Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

У вересні 2016 року Банк через свого представника за довіреністю № 3734-К-Н-О від 04 вересня 2015 року /ас. 40/ [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, та просив стягнути з [PERSON] 5328,46 грн. заборгованості за кредитним договором №б/н від 28.04.2010 та судові витрати у розмірі 1378,00 грн. На обґрунтування позову Банк зазначив, що 28.04.2010 між ним та [PERSON] був укладений договір б/н, відповідно до якого відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 6500 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 16 березня 2014 року позичальник [PERSON] помер, станом на дату смерті заборгованість Позичальника перед Банком становить 5328,46 грн. Відповідач [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку і на переконання позивача, зобовязана задовольнити вимоги кредитора, у добровільному порядку спір не врегульовано. Сторони у судове засідання не зявилися, згідно поданих заяв просили справу розглянути за їх відсутності, Представник позивача позовні вимоги підтримує у повному обсязі, Відповідач не заперечує проти задоволення позову /ас. 46, 102/. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів відповідно до положень статей 158, 169, 197 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/. З положень частини першої статті 3 ЦПК України вбачається, що захисту підлягають порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси. У відповідності з п. 1 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За матеріалами справи судовим розглядом встановлено наступне. 28 квітня 2010 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг, який складається з анкети-заяви про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у ПриватБанку, тарифів банку, умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до анкети-заяви від 28 квітня 2010 року [PERSON] виразив згоду, що заява разом із умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, становлять між ним та банком договір про надання банківських послуг, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку кредитку «Універсальна» /ас. 7-31 - копії анкети-заяви, умови та правила надання банківських послуг/. Звертаючись до суду із даним позовом, Банк вказав на те, що станом на дату смерті позичальника 16 березня 2014 року заборгованість перед Банком за кредитним договором № б/н від 28.04.2010 становить 5328,46 грн., яка складається з заборгованості за кредитом /ас. 4-6/. Відповідно до статті першої Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України). Згідно із частинами першою, четвертою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. 16 березня 2014 року в селищі Краснопілля Краснопільського району Сумської області помер [PERSON], місце державної реєстрації Самотоївська сільська рада Краснопільського району Сумської області, актовий запис за № 09 від 20 березня 2014 /копія ас.77/. За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 13 березня 2014 року секретарем виконавчого комітету Самотоївської сільської ради Краснопільського району Сумської області, що зареєстровано в реєстрі за № 50, за яким усе своє майно заповідав [PERSON] /копія ас.83/. Згідно статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статей 608, 1218, 1219 ЦК України, у зв'язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов'язання, які нерозривно пов'язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємців; таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов'язанням. За повідомленням завідувача Краснопільської районної державної нотаріальної контори Сумської області № 322/02-14 від 19.04.2016 після померлого 16.03.2014 [PERSON] заведена спадкова справа датою 25.03.2014№ 83/14 за заявою [PERSON], на імя останньої було видано Свідоцтво про право на спадщину 19.04.2016 на спадщину, яка складається з автомобіля марки DACIA SUPER R NOVA1,4, тип ТЗ легковий комбі - 2003 року /копія спадкової справи ас. 74-99/. Частиною першою статті 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, що відповідає його частці у спадщині. За положеннями ст.1281 ЦК України спадкоємці зобовязані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не предявив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою та третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. На виконання вимог вищезазначеної норми закону позивачем 28 червня 2014 року була направлена претензія кредитора до Краснопільської районної державної нотаріальної контори /копія ас. 37/. З наданої органом нотаріату відповіді слідує, що що спадкоємцю померлого 16.03.2014 року [PERSON] [PERSON] повідомлено про наявність претензії позивача та розяснено зміст статей 1281-1282 ЦК України, про зобовязання спадкоємців задовольнити вимоги кредитора повністю, але у межах вартості майна, одержаного у спадщину /копія ас. 45/. Банк у свою чергу 30 липня 2014 року на адресу спадкоємиці померлого 16.03.2014 року [PERSON], відповідача по справі [PERSON], направив лист - претензію /копія ас. 44/, за змістом якого позивач пред'явив свої вимоги, але заборгованість погашена не була. Відповідно до частини другої статті 1282 ЦК України, вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором не встановлено інше. Отже, суд, установивши, що договір б/н від 28.04.2010 боржником [PERSON] не виконано, на даний час боржник помер, після його смерті прийнято спадщину відповідачем по справі, приходить до висновку, що правовідносини позивача та позичальника, які випливають із кредитного договору, не припинилися, а обовязки боржника перейшли до відповідача по справі. За таких обставин встановлені факти суд вважає доведеними та такими, що не підлягають доказуванню на підставі частини першої статті 61 ЦПК України, тому визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Підстав для неприйняття визнання відповідачем позову суд не вбачає. Суд погоджується з розрахунком позивача і вважає за можливе покласти його в основу судового рішення. Підстав для звільнення від відповідальності за порушення зобовязання відповідно до ст. 617 ЦК України судом не встановлено. Відповідно до частини третьої статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Отже, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому статтею 88 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір»», що діяв на час подачі позову до суду, та стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджений судовий збір у розмірі 1378,00 грн. за подання позовної заяви.

Outcome: approved