Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та ТДВ «СК «Домінанта» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої взаємодією джерел підвищеної небезпеки та стягнення страхового відшкодування. В своєму позові посилався на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 10 жовтня 2015 року на 53-му км автомобільної дороги Р-70 «Одеса - Білгород-Дністровський - Монаші» за участю керованого ним автомобіля «Mitsubishi» (модель «Outlander»), д.н.з. [NUMBER], та керованого відповідачем [PERSON] транспортним засобом «ЗАЗ-Daewoo», д.н.з. [NUMBER], його автомобіль зазнав механічних ушкоджень. Винним у завданні шкоди є [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого під час пригоди була застрахована ТДВ «СК «Домінанта», яке в межах, визначених договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (полісу) повинно здійснити на користь позивача страхове відшкодування. Частково підтримані представником позивача позовні вимоги зводились до стягнення з [PERSON] 73879 гривень завданої матеріальної шкоди та стягнення з ТДВ «СК «Домінанта» 49500 гривень страхового відшкодування. Відповідач [PERSON] в ході розгляду справи пред'явив до [PERSON] зустрічний позов, в якому просив суд стягнути з позивача за первісним позовом матеріальний збиток у розмірі 32179,58 грн., штрафні санкції - 1092,68 грн. та 5000 гривень на відшкодування моральної шкоди. Фактичною підставою для звернення з зустрічним позовом є та сама ДТП, на яку в своєму позові посилається позивач за первісним позовом. В судових дебатах представник відповідача зауважив, що позов [PERSON] визнає частково та вважає, що при ухваленні рішення суд повинен стягнути з [PERSON] грошову суму, яка складає різницю позовних вимог позивача та відповідача. Представник ТДВ «СК «Домінанта», будучи належним чином сповіщеним про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, спрямував на адресу суду письмові заперечення проти первісного позову, в яких просив в задоволенні позову відмовити. Представник позивача [PERSON] - [PERSON], що приймав участь в розгляді справи, позов підтримав частково: в частині, що стосується стягнення зі страховика 50000 гривень відмовився від 500 гривень франшизи, про наявність якої позивачу не було відомо на день звернення з позовом до суду та яка відшкодовується завдавачем шкоди. Решта позовних вимог представником була підтримана. В задоволенні зустрічного позову представник позивача просив відмовити. Представник відповідача вважав спрямовані до суду заперечення ТДВ «СК «Домінанта» слушними та підтримав позицію страховика а також свій зустрічний позов. Вислухавши думку осіб, що приймають участь в розгляді справи, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, в той час коли в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Так, судом встановлено, що 10.10.2015 року на 53-му км автомобільної дороги Р-70 «Одеса - Білгород-Дністровський - Монаші» за участю транспортних засобів «Mitsubishi» (модель «Outlander»), д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля «ЗАЗ-Daewoo», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], з вини останнього, сталася ДТП. За фактом ДТП інспектором ДАІ у відношенні обох учасників пригоди складено протоколи про вчинення адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП (а.с 75). В ході розгляду справи суддею Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області вина [PERSON] у вчиненні інкримінованого правопорушення свого підтвердження не знайшла в зв'язку з чим шляхом винесення відповідної постанови 23.10.2015 року провадження у справі було закрито в зв'язку з відсутністю в діях особи, що притягається до адміністративної відповідальності, передбаченого ст. 124 КУпАП складу правопорушення (а.с. 76 - 78). При цьому в ході розгляду справи суддею Кілійського районного суду Одеської області вина [PERSON] у вчиненні інкримінованого правопорушення знайшла своє підтвердження, в зв'язку з чим 20.11.2015 року останній був визнаний винним у скоєнні пригоди (а.с 26). Відповідно до звіту з оцінки автомобіля «Mitsubishi Outlander», д.н.з. [NUMBER], № 160208 від 10.02.2016 року, вартість матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП складає 161403 гривень (а.с. 30 - 46). Відповідно до договору на виконання роботи з оцінки завданого збитку та квитанції про її оплату позивачем витрачено 1100 гривень (а.с. 27, 28). Відповідно до звіту оцінювача ринкова вартість пошкодженого в результаті ДТП автомобіля «Mitsubishi» після пригоди складає 38604 (тридцять вісім тисяч шістсот чотири) гривні. А відтак, різниця між вартістю автомобіля до ДТП та після складає (161403 - 38604) 122779 гривень. Також судом встановлено, що під час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON], як володільця наземного транспортного засобу, в передбаченому Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку, була застрахована відповідачем ТДВ «СК «Домінанта» (а.