Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

У березні 2016р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, звільнення від сплати заборгованості, неустойки за прострочення сплати аліментів. Посилався на те, що рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 27.09.2007р. з нього на користь відповідачки булим стягнені аліменти на утримання їх доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку до досягнення дочкою повноліття. 1 вересня 2010р. у нього народився син [PERSON], який проживає із ним та знаходиться на його утриманні. Окрім сина разом із ним, за місцем його проживання, зареєстроване місце проживання дочки. Також він має батьків пенсіонерів, яких повинен утримувати та надавати їм матеріальну допомогу. Він хворіє хронічним захворюванням, потребує стаціонарного лікування. Двічі знаходився на стаціонарному лікуванні у лікувальному закладі. З 1 липня 2014р. по 31.12.2015р. він не мав постійного доходу, до цього часу його дохід не перевищував 1000 грн.. Просив зменшити розмір аліментів на утримання дочки до 1/8 частини усіх видів його заробітку щомісячно, звільнити його від сплати заборгованості по аліментам та від сплати пені. Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 12 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено. У апеляційній скарзі позивач просить рішення скасувати та постановити нове, яким задовольнити його позов. Посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими. Зокрема, зазначає, що висновок суду про те, що дочка [PERSON] лише зареєстрована з ним, а проживає постійно разом із матірю є недоведеним, будь яких доказів щодо цього не надано. Дочці виповнилось 15 років, вона вільна сама вибирати місце проживання, періодично вона знаходиться (проживає) у нього, що його представник пояснив у суді. Суд не прийняв до уваги наявність у нього двох батьків пенсіонерів, непрацездатних за віком на підставі наявності у них пенсій, які забезпечують їм прожитковий мінімум. Суд визнав зміни його сімейного стану та наявність у нього сина [PERSON], але зазначив, що оскільки його цивільна дружина, мати [PERSON], має дохід, його матеріальний стан з появою другої дитини не змінився. Це не відповідає фактичним обставинам, оскільки мати [PERSON] має дохід, вдвічі менший за прожитковий мінімум, передбачений законом для однієї дорослої особи, що підтверджено довідкою про її доходи, наявною в матеріалах справи. Таким чином, висновок суду про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів не відповідає обставинам справи. В засіданні апеляційного суду представник позивача [PERSON] підтримувала апеляційну скаргу та наполягала на її задоволенні. Позивач та відповідач в засідання апеляційного суду не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені, подали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду слід скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки та ухвалити нове рішення в цій частині вимог, у іншій частині рішення підлягає залишенню без зміни з наступних підстав. За положеннями частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Із справи вбачається, що рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 27.09.2007р. з позивача на користь відповідачки стягнені аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] 02 липня 1982р. народження у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 12 вересня 2007р. до повноліття дитини. У даному позові [PERSON] просив зменшити розмір аліментів, стягнених на утримання доньки, посилаючись на зміну його матеріального та сімейного стану, погіршення здоровя, зокрема, на те, що 1 вересня 2010р. у нього народився син [PERSON], який проживає із ним та знаходиться на його утриманні; він зобовязаний утримувати своїх батьків пенсіонерів за віком; він страждає хронічним захворюванням, потребує стаціонарного лікування, двічі знаходився на стаціонарному лікуванні у лікувальному закладі; з 1 липня 2014р. по 31 грудня 2015р. він не мав постійного доходу, до цього часу його дохід не перевищував 1 000 грн. на місяць. Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив із того, що батьки позивача є пенсіонерами та кожен із них отримує пенсію, що свідчить про забезпечення їх прожитковим мінімумом. Виписками з історій хвороб підтверджено, що за період з 2010р. до часу звернення до суду позивач двічі проходив лікування у денному стаціонарі, однак, не підтверджено, що у нього погіршився стан здоровя та що захворювання хронічне. Із довідки Словянської ОДПІ вбачається, що позивач зареєстрований як приватний підприємець, за певні періоди часу ним подавались декларації без зазначення доходу, разом із тим, із розрахунку заборгованості, складеного державною виконавчою службою, вбачається, що в ці ж періоди позивач сплачував по 250 грн. аліментів, що ставить під сумнів надані ним дані про відсутність доходів. Суд також зазначив, що з народженням сина [PERSON] сімейний стан позивача змінився, але позивач проживає без реєстрації шлюбу з матірю сина, яка працює та має доходи, тому немає підстав для висновку про те, що з часу присудження позивачу аліментів на утримання дочки відбулося значне погіршення матеріального чи сімейного стану позивача, що унеможливлює сплату ним аліментів у визначеному судом розмірі. З вказаними висновками суду погодитись у повному обсязі неможливо через невідповідність фактичним обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального закону. Частиною 1 статті 192 СК України передбачено зменшення розміру аліментів у разі зміни матеріального чи сімейного стану. Сторонами не оспорюється та підтверджується копією свідоцтва про народження той факт, що після ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] у позивача 01 вересня 2010р. народився син [PERSON]. Отже, сімейний стан позивача змінився та він зобовязаний утримувати двох неповнолітніх дітей, а не одного, як це було на час ухвалення рішення про стягнення аліментів. Ця обставина свідчить про наявність передбачених ч.1 ст. 192 СК України підстав для зменшення розміру аліментів на утримання доньки. Посилання суду на те, що народження другої дитини не свідчить про значне погіршення матеріального чи сімейного стану позивача є невірним, оскільки дійсний зміст статті 192 СК України передбачає зміну розміру аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, а не «значного погіршення матеріального чи сімейного стану». Також невірний висновок суду про те, що позивач проживає без реєстрації шлюбу з матірю сина, яка працює та має доходи, оскільки обовязок утримувати неповнолітніх дітей законом покладається на обох батьків. Тому рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки підлягає скасуванню. Однак, підстави для задоволення вимог позивача у повному обсязі та зменшення розміру аліментів до 1/8 частини усіх видів його заробітку (доходу) відсутні, оскільки інші обставини, на які посилався позивач, недоведені та не є підставою для зменшення розміру аліментів. Так, суд правильно прийшов до висновку про те, що батьки позивача є пенсіонерами та відсутні докази, що розмір їх пенсій не забезпечує їм прожиткового мінімуму для осіб відповідного віку. Непостійний дохід від підприємницької діяльності та лікування двічі на денному стаціонарі не свідчить про непрацездатність позивача. Тому позовні вимоги слід задовольнити частково та зменшити розмір аліментів на утримання доньки до 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу) позивача. Відмовляючи у задоволенні позову про звільнення від сплати заборгованості по аліментам суд обґрунтовано виходив із того, підстави звільнення від сплати заборгованості по аліментам визначені статтею 197 СК України, зокрема, згідно з частинами 2,3 цієї статті за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення; суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Однак, позивач не посилався на наявність тяжкої хвороби чи іншої обставини, що має істотне значення чи на непред'явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання, а просив звільнити його від сплати заборгованості через наявність у нього неповнолітнього сина утриманця, батьків, які є непрацездатними за віком, яких він також повинен утримувати, стан його здоровя та матеріальний стан. Доказів щодо наявності обставин, передбачених ч. ч 2,3 ст. 197 СК України позивач не надав, тому суд обґрунтовано прийшов до висновку про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги. Відмовляючи у задоволенні позову про звільнення від сплати пені за прострочення сплати аліментів суд виходив із того, що в провадженні суду знаходиться справа за позовом [PERSON] до позивача про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та питання про зменшення розміру неустойки може бути вирішене під час розгляду цієї справи. Дійсно, даний позов був поданий [PERSON] як зустрічний до позову [PERSON] до позивача про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, однак судом було відмовлено у задоволенні клопотання про прийняття зустрічної позовної заяви та матеріали позовної заяви були передані до канцелярії для реєстрації у загальному порядку. Представник позивача підтвердила в засіданні апеляційного суду, що справа за позовом про стягнення з [PERSON] неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів розглядається судом, отже питання про стягнення пені, відмову у її стягненні чи про зменшення розміру неустойки може бути вирішене під час розгляду цієї справи. Згідно з п. п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права є підставою для скасування рішення і ухвалення нового рішення в частині відмови у задоволенні позову про зменшення розміру аліментів.

Outcome: partial