Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

У вересні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця [PERSON] , про захист прав споживача, розірвання договору купівлі-продажу, стягнення коштів (передплати), відшкодування моральної шкоди. Обгрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що між нею та відповідачем було укладено Договір купівлі-продажу, у відповідності до якого ФОП [PERSON] прийняв на себе обов`язок передати у власність позивачу меблі й елементи меблів, а саме: кухонні меблі. Під час підписання вказаного Договору позивач здійснила передплату у розмірі 890,00 дол. США, що в гривневому еквіваленті, згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют НБУ становило 23236,85 грн. Також, під час підписання Договору, відповідач забрав придбану позивачем мийку, яку необхідно було монтувати в кухню, загальною вартістю 2700,00 грн., про що було зроблено відповідну відмітку в договорі. З моменту укладення Договору купівлі-продажу та отримання відповідачем передплати та мийку пройшло вже майже 2 роки, однак ані меблів не поставлено, ані коштів [PERSON] не повернув та ще й придбана позивачем мийка зникла. Приймаючи до уваги вищенаведене, в зв`язку тим, що [PERSON] отримав передплату, меблів не поставив у визначений Договором строк та відмовився їх повертати, сума передплати у розмірі 23236,85 грн. та вартість мийки у розмірі 2700,00 грн. повинні бути стягнуті в судовому порядку з відповідача. Крім того, оскільки діями відповідача позивачу завдана моральна шкода, остання просила суд стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн. Ухвалою суду від 20.09.2018 року відкрито провадження у даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено її в судове засідання. Відповідач - ФОП [PERSON] в судові засідання не з`являвся причини неявки суду не повідомляв, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, шляхом направлення процесуальних документів за вказаною позивачем адресою, яка є місцем його реєстрації, при цьому поштова кореспонденція була повернута без вручення з поштовою відміткою за закінченням терміну зберігання. Згідно п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо адреси сторони судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно ч. 10 ст. 130 ЦПК України, якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Положеннями частини 4 ст. 223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи викладені вище обставини та думку представника позивача, Деснянським районним судом м. Києва 10.07.2019 року постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 223 ч. 4, 280, 281 ЦПК України, без участі відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про можливість задоволення позову з таких підстав. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29). Відповідно до ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України , цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Судом встановлено, що 14.12.2016 року між позивачем та ФОП [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу б/н про передачу продавцем (ФОП [PERSON] в особі [PERSON] ) у власність покупця ( [PERSON] ) меблів й елементів меблів зі сплатою вартості товару у порядку і на умовах, визначених даним договором. Відповідно до п. 2.1. вказаного Договору ціна товару складає суму 29862,00 грн. Згідно п. 2.2 Договору купівлі-продажу при укладення даного Договору покупець вносить передоплату в розмірі 890 дол. США. Відповідно до п. 3.1.1 Договору продавець зобов`язаний доставити на свій склад у м. Київ протягом 3 календарних днів з моменту оплати Покупцем передоплати у розмірі, вказаному у п. 2.2 Договору. Згідно п. 3.1.2 протягом 3 (трьох) робочих днів із дня надходження Товару на власний склад повідомити про це Покупця за допомогою телефонного, факсимільного чи поштового зв`язку. З мотивів позовної заяви вбачається, що з моменту укладення Договору купівлі-продажу та отримання відповідачем передплати та мийки для її монтажу у кухню пройшло вже майже 2 роки, однак ані меблів не поставлено, ані коштів [PERSON] не повернув та ще й придбана позивачем мийка зникла. Під час однієї із телефонних розмов [PERSON] повідомив позивача про те, що меблі поставлені позивачу не будуть, та гроші він повертати не збирається, в зв`язку з чим позивач змушена звертатись з даним позовом до суду. Отже, між позивачем та відповідачем виникли відносини на підставі Договору б/н від 14.12.2016 року, предметом договірних зобов`язань за цим договором є вчинення конкретних дій сторін зі сплати грошових коштів, виготовлення, доставки, передачі та встановлення кухні. Матеріальними об`єктами договірних зобов`язань є наприкінці майно і гроші, які сторони мають передати одна одній, саме вони є предметом виконання за договором, з урахуванням інтересу кожної із сторін та відповідної мети договору. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). 14.12.2016 року позивач передала відповідачу аванс в розмірі 890 дол. США, що в гривневому еквіваленті, згідно офіційного курсу гривні щодо іноземних валют НБУ становило 23236,85 грн. та 2700,00 грн. за монтаж мийки, яку необхідно було монтувати в кухню, що відображено в Договорі купівлі-продажу б/н від 14.12.2016 року. Однак, відповідач, в порушення умов укладеного договору, свої зобов`язання щодо виконання обсягу робіт, визначених договорами, в обумовлені терміни не виконав. Крім того, до теперішнього часу відповідач не повернув мийку, яка була придбана позивачем за власні кошти. На вимоги позивача повернути кошти та придбану позивачем мийку, останній надавати їх відмовлявся. Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України , за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ч.1 ст. 656 Цивільного кодексу України). Положеннями ст. 837 Цивільного кодексу України визначено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Відповідно до частин 1 та 3 ст. 865 Цивільного кодексу України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Частиною 2 ст. 873 Цивільного кодексу України передбачено, що робота оплачується замовником після її остаточного передання підрядником. За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі. Відповідно до частин 1, 3 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Відповідно до частин 2, 3 ст. 849 Цивільного кодексу України якщо Підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Як визначено статтею 610 Цивільного кодексу України , порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України , у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», при розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно пред`явлено вимогу до відповідача про розірвання договору б/н від 14.12.2016 року про передачу продавцем (ФОП [PERSON] в особі [PERSON] ) у власність покупця ( [PERSON] ) меблів й елементів меблів, оскільки, в межах даного спору доведено факт порушення з боку відповідача договірних зобов`язань в частині термінів виготовлення, поставки, встановлення меблів, та ці обставини не спростовано відповідачем, яким не надано суду докази на спростування заявлених позовних вимог та підтвердження належного виконання зі свого боку договірних зобов`язань. Виходячи з наведеного, суд вбачає передбачені ст.ст. 611, 651 Цивільного кодексу України підстави для розірвання договору б/н від 14.12.2016 року, що укладений між позивачем та відповідачем . Крім того, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача грошові кошти, сплачені за передплатою за виготовлення кухонних меблів у розмірі 23236,85 грн. та 2700,00 грн. за отриману та не повернуту мийку. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, моральна шкода відшкодовується, якщо це встановлено договором або законом. Як роз`яснено у п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: - коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; - у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу Української РСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону «Про інформацію», ст. 44 Закону «Про авторське право і суміжні права»; - при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Як на підставу стягнення на свою користь моральної шкоди позивач посилається на ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», яка передбачає, що у разі задоволення вимог споживача, суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Таким чином, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивача було звільнено від сплати судового збору при звернені з позовом до суду, на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1409,60 грн. - за вимогою немайнового характеру про розірвання договору та відшкодування моральної шкоди, а також за вимогою майнового характеру в розмірі 704,80 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved