Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ ТОВ «ФІНТАРГЕТ» звернулось до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості [PERSON] , вказуючи на те, що 16.01.2019 року між ним та відповідачем був укладений договір надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту за умовами програми «Microcash» за № [NUMBER] , який підписаний у формі електронного документу з використанням електронного підпису про надання кредиту в сумі 3500,00 грн. строком до 04.02.2019 року.\~ Однак відповідач, в порушення умов договору, не сплатила плату за користування кредитом у порядку, встановленому кредитним договором. Станом на 06.01.2021 року наявна заборгованість в сумі 85289,2084 грн., яка складається:\~ сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції 3759,70 грн.; заборгованість по відсоткам 1130,50 грн.; заборгованість за простроченими відсотками 80206,00 грн.; 3% річних від простроченої суми 193,60 грн. А тому позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором в сумі 85289,20 грн.,\~ сплачений по цьому позову судовий збір в сумі 2270,00 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 3000,00 грн.\~ Представник позивача в судове засідання не з`явився, але на адресу суду надійшла заява представника банку [PERSON] про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без участі представника банку, позовні вимоги підтримує\~ і згодна на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] на виклик в судове засідання не з`явилась, але надіслала на адресу суду клопотання, в якому просить розглянути справу без її участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось. Даний позов зареєстровано в суді 21.01.2021 року. Згідно ухвали Коропського районного суду Чернігівської області від 03.02.2021 року відкрито спрощене провадження у справі та призначено справу до розгляду. 16.02.2021 року на адресу суду надійшов відзив на позов від відповідача. Вивчивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного\~ висновку. У відзиві на позов відповідач наводить аргументи на спростування вимог позивача, які в основному зводяться до того, що дані вимоги недостатньо обгрунтовані і не доведені належними і допустимими доказами. В той же час у відзиві відсутнє твердження про те, що відповідач не отримувала кредитних коштів від позивача. Судом встановлено, що 16.01.2019 року між позивачем та відповідачем укладено договір надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту за умовами програми «Microcash» за № [NUMBER] , який підписаний у формі електронного документу з використанням електронного підпису про надання кредиту в сумі 3500,00 грн., що підтверджується Заявою-приєднанням № 32218. У вказаній заяві зазначено наступне: строк надання кредиту з 16.01.2019 по 04.02.2019 року 19 днів. Повернення кредиту (сума кредиту та проценти за користування ним) здійснюється не пізніше останнього дня користування кредитом, а саме: 04.02.2019 року.\~ Процентна ставка є фіксованою і становить 1,7 процента в день. Додаткові проценти за прострочення заборгованості за кредитом встановлюються у розмірі 3,4 проценти в день. Також, у Заяві приєднання вказано контактні дані позивача, номер її документа, телефон, електронна пошта. Отже, суд вважає доведеним той факт, що між позивачем і відповідачем було укладено кредитний договір на умовах, зазначених у Заяві приєднання. Це повністю відповідає висновку Верховного Суду, який він зробив під час розгляду справи № 524/5556/19 провадження № 61-16243 св 20, де зазначив: Суди, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині. В той же час позивачем не доведено, що Примірний договір надання коштів у позику за умовами програми «Microcash» та Внутрішні правила надання коштів у позику є складовими кредитного договору, укладеного між сторонами. Так, відсутні докази того, що відповідач ознайомлена з зазначеними документами, що вони відповідають редакції, яка діяла на час укладення договору і що саме ці умови позивач мав на увазі, посилаючись на них в Заяві приєднання. Це повністю відповідає висновку, викладеному у Постанові від 03 липня 2019 року Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 провадження № 14-131цс19. Згідно ст. 1046 ЦК України: За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1048 ЦК України: Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ст.ст. 1049, 1050 ЦК України: Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Велика Палата Верховного суду у постанові від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12 зазначила наступне: Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у сумі 3500 грн., процентів, передбачених договором за час кредитування з 16.01.2019 року по 04.02.2019 року у сумі 1130,50 грн.,\~ та коштів, передбачених ст. 625 ЦК України: 3% річних у сумі 193,60 грн. та інфляційні втрати в сумі 259,70 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених вимог. Частина задоволених судом вимог відносно суми заявлених позивачем вимог складає 6%. Отже, в такій пропорції слід стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: partial