Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

У березні 2016 року ПАТ КБ „ПриватБанк звернувся з позовом до [PERSON] і [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 11 вересня 2008 року Банк і [PERSON] уклали кредитний договір, згідно з яким Банк зобовязався надати позичальнику кредит в розмірі 101489 грн. на строк до 10.09.2013 року, а [PERSON] зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки і в порядку, встановленими кредитним договором. Позивач вказав, що грошові кошти в розмірі 101489 грн [PERSON] отримав, однак позичальник [PERSON] свої зобовязання за договором виконував неналежним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, розмір якої станом на 21.03.2016 року склав 577 743,37 грн. згідно з розрахунком, наданим позивачем. Зазначив, що з метою забезпечення виконання зобовязань за даним кредитним договором, Банк уклав цього ж числа з [PERSON] договір поруки, за яким остання поручилась відповідати разом з позичальником [PERSON] перед Банком у разі невиконання останнім зобовязань за кредитним договором як солідарні боржники. Тому, пославшись на ці обставини, позивач просив суд стягнути в солідарному порядку з [PERSON] і [PERSON] в користь Банку 577 743,37 грн. заборгованості за кредитним договором та вирішити питання про судові витрати. У травні 2016 року [PERSON] звернулась з зустрічним позовом до ПАТ КБ „ПриватБанк про визнання недійсним договору поруки, пославшись на те, що Банк ввів [PERSON] в оману щодо змісту основного зобовязання, за яке вона поручилась та щодо її обовязків, як поручителя та що внаслідок таких дій Банку розмір її грошових зобовязань перед позивачем став значно більшим, ніж вона обєктивно вважала на підставі умов договору поруки, оскільки вона поручилась за кредит розміром 101489,00 грн., а Банк предявив вимоги про стягнення, в тому числі, з неї 577 743,37 грн. Тому просила суд визнати недійсним договір поруки, укладений 11 вересня 2008 року між [PERSON] і ЗАТ КБ „ПриватБанк, правонаступником якого є ПАТ КБ „ПриватБанк. Ухвалою Козелецького районного суду від 10 травня 2016 року зустрічний позов [PERSON] до ПАТ КБ „ПриватБанк про визнання недійсним договору поруки було прийнято до спільного розгляду та обєднано в одне провадження з первісним позовом ПАТ КБ „ПриватБанк до [PERSON] і [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.83-84). Рішенням Козелецького районного суду від 27 липня 2016 року позов ПАТ КБ „ПриватБанк до [PERSON] і [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] і [PERSON] в користь Банку в солідарному порядку грошові кошти в розмірі 284 234 (двісті вісімдесят чотири тисячі двісті тридцять чотири) грн. 66 коп. в рахунок погашення боргу за кредитним договором. Також було стягнуто з [PERSON] і [PERSON] в користь Банку 2465 грн. 98 коп. судового збору та з [PERSON] в користь Банку - 1260 грн. судових витрат. У апеляційній скарзі [PERSON] ставить питання про скасування рішення Козелецького районного суду від 27 липня 2016 року в частині задоволення позовних вимог до [PERSON] і відмови у задоволенні вимог за зустрічним позовом та про ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ „ПриватБанк до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором і про задоволення вимог за зустрічним позовом, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що Банк ввів її в оману щодо істотних обставин, внаслідок чого її грошове зобовязання є більшим, ніж вона очікувала; що у неї відсутні грошові зобовязання перед ПАТ КБ „ПриватБанк; що суд стягнув неустойку, нараховану в порядку та у розмірі, які не передбачені кредитним договором; що при обчисленні розміру штрафу в розмірі 5% від суми невиконаного зобовязання (158 958,87 х 5% = 7947,94) Банк незаконно включив у його суму 391 тисячу 031,82 грн. пені, а суд не перевірив ці обставини, що призвело до збільшення штрафу з 7 947,94 грн. до 27 тисяч 499,68 грн. (158958,87 + 391031,82 = 549990,69 х 5% = 27499,53) та що суд не застосував позовну давність до платежів з повернення кредиту, сплати процентів та винагороди. Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Постановивши рішення, місцевий суд виходив з того, що позивач і відповідачі перебувають у договірних правовідносинах на підставі кредитного договору і договору поруки від 11 вересня 2008 року. Зазначив, що позивачем за зустрічним позовом не надані належні і допустимі докази щодо спотворення, викривлення та замовчування Банком дійсних умов договору та його основного зобовязання; що твердження [PERSON] про введення в оману Банком щодо обставин, які мають істотне значення, внаслідок чого розмір її зобовязань перед Банком є значно більшим, ніж вона їх уявляла на час укладення договору поруки є необгрунтованими і надуманими. Тому, пославшись на ці обставини, суд відмовив у задоволенні зустрічного позову. Такий висновок місцевого суду щодо вирішення зустрічного позову, на думку апеляційного суду, відповідає вимогам матеріального та процесуального права і підстави для його скасування в цій частині відсутні. Вирішуючи вимоги за первісним позовом, суд вважав, що згідно з законом строк позовної давності за вимогами про стягнення пені має складати один рік і позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, поданою до винесення судом рішення. Тому шляхом математичного розрахунку, суд прийшов до висновку про стягнення з відповідачів 97 523,11 грн. пені, замість 391 тисячі 031,82 грн. за розрахунком позивача. Врахувавши наведене, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з відповідачів у користь Банку в солідарному порядку 284 234,66 грн. заборгованості за кредитним договором, вказавши, що ця заборгованість складається з: 87467,45 грн. заборгованості по тілу кредиту; 28564,62 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом; 42929,80 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом; 97523,11 грн. пені; 250,00 грн. штрафу (фіксована частина) і 27499,68 грн. штрафу (процентна складова). Проте апеляційний суд не може погодитись з висновком місцевого суду в частині задоволених позовних вимог, враховуючи наступне. Згідно з правилами п.13.9. Кредитного договору, укладеного між Банком і [PERSON] у випадку порушення Позичальником будь-якого грошового зобовязання за Договором понад 30 календарних днів, Банк має право нарахувати, а Позичальник зобовязується сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн. плюс 5% від суми невиконаного зобовязання. З матеріалів справи вбачається, що до суми невиконаного зобовязання судом згідно з розрахунком позивача було помилково включено 391 тисячу 031,82 грн. пені, що при обчисленні розміру процентної складової штрафу, яку своїм рішенням стягнув суд, призвело до його незаконного збільшення з 7947,94 грн. до 27 499,53 грн. Тобто, розмір штрафу (процентна складова), який підлягає стягненню з відповідачів, має складати 7947 грн. 94 коп. З пункту 13.11. Кредитного договору слідує, що сторони встановили строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю пять років. Проте місцевий суд в порушення умов Договору застосував річний строк позовної давності за заявою відповідача [PERSON] і відповідно до розрахунку позивача стягнув з відповідачів пеню за період з березня 2015 року по 21 березня 2016 року в сумі 97523,11 грн.. Згідно з правилами ч.3 статті 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення. Апеляційний суд вважає, що наведене порушення матеріального права є підставою для виходу за межі доводів апеляційної скарги згідно з ч.3 ст.303 ЦПК України. З матеріалів справи видно і сторони даних обставин не заперечували, що заборгованість за тілом кредиту становить 87467,45 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 28564,62 грн., а заборгованість з пені за кредитним договором складає 391 031,82 грн.(а.с.6, зворот). Відповідно до положень ч.3 статті 551 ЦК України суд за своїм рішенням може зменшити розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що розмір пені необхідно зменшити, привівши її розмір у співмірність з розміром заборгованості по тілу кредиту та відсотків за користування кредитом, тобто до стягнення з відповідачів на користь позивача необхідно визначити розмір пені в сумі 100000 грн., а не 97523,11 грн., як вказав місцевий суд. Отже, суд приходить до висновку, що рішення місцевого суду в зазначеній частині не може вважатись законним та обгрунтованим і підлягає зміні, шляхом визначення до стягнення з відповідачів в користь позивача 267 159,96 грн. заборгованості за кредитним договором, замість 284 234,66 грн., як помилково вважав суд першої інстанції, врахувавши такі складові: 87 467,45 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 28 564,62 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 42 929,80 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 100000,00 грн. - заборгованість з пені; 250 грн. штраф (фіксована частина) і 7947,94 грн. штраф (процентна складова). Доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд при обчисленні штрафу в розмірі 5% від суми невиконаного зобовязання допустив помилку і незаконно стягнув з відповідачів 27 тисяч 499,68 грн. штрафу, замість 7947,94 грн.- є обгрунтованими і підлягають врахуванню. За таких обставин рішення місцевого суду в частині задоволених вимог не може вважатись законним та обгрунтовангим і підлягає зміні, а в іншій частині залишенню без змін. Відповідно до правил ч.1 ст.88 ЦПК України суд вирішує питання про судові витрати, враховуючи, що місцевий суд обгрунтовано стягнув з відповідача [PERSON] в користь Банку 1260 грн. судових витрат.

Outcome: partial