Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

У березні 2021 року позивач пред`явила через суд зазначений позов до відповідача, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] , будучи батьком їх доньки [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу 16 жовтня 2015 року з позивачем не спілкувався, не цікавився народженням дитини, після народження дитини жодного разу не приділив їй уваги, не виявляв бажання побачити дитину, не визнаючи взагалі свого батьківства, беззаперечність обставин про що встановлене генетичною експертизою від 03 травня 2019 року в ході розгляду справи Бабушкінським районним судом м .Дніпропетровська № 2000/15041/18 з ухваленням рішення 27 жовтня 2020 року. Рішенням Кіровського районного суду м Дніпропетровська від 12 липня 2016 року № 203/2882/16-ц з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі ј частки усіх видів доходу (заробітку), починаючи стягнення з 17 червня 2016 року до досягнення дитиною повноліття, проте відповідач життям дитини не цікавиться, жодної участі у вихованні доньки, утриманні і лікуванні не приймає, батьківських обов`язків щодо дитини не виконує, не зважаючи на свій обов`язок та можливості, не контактує з дитиною взагалі, у зв`язку з чим позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідач свій відзив не подав, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви; про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляв і про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином згідно з ст. ст. 131, 187 ч. 6 ЦПК України за останнім відомим суду підтвердженим зареєстрованим місцем його постійного проживання (перебування). З відкриттям загального позовного провадження за ухвалою суду від 01 квітня 2021 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка з потребою у витребуванні від органу опіки та піклування їх висновку щодо доцільності визначення місця проживання з позивачем, що виконано третьою особою 12 липня 2021 року. Ухвалою суду від 14 липня 2021 року підготовче провадження закрите з призначенням судового розгляду справи. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали повністю, наполягаючи на його задоволенні з наведених у позовній заяві підстав. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, про причини своєї неявки не повідомив та про розгляд справи в його відсутність не клопотав, на підставі чого проведений заочний розгляд справи згідно з ст.ст. 280, 281 ЦПК України з урахуванням письмової згоди позивача. Представник третьої особи - орану опіки та піклування в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на висновок органу опіки та піклування, затверджений головою Адміністрації Центрального району Дніпровської міської ради 12 липня 2021 року за № 4/3-64 про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, тому просила ухвалити рішення, яке відповідатиме інтересам дитини. Суд, заслухавши усні пояснення учасників справи, дослідивши подані докази, дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог із задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 08 вересня 2012 року по 16 жовтня 20215 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 584, та що розірваний 16 жовтня 2015 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 162, про що до матеріалів справи долучені свідоцтва в копіях (а.с.10, 11). Сторони є батьками народженої у цьому шлюбі дитини - [PERSON] , [INFO] , про що Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції вчинено актовий запис № 144 та 10 лютого 2016 року видано свідоцтво серії [NUMBER] (а.с.9). Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2016 року, що не оскаржувалось, набрало законної сили та пред`явлено до примусового виконання, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволений вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу (заробітку), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 17 червня 2016 року до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2020 року, що набрало законної сили 27 листопада 2021 року, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Шевченківський районний у м. Дніпрі відділ РАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області, про виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження дитини - відмовлено в повному обсязі (а.с.12-14). Зважаючи на положення ч.4 ст. 82 ЦПК України рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2020 року є преюдиційним для даної справи. Цим рішенням встановлено, що за висновками судово-медичної експертизи від 03 травня 2019 року під № 311, проведеної КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» [PERSON] може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , народженої [PERSON] . Вірогідність того, що [PERSON] є біологічним батьком [PERSON] і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язкуів, за результатами даної експертизи складає не менше 99,9998%. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. У ст. 150 СК України (ч.1, 3) встановлені обов`язки батьків виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п.1 та п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; Відповідно до роз`яснень, даних в п.п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. З аналізу наведених норм матеріального права слідує, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, і ця міра застосовується судом тоді, коли всі інші заходи впливу виявились безрезультатними. Звідси, пред`явленню позову про позбавлення батьківських прав передує велика профілактична, попереджувальна робота з неблагополучними батьками. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батько ухиляється від їх виконання, що таким буде лише за встановлення його впертого та систематичного, незважаючи на всі міри попередження, продовження невиконання свого батьківського обов`язку. Як встановлено в рішенні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2016 року дитина сторін [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] окремо від батька, який участі в утриманні дочки не приймає, що і стало підставою для задоволення позову і стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини. Також встановлено, що за місцем мешкання позивача з дитиною за адресою: [ADDRESS] останні характеризуються виключно позитивно, проживають разом із батьками [PERSON] , - [PERSON] та [PERSON] , тоді як батька малолітньої [PERSON] жодного разу в будинку чи на дитячого майданчику разом дитиною не бачили, про що головою правління ОСББ «Тополя-3/21» (і.к.25012916) 03 березня 2021 року видана характеристика (а.с.16). За даними психолого-педагогічної характеристики, наданої КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 343 комбінованого типу» Дніпровської міської ради [PERSON] відвідує заклад з березня 2018 року, виховується в неповній сім`ї. Мати приділяє достатньо уваги та належно піклується про дитину, батько жодного разу не з`являвся в садок, успіхами дитини не цікавився, в освітньому процесі участі не приймає (а.с.17). В судовому засіданні також встановлено, що з пологового будинку відповідач дитину та позивача не забрав, ніколи з дитиною не проживав, жодного разу не прийняв участі у питаннях розвитку, харчування, лікування, іншого забезпечення дитини, що знайшло підтвердження в судовому засіданні, окрім іншого, твердженнями самого відповідача в уточненій позовній заяві до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі №200/15041/18, поданій у жовтні 2018 року та доводи якої підтримані ним особисто в судовому засіданні у 2020 році. 12 липня 2021 року Адміністрацією Шевченківського району Дніпровської міської ради, як органом опіки та піклування, за підписом голови адміністрації, скріпленим гербовою печаткою, затверджений висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO], відносно дитини [PERSON] , [INFO] , оригінал якого долучений до матеріалів справи. Вказаний висновок суд вважає належним та допустимим доказом, з огляду на те, що останній складений і затверджений уповноваженою особою, відповідає вимогам до форми і змісту, і такого висновку органі опіки і піклування дійшов за результатами розгляду колегіальним органом комплексу обставин, які мають істотне значення для прав та інтересів дитини. При цьому, жодних доказів на підтвердження виконання відповідачем, як батьком, своїх батьківських обов`язків щодо доньки [PERSON] , як і на спростування обставин покладення ним виконання батьківських обов`язків виключно на позивача (матір), відповідачем суду не надано, та такі в матеріалах справи відсутні. Відповідач ніколи з дитиною не проживав, не спілкується, у вихованні та лікуванні участі не приймає, матеріальної допомоги добровільно не надає, що встановлено рішенням суду від 12 липня 2016 року про стягнення з відповідача аліментів. Відтак, оскільки обов`язок щодо виховання кожної дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, враховуючи встановлення судом обставин того, що відповідач, будучи рідним батьком, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує зі свого боку необхідного харчування, одягу, лікування і медичного нагляду, не спілкується із дитиною, що з урахуванням віку доньки вкрай негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, суд, зазначені обставини в своїй сукупності розцінює як умисне ухилення від виховання дитини, зважаючи на свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, та приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] . Одночасно суд відзначає, що за умов зміни (виключення) обставин, які стали підставою позбавлення батьківських прав, при додержанні порядку, встановленого ст. 169 СК України відповідач має право звернутися з позовом про поновлення його батьківських прав відносно його доньки. За правилами ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору підлягають покладенню на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved