Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Зазначала, що від спільного проживання із відповідачем має малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Відповідач є батьком дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Позивач посилається на те, що відповідач відмовляється утримувати їх спільну дитину, ніякої матеріальної допомоги не надає. Позивач у зв'язку зі скрутним матеріальним становищем не має змоги забезпечити малолітню дитину, тому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення сином повноліття. В судове засідання позивач не з'явилася, подала заяву про розгляд справи в її відсутність та підтримала позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився подав до суду заяву про визнання позову та слухання справи у його відсутність. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Із свідоцтва про народження дитини встановлено, що відповідач є батьком, а позивач - матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 2). Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, що полягають у обов'язку матері, батька утримувати дітей. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а оскільки дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, суду не надано доказів про надання відповідачем коштів на утримання дитини, тому суд має всі підстави для стягнення з нього аліментів на утримання його неповнолітнього сина. Статтею 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. При визначенні розміру аліментів суд має враховувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що відповідач позов визнав і є працездатним, на його утриманні інших неповнолітніх дітей та інших непрацездатних членів сім'ї нема, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному об'ємі. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved