Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У березні 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала, що 25 жовтня 2003 року між нею та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадського стану Чернівецького обласного управління юстиції м. Чернівці, про що вчинено відповідний актовий запис № 1893.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Від вказаного шлюбу у них з відповідачем є троє неповнолітніх дітей, а саме: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають разом із нею та знаходяться на її утриманні. Разом з тим, спільне життя між нею та відповідачем не склалося з причин психологічної несумісності характерів, різних поглядів на сімейне життя, а також ведення спільного господарства, унаслідок чого між нею та відповідачем стали виникати конфлікти, які призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Вважає, що подальше фактичне спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим і таким, що суперечать її особистим інтересам та інтересам відповідача, миритися з відповідачем вона не бажає, тому просила шлюб укладений між нею та відповідачем розірвати. Крім того, посилаючись на те, що між нею та відповідачем не було досягнуто домовленості щодо добровільної сплати відповідачем аліментів на утримання їхніх спільних дітей, просила також вирішити питання про стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей. Зокрема, в обґрунтування позовних вимог в частині стягнення аліментів, вказувала на те, що відповідач офіційно не працює, має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а вона в свою чергу самостійно забезпечити дітей усім необхідним для їх належного забезпечення та розвитку, вважає, що аліменти на утримання неповнолітніх дітей повинні стягуватись в твердій грошовій сумі, а саме в розмірі 500 грн. на кожну дитину щомісячно і до досягнення відповідно кожним з дітей повноліття, починаючи з дня подання позову. У судове засідання позивачка не зявилася. Подала заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутності, а також вказала на те, що проти винесення заочного рішення не заперечує . Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується відповідними повідомленнями про вручення поштового відправлення. При цьому поважних причин неявки в судове засідання суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, а також те, що позивач не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін та на підставі наявних у справі доказів. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України судовий розгляд проводився без технічної фіксації. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Так, згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Крім того, згідно із положеннями ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із розясненнями п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Крім того, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому, в п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, №3 зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Як убачається з матеріалів справи, що сторони з 25 жовтня 2003 року перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано міським відділом реєстрації актів громадського стану Чернівецького обласного управління юстиції м. Чернівці, про що видано відповідне свідоцтво про одруження та вчинено актовий запис № 1893 (а.с.5). Від вказаного шлюбу у сторін є троє неповнолітніх дітей, а саме: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтва про народження (а.с. 6, 7, 8). Батьками дітей вказані: [PERSON] та [PERSON] Неповнолітні діти сторін проживають разом із позивачкою та перебувають на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сімї (а.с. 11). Причиною розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння між сторонами й відповідно подружні відносини між сторонами фактично припинені, вони не ведуть спільного господарства та проживають окремо. Таким чином, суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, причини розпаду сім'ї, приходить до висновку про неможливість збереження шлюбу між сторонами, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, в зв'язку з чим вважає, що шлюб належить розірвати. Крім того, ураховуючи положення ст. 182 СК України та виходячи з матеріального становища сторін, а саме того, що заробітної плати позивачки в середньому становить 2 762 грн., 42 коп. та на її утриманні перебувають троє неповнолітніх дітей, а також матеріального становища відповідача, який працює неофіційно та отримує нерегулярний, мінливий дохід й відповідно обов'язку батьків утримувати дітей, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання дітей саме в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 25 березня 2014 року і до досягнення кожним з дітей повноліття. При цьому, відповідачем в розумінні положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів щодо матеріального утримання дітей, а наявності у нього стягнень по виконавчим документам, а також перебуванні на його утриманні інших дітей та непрацездатних батьків. Оскільки суд задовольняє позов, то за правилами ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений нею судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved