Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління державної казначейської служби України в Шевченківському районі м.Києва (далі за текстом - Управління ДКС України в Шевченківському районі м.Києва та/або відповідач-1), Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м.Київ (далі за текстом - Шевченківський РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Київ та/або відповідач-2), про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої діями (бездіяльністю) державних органів, а також визнання дій державного виконавця Шевченківського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Київ Сімерецької В.С. щодо направлення йому як стягувачу листа від 22.01.2018 року з постановою про закінчення виконавчого провадження від 13.03.2017 року (повторно) - незаконними та такими, що не відповідають вимогам ч.1 ст.41, п.5 ст.26, останнього абзацу частини 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження». В обґрунтування свого позову [PERSON] посилається на те, що 12.01.2017 року державним виконавцем Сімерецькою B.C. було відкрито виконавче провадження №53234656, про що позивачу (стягувачу) було повідомлено 12.01.2017 року. 13.03.2017 року державним виконавцем Сімерецькою B.C. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа (дублікат) №2/679/449/2015, виданого 07.11.2016 року Нетішинським міським судом Хмельницької області. 30.11.2017 року Нетішинський міський суд визнав неправомірними дії державного виконавця щодо винесення постанови від 13.03.2017 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа (дубліката) №2/679/449/2015 та повернення виконавчих документів стягувачу. Вказана ухвала суду набрала законної сили 20.12.2017 року. 30.12.2017 року позивач (стягувач) в четверте направив відповідачу-2 виконавчий лист (дублікат) №2/679/449/2015, ухвалу Нетішинського міського суду від 30 листопада 2017 року та посилаючись на норми законодавства наполягав направити дані документи уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі за текстом - уповноважена особа ФГВФО) на ліквідацію банку «Фінанси та Кредит» для відшкодування невиплачених відсотків за депозитним вкладом в розмірі 3882 грн. Крім того, позивач просив направити йому інформацію (підтвердження) про направлення вищевказаних документів уповноваженій особі ФГВФО із зазначенням вихідного номера. Проте, листом від 22.01.2018 року [PERSON] отримав від Шевченківського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Київ відповідь з додатками (з відміткою про надсилання копії уповноваженій особі ФГВФО) про направлення для виконання та до відома постанови від 13.03.2017 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа (дубліката) №2/679/449/2015, виданого 07.11.2016 року Нетішинським міським судом Хмельницької області. [PERSON] зазначає, що внаслідок отримання такої відповіді відповідача-2 він відчув сильний головний біль, запаморочення, приплив крові до обличчя, нудоту та підвищену частоту серцебиття. Колеги по роботі звернули увагу на значне почервоніння обличчя, у нього піднявся тиск до 170/90, внаслідок чого позивач вирішив звернутися до медичного пункту підприємства на якому працює де зафіксували тиск 160/100, дали пігулки від тиску, мочегонні, рекомендували звернутися до лікарні. Відвідавши лікарню йому було видано направлення на стаціонарне лікування у неврологічне відділення, вартість лік, призначених для лікування, становить понад 2580 грн. Крім того, позивач зазначив, що він звертався до відповідача-2 із заявами про відкриття виконавчого провадження неодноразово починаючи з 29.01.2016 року. Такі дії (бездіяльність) посадових осіб відповідача-2 завдають позивачу моральних страждань, які виражаються у тому, що він не міг добитися справедливості та виконання законного рішення суду, не має можливості концентрувати увагу на виконанні виробничих завдань на роботі, в результаті чого неодноразово змушений був продовжувати понаднормово робочий час для своєчасного виконання виробничих завдань, підриває його довіру до влади взагалі. Останні дії та повідомлення працівника ДВС призвели до різкого погіршення стану здоров'я позивача, необхідності стаціонарного лікування, і як наслідок незапланованих витрат з сімейного бюджету. Значне затягування примусового стягнення коштів призвело до їх знецінення у зв'язку з інфляцією. Звернення до суду за видачею дублікатів Виконавчого листа, ухвали суду, неодноразові звернення до ДВС з заявами про відкриття виконавчого провадження призвели до додаткових втрат сімейного бюджету позивача, пов'язаних з отриманням дублікатів та пересилкою документів. У зв'язку з зазначеним, посилаючись на ст.56 Конституції України, норми Цивільного Кодексу України, правову позиції Верховного суду України, що викладена в постанові від 25 травня 2016 року №6-440цс16, а також практику Євпропейського суду з прав людини, позивач вважає, що має право та всі підстави для відшкодування вартості лікування в сумі 2580 грн. та моральної шкоди в сумі 20000 грн. за рахунок Шевченківського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Київ. Вважає, що таке відшкодування повинно спонукати посадових осіб відповідача-2 до належного виконання своїх обов'язків згідно чинних законів та нормативних актів в Україні. З огляду на інтенсивність, тривалість та ступінь негативного впливу душевних страждань, розмір відшкодування моральної шкоди у 20000 грн. вважає адекватним. Ухвалою суду від 02.03.2018 року прийнято заяву [PERSON] до розгляду в порядку загального позовного провадження та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 20.06.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, проте направив до суду письмове клопотання в якому просив проводити судовий розгляд за його відсутності, а також долучив письмові доповнення до позову та зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задоволити. У відзиві на позов [PERSON] відповідач-1 зазначив, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, при цьому послався на положення ч.3 ст.12 ЦПК України, ч.1 ст.1166, ч.1 ст.1167, ч.1 ст.1172 ЦК України та обґрунтував свою позицію тим, що управління Казначейства, як орган державної влади та юридична особа в жодних правовідносинах з позивачем не перебувало, його прав та законних інтересів не порушувало і не має жодних правових підстав відшкодовувати матеріальну та моральну шкоду завдану іншими державними органами та посадовими особами. Крім того, у своєму відзиві відповідач-1 просив розглядати справу без участі його представника. У відзиві на позов [PERSON] відповідач-2 зазначив, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, при цьому послався на наступні обставини. Державним виконавцем,

Outcome: partial