Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод у користуванні власністю та визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, посилаючись на те, що він є власником домоволодіння, яке розташоване по вул. 1 травня, 2-А в с. Тарасівці Новоселицького району. У домоволодінні зареєстровані його колишня дружина [PERSON] та донька [PERSON]. Проте, з 2000 року відповідачі виїхали з господарства та проживають окремо, однак з обліку реєстрації з його домоволодіння не знялися та в добровільному порядку не бажають зробити цього. Вказана обставина створює йому перешкоду у вільному розпорядженні своєю власністю, тому просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявилися без поважних для суду причин. Суд, зі згоди представника позивача, ухвалив продовжити розгляд справи у відсутності відповідачів та провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником домоволодіння, яке розташоване по вул. 1 травня, 2-А в с. Тарасівці Новоселицького району, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 134624543 від 16 серпня 2018 року. Відповідачі зареєстровані в даному домоволодінні, що підтверджується записом в будинковій книзі. Однак, [PERSON] з 2000 року, а [PERSON] з 2003 року не проживають у вказаному домоволодінні, що підтверджується наявними у справі довідками Тарасовецької сільської ради та актами опитування сусідів від 16 жовтня 2018 року. Відповідно до ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ч.1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Обєктом власності особи може бути зокрема житло - жилий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права (ст. 391 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, які перебувають на території України, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання, зареєструвати своє місця проживання. Оцінюючи у сукупності досліджені докази та враховуючи, що відповідачі більше одного року без поважних причин не користуються житлом позивача, оскільки фактично постійно проживають у іншому місці, суд вважає, що відповідачі порушують право позивача вільно розпоряджатися своєю власністю, у звязку із чим позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а відповідачі повинні бути визнані такими, що втратили право користування житловим будинком позивача. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦК України з відповідачів на користь позивача пропорційно слід стягнути судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору за подання позовної заяви до суду. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 29, 319, 321, 328, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд

Outcome: approved