Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

у вересні 2018 року [PERSON] звернувся до Машівського районного суду Полтавської області зі вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що вони з відповідачкою перебувають у зареєстрованому шлюбі з 2012 р., мають неповнолітнього сина [PERSON],02.07.2014 р. Спільне життя не склалося, у них різні погляди на сімейне життя та обовязки, відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного, тривалий час вони не проживають разом, спільне господарство не ведуть. У звязку з наведеним позивач просить шлюб розірвати. У судове засідання сторони не зявилися, натомість направили заяви про розгляд справи без їх участі, позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, судові витрати просить покласти на нього (а.с.28), відповідач позовні вимоги визнала та не заперечує проти їх задоволення, прізвище після розірвання шлюбу просить залишити [PERSON] (а.с.16). Виходячи з викладеного, у відповідності зі ст.ст. 200, ч.4, 206 ч.4 ЦПК України, суд вирішив за можливе розглянути справу без участі сторін на підготовчому судовому засіданні та дослідивши надані сторонами письмові докази, прийшов до наступного висновку. Судом установлено, що 08.06.2012 р. зареєстрований шлюб між [PERSON], [INFO] та Демченко (прізвище після укладення шлюбу [PERSON]) [PERSON] (а.с.5,19). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO] (а.с.6). З інформації, наданої Новотагамлицьким старостинським округом Машівської селищної ради Полтавської області №253 від 09.07.2018 р. вбачається, що позивач зареєстрований у [INFO] (а.с.7). За повідомленням Новотагамлицького старостинського округу Машівської селищної ради Полтавської області №88 від 03.10.2018 р. відповідач [PERSON] зареєстрована в [INFO] (а.с.11). Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ч.1 ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. За таких обставин, аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що оскільки спільне життя між позивачем та відповідачем не склалося, вони не зійшлись характерами та поглядами на життя, часто виникали сварки, позивач вважає, що можливість зберегти сімю втрачена, шлюбні відносини припинились з січня 2018 року, спільного господарства не ведуть, що свідчить про те, що сторони втратили взаєморозуміння та взаємоповагу, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам, відповідач позов визнала та не заперечує проти його задоволення, а тому суд приходить до висновку, що шлюб укладений між сторонами слід розірвати. За проханням відповідачки [PERSON] після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON]. Згідно ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. В зв'язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті на підставі ч.1 ст.142 ЦПК України позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 352,40 грн. (704,80 грн./ 50%). На підставі викладеного,

Outcome: approved