Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

У березні 2014 р. позивачка звернулася до суду із зазначеною позовною заявою після уточнення позивних вимог у судовому засіданні просить стягнути з відповідача на її користь заробітну плату в сумі 7651 грн. 81 коп.; компенсацію за невчасно виплачену заробітну плату в сумі 34 грн. 00 коп.; компенсацію середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні в сумі 25000 грн. 00 коп. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн. 00 коп., посилаючись на те, що з 2011 р. працювала у відповідача, при звільненні у 2013 р. з нею не провели повний розрахунок, зокрема, не виплатили у повному обсязі заробітну плату за жовтень, листопад та частину грудня, а здійснено лише часткову оплату в загальному розмірі 3030 грн. 00 коп. за вказані періоди, хоча, розмір заробітної плати згідно довідки, наданої відповідачем становить 5000,00 грн. Розмір моральної шкоди оцінює у 5000 грн. 00 коп., яка полягає у негативних емоціях і переживаннях, які зазначені у порушених відповідачем прав, посилена тим, що відповідач до цього часу не вчинив жодних дій з метою повернення привласнених коштів та принесенні вибачень. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, пояснивши, що згідно зарплатної відомості вона та колектив отримують заробітну плату значно нижче ніж ту, яку отримують у реальності. Відповідач та представник відповідача проти позову та пояснень позивачки заперечують, пояснивши, що кошти які отримують працівники окрім суми зазначеної у зарплатній відомості є винагородою. У позовних вимогах вважають, що треба відмовити, оскільки вони є безпідставними та не обґрунтованими, з підстав того, що згідно довідки яка є основним доказом на яку посилається позивачка міститься інформація з квітня 2013 р. по вересень 2013 р., а предметом спору є період жовтень, листопад та частина грудня 2013 р. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії трудової книжки позивачка працювала у ТОВ «ВЦ «Афродіта» на посаді менеджера з 01.01.2011 р. по 05.12.2013 р. (а.с. 7-13). Як зазначено у ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розклад. Відповідно до штатного розкладу ТОВ «ВЦ «Афродіта», затвердженого наказом від 02.01.2013 р. №01-13/К посадовий оклад менеджера становить 1600-1850 грн. 00 коп. Згідно копії довідки, наданої позивачкою заробітна плата за 6 місяців у 2013 р. квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень складає 30000 грн. 00 коп., тобто по 5000 грн. 00 коп. за кожен місяць (а.с. 6). У відповідності до ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказом відповідача про невідповідність даних у копії довідки є: - відомості нарахування заробітної плати за місяці які зазначені у вищезгаданій довідці складають: квітень 2013 р. - 1700 грн. 00 коп.; травень 2013 р. - 1700 грн. 00 коп., червень 2013 р. - 1700 грн., липень 2013 р. - 1786 грн. 00 коп., серпень 2013 - 1750 грн. 00, вересень 2013 р. - 1800 грн. 00 коп. (а.с.48-53); - табель робочого часу працівників з січня 2013 р. по грудень 2013 р. (а.с. 60-65); - розпорядження на виплату (нарахування) заробітної плати з січня 2013 р. по грудень 2013 р. (а.с. 72-77); - податкові розрахунки з 1 по 4 квартал 2013 р. (а.с. 81-91). Враховуючи, що розмір окладу при розрахунку позивачці у розмірі 5000 грн. 00 коп. не відповідає дійсності, офіційним документом по заробітній платі є відомості, які носять фінансовий (бухгалтерський) характер, а не довідки, які були наданні для пред'явлення за місцем вимоги та те, що позивачкою не надано доказів про нарахування зазначеної суми у місяці які не були висвітлені у пред'явленій довідці, а надано довідку як єдиний доказ поданого позову не є предметом оскаржування, тому, позовні вимоги в цій частині вважаються безпідставними і не підлягають задоволенню. Стосовно вимог щодо розрахунку позивачці середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні на час подання позову також не підлягають задоволенню, оскільки вона була звільнена у відповідності до Наказу за №10/13-К від 05.12.2013 р. з посади менеджера з реклами за власним бажанням з нарахуванням та виплатою компенсації за невикористану відпустку шляхом перерахування коштів на платіжну карточку позивачки (а.с. 14, 96, 97). Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, заподіяна особі, майну громадянина, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла цю шкоду, в повному обсязі. Той, хто заподіяв шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду заподіяно не з його вини. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини. Позивачкою не надано суду доказів того, що незаконне привласнення коштів сталося з вини відповідача. Таким чином, судом не встановлена вина відповідача в тому, що він наніс позивачу матеріальну та моральну шкоду, а тому у суду немає підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed