання (за письмовою заявою). На підтвердження припинення свого членства [PERSON] надав договір купівлі-продажу земельної ділянки від 17 вересня 2019 року та письмову заяву від 16 березня 2020 року про виключення з членів товариства. Встановлено, що відповідач є членом садового товариства, статутом якого регламентовано порядок припинення такого членства. При цьому зміна власника земельної ділянки не є автоматичною підставою припинення такого членства. Відповідач, вказуючи на припинення свого членства, не надав суду доказів того, що встановлена процедура була дотримана. Посилання відповідача, що він надсилав відповідні повідомлення не підтверджені належними та допустимими доказами, а обмежені лише власними поясненнями. При вирішення справи суд також враховує, що рішення по сплаті цільових, членських внесків були прийняті та затверджені ще в час, коли членство відповідача не оспорювалось (у своєму відзиві [PERSON] вказав, що він був членом з 01 квітня 1991 року по 17 вересня 2019 року). Доказів сплати таких внесків матеріали справи не містять. Також відповідач не надав доказів, що дані рішення скасовані чи оскаржені. Не заявлено позивачем клопотань про їх витребування у разі складнощів в їх отриманні. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та враховуючи довідку №03 від 24.02.2020р. та обов`язок по сплаті членських та цільових внесків членами товариства, суд приходить до висновку, що загальна сума заборгованості [PERSON] перед СТ «Автомобіліст» складає 2250 грн. А саме: заборгованість по членським внескам: жовтень 2019р. - 50,00грн; листопад 2019р. - 50,00грн; грудень 2019р. - 50,00грн; січень 2020р. - 200,00грн; лютий 2020р. - 200,00грн; заборгованість по цільовим внескам: 500,00грн за 2017 рік; 1200,00грн за 2019 рік. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: approved