Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

У березні 2018 року позивачі звернулися до суду з даним позовом до відповідача та просили позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , а також стягнути з нього заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 3586,56 грн. та пеню у розмірі 1160,75 грн. Позов обґрунтований тим, що 01.03.2005 між [PERSON] та [PERSON] було розірвано шлюб, від даного шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] , який перебуває на утриманні матері, [PERSON] та проживає з нею. Зазначено, що спорів з приводу місця проживання дитини не було, з моменту розірвання шлюбу, відповідач життям сина не цікавився, не телефонував, не виявив бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримував. Вказали, що 20.11.2019 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, у якому [INFO] народилась донька. Позивачі стверджували, що [PERSON] забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення, між ним та [PERSON] склалися теплі, доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей та він називає його батьком. Зазначено, що нагляд за станом здоров`я [PERSON] здійснює мати та її чоловік [PERSON] , відповідач участі у цій сфері також не приймає. Позивачі посилаються на те, що фактично відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Крім того, вказали, що при отриманні паспорта [PERSON] , звернувся до відповідача про зміну прізвища з [PERSON] на [PERSON] , відповідач не був проти цього і надав нотаріально завірений дозвіл. Також зазначено, що станом на січень 2018 року відповідач заборгував аліменти у розмірі 3586,56 грн., розмір даної заборгованості відповідачем у судовому порядку не оскаржувався, а тому в силу ч. 1 ст. 196 СК України з відповідача підлягає стягненню пеня за період з липня по грудень 2017 року включно у розмірі 1160,75 грн. Ухвалою судді від 02.05.2018 у справі відкрито загальне позовне провадження. Протокольною ухвалою суду від 14.06.2019 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивачі позов підтримали та просили його задовольнити. У судове засідання відповідач не з`явився, будучи повідомленим про розгляд справи, в матеріалах справи наявна його заява, в якій він просить проводити розгляд справи у його відсутність, щодо позбавлення батьківських прав він заперечує. Крім того, вказав, що 08.11.2018 ним було погашено заборгованість по аліментах в сумі 5926,73 грн., що була станом на 01.10.2018. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, посилався на те, що згідно висновку від 22.01.2019 №П-11730 орган опіки та піклування Бучанської міської ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , 2003 р.н. Суд, заслухавши позивачів, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . Встановлено, що [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю - [PERSON] . Позивачі звернулися із вказаним позовом до [PERSON] та просили позбавити його батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , посилаючись на те, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Як вбачається з позовної заяви, відповідач жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування дитини і йому ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні з дитиною та прийманні участі у вихованні, але він цього не робив, що свідчить про вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов`язки, покладені на нього законом, відносно чого суд вказує наступне. Згідно висновку органу опіки та піклування Бучанської міської ради №П-11730 від 29.10.2018, останній вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , 2003 року народження. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Дитині повинні бути надані всі можливості та сприятливі умови для фізичного, розумового, духовного, морального розвитку, дитина повинна зростати під піклуванням та відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення, дитина має право на освіту, яка має бути обов`язковою, сприяти її загальнокультурному розвитку, відповідальність за освіту та навчання дитини лежить перш за все на її батьках. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з нормами ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, а також ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з вимогами ст. 164 СК України батьки або один з них можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відтак, в матеріалах справи знайшли своє підтвердження доводи позивачів про те, що відповідач самоусунувся від виховання власної дитини, а тому суд вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Крім того, позивачі просять стягнути з відповідача заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 3586,56 грн. та пеню у розмірі 1160,75 грн., на що суд зазначає наступне. Згідно зі ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу батьки зобов`язані утримувати дитину. В чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року , та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, зазначено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду визначено ст.71 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно розрахунку заборгованості по аліментах згідно в/л 2-551, виданого 25.12.2014 Великобагачанським районним судом про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини з усіх видів заробітку щомісячно, виданого старшим державним виконавцем Шепель Н.І ., за період з 01.07.2017 по січень 2018 року включно заборгованість становить 3586,56 грн. Згідно проведеного стороною позивача розрахунку, пеня за період з 01.07.2017 по грудень 2017 року включно становить 1160,75 грн. Як вбачається з наданої відповідачем копії квитанції від 08.11.2018, останнім було сплачено заборгованість по аліментам у розмірі 5926,73 грн. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтвердила, що заборгованість по аліментам за період з 01.07.2017 по січень 2018 року включно у відповідача відсутня. За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Таким чином, на основі з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає, що вимога про стягнення відповідача заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 3586,56 грн. задоволенню не підлягає, оскільки даний борг відповідачем погашено, таким чином і не підлягає задоволенню вимога про стягнення пені у розмірі 1160,75 грн. З огляду на наведене, позов підлягає частковому задоволенню. З урахуванням часткового задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial