Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 14 липня 1980 року її чоловіку - [PERSON] на сім'ю у складі п'ятьох осіб видано ордер на право зайняття житлового приміщення площею 28 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] [INFO] помер, а у вказаній квартирі зареєстровані: позивач, [PERSON] - дочка позивача, та [PERSON] - онука позивача. Однак, [PERSON] з 2008 року у квартирі [ADDRESS] не проживає, її особисті речі у спірному помешканні відсутні, квартиру остання залишила добровільно без наміру повернутися до неї. Будь-які перешкоди у користуванні житлом [PERSON] ані позивач, ні її члени сім'ї не чинили. [PERSON] веде бродячий спосіб життя, тому за зареєстрованим місцем проживання не з'являється, зовсім там не проживає. За таких обставин, позивач вважає, що оскільки відповідач у квартирі не проживає, то має бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки її реєстрація змушує позивача нести додаткові витрати щодо утримання квартири. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання її представник [PERSON] надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила здійснювати розгляд справи за її відсутності. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. Причини неявки суду не відомі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено наступні факти та відповідні правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить штамп із відміткою про реєстрацію шлюбу у паспорті позивача (а.с. 4). Із матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення міськвиконкому від 14 липня 1980 року [PERSON] видано ордер № 742 на право заняття житлового приміщення площею 28 кв.м., що складається із 2-х кімнат за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого [INFO] Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області [INFO] [PERSON] помер (а.с. 7). Згідно довідки № 1-1/1264, виданої 01 лютого 2017 року відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконкому Броварської міської ради, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Зі змісту акта обстеження житлово-побутових умов, складеного 19 червня 2015 року депутатами Броварської міської ради Київської області Бобко А.М., вбачається, що у квартирі [ADDRESS], зареєстрована, однак не проживає [PERSON]. Зі слів [PERSON] встановлено, що [PERSON] є її дочкою, яка самостійно покинула місце своєї реєстрації, зв'язок із родиною не підтримує (а.с. 9). Згідно із відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області від 11.04.2017 року [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 29). За змістом ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У відповідність до п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01 листопада 1996 року за № 9 при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. З огляду на викладене, судвважає, що позивачем надано достатньо доказів, які свідчать про відсутність без поважних причин відповідача понад шість місяців у квартирі [ADDRESS] Таким чином, дослідивши матеріали справи, надавши об'єктивну оцінку зібраним доказам по справі, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного, та

Outcome: approved