с. 143, 151, 163). 21.03.2016р. [PERSON] звернувся до ТДВ «СК «Домінанта» із заявою про виплату страхового відшкодування, вказана заява була прийнята, однак страхове відшкодування виплачено не було. Згідно ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Завдання шкоди іншій особі є самостійною підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Главою 82 Цивільного кодексу України визначені юридичні підстави відшкодування шкоди. Частиною 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Узагальнюючи практику застосування судами законодавства, що регулює відносини з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 8 Постанови Пленуму № 4 від 01.03.2013 року свою увагу акцентує на тому, що шкода, завдана кількома особами, відшкодовується кожною з них у частці, завданій нею (у порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування. Судом встановлено, що під час зіткнення як фактичної підстави для звернення з даним позовом до суду керовані позивачем та відповідачем автомобілі «Mitsubishi» та «ЗАЗ-Daewoo» перебували в русі, а тому шкода, задана таким зіткненням, є шкодою, що завдана внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки. Правовою підставою для відшкодування такої шкоди є вина (ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України). Наявні в матеріалах справи копії винесених у відношенні повивача та відповідача постанов у справах про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, вказують на те, що вина в завданні шкоди, пов'язаної з ДТП, мова про яку йде в первісному та зустрічному позовах, є виключно в діях [PERSON], а відтак, саме відповідач є особою, що несе відповідальність за завдання шкоди. Виходячи з чого, позовні вимоги зустрічного позову задоволенню не підлягають. При цьому суд зазначає наступне. До правовідносин, що стосуються відшкодування матеріальної шкоди (відповідно до зустрічного позову - матеріального збитку) підлягають застосуванню положення ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України, що робить їх задоволення не можливим. Штрафні санкції, які [PERSON] просить стягнути з [PERSON], є похідними від основного зобов'язання через що підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. Крім цього, штрафні санкції не застосовуються до деліктних правовідносин, а лише до договірних. Частиною 1 ст. 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Оскільки, діями [PERSON] права [PERSON] порушеними не були, дана позовна вимога не підлягає задоволенню. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вини позивача, які б вказували на порушення його прав останнім. І навпаки - стороною позивача в ході розгляду справи доведено законність та обґрунтованість своїх вимог як пред'явлених до [PERSON], так і пред'явлених до ТДВ «СК «Домінанта». Преамбулою Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) визначено, що цей Закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до п.п. 12.1. ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. І хоча в первісному позові [PERSON] зазначає, що відповідно до умов укладеного між [PERSON] та ТДВ «СК «Домінанта» договору обов'язкового страхування франшиза відсутня, дане твердження спростовано в ході розгляду справи в зв'язку з чим представник позивача підтримав позовні вимоги частково, відмовившись від стягнення зі страховика 500 гривень. Таким чином, питання стягнення з відповідача франшизи предметом позовних не було, що не перешкоджає позивачу звернутись до суду з окремим позовом. П.п. 22.1. ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. П.п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (п.п. 30.2 ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно п.п.14,15 Постанови ВССУ № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. . Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до звіту з оцінки автомобіля «Mitsubishi Outlander», д.н.з. [NUMBER], № 160208 від 10.02.2016 року, складеного оцінювачем, фізичною особою - підприємцем [PERSON], який має сертифікат суб»єкта оціночної діяльності, вартість відновлювального ремонту, пошкодженого в результаті ДТП автомобіля «Mitsubishі» складає 343272,64 грн. в той час коли його ринкова вартість до ДТП складає 161403 гривні, тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним. Відповідно до вищевказаного звіту ринкова вартість автомобіля після ДТП складає 38604 гривні, через що, відшкодуванню підлягає різниця у вартості автомобіля до та після ДТП, яка складає 122779 гривень. Допитаний в судовому засіданні як судовий експерт - оцінювач [PERSON] пояснив, що вказана у розділі звіту № 160208 «мета оцінки» (а.с. 30) вартість матеріального збитку є ринковою вартістю пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «Mitsubishі» до дорожньо-транспортної пригоди, що відповідає п.8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України N 142/5/2092 від 24.11.2003р. Також, відповідно до пояснень оцінювача, звіт виконаний у відповідності до вимог «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої спільним Наказом міністерства юстиції України та Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року, з застосуванням спеціального програмного забезпечення, яке в автоматичному та незалежному від оцінювача режимі визначає ремонтну калькуляцію пошкодженого транспортного засобу. Таким чином, судом встановлено загальну грошову суму, що складає розмір завданої в зв'язку з пошкодженням автомобіля «Mitsubishi Outlander», д.н.з. [NUMBER], а саме - 122779 гривень. Як вбачається з договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного між [PERSON] та ТДВ «СК «Домінанта», сума страхового відшкодування за шкоду, завдану майну потерпілих складає 50000 гривень. З урахуванням 500 гривень франшизи сума страхового відшкодування складає 49500 гривень, які підлягають стягненню зі страховика на корить позивача. Решта грошової суми, що складає розмір завданої в результаті порушення відповідачем Правил дорожнього руху майнової шкоди ((122779 +1100 (вартість оцінки) - 49500 = 74399) підлягає відшкодуванню безпосередньо [PERSON] У справі, що розглядається позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] складають грошову суму у розмірі 73879 гривень, тобто сума позову є меншою, аніж сума завданих збитків. Разом з тим, зважаючи на приписи ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд не уповноважений вийти за межі позовних вимог та стягнути розмір завданої шкоди у повному обсязі як це передбачено ч. 3 ст. 22 ЦК України через що стягує з [PERSON] на користь [PERSON] зазначені в прохальній частині позову 73879 гривень. Щодо заперечень ТДВ «СК «Домінанта» суд зазначає наступне. В свої запереченнях відповідач посилається на ту обставину, що пошкоджений в результаті зіткнення транспортних засобів автомобіль «Mitsubishi» не є транспортним засобом в розумінні Правил дорожнього руху, оскільки, як зазначено в Ноті Міністерства закордонних справ та європейської інтеграції республіки Молдова документи про реєстрацію транспортних засобів Придністровської Молдавської Республіки не мають юридичної сили через що позивач не є особою, що керувала даним транспортним засобом без довіреності, однак з документами, передбаченим п.п. 2.1 ПДР та не має права вимагати відшкодування завданої шкоди. Надаючи оцінку доводам заперечень, суд зазначає наступне. Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Статтею 8 ЦПК України передбачена низка джерел права, які підлягають застосуванню судом при вирішені справ цивільної юрисдикції, з-поміж яких такий нормативно-правовий акт як нота міністерства закордонних справ іншої держави не передбачена. З матеріалів справи вбачається, що перетинаючи державний кордон України водій автомобіля «Mitsubishi» застрахував свою цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу, що підтверджується відповідним договором оригінал якого був оглянутий та досліджений в судовому засіданні (а.с 134). З чого вбачається, що держава Україна, яка відповідно до положень ст. 3 Конституції України відповідає перед людиною за свою діяльність, в особі органів Державної прикордонної служби та митних органів Державної фіскальної служби дозволила перетин державного кордону автомобіля «Mitsubishi». В ході оформлення працівником ДПС ДАІ матеріалів ДТП дані про автомобіль «Mitsubishi» були внесені в офіційні документи, зокрема протоколи про адміністративні правопорушення. Згодом, в ході проведення оцінки завданих транспортному засобу пошкоджень автоматизований програмний комплекс «AUDATEX» визначив калькуляцію пошкодження конкретно взятого автомобіля, тобто визначив його саме як автомобіль, що, в сукупності з обставиною укладення між іншим страховиком (ПрАТ «Український страховий стандарт») та [PERSON] договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності дає суду підстави аби прийти до висновку про те, що доводи заперечень проти позову є не обґрунтованими. Відповідно до роз'яснень, викладених Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 13 Постанови Пленуму № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки: «Враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1. Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб)». З матеріалів справи вбачається, що 21.03.2016 року позивач звернувся до ТДВ «СК «Домінанта» з заявою про здійснення на його користь страхового відшкодування (а.с. 29). П.п. 36.1. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: approved