Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

У вересні 2016 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів його участі у вихованні дитини. Позов обґрунтований такими обставинами. Позивач [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю [PERSON] [PERSON] постійно перешкоджає [PERSON] у спілкуванні з дитиною, а тому він відповідно до положень статті 158 Сімейного кодексу України звернувся до органу опіки та піклування із заявою про визначення способів його участі у вихованні дитини. За результатами розгляду його заяви було прийняте розпорядження, яким встановлено графік спілкування з дитиною в присутності матері, а саме: І та ІІІ неділі місяця з 10-00 до 13-00 год.; щопонеділка, щоп'ятниці з 18-00 до 20-00 год. - за попередньою домовленістю між батьками. Позивач вказує, що відповідач під час його спілкування з дитиною надає принизливі коментарі, свідомо руйнує в очах дитини його авторитет батька, забирає у дитини солодощі, які він приносить, забороняє фотографувати дитину, влаштовує скандали та з'ясування стосунків, а тому він вважає, що прийняте органом опіки та піклування розпорядження щодо спілкування з дитиною в присутності матері порушує норми статті 141 Сімейного кодексу України та його батьківські права. Посилаючись на вищевикладені обставини, [PERSON] просив визначити способи його участі у вихованні дитини шляхом надання періодичних побачень з сином, а саме: щонеділі з 14-00 год. до 19-00 год. з відвідуванням дитиною його місця проживання для спілкування з бабою, без присутності матері. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та пояснив, що однією сім'єю з [PERSON] ніколи не жив і не мав наміру одружуватись, але коли вона завагітніла, а потім народила дитину, вирішив записати дитину на себе, після чого став допомагати матеріально. Однак відповідач висуває до нього необґрунтовані претензії, подала позов про стягнення аліментів, а потім - додаткових витрат на дитину, постійно вимагає грошей, яких у нього немає. Більш того вона постійно влаштовує скандали, двічі в судах влаштовувала бійки, спілкуватися з дитиною не дозволяє і навіть не бере слухавку, коли він телефонує. Останній раз він бачив дитину навесні чи влітку 2016 р. на дитячому майданчику, але поспілкуватись не вдалося, оскільки син хотів гратися. Умова щодо обв'язкової присутності матері під час його побачень з дитиною та поведінка відповідача не дозволяє йому повноцінно спілкуватися з сином. Окрім того він працює водієм тролейбуса і з урахуванням графіку роботи та відпочинку не може зустрічатися з сином о 10-00 год. ранку та щопонеділка і щоп'ятниці. Відповідач [PERSON] позов не визнала пославшись на те, що подачею цього позову відповідач мститься їй за позови про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, а насправді син йому не потрібен. За півтора роки позивач бачив сина двічі, його мати також бачила онука двічі - ще немовлям і в півтора роки. Коли син хворів і перебував в лікарні, позивач та його мати жодного разу не відвідали його, не поцікавилися станом його здоров'я. В орган опіки позивач звернувся лише тоді, коли вона подала позов про стягнення аліментів, а того він сином не цікавився, ніколи не взяв його на руки, не сказав, що любить. Після ухвалення органом опіки розпорядження вона не чинила позивачу жодних перешкод у спілкуванні з дитиною, натомість позивач лише періодично приходив до сина. В присутності сина вона з позивачем стосунки не з'ясовує і жодних негативних висловлювань щодо нього і його родичів не допускає. Матір позивача вона бачила останній раз три роки назад. Коли позивач телефонує, то лише для того щоб образити її. Син називає позивача [PERSON] і як батька не сприймає. У суді позивач зламав їй палець, у відповідь вона хлюпнула на нього водою, а в іншому суді дала йому ляпас, коли він сказав, що її довідки фальшиві. Відповідач погодилась на перенесення недільних зустрічей позивача з сином на більш пізній час, але категорично заперечувала проти його зустрічей з сином без її присутності вказуючи, що хлопчик ще маленький і позивач та його мати для нього зараз є чужими людьми. Питання визначення способів участі батька у вихованні дитини розглядалося органом опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, який надав висновок про доцільність встановлення позивачу часу спілкування з сином в присутності матері у першу та третю неділі кожного місяця з 10-00 год. до 13-00 год. та щопонеділка і щоп'ятниці з 18-00 до 20-00 год. за попередньою домовленістю між батьками. В судовому засіданні представник Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації Шевченко Н.В. висновок органу опіки та піклування підтримала вказуючи, що підстав для надання позивачу можливості бачитись з сином без присутності матері наразі не вбачається. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, представника третьої особи та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с. 32). Дитина проживає з матір'ю, а позивач проживає окремо. У квітні 2016 р. [PERSON] звернувся до служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про визначення способів його участі у вихованні дитини посилаючись на те, що з березня 2016 р. [PERSON] чинить йому перешкоди у спілкуванні дитиною (а.с. 8). Розпорядженням Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 06.08.2016 № 399 було встановлено графік спілкування позивача з дитиною в присутності матері, а саме: І та ІІІ неділі місяця з 10-00 до 13-00 год.; щопонеділка, щоп'ятниці з 18-00 до 20-00 год. - за попередньою домовленістю між батьками. Вказаним розпорядженням зобов'язано: [PERSON] - дотримуватись режиму розвитку, харчування та відпочинку дитини, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно матері дитини, а [PERSON] - не перешкоджати батьку брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно батька дитини (а.с. 9). Статтею 159 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Позивач посилається на ухилення відповідача від виконання рішення органу опіки та піклування, проте відповідач цю обставину заперечує, а доказів на їх підтвердження суду не надано. Водночас з пояснень сторін та їх поведінки в суді вбачається, що між ними існує тривалий особистісний конфлікт, який посилився після подачі [PERSON] позовів до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину. Враховуючи, що конфліктні відносини сторін призводять до нерозуміння як батьком, так і матір'ю дитини суті рішення органу опіки та піклування та перешкоджають їм діяти виключно в інтересах дитини, наявні підстави для вирішення спору щодо реалізації батьківських прав позивача в судовому порядку. При вирішенні спору суд керується як положеннями національного сімейного законодавства, які регулюють питання здійснення батьківських прав, так і відповідними нормами міжнародного законодавства. Так, відповідно до положень статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувати вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»). За приписами статті 3 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Декларації прав дитини). Відповідно до положень частини другої статті 159 Сімейного кодексу України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на неналежне ставлення позивача до виконання своїх батьківських обов'язків,відсутність інтересу до дитини, негативні моральні якості тощо, проте доказів на підтвердження цих обставин суду не надано, як не надано і заслуговуючих на увагу компрометуючих відомостей про особу позивача. Наведене дає підстави вважати, що спілкування батька з дитиною не лише не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини, а і буде сприяти цьому, оскільки участь батька у вихованні хлопчика є надзвичайно важливою. Водночас судом встановлено, що з самого народження дитини позивач мешкав окремо, у зв'язку з чим спілкування батька з сином було епізодичним і лише в присутності матері дитини. Відтак зараз хлопчик, якому усього чотири роки, не сприймає позивача як батька, також він не сприймає матір позивача як свою бабу, а тому проведення часу з чужими для нього людьми та ще і в незнайомій обстановці може завдати шкоди його психічному здоров'ю. З урахуванням наведеного суд дійшов до переконання, що протягом року зустрічі батька з сином повинні відбуватися лише у присутності матері. На думку суду таке рішення відповідає найкращому забезпеченню інтересів дитини і в той же час не буде істотно порушувати права позивача на спілкування з сином, оскільки при регулярних зустрічах хлопчик невдовзі звикне до батька і тоді буде можливість вирішити питання його участі у вихованні дитини в інший спосіб. Присутність під час спілкування з дитиною матері, неприязні відносини між сторонами та необхідність забезпечення дотримання дитиною режиму харчування та відпочинку виключають можливість щонедільного безперервного п'ятигодинного спілкування з дитиною, про що просить позивач. Проте враховуючи складний графік роботи та відпочинку позивача (нічні зміни, плаваючі вихідні тощо) та позицію з цього приводу відповідача суд вбачає підстави для встановлення іншого, відмінного від встановленого органом опіки та піклування, графіку спілкування позивача з дитиною, відповідно до якого позивач за попередньою домовленістю з відповідачем буде мати можливість зустрічатися з сином в будь-яку неділю місяця, з 11-00 год. до 14-00 год., а також щопонеділка і щоп'ятниці, з 18-00 год. до 20-00 год. На підставі викладеного,

Outcome: partial