Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON], в якому, з врахуванням уточнення, просив визнати за ним право власності, в тому числі право володіння, користування та розпорядження, на транспортний засіб марки PORSCHE 911 CARRERA TURBO, 2006 року випуску, об'єм двигуна: 3600 куб. см., колір: сірий, номер кузова: [NUMBER], державний номер: [NUMBER] та встановити порядок виконання судового рішення, відповідно до якого судове рішення є підставою для реєстрації права власності на транспортний засіб марки PORSCHE 911 CARRERA TURBO, 2006 року випуску, об'єм двигуна: 3600 куб. см., колір: сірий, номер кузова: [NUMBER], державний номер: [NUMBER] за [PERSON] в органах державної реєстрації. В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 01 травня 2018 року між [PERSON] (Покупець) та [PERSON] (Продавець) було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу, відповідно до п.п. 1.1., 1.2. якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю транспортний засіб марки PORSCHE 911 CARRERA TURBO, 2006 року випуску, номер кузова: [NUMBER], державний номер: [NUMBER], а покупець зобов'язується прийняти і сплатити за нього обумовлену грошову суму. Згідно з п. 2.1. вказаного договору продаж автомобіля за домовленістю сторін вчиняється за 16.000 доларів США, що є еквівалентом 419.680 гривень згідно курсу НБУ, які отримані продавцем від покупця до оформлення цього договору. Позивач у позові зазначає, що на виконання вказаного договору відповідачем було передано позивачу ключі від транспортного засобу та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) серії [NUMBER], видане 06.08.2011р. на ім'я відповідача. Пунктом 3.1.3. зазначеного договору передбачений обов'язок продавця (відповідача) зняти з обліку автомобіль в органах державної реєстрації транспортних засобів протягом 3 (трьох) місяців з дня підписання даного договору, повідомивши про необхідність надання покупцем автомобілю з метою його перереєстрації не пізніше ніж за 2 дні. Позивач пояснив, що сторонами зазначений договір укладено в письмовій формі без його нотаріального посвідчення, оскільки сторони домовились, що разом прибудуть до органу державної реєстрації транспортних засобів з метою зняття з обліку транспортного засобу та реєстрації права власності покупця на такий транспортний засіб Однак, за доводами позивача, станом на сьогоднішній день відповідачем не виконано обов'язку зі зняття з обліку транспортного засобу, крім цього останній ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу транспортного засобу, тому позивач вимушений звернутися до суду з цим позовом. На підтвердження обґрунтованості позовних вимог позивачем зазначалось, що ним здійснюється повне технічне обслуговування вказаного транспортного засобу, що підтверджується договором по надання послу з ремонту та технічного обслуговування транспортного засобу № 181 від 13.06.2018р., товарним чеком № 181 від 15.06.2018р., договором б/н від 16.07.2018р. та квитанцією до прибуткового касового ордеру б/н від 16.07.2018р., зазначені документи у копіях долучені позивачем до позовної заяви. Також, позивач посилається на те, що ним застрахована його цивільно-правова відповідальність, як власника транспортного засобу, що підтверджується відповідним полісом, копія якого наявна в матеріалах справи. Представник позивача - адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач про дату, час та місце розгляду цивільної справи сповіщався належним чином, однак до суду не з'явився без повідомлення причин, відзиву на позову, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності суду не надавав. Суд у зв'язку з неявкою відповідача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача та за згодою представника позивача, у порядку ст. 280 ЦПК України при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. 01 травня 2018 року між [PERSON] (покупець) та [PERSON] (продавець) було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу. Відповідно до п.п. 1.1., 1.2. цього договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю транспортний засіб марки PORSCHE 911 CARRERA TURBO, 2006 року випуску, номер кузова: [NUMBER], державний номер: [NUMBER], а покупець зобов'язується прийняти і сплатити за нього обумовлену грошову суму. Згідно з п. 2.1. вказаного договору продаж автомобіля за домовленістю сторін вчиняється за 16.000 доларів США, що є еквівалентом 419.680 гривень згідно курсу НБУ, які отримані продавцем від покупця до оформлення цього Договору. На виконання вказаного договору відповідачем було передано позивачу ключі від транспортного засобу та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) серії [NUMBER], видане 06.08.2011р. на ім'я Відповідача. Пунктом 3.1.3. зазначеного договору передбачений обов'язок продавця (відповідача) зняти з обліку автомобіль в органах державної реєстрації транспортних засобів протягом 3 (трьох) місяців з дня підписання даного договору, повідомивши про необхідність надання покупцем автомобілю з метою його перереєстрації не пізніше ніж за 2 дні. Сторонами зазначений договір укладено в письмовій формі без його нотаріального посвідчення, оскільки сторони домовились, що разом прибудуть до органу державної реєстрації транспортних засобів з метою зняття з обліку транспортного засобу та реєстрації права власності покупця на такий транспортний засіб Однак, станом на сьогоднішній день відповідачем не виконано обов'язку зі зняття з обліку транспортного засобу, крім цього останній ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу транспортного засобу, тому Позивач вимушений звернутися до суду з цим позовом. Крім того, суд прийняв до уваги те, що позивачем здійснюється повне технічне обслуговування вказаного транспортного засобу, що підтверджується договором по надання послу з ремонту та технічного обслуговування транспортного засобу № 181 від 13.06.2018 року, товарним чеком №181 від 15.06.2018року, договором б/н від 16.07.2018 року та квитанцією до прибуткового касового ордеру б/н від 16.07.2018 року, а також Позивачем застрахована своя цивільно-правова відповідальність, як власника транспортного засобу, що підтверджується відповідним полісом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 2 ст. 382 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 1-2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з п. 3 ч. 1 ст.208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. У ч. 1 ст. 209 ЦК України зазначено, що правочин, який вчинений у у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2009р. № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.199р. № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів. Таким чином, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору щодо відчуження цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). Постановою КМУ від 07 вересня 1998 року № 1388 передбачена письмова форма договору купівлі-продажу автомобілів, а перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку. Тобто, для набуття права власності на автомобіль передбачена законом певна процедура оформлення документів на автомобіль. Транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в сервісних центрах МВС (п. 6 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998р. № 1388). Згідно з п. 7 Порядку, власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника, а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів (ч. 1 п. 8 Порядку). Підпунктом 2 ч. 2 п. 8 зазначеного Порядку встановлено, що документами,що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин. Таким чином, позивач не має можливості зняти з обліку транспортний засіб без участі Відповідача та зареєструвати за собою право власності на транспортний засіб та з огляду на положення Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, відповідно до якого підставою для реєстрації транспортного засобу є саме нотаріально посвідчений договір, свідчать про те, що Позивач позбавлений можливості зареєструвати своє право власності в установленому законом порядку. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Основоположні принципи здійснення правомочності власника сформульовані в ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятої в м. Рим 04 листопада 1950 року, що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України. Ця норма міжнародної конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном; не допускає позбавлення тією чи іншою особою свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. У рішенні від 30 листопада 2004 року (справа відкрита за заявою № 48939/99 та розглянута Великою палатою) Європейський суд визнав, що поняття «майно» охоплює не лише річ, яка реально існує (матеріальна складова), але також стосується засобів праводомагання (юридична складова), включаючи право вимоги, відповідно до якого особа може стверджувати, що вона має принаймні «законне сподівання» стосовно ефективного здійснення права власності. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. З огляду на зазначене позивач позбавлений можливості вільно розпоряджатись спірним транспортним засобом, тому його право підлягає захисту шляхом визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на транспортний засіб у судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З наведеного вище, суд вважає позов законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, об'єктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити. Відповідно до ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, про що зазначає в рішенні. На підставі викладеного та

Outcome: approved