Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» заявило позов про стягнення солідарно з [PERSON], [PERSON] заборгованості за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 65962,02 дол. США, з яких: заборгованість за кредитом - 34241,22 дол. США, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 31720,80 доларів США та пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та за відсотками за користування кредитом станом на 27.08.2015 року у гривневому еквіваленті у загальному розмірі 438804,16 грн., з яких: пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 175100,47 грн., пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками за користування кредитом - 263703,69 грн. та судових витрат. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 травня 2016 року у позові відмовлено з посиланням на відсутність волевиявлення відповідача на укладення правочинів щодо кредитування. В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення місцевого суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неповноту встановлення судом обставин, які мають суттєве значення для справи, неправильність і неповне дослідження судом доказів, неправильне визначення правовідносин сторін. На думку позивача, суд безпідставно прийшов до висновку про неотримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів, оскільки відповідач визнає факт підписання та укладення кредитного договору і не оспорює договір. Крім того, позивач вважає, що висновки судової почеркознавчої експертизи, відповідно до яких частина документів підписана не відповідачем, не можуть бути підставою для відмови у позові, як через порушення при призначенні і проведенні експертизи Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.98 № 53/5 (редакція від 31.07.2015) та і у зв'язку з тим, що сам кредитний договір підписаний відповідачем, позичальник не заявляв претензій про неотримання коштів за цим договором, заява, яка підписана нібито не відповідачем, є лише похідним документом від кредитного договору. Крім того, позивач звертає увагу на те, що відповідно до вимог норм Цивільного кодексу країни, договір про надання споживчого кредиту є укладеним і підлягає виконанню відповідно до його умов. У судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу. Відповідачі та їх представник скаргу не визнали, посилаючись на те, що договір про надання кредиту відповідач [PERSON] підписав за проханням іншої особи і коштів за цим договором не отримував, а також на те, що у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором укладено договір іпотеки і банк має право задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, виходячи з такого. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції у порушення приписів ч.1 ст. 11 ЦК України, вдався до вирішення питання про дійсність правочину, а саме кредитного договору, укладеного між сторонами який у встановленому порядку не оспорювався і зробив висновок по відсутність волевиявлення відповідача [PERSON] на укладення такого правочину, що не відповідає дійсним обставинам справи. Судом встановлено, що 09.04.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11331110000, відповідно до умов якого банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті в сумі 377700 доларів США, що дорівнює еквіваленту 190385 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у договорі. У забезпечення вказаного кредитного договору 09.04.2008 був укладений договір поруки № 30207Р149 між позивачем та [PERSON]. Крім того, 09.04.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON], яка виступає майновим поручителем [PERSON], укладено договір іпотеки №30207Z136, за яким [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру № 14, що є власністю останньої та знаходиться за адресою: м. Чернігів, вул. Червоногвардійська, буд. 16. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За правилами ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі, що сторонами у цій справі виконано. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Доводи відповідача [PERSON] щодо неотримання ним особисто коштів за кредитним договором не можуть бути підставою для відмови у позові кредитора про дострокове стягнення заборгованості за договором. За приписами ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Умови договору від 09.04.2008 про надання споживчого кредиту № 11331110000 боржником належним чином не виконувались, внаслідок чого виникла заборгованість перед кредитором і, відповідно, право кредитора вимагати дострокового повернення кредиту і сплати інших платежів, передбачених договором. Зобов'язання за договором про надання кредиту взяв на себе саме відповідач [PERSON], підписавши заявку на надання кредиту (а.с. 140-142 т.1) вказаний договір. Додатковими угодами істотні умови договору не змінювались. Та обставина, що позичальник дозволив іншій особі розпоряджатися коштами, наданими відповідно до умов кредитного договору, навіть у випадку доведеності цього, не звільняє його від цивільно-правової відповідальності за невиконання договору. Висновок суду першої інстанції про відсутність волевиявлення відповідача на укладення договору про надання споживчого кредиту спростовується поясненнями самих відповідачів, які пояснили, що [PERSON] уклав такий договір на прохання іншої особи, та висновком судової почеркознавчої експертизи, яким встановлено, що договір про надання споживчого кредиту № 11331110000 від 09.04.2008 підписано саме [PERSON] Отже, відповідач [PERSON] зобов'язаний виконувати умови договору про надання споживчого кредиту, а у разі їх невиконання або неналежного виконання нести відповідальність відповідно до умов договору. Підписання частини документів, які є похідними від договору про надання споживчого кредиту, іншою особою не є підставою для висновку про звільнення позичальника від відповідальності за невиконання договору. За умовами договору поруки № 30207Р149 від 09.04.2008, укладеного між позивачем та [PERSON], відповідальність боржника і поручителя є солідарною ( п. 1.4 договору поруки а.с. 10). Наявність іншого забезпечувального договору, а саме договору іпотеки №30207Z136, за яким [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, не позбавляє кредитора права звернутися з вимогою про дострокове виконання договору до позичальника і поручителя. Виходячи з наведеного, вимоги кредитора про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника і поручителя є обґрунтованими. Поте, ці вимоги підлягають частковому задоволенню, з врахуванням таких обставин. Виходячи з наданого позивачем розрахунку заборгованості, вимоги заявлені за період, починаючи з 25 травня 2010 року. Позов пред'явлено у вересні 2015 року. Представником відповідачів 13 листопада 2015 року подана заява про зсовування при вирішенні позову позовної давності (а.с. 71 т.1). Загальна позовна давність, відповідно до ст. 257 ЦК України, становить три роки. Відповідно до розрахунку (а.с. 12 т. 1 ) заборгованість за кредитом в межах позовної давності становить 25 133,20 долара США, а за процентами - 20 468,71 долара США (а.с. 16-19 т.1). Розмір пені позивачем розрахований з врахуванням спеціальної позовної давності. Вирішуючи питання про стягнення пені, суд вважає можливим застосувати ч.3 ст. 551 ЦК України і зменшити розмір неустойки вдвічі, стягнувши на користь позивача 87 550,23 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту і 131 851,81 грн. пені за несвоєчасну спалу процентів. При цьому суд враховує часткове задоволення позовних вимог щодо основного боргу, значний розмір неустойки, який є надмірним навантаженням на відповідачів, які обоє не працюють, часткове погашення кредитної заборгованості. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, в задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем заявлені вимоги на загальну суму, з врахуванням курсу долара США визначеного НБУ на день ухвалення цього рішення ( 24,81), 2 075 321,88 грн. Судом задоволені вимоги на суму 1 226 735, 51 грн., що становить 69,7% від заявлених. Позивачем сплачено 7673,40 грн. судового збору (а.с. 1 т.1, ас. 1 т. 2). Відшкодуванню підлягає 69,7% від цієї суми, тобто 5 348,08 грн. по 2 263,65 грн. з кожного відповідача.

Outcome: partial