Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-09 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернулася до суду, в інтересах своєї неповнолітньої доньки [PERSON], із позовом до [PERSON] про визначення порядку користування квартирою [ADDRESS] в смт. Глеваха, Васильківського району Київської області, зменшивши вимоги якого, просила виділити у користування неповнолітньої [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату площею 12,4 кв.м.,; у користування [PERSON], її чоловіка [PERSON], сина [PERSON] - житлову кімнату площею 17,5 кв.м. разом з балконом площею 0,7 кв.м., залишити в загальному користуванні кухню площею 6,9 кв.м.; вбиральню площею 1,0 кв.м.; ванну кімнату площею 2,6 кв.м.; коридор площею 7,1 кв.м. та кладову площею 0,4 кв.м. Вказуючи на те, що на підставі договору дарування її неповнолітній доньці належить ? частина спірного нерухомого майна, власницею іншої ? частини якого є відповідачка у справі. Окрім того, в квартирі зареєстровані чоловік відповідачки [PERSON] та її син [PERSON], які також користуються спірним майном. Оскільки протягом останніх років між відповідачкою та позивачкою виникають постійні суперечки щодо перебування та користування квартирою, [PERSON] постійно намагається вигнати їх, а також наявні суперечки з приводу оплати житлово-комунальних послуг, позивачка просить суд позов задовольнити. Позивачка та її представник в судовому засіданні зменшенні позовні вимоги підтримали з викладених у позові підстав. Відповідач заявлених вимог не визнала, вказуючи на відсутність з її та третіх осіб боку перешкод у користуванні квартирою як позивачці так і її малолітній доньці, яка є її онукою. Крім того, враховуючи кількість зареєстрованих осіб та розмір житлової площі квартири, яка є двокімнатною, вважає неможливим задоволення вимог позивачки та проживання в одній із кімнат трьох повнолітніх осіб різної статті, зазначаючи, що [PERSON] є її другим чоловіком, а [PERSON] є сином від першого шлюбу, тобто останні не є родичами, що, на її думку, унеможливлює їх спільне проживання в одній кімнаті. Також зазначила, що позивачка на даний час з її онукою проживають у власній трьохкімнатній квартирі [ADDRESS], а за спірною адресою вони не проживають і не користуються нею, що не заперечувалося сторонами. Також зазначила, що саме вона настояла на тому щоб її син подарував своїй дочці свою частку в квартирі для того щоб її онучка була забезпечена в подальшому житлом. Представник Васильківської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування 22 травня 2015 року подав до суду заяву про можливість слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с. 52). [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав просив у задоволенні позову відмовити. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав просив у задоволенні позову відмовити, оскільки іншого житла для проживання він немає, а з матір'ю в одній кімнаті він не може проживати. Допитана у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що з позивачкою перебуває в дружніх стосунках, які відносини між відповідачкою та її колишнім чоловіком знає лише зі слів самої позивачки. Вона допомагала позивачки з переїздом у власну квартиру про скандал між відповідачкою також знає зі слів самої позивачки, а сама вона не яких сварок між сторонами не бачила. Допитана у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що з позивачкою товаришують оскільки їх діти дружать, вона неодноразово була в гостях у позивачки за спірною адресою. Про конфлікт між сторонами також знає все зі слів самої позивачки. Допитаний у якості свідка [PERSON] суду пояснив, що він є кумом відповідачки він їх знає, як дружню сім'ю. Відповідачка завжди відносилася до позивачки, як до рідної дочки, а внучку вони всі люблять. Йому взагалі не було відомо, що між сторонами існує якійсь конфлікт. Допитана у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона є кумою відповідачки, знає її вже багато років вони разом ще проживали у гуртожитку поки відповідачка не отримала цю спірну квартиру. До невістки відповідачка завжди відносилася, як до рідної дитини їй допомагала, і до цього часу допомагає. Щоб відповідачка перешкоджала позивачки користуватися квартирою вона такого не бачила. Суд, заслухавши позивача, її представника, відповідача, третіх осіб, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що 01 липня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, якій за рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 вересня 2010 року, що набрало законної сили, розірвано (а.с. 11). Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 14 серпня 2008 року виконавчим комітетом Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, актовий запис № 70 (а.с. 10). Відповідно до свідоцтва про зміну імені, виданого 17 лютого 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 2, [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с. 9). Згідно договору дарування частини квартири, посвідченого 17 червня 2010 року приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 970, [PERSON] подарував малолітній [PERSON], від імені та в інтересах якої діяла її законний представник (мати) [PERSON], належну йому ? частину квартири за [ADDRESS] Згідно довідки (виписка з домової книги про склад сім'ї та прописку) комунального житлово-експлуатаційного підприємства Глевахівської селищної ради № 228 від 21 травня 2015 року, [PERSON] постійно проживає та зареєстрована в [ADDRESS] та займає жилу ізольовану площу 2-ох кімнат 29,9 кв.м. на першому поверсі. Особовий рахунок відкрито на [PERSON] На цій житловій площі проживають та прописані: [PERSON] - голова родини, [PERSON] - чоловік, [PERSON] - син, [PERSON] - онука та [PERSON] - бувша невістка (а.с. 58). З огляду акту обстеження житлово-побутових умов, складеного депутатом Глевахівської селищної ради Бабушкіним О.О. за підписами свідків [PERSON] та [PERSON], у спірній кватирі дійсно проживають [PERSON] та [PERSON] (а.с. 59). Згідно технічного паспорту, квартира загальною площею 48,6 кв.м. складається із двох житлових кімнат площами 12,4 кв.м. та 17,5 кв.м, а також квартира обладнана: кухнею площею 6,9 кв.м.; вбиральнею площею 1,0 кв.м.; ванною кімнатою площею 2,6 кв.м.; коридором площею 7,1 кв.м., кладовою площею 0,4 кв.м. та балконом площею 0,7 кв.м. (а.с. 78-79). У відповідності до архівної довідки КП КОР «Західе бюро технічної інвентаризації» № 197 від 19 березня 2015 року, станом на 31 грудня 2012 року право власності на нерухоме майно за адресою [ADDRESS], на праві приватної спільної часткової власності зареєстровано: ? частка на ім'я [PERSON] (а.с. 74). Положенням ч. 1 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні визнано сторонами, а тому не підлягає доказуванню, обставина щодо належності ? частини спірної квартири [PERSON] Положенням ч. 1 ст. 63 ЦПК України закріплено, що показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Враховуючи, що джерелом обізнаності свідків [PERSON], [PERSON] щодо наявності між сторонами суперечок з приводу користування квартирою та здійснення оплати за комунальні послуги, а також намагання відповідачки виселити позивачку з донькою, є [PERSON], то їх покази судом до уваги не беруться, оскільки позивачка могла висвітлити дані обставини у вигідному для неї світлі, що ставить під сумнів їх достовірність. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно із ч. 3 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. ст. 364, 367 ЦК України, кожен із співвласників має право на виділ його частки із майна, що є у спільній частковій власності в натурі, або його поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК України. Відповідно до ст. 358 ЦК України володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників. Отже, у зв'язку з тим, що кожному учаснику спільної власності належить обмежене право власності на спільну річ, змістом внутрішніх правовідносин спільної власності є право і обов'язок кожного співвласника узгоджувати свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження спільним майном з іншими власниками. Виходячи з положень ст. ст. 183, 367 ЦК України та роз'яснень, викладених у п. п. 6, 7 Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. У пункті 14 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності» від 22 грудня 1995 року № 20 роз'яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. Предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду, згідно ст. 63 ЖК України, є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо) (ч. 2 ст. 63 ЖК України). Норма жилої площі в Українській РСР встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу (ст. 47 ЖК України). Відповідно до п. п. 2.9, 2.22, 2.24 ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», у квартирах повинні бути передбачені такі приміщення: житлові кімнати і підсобні приміщення. При цьому в залежності від кількості житлових кімнат площа квартир повинна становити: при одній житловій кімнаті 30-40 кв.м., при двох - 48-58 кв.м., при трьох - 60-70 кв.м. Площа загальної кімнати в однокімнатній квартирі повинна бути не меншою 15 кв.м., в інших квартирах - не менше 17 кв.м. Мінімальна площа спальні на одну особу - 10 кв.м., на дві - 14 кв.м. Відповідно до п. 52 Правил обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов і надання ним житлових приміщень в Українській РСР - при наданні житлових приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі старше 9 років, окрім подружжя. З огляду на викладене, з урахуванням вимог ЖК України, ДБН і Правил обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов і надання ним житлових приміщень в Українській РСР, а також оцінки відповідності їм варіанту виділу в користування приміщень спірної квартири, запропонованого позивачем, суд приходить висновку про те, що вказаний варіант не відповідає законодавчо закріпленим вимогам, а відтак не може бути застосований, оскільки у даному випадку не можливо визначити порядок користування спірною квартирою з дотриманням прав кожного із співвласників на володіння, користування та розпорядження належною йому часткою та прав зареєстрованих там користувачів. Також, суд враховує відсутність відомостей про те, що позивач звертався до відповідача з пропозицією домовитись про порядок користування квартирою, що є предметом спору, а також не доведеність порушення [PERSON] прав малолітньої [PERSON], як співвласниці спірного майна. Враховуючи викладене, суд, прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову та неможливість з дотриманням передбаченого Конституцією України права на житло визначення порядку користування квартирою [ADDRESS] в смт. Глеваха, Васильківського району Київської області.

Outcome: dismissed