Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

У березні 2019 року позивач звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з вищевказаним позовом. Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2019 року справу передано за підсудністю до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2019 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 06.02.2009 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 25 000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач ухиляється від виконання зобов`язання, заборгованість не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПриватБанк», тому виникла необхідність звернутися до суду з даним позовом. Згідно Статуту від 11.06.2018 року, виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14.06.2018 року, найменування банку змінено на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк». Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». Представник позивача просив суд розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзиву, заяв, заперечень до суду не надала, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 06.02.2009 року між сторонами укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 25 000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 20.02.2019 року виникла заборгованість, розмір котрої підтверджується наданим позивачем розрахунком. За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Вирішуючи питання про розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача суд виходить з наступного. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Тобто пеня і штраф за своєю правовою природою є різними видами неустойки за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Положеннями статті 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. З урахуванням зазначеного, суд вважає за можливе стягнути з відповідача тільки розмір пені та відмовити АТ КБ «ПриватБанк» у стягненні штрафів у розмірі 500,00 грн. - фіксованої частини; 3 649,36 грн. - процентної складової, оскільки покладання на відповідача штрафу за несвоєчасне виконання того ж зобов`язання, на думку суду, є подвійним притягненням до відповідальності, що суперечить статті 61 Конституції України і узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15. Крім того, вирішуючи питання про розмір неустойки, що підлягає стягненню, суд вважає необхідним застосувати положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, котрою передбачено, що у разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (частина третя статті 551 ЦК України). Такого ж висновку дійшов Верховний суд України у справі № 6-100цс14 від 03.09.2014 року та № 6-1120цс15 від 04 листопада 2015 року, зазначивши, що згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд вважає необхідним відмовити позивачеві у задоволенні вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 400,00 грн. за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн., оскільки суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача пені у розмірі 25 114,02 грн., а отже стягнення пені у розмірі 400,00 грн. за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн. є подвійним притягненням до відповідальності за одне й те саме порушення строків сплати боргу за кредитним договором, що суперечить статті 61 Конституції України. Виходячи з вищевикладеного, та враховуючи, що відповідач належним чином не виконала умови кредитного договору, допустила прострочення платежів, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, в частині стягнення з відповідача на користь банку заборгованості у розмірі 72 587,27 грн., що складається з: 32 326,78 грн., - заборгованість за тілом кредиту; 15 146,47 грн., - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 25 114,02 грн., - нарахована пеня за прострочене зобов`язання. Підстав для звільнення відповідача від сплати зазначеної суми судом не встановлено. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Outcome: partial