Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

У вересні 2015 року позивач ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 500477759 від 17 квітня 2014 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до кредитного договору відповідачу надані грошові кошти в сумі 42 212 грн. 98 коп. у строк з 17.04.2014 до 18.10.2016 зі сплатою процентної ставки за користування кредитом 17,99% річних. Однак у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 18.08.2015 за відповідачем наявна заборгованість на загальну суму 74 252 грн. 73 коп., що складається з: 45 955 грн. 10 коп. - заборгованість за кредитом, 10 317 грн 28 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 15 580 грн. 35 коп. - комісія за ведення кредиту, 2 400 грн. 00 коп. - сума штрафу, яку позивач просить стягнути з відповідача в примусовому порядку. Ухвалою суду від 29 вересня 2015 року провадження у справі відкрито та призначено до судового розгляду на 23 жовтня 2015 року (а.с. 28). 15 грудня 2015 року суд розглянув справу у відсутність учасників справи та ухвалив заочне судове рішення про задоволення позову та стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» 74 252 грн. 73 коп. заборгованості за кредитом та 1 218 грн. у відшкодування судового збору (а.с. 48). 09 лютого 2018 року відповідачем подано заяву про перегляд заочного рішення у справі (а.с. 83-85), розгляд якої призначено на 30 березня 2018 року. 22 травня 2018 року за результатами розгляду заяви відповідача заочне рішення скасоване (а.с. 109) та з урахуванням положень п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 р. справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки з матеріалів справи вбачається, що дана справа є незначної складності, ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 6 ст. 19, п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України). Копія ухвали від 22 травня 2018 року про призначення справи до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження вручена відповідачу після судового засідання (а.с. 110), позивачу - направлена поштою (а.с. 111). 05 червня 2018 року відповідач надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує щодо позову. Мотивує заперечення тим, що відповідно до умов кредитного договору щомісячний платіж відповідно до графіку платежів складав 3 004 грн. 37 коп. 16 травня 2014 року він здійснив платіж в рахунок погашення кредитної заборгованості у сумі 3005 грн 00 коп., що на 0,63 грн перевищує платіж, визначений графіком платежів. Зазначена сума, на думку відповідача, повинна бути зарахована на дострокове погашення тіла кредиту, однак позивач зарахував зазначену суму у погашення заборгованості за відсотками за користування кредитом, що призвело до подальшого неправильного розрахування суми заборгованості за кредитом. Також відповідач зазначив, що вимоги ПАТ «Альфа-Банк» про дострокове повернення кредиту від 02 вересня 2015 року не отримував. 23 серпня 2018 року відповідачем до суду подано заява про застосування позовної давності. Обґрунтовує свою позицію тим, що останній платіж у погашення кредитної заборгованості відбувся 18 травня 2014 року, після чого починається трирічний строк для захисту кредитором своїх інтересів. Крім того зазначає, що позивач після ухвалення судом 15 грудня 2015 року заочного рішення про стягнення кредитної заборгованості та отримання виконавчого листа не звернувся до виконавчої служби з метою примусового виконання рішення суду, що розцінює як незаінтересованість позивача у поверненні заборгованості за кредитним договором. Тому, вважає, що строк позовної давності сплинув 18 червня 2017 року. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. На підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 17 квітня 2014 року між сторонами ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 500477759, за умовами якого позивач надає відповідачу грошові кошти в сумі 47 212 грн. 98 коп. у строк з 17.04.2014 до 18.10.2016 зі сплатою відсоткової ставки 17, 99 % річних. (а.с. 6-10). Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором (а.с.14). Кредитним договором передбачений порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплата нарахованих за період користування відсотків та інших витрат. Відповідно до п. 2 кредитного договору кредит надається позичальнику строком до 18 жовтня 2016 року включно, зі сплатою за користування кредитом відсотків з розрахунку 17,99 % річних. Підпунктом 2.8. пункту 2 кредитного договору передбачена комісійна винагорода банку за управління кредитом, за виконання операцій переказу коштів за допомогою програмно-технічного комплексу самообслуговування агентів банку, за прийняття готівкових коштів з перерахунком для зарахування на рахунок у касах банку тощо, яка сплачується позичальником щомісячно за кожний місяць користування кредитом відповідно до графіку платежів, який є додатком № 1 до договору. Умовами договору визначено, що повернення кредиту здійснюється виключно відповідно до графіку платежів, який є невід'ємною частиною кредитного договору. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором. Відповідно до змісту ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо договором установлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстрочкою), то при простроченні повернення чергової частини позикодавець має право зажадати дострокового повернення частини позики, що залишилася, й сплати відсотків, що йому належать. Також, згідно з п. 15 кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання позичальником зобов'язання з повернення кредиту за договором у випадку прострочення більше ніж на один місяць терміну сплати обов'язкового платежу за кредитом. Судом встановлено, що 02 вересня 2015 року ПАТ «Альфа-Банк» надіслав [PERSON] за його зареєстрованим місцем проживання вимогу про дострокове повернення кредиту від 02.09.2015 за вихідним № 76068-102 б\\б (а.с. 15-16), яка відповідачем виконана не була. Згідно з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом, заборгованість за кредитом складає 45 955 грн. 10 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом складає 10 317 грн. 28 коп., заборгованість по комісії за ведення кредиту складає 15 58 грн 35 коп. (а.с. 13). Суд погоджується з доводами відповідача щодо неправомірності зарахування позивачем 18.06.2014 в рахунок погашення заборгованості за відсотками за користування кредитом надмірно сплаченого відповідачем 16.05.2014 чергового платежу у розмірі 0,63 грн., виходячи з такого. Пунктом 17 кредитного договору встановлена черговість погашення заборгованості за договором та зазначено, що позичальник доручає банку зараховувати кошти, сплачені на дострокове повернення кредиту, на повернення тієї частини кредиту, яка повинна бути повернена наступною, після повного повернення позичальником строкової частини кредиту у порядку та на умовах передбачених п. 6.1. Розділу № 2 цього договору. При цьому банком здійснюється коригування суми заборгованості позичальника за цим договором у бік зменшення з урахуванням наступних умов: кошти, сплачені на дострокове повернення кредиту, не зараховуються на сплату нарахованих процентів\\комісій (за їх наявності) за відповідний період; частина кредиту у сумі заборгованості позичальника за кредитом, що залишилась несплаченою, перераховується банком рівними частинами на весь строк користування кредитом; строк надання кредиту не змінюється. Отже, надмірно сплачені відповідачем 0,63 грн є достроковим поверненням кредиту та мали бути зараховані позивачем у погашення тіла кредиту. Враховуючи наведене, а також те, що перерахунок суми заборгованості, у тому числі заборгованості за процентами за користування кредитом сторонами суду не надані і суд позбавлений можливості здійснити самостійний розрахунок заборгованості за кредитом, оскільки для цього потрібні спеціальні знання, суд вважає за необхідне зарахувати сплачений відповідачем 16.05.2014 платіж у сумі 0,63 грн. у погашення тіла кредиту, у зв'язку із чим сума заборгованості за процентами, у погашення яких позивачем були зараховані ці кошти, зменшується на зазначену суму. У такому разі сума заборгованості за кредитом становить 45 954 грн. 47 коп. (45 955,10 - 0,63 = 45 954,47), а заборгованість за процентами становить 10 316 грн. 65 коп. (10 317,28 + 0,63 = 10317,28). Згідно з ч. 2 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штраф, пеня). Відповідно до п. 4 кредитного договору позичальник зобов'язується у разі повного або часткового прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, якщо сплата комісій передбачена Розділом № 1 цього договору та/або інших платежів за договором, сплата яких передбачена цим договором сплатити банку штраф у розмірі 50 гривень за кожне допущене позичальником прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів (включно) з моменту виникнення прострочення платежу. При цьому у випадку, якщо прострочення платежу триває п'ять і більше календарних днів, додатково до штрафу, визначеному попереднім абзацом цього пункту, позичальник зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 150 грн. за кожний випадок допущеного прострочення платежу. Згідно з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом останнім відповідачу за прострочення виконання зобов'язань з повернення кредитної заборгованості нараховано штраф у розмірі 2 800 грн., з яких позивач просить стягнути 2 400 грн. Правильність нарахування штрафу відповідачем не спростована. Доводи відповідача те, що позивачем пропущений строк для звернення до суду з вказаними вимогами, суд відхиляє, виходячи з такого. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. У пункті 24 кредитного договору зазначено, що сторони домовились про те, що позовна давність за спорами, що випливають із договору, включаючи, але не обмежуючись, відшкодуванням збитків, сплати неустойки (штрафів) тощо, становить 50 років. Вказане застереження до договору є договором про збільшення позовної давності. Відповідно до умов кредитного договору, передбачених пп. 2.6. п. 2, платежі з повернення кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за цим договором здійснюються щомісячно, рівними частками у сумах та в строек, в порядку та на умовах, визначених цим договором та відповідно до графіку платежів, який є невід'ємною частиною договору. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що черговий платіж, визначений графіком платежів, у повному обсязі був сплачений відповідачем 16.05.2014 року. Інші чергові платежі на виконання зобов'язань за кредитним договором відповідачем не здійснювались. Тобто прострочення зі сплати кредитної заборгованості настало 19 червня 2014 року. Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором 14 вересня 2015 року, тобто, у межах строку позовної давності, визначеної сторонами у кредитному договорі. Враховуючи, що відповідачем порушено передбачений кредитним договором порядок погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за його користування та комісій, позовні вимоги в частині стягнення в примусовому порядку з відповідача заборгованості на загальну суму 74 252 грн. 73 коп., що складається з: 45 954 грн. 47 коп. - заборгованість за кредитом, 10 317 грн. 28 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 15 580 грн. 35 коп. - комісія за ведення кредиту, 2 400 грн. - штраф за прострочення платежів, підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача. У зв'язку з цим, понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1 218 грн. відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved