Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

У вересні 2016 р. до Новомиргородського районного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якій позивач вказала, що із 16.11.2013 р. сторони перебувають у шлюбі, внаслідок якого мають неповнолітню дитину, 2014 р.н. Посилаючись на ст. ст. 104-105, 112 Сімейного кодексу України, позивач просить суд розірвати шлюб, оскільки причиною розпаду сім'ї стало несумісність характерів, в результаті чого сімейні стосунки погіршились, виникали постійні сварки в сім'ї та непорозуміння. Неодноразово намагались помиритись, змінити ставлення один до одного, але це позитивних наслідків не дало. Сімейні стосунки сторони припинили з лютого поточного року, проживають окремо за різними адресами. Оповіщені у встановленому порядку про час і місце розгляду справи сторони у судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, відповідач письмових заперечень проти позову не надіслав. Як вбачається з письмових заяв сторін: позивач [PERSON] підтримує позов повністю, примиритися не бажає, просить суд розглянути справу за її відсутністю; відповідач [PERSON] визнає позов повністю, примиритися не бажає, просить суд розглянути справу за його відсутністю. Наслідки такої процесуальної дії, передбачені ст. ст. 130, 174 ЦПК України, тобто ухвалення рішення про задоволення позову, йому роз'яснені. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів, оскільки у справі мається достатньо матеріалів про їх права та взаємовідносини. Безпосередньо дослідивши докази в справі: ознайомившись з письмовими доказами та іншими матеріалами справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з таких підстав. Відповідно до положень ЦПК України: ч. 4 ст. 130 - при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 зазначеного Кодексу; ч. 4 ст. 174 - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У даному випадку суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У судовому засіданні безспірно з'ясовано, що сторони перестали підтримувати шлюбні стосунки з лютого 2016 р., спільне господарство не ведеться. Згідно свідоцтву про укладення шлюбу 16.11.2013 р. між ними було зареєстровано шлюб у встановленому законом порядку, внаслідок якого 07.05.2014 р. народилася дитина. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, беручи до уваги наявність неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, суд безспірно встановив, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Суд вважає викладені мотиви розлучення дійсними, що відповідають фактичним взаєминам подружжя. Шлюб потрібно розірвати, оскільки судом встановлено, що дальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими. Підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя, захисту інтересів неповнолітніх дітей або одного з подружжя, які б не суперечили моральним засадам суспільства, немає. Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 105 ч. 3, 110-112, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved