Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

У березні 2020 року позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14.02.2008 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. У шлюбі [INFO] народилась дитина - син [PERSON] . Сімейне життя у сторін не склалось, зникло взаєморозуміння та з 21.01.2019 сторони почали проживати окремо. З 16.08.2019 позивач разом з сином проживала в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . Впродовж останніх двох місяців між сторонами велись перемовини з приводу укладання договору про визначення місця проживання дитини та режиму побачень. Однак, згоди сторони не досягли. В свою чергу, позивач не забороняла бачитись відповідачу з сином. Проте, батько не проводив час з сином коли його забирав, а передав його своїй матері. Відколи сторони проживали окремо, з листопада 2019 по січень 2020 відповідач сплачував добровільно аліменти у розмірі 24000 - 25000 грн. 21.01.2020 відповідач дозволив собі жорстокість по відношенню до позивача та у момент, коли позивач тримала на руках сина відповідач наніс їй тілесні ушкодження. Крім того, у дитини було діагностовано епізодичні та пароксизмальні розлади та підозра на цукровий діабет. Незважаючи на загострені відносини між сторонами, позивач 13.03.2020 передала дитину відповідачу, останній повинен був повернути дитину матері 15.03.2020. Однак відповідач у вказаний термін сина не повернув позивачу. На даний час, дитина проживає разом з відповідачем у заміському будинку відповідача за адресою: [ADDRESS] . Позивач зауважує, що зміна місця проживання дитини, може призвести до рецидиву вищевказаного захворювання дитини. Разом з цим, у будинку, де знаходиться дитина немає належних умов для проживання, а батько не проживає разом з дитиною за вказаною адресою. Враховуючи викладене, позивач просить визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] з позивачем - [PERSON] , [INFO] ; відібрати дитину - [PERSON] , [INFO] від батька - [PERSON] , [INFO] без позбавлення його батьківських прав. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 03.04.2020 відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. У липні 2020 року [PERSON] в особі представника подав зустрічний позов до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Обухівської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком. Зустрічний позов обґрунтований тим, що з 08.02.2019 позивач та відповідач не проживають разом та не ведуть спільного господарства. 01.06.2020 позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено. Після фактичного припинення шлюбних відносин та виїзду з помешкання [PERSON] , відповідач за зустрічним позовом забрала дитину з собою і в подальшому вони проживали в орендованій [PERSON] квартирі за адресою: [ADDRESS] . Будь-які домовленості між сторонами щодо проживання дитини разом із [PERSON] були відсутні. Зважаючи на малий вік дитини та не бажаючи створювати будь-які додаткові психічні навантаження позивач за зустрічним позовом не наполягав на зміні місця проживання дитини. [PERSON] намагався відвідувати дитину не рідше одного разу на тиждень. Однак [PERSON] постійно створювала надумані перешкоди у можливості побачення дитини з батьком. Фактично у таких випадках [PERSON] був позбавлений можливості побачення з дитиною. Внаслідок наполягань [PERSON] за згодою [PERSON] під час таких побачень, дитина разом із [PERSON] за згодою [PERSON] протягом певного періоду перебувала під наглядом та контролем [PERSON] за місцем його проживання. Після початку поширення на території України корона вірусної хвороби (Covid-19) та карантинних заходів, [PERSON] побоюючись за здоров`я дитини, повідомив [PERSON] про те, що дитина протягом дії карантинних заходів має перебувати за місцем проживання [PERSON] , оскільки віддаленість від місць скупчення потенційних вірусоносіїв, на якій знаходиться будинок позивача [PERSON] дозволяє уникнути будь-яких негативних впливів на здоров`я дитини. 15.04.2020 у супроводі декількох осіб [PERSON] намагалась увірватися до будинку, де він проживав разом із дитиною та здійснити її вилучення з цього місця проживання, супроводжуючи ці дії криком, погрозами, вихоплюванням дитини з рук. Вказані дії та постійні погрози з боку [PERSON] , [PERSON] вважає може призвести до погіршення стану здоров`я дитини, внаслідок чого [PERSON] звернувся до правоохоронних органів і його заяви про протиправні дії [PERSON] та осіб, що разом з нею брали участь у цих діях, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Враховуючи викладене, позивач за зустрічним позовом звернувся до суду для захисту інтересів дитини з позовом про визначення місця проживання дитини з батьком. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 31.07.2020 клопотання представників відповідача [PERSON] про прийняття до провадження зустрічної позовної заяви задоволено. Прийнято до провадження у справі №752/6099/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та відібрання дитини від батька без позбавлення його батьківських прав зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , треті особи Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Обухівської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком. Об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та відібрання дитини від батька без позбавлення його батьківських прав зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , треті особи Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Обухівської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.10.2020 заяву представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про відвід головуючого судді від розгляду справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Обухівської міської ради про визначення місця проживання дитини та відібрання дитини від батька без позбавлення батьківських прав, задоволено. Відведено суддю Плахотнюк К.Г. від подальшого розгляду вказаної справи та передано справу для повторного автоматизованого розподілу для визначення іншого судді для розгляду справи. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Мазура Ю.Ю. від 23.10.2020 прийнято до розгляду вказану цивільну справу до свого провадження та постановлено проводити її розгляд в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22.10.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Обухівської міської ради про визначення місця проживання дитини та відібрання дитини від батька без позбавлення його батьківських прав, та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Обухівської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком, до судового розгляду по суті. Позивач за первісним позовом та її представник в судовому засіданні просили задовольнити позовні вимоги за первісним позовом та відмовити в задоволенні зустрічного позову. При цьому зазначили, що на початку 2020 року було подано до матеріалів справи проведення державної психологічної експертизи дитини, в якій зазначено про те, що дитина віддає прихильність матері та те, що дитина залякана, оскільки неодноразово були акти насильства та відкрито не одне кримінальне провадження. Крім того, зауважила, що на даний час перебуває у шлюбі з громадянином Російської Федерації. Відповідач за первісним позовом та його представник в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов. При цьому, зазначили, що дитина повинна мати можливість на належні умови проживання, навчання, медичне обслуговування, однак [PERSON] не може цього забезпечити, оскільки не має постійного джерела доходу, а також відповідної нерухомості у власності в якій може проживати дитина з належними умовами проживання. Крім того, [PERSON] не забороняв [PERSON] приходити до дитини в момент, коли дитина проживала з ним. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що [PERSON] офіційно працевлаштована; має належний рівень доходу, а також має у власності нерухомість в якій може проживати, з належними умовами разом з дитиною. Крім цього, зауважив, що з січня 2021 дитина перебувала в Російській Федерації та звідти було направлено мирову угоду, в якій було вказано, що дитина повинна проживати 9 місяців в Російській Федерації, а в інший час [PERSON] може бачитися з дитиною. При цьому, [PERSON] за підробними документами незаконно вивезла дитину з території України, дозвіл який [PERSON] не надавав, що підтверджується відповідними документами, які містяться в матеріалах справи. Разом з цим, на даний час [PERSON] жодним чином не спілкується з дитиною, а коли бачиться дитина боїться знаходитись з нею. Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 5 ст.2 63 ЦПК України судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників провадження, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини, у зв`язку з цим приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 14.02.2018 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] від 14.02.2018, виданим Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що було складено актовий запис № 298. Від шлюбу у подружжя народилась дитина: син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.06.2018, виданий Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що зроблено відповідний актовий запис № 820. У вказаному свідоцтві батьками зазначені: мати - [PERSON] , батько - [PERSON] . Як встановлено судом та не заперечується сторонами, з початку 2019 року [PERSON] та [PERSON] проживають окремо та не ведуть спільного господарства. З 16.08.2019 [PERSON] разом із сином проживали в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором оренди № 2-1307/1600819 від 16.08.2019, укладеним між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Комффорт-Таун Ріелті». 22.01.2020, внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020100040000470 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за фактом нанесення [PERSON] тілесні ушкодження [PERSON] . Крім того, 16.04.2020 [PERSON] звернувся до Обухівського ВП ГУНП в Київській області із заявою про те, що 16.04.2020 о 12 год. йому стало відомо, що його дружина [PERSON] звернулася із заявою до правоохоронних органів та вказала завідомо неправдиві відомості про вчинення злочину. За вказаною заявою [PERSON] були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020110230000570 від 17.04.2020. Крім того, 16.04.2020 [PERSON] звернувся до Обухівського ВП ГУНП в Київській області із заявою про те, що 15.04.2020 о 12 год. 30 хв. на його територію домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , незаконно проникли невідомі особи, які були у супроводі його дружини [PERSON] та її адвоката. Дозволу на вхід на дану територію [PERSON] нікому не надавав, крім дружини [PERSON] . За вказаною заявою [PERSON] були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020110230000571 від 17.04.2020. Разом з тим, 16.04.2020 [PERSON] звернувся до Обухівського ВП ГУНП в Київській області із заявою звернувся про те, що 16.04.2020 о 10 год. виявив відсутність грошових коштів у сумі 1500 доларів США з автомобіля, який знаходився за адресою: [ADDRESS] , та про які знала його дружина [PERSON] . За вказаною заявою [PERSON] внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 2020110230000572 від 17.04.2020. Крім того, судом встановлено, що при проходженні обстеження дитини в Державній установі «Інститут педіатрії, акушерства та гінекології ім. акад. О.М. Лук`янової НАМН України» у дитини попередньо було діагностовано епізодичні та пароксизмальні розлади. Зазначена група розладів центральної нервової системи супроводжується конвульсивними приступами у дитини та неодноразовою втратою свідомості, що підтверджується консультативними висновками наданими лікарями, що підтверджується копією консультативного висновку лікаря невролога від 25.06.2019, консультативного висновку дитячого лікаря невролога від 28.11.2019 та консультативного висновку лікаря невролога від 27.11.2019. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 9 ст. 7 СК України). Відповідно до ч. 1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ч.1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ч. 4 ст. 29 ЦПК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 №789-ХІІ передбачено, що у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно Принципу 6 Декларації прав дитини (резолюція 1386 (ХІІ) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року), дитина повинна зростати під піклуванням та відповідальністю своїх батьків, та, у всякому разі, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Відповідно до вимог ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають працювати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Якщо подружжя внаслідок певних обставин, що не можуть бути усунуті, припиняє своє фактичне існування, і внаслідок цього спільне проживання батьків разом із дитиною є таким, що не може існувати в подальшому, збереження зв`язків дитини із сім`єю все одно повинно бути продовжене. Зважаючи на це, суд вважає вкрай важливою оцінку можливостей для створення безпечного, спокійного та стійкого середовища для розвитку дитини. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] постійно здійснює трудову діяльність та отримує від неї самостійний дохід. З 21.11.2019 та по теперішній час позивач працює в Національному агентстві з акредитації України на посаді радника Голови з адміністративно-правових питань. Відповідно до довідки від 23.04.2020 № НА-00000047, виданої Національним агентством з акредитації України дохід [PERSON] за період з 21.11.2019 по 31.03.2020 склав 79187,97 грн. Крім того, [PERSON] є депутатом Київської обласної ради VII скликання, членом комісії з питань капітального будівництва, архітектури, транспорту та зв`язку, розвитку інфраструктури об`єктів, паливно-енергетичного забезпечення, що підтверджується як публічною загальнодоступною інформацією, розміщеному на офіційному сайті Київської обласної ради так і довідкою від 28.04.2020 № 941/04-01, виданої головою Київської обласної ради. Відповідно до декларації за 2019 рік, що розміщена на офіційному сайті НАЗК [PERSON] у 2019 році отримано дохід від надання майна в оренду в розмірі 810645,00 грн та дохід від відчуження нерухомого майна в розмірі 1000000,00 грн; за 2018 рік позивачем за зустрічним позовом було отримано дохід від надання майна в оренду в розмірі 706100,00 грн, що свідчить про те, що [PERSON] має самостійний дохід, розмір якого в сукупності є більш ніж достатнім для повноцінного матеріального забезпечення дитини, фінансування будь-яких її поточних потреб, фізичного, культурного та соціального розвитку в подальшому після досягнення дитиною відповідного віку, відпочинку тощо. Також із указаних декларацій вбачається, що [PERSON] є власником значного обсягу об`єктів нерухомості, використання яких на даний час і є одним з джерел отримання зазначеного вище доходу. Ці обставини свідчать про те, що за необхідності [PERSON] має значний і достатній резерв для підтримання належного життєвого рівня дитини, забезпечення її здоров`я та розвитку. При цьому, [PERSON] найкращим чином характеризується за місцем роботи. Як вбачається з характеристика від 28.04.2020 № 1-5/7-1807, наданій Національним агентством з акредитації України, в якому працює позивач за зустрічним позовом, останній себе зарекомендував позитивно, як відповідальний, дисциплінований, цілеспрямований працівник, що може проявити ініціативу і прийняти рішення в питаннях, що стосуються його професійної діяльності. За характером спокійний та врівноважений. У довідці-характеристиці, наданій 05.05.2020 дільничним офіцером поліції Обухівського ВП ГУНП в Київській області старшим лейтенантом поліції Назаренком М.М. зазначено, що [PERSON] за місцем проживання характеризуються позитивно, має постійне місце роботи, а саме: депутат Київської міської ради, громадський порядок не порушує, з сусідами конфлікти не вчиняє, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався. До Обухівського відділку поліції на [PERSON] скарг від сусідів не надходило. Крім того, [PERSON] веде здоровий спосіб життя, не вживає алкоголю, не приймає будь-яких наркотичних засобів, що підтверджується сертифікатом за результатами проходження 21.05.2020 у закладі охорони здоров`я ТОВ «МЕД+ОК» профілактичного наркологічного огляду [PERSON] , відповідно до якого наркологічних протипоказань для призначення на посаду, пов`язану із виконанням функцій держави та місцевого самоврядування не виявлено. Згідно з даними, викладеними у довідці серії ААА № 0873469, виданій Міністерством внутрішніх справ України, станом на 04.05.2020 [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості немає та в розшуку не перебуває. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами 20.08.2020 було укладено договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків, який посвідчений приватним нотаріусом Дешко Н.М. та зареєстрований в реєстрі за № 3746. Згідно п. 2.1. вказаного договору сторони дійшли згоди та встановили режим побачень з сином. Відповідно до даного договору батьки дійшли згоди та вирішили встановити для кожної сторони наступний режим побачень з дитиною: - з матір`ю - щотижня з 10:00 кожної середи до 10:00 кожної суботи та вихідні дні - з 10:00 кожної першої суботи до 20:00 кожної першої неділі та з 10:00 кожної третьої суботи до 20:00 кожної третьої неділі; - з батьком - весь інший час. Судом також встановлено, що згідно листа Обухівського РУП ГУНП в Київській області № 158аз від 28.07.2021 зазначено, що 13.05.2021, 21.05.2021, 26.05.2021, 03.06.2021, 09.06.2021, 19.06.2021, 13.07.2021, 24.07.2021 надійшли повідомлення [PERSON] про те, що в [ADDRESS] колишня дружина [PERSON] не забирає по графіку побачень дитину [PERSON] 3 роки, згідно нотаріально завіреного графіку. За вказаними фактами Обухівським РУП ГУНП в Київській області складено висновки перевірки по зверненню [PERSON] від 24.05.2021, 21.05.2021, 26.05.2021, 03.06.2021, 09.06.2021, 19.06.2021, 14.07.2021, 24.07.2021. Створення для дитини безпечного та надійного середовища, яке передбачається в цьому позові позицією ЄСПЛ щодо дотримання найкращих інтересів дитини, в першу чергу потребує її проживання в належним чином облаштованому житлі. При цьому, суттєвим є те, що забезпечення дитини таким житлом повинно бути якомога більш стабільним, не мати характер оспорюваності з боку будь-яких осіб та тимчасовості. Судом встановлено, що у власності [PERSON] перебуває садовий будинок [ADDRESS] , придбаний [PERSON] за договором купівлі-продажу від 18.07.2012, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравчук О.П. та зареєстрований в реєстрі за № 765, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав, виданим Комунальним підприємством Київської обласної ради «Обухівське бюро технічної інвентаризації» за № 35389159 від 05.09.2012. Будинок розташований на земельних ділянках площею 0,1016 га (цільове призначення - для ведення садівництва) та площею 0,1626 га (цільове призначення - для ведення садівництва), які також належать [PERSON] на праві власності. Вищевикладене свідчить про те, що [PERSON] має самостійний постійний дохід, розмір якого в сукупності є більш ніж достатнім для повноцінного матеріального забезпечення дитини, фінансування будь-яких її поточних потреб, фізичного, культурного та соціального розвитку в подальшому після досягнення дитиною відповідного віку, відпочинку тощо. Щодо [PERSON] судом встановлено, що в період з 24.07.2020 по сьогодні, вона на добровільних засадах входить до ініціативної групи Організації та проявила себе, як людина з активною громадянською позицією, що підтверджується характеристикою ГО «Публічний контроль» за вих. № 18/08 від 18.08.2021. Як вбачається з трудової книжки, наданої представником сторони позивача за первісним позовом, останнє місце роботи з 17.06.2020 по 23.03.2021, позивач перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Музичний канал» перебуваючи на посаді ведучої програм. Однак суд не може остаточно визначити, що надана копія трудової книжки належить саме [PERSON] , оскільки суду надано лише останні сторінки цієї трудової книжки. Крім того, [PERSON] за даними облікової документації під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, що підтверджується довідкою № 450293 від 18.08.2021, виданою КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соцітерапія». Згідно довідки, виданої МВС України станом на 22.07.2021 [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягувалась, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Також, судом встановлено, що 29.11.2019 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір застави автомобіля, який нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Камінською В.П. та зареєстровано за реєстровим № 1841. Сума основного зобов`язання, забезпеченого цією заставою складає 180895 грн, строк виконання зобов`язання - 29.05.2020, згідно витягу з ДРОРМ №Р34291 від 27.04.2020. Крім того, 17.01.2020, договір застави автомобіля, який нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Камінською В.П. за реєстровим № 106, було укладено між [PERSON] та [PERSON] . Сума заборгованості [PERSON] складає 289835 грн, а строк повернення боргу встановлений до 17.07.2020 згідно витягу з ДРОРМ № Р33253 від 22.04.2020. 27.02.2020 між [PERSON] та [PERSON] укладено останній на даний момент договір застави, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Камінською В.П. за реєстровим № 319. Сума забезпеченого заставою зобов`язання [PERSON] склала 555539 грн зі строком виконання до 27.08.2020 згідно витягу з ДРОРМ № Р33244 від 22.04.2020. Суд зауважує, що оскільки інформація про надання попередніми обтяжувачами згоди на наступну заставу у даних витягах відсутня, то неможливо зробити однозначний висновок чи отримувалися кошти за кожною угодою [PERSON] окремо і незалежно одна від одної та в повному обсязі, чи отримання кожної нової суми в боргу було пов`язано із необхідністю повернення раніше отриманих позик. За таких обставин суд вважає, що постійне звернення [PERSON] за позиками є систематичними з відсутністю у неї інших джерел доходу та фінансування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] не провадить жодної діяльності, яка б принесла їй самостійний належний дохід, у тому числі належний дохід для утримання дитини. З 01.04.2019 [PERSON] було здійснено щомісячні платежі у значних сумах на користь [PERSON] , що підтверджується випискою з карткового рахунку [PERSON] , відкритого АТ КБ «ПриватБанк», та не заперечується і позивачем за первісним позовом. А дії [PERSON] спрямовані на отримання самостійного доходу, призведуть до зменшення обсягу уваги, присвяченій дитині та її особистого догляду за дитиною. Крім того, [PERSON] не має у власності будь-яких об`єктів житлової нерухомості, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 30.04.2020 № 207906041. Відповідно до копії договору оренди [PERSON] житла за адресою: [ADDRESS] , суд зауважує, що строк оренди закінчився 16.02.2020. Підтвердження права користування будь-яким іншим приміщенням [PERSON] не надано. Щодо стану здоров`я дитини, судом встановлено наступне. 25.06.2019 [PERSON] звернулась до ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка» щодо надання консультації дитячого невролога для [PERSON] зі скаргами на втрату свідомості дитини, які повторювались 2 рази. Лікар-невролог [PERSON] встановила діагноз афективно-респіраторний стан. 28.11.2019 [PERSON] повторно звернулась до ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка» щодо надання консультації дитячого невролога для [PERSON] зі скаргами на втрату свідомості дитини з судомами. Лікар-невролог [PERSON] встановила діагноз афективно-респіраторний стан. Згідно консультативного висновку Державної установи «Інституту педіатрії, акушерства і гінекології ім. акад. О.М. Лук`янової НАМН України» від 27.11.2019 [PERSON] встановлено діагноз аситено-неврологічний синдром. 18.01.2020 [PERSON] клінікою «Добробут» видано направлення на госпіталізацію з підозрою на діагноз гіперглікемія неуточнена, цукровий діабет 1 типу. [PERSON] звернувся до ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка» за проведенням відносно дитини [PERSON] психоконсультаційного дослідження. Зокрема у протоколі психоконсультаційного дослідження ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка» від 10.06.2020 зазначено, що на даний час дитина спокійна, врівноважена, агресії не проявляє. На запитання «Куди ти поїдешь?» відповідає, що хоче назад до батька. При цьому психологом було вказано, що роздратованість та порушення сну дитини може бути визвано частою зміною умов проживання, що для дитини її віку є психологічним навантаженням. Дитина для даного віку потребує стабільності і визначеності. Рекомендація - при неможливості домовитися (батькам) - забезпечити дитині єдине місце проживання там, де дитина має стабільний догляд і умови для розвитку, забезпечивши спілкування і з другим з батьків. Суд вважає, що коли дитина була госпіталізована 18.01.2020, тобто за час, коли проживала з матір`ю, призвело до погіршення її здоров`я, а після переїзду до [PERSON] дитину жодного разу не госпіталізували до відповідних медичних закладів. Вищевказані консультаційні висновки лікарів-невропатологів зроблені в той час, коли дитина також проживала з матір`ю, яка несла першочергову відповідальність за здоров`я дитини. На даний час [PERSON] постійно контролює рівень глюкози в крові дитини, що підтверджується даними аналізів, які знаходяться в матеріалах справи, згідно яких рівень глюкози 4,5 Ммоль/літр перебуває в межах референтних значень. Спостереження психолога засвідчує, що при перебуванні дитини разом із батьком її психологічний стан є цілком нормальним і не викликає зауважень. Тобто, судом однозначно встановлено, що за час проживання дитини в будинку [PERSON] стан здоров`я дитини значно покращився. Крім того, судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] протягом тривалого часу виникають конфліктні ситуації, виходячи з наступного. 22.01.2020 відкрито кримінальне провадження, що підтверджується витягом з ЄРДР за № 12020100040000470, правова кваліфікація ч. 1 ст. 125 КК України, а саме, що 21.01.2020 близько 15 год 30 хв. [PERSON] перебуваючи за адресою: [ADDRESS] наніс [PERSON] тілесні ушкодження. Судом встановлено, що кримінальне провадження № 12020100040000470, яке здійснювалось Дніпровським УП ГУНП у місті Києві за повідомленням [PERSON] про нанесення їй тілесних ушкоджень [PERSON] закрито, що підтверджується постановою від 16.05.2020, що свідчить про безпідставне звинувачення [PERSON] у нібито здійсненому побитті [PERSON] 16.04.2020 до Обухівського ВП ГУНП в Київській області із письмовою заявою звернувся [PERSON] , про те, що 16.04.2020 близько 12 год. йому стало відомо, що його дружина [PERSON] звернулася із заявою до правоохоронних органів та вказала завідомо неправдиві відомості про вчинення злочину, за вказаною заявою [PERSON] внесені відомості до ЄРДР за № 12020110230000570 від 17.04.2020. 16.04.2020 до Обухівського ВП ГУНП в Київській області із письмовою заявою звернувся [PERSON] , про те, що 15.04.2020 близько 12 год. 30 хв. на його територію домоволодіння за адресою: [ADDRESS] незаконно проникли невідомі особи жіночої статі, які були у супроводі його дружини [PERSON] та її адвоката. Дозволу на вхід на дану територію [PERSON] нікому не надавав, крім дружини [PERSON] , за вказаною заявою [PERSON] внесені відомості до ЄРДР за № 12020110230000571 від 17.04.2020. 16.04.2020 до Обухівського ВП ГУНП в Київській області із письмовою заявою звернувся [PERSON] , про те, що 16.04.2020 близько 10 год. виявив відсутність грошових коштів у сумі 1500 доларів США з автомобіля, який знаходився за адресою: [ADDRESS] , та про які знала його дружина [PERSON] , за вказаною заявою [PERSON] внесені відомості до ЄРДР за № 2020110230000572 від 17.04.2020. Суд приходить до висновку, що дії [PERSON] та залучення нею осіб прямо суперечать інтересам дитини, адже подібні ситуації стали наслідком погіршення фізичного та психологічного стану здоров`я дитини. На даний час за вказаними зверненнями [PERSON] Обухівським ВП ГУНП в Київській області продовжують здійснюватися досудове розслідування у зазначених кримінальних провадженнях, і остаточного рішення у вказаних кримінальних провадженнях не постановлено. Разом з тим, судом однозначно встановлено, що [PERSON] вивезла дитину [PERSON] до Російської Федерації без згоди батька [PERSON] . 03.01.2020 [PERSON] звернувся із заявою до ГУ НП в м. Києві про вчинення кримінальних злочинів передбачених ч. 2 ст. 146 КК України, незаконне позбавлення волі або викрадення людини вчинене щодо малолітньої дитини, ст. 356 КК України, самоуправство, тобто самовільне, всупереч встановленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином, ч. 1 ст. 358 КК України, ч. 3 ст. 358 КК України, що підтверджується заявою про вчинення злочину з відміткою про реєстрацію та копією талону повідомлення про єдиний обліку № 4 про прийняття та реєстрацію заяви від 03.01.2021. Крім того, із відповіді на адвокатський запит від 06.01.2021 вбачається, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу підтвердила, що [PERSON] не був присутній та не надавав будь-якої згоди на виїзд дитини за кордон у супроводі матері. Разом з тим, 22.10.2020 [PERSON] звернувся із заявою до Державної прикордонної служби України та Служби безпеки України щодо недопущення в`їзду дитини на тимчасово окуповану територію України, оскільки 21.10.2020 [PERSON] стало відомо, що [PERSON] на фоні існуючих судових спорів має наміри виїхати незаконним шляхом, тобто в порушення вимог Порядку в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї та правил перетинання державного кордону громадянами України, разом з малолітнім [PERSON] , [INFO] , на тимчасово окуповану територію України, зокрема на територію Автономної Республіки Крим. 03.11.2020 Адміністрація державної прикордонної служби України надала відповідь № 23/Л-14175, в якій зазначила, що у разі виявлення порушень Правил під час здійснення прикордонного контролю стосовно [PERSON] , уповноваженими посадовими особами Державної прикордонної служби України йому буде відмовлено у перетині державного кордону. 09.12.2020 адвокат [PERSON] - [PERSON] звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Обухівської міської ради і Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про недопущення виїзду дитини за кордон, оскільки 24.11.2020 на електронну адресу адвоката Проніна Є.І. уповноваженого діяти від імені та в інтересах [PERSON] , надійшло повідомлення від адвоката Комлєва С.В., який є представником [PERSON] , у якому адвокат зазначив, що його клієнтка прийняла рішення організувати відпочинок сину у Мальдівській Республіці та в Об`єднаних Арабських Еміратах, а тому просить надати нотаріально посвідчений дозвіл батька на виїзд дитини за кордон. На вказане повідомлення, 02.12.2020 була надана відповідь, в якій зазначено, що [PERSON] не заперечує проти відпочинку дитини, однак виключно в умовах, що є безпечними для життя, фізичного та психологічного здоров`я житини. При цьому, 30.11.2020 дитячим лікарем-ендокринологом ТОВ «Медичний центр «Добробут-Поліклініка» було рекомендовано госпіталізацію дитини з ціллю уточнення діагнозу, у відділенні дитячої ендокринології Інституту ендокринології та обміну речовин ім. В.П. Комісаренка на грудень-січень 2020-2021, що підтверджується відповідним направленням на госпіталізацію. За заявою представника [PERSON] від 09.12.2020, Службою у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надано відповідь № 103008-4080 від 23.12.2020, згідно якої Службою дозвіл на виїзд за кордон [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] , не надавався. Внаслідок того, 03.01.2021 [PERSON] звернувся до Головного управління Національної поліції у м. Києві із заявою про вчинення злочину, в якій зазначено, що йому як батьку стало відомо про незаконний перетин та викрадення його сина через повідомлення в месенджері, а саме орієнтовно 31.12.2020 колишньою дружиною [PERSON] було незаконно вивезено авіасполученням транзитом через Республіку Білорусь місто Мінськ, до Російської Федерації, а саме до міста Санкт-Петербург, спільного сина - [PERSON] , [INFO] . Вищевикладене підтверджується відповіддю Державної прикордонної служби України наданої на виконання ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 16.07.2021, в якій вказано, що в період з 01.01.2021 по 10:00 27.07.2021 [PERSON] перетинала кордон України, лінії розмежування в межах з Донецькою та Луганською областями та тимчасово окуповану територію АР Крим 24.09.2020 виїзд, 01.10.2020 в`їзд, 13.11.2020 виїзд, 21.11.2020 в`їзд, 01.01.2021 виїзд, 06.03.2021 в`їзд, 16.03.2021 виїзд, 23.03.2021 в`їзд, 03.04.2021 виїзд, 25.04.2021 в`їзд, 02.05.2021 виїзд, 11.06.2021 в`їзд, 25.06.2021 виїзд, 30.06.2021 в`їзд, 07.07.2021 виїзд. Вищенаведені факти свідчать про те, що [PERSON] злісно та умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків та порушує графік побачень з дитиною, вчиняє дії спрямовані на унеможливлення виконання рішення суду, що безпосередньо співвідноситься з предметом розгляду даної цивільної справи № 752/6099/20. Судом встановлено, що [PERSON] як батьком дитини не було надано жодного дозволу на виїзд спільного сина за межі України в супроводі матері. Незважаючи на численні звернення [PERSON] до вищенаведених органів державної влади, [PERSON] все ж таки незаконно перетнула кордон та виїхала до Російської Федерації зі спільним їх сином. Відповідно до ч.5 ст.19 СК України, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року, при розгляді спорів, що виникають із сімейних відносин та стосуються, зокрема, позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування надає письмовий висновок. Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Обухівської міської ради від 12.12.2019, за адресою: [ADDRESS] , за зазначеною адресою постійно проживає та зареєстрований [PERSON] , При цьому, [PERSON] за даною адресою не проживає. Разом з тим, зазначено, що за зазначеною адресою для проживання, виховання та всебічного розвитку дитини створені усі необхідні умови: є окрема дитяча кімната; окреме ліжечко; дитячий одяг; куточок для ігор та відпочинку тощо. Для дитини створені належні умови для спільного проживання з батьком. Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Обухівської міської ради від 11.08.2021 за адресою: [ADDRESS] , малолітня дитина має окрему кімнату для проживання, забезпечений одягом та взуттям, іграшками, предметами розвитку та творчості. Для активного відпочинку на території є футбольне поле, басейн, дитячі гірки, облаштовано окрему кімнату для занять спортом (тренажери). Як вбачається з висновку виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області № 3302 від 13.10.2021 про визначення місця проживання малолітньої дитини, вказано, що з травня 2021 року за договором від 20.08.2020 щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків домовленість між [PERSON] та [PERSON] перестала існувати: громадянка [PERSON] вийшла заміж, уклавши шлюб з громадянином Російської Федерації, після чого почали траплятися ситуації незаконного вивезення дитини за межі державного кордону України без згоди на це батька дитини. Вказано, що [PERSON] пропонувалося працівниками Служби у справах дітей та сім`ї та фахівцями із соціальної роботи влаштувати зустрічі та побачення із сином, але пропозиціями вона не скористалась, та у період часу з 20.08.2021 по 12.10.2021 не зверталась до Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області щодо її участі у житті та вихованні дитини, не намагалась особисто побачитись із сином, не подала жодного письмового звернення до органу опіки та піклування за місцем проживання дитини. На повторне засідання комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] не з`явилась, хоча і була повідомлена про це у письмовій формі. Також долучено думку самої дитини, яка вільно розповідає про те, що не хоче проживати разом з мамою, так як боїться бути викраденим, і враховуючи його ранній вік, у дитини відсутня притаманна для даного віку прихильність до матері. Крім того, у вказаному висновку зазначено, що у [PERSON] та [PERSON] не зовсім рівні умови та можливості: [PERSON] має постійну роботу та системний заробіток, власне упорядкування житло, умови проживання якого задовільні; позитивно характеризується за місцем роботи та постійного місця проживання; не має шкідливих звичок та проблем, які б перешкоджали виконанню ними своїх батьківських обов`язків. Натомість [PERSON] ж сама потребує матеріального забезпечення: дороге столичне орендоване житло, нестабільний заробіток, часті виїзди за кордон - усе це потребує додаткових фінансових витрат. У висновку вказано, що вважають за можливе визначення місця проживання 3-річної дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , а матері дитини - [PERSON] , [INFO] , приймати активну участь у всебічному розвитку дитини. Положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б виділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати всі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей». Відтак з комплексного аналізу норм сімейного права вбачається, що насамперед суд має виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце проживання, місце навчання, психологічний стан дитини, ставлення батьків до виховання своїх обов`язків, стабільність, комплексність та послідовність батьків у своїх діях по відношенню до дитини тощо. Крім того, під час вирішення цієї справи суд враховує статтю 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03 грудня 2009 року). 11.07.2017 Європейським Судом з прав людини винесено рішення у справі «М.С. проти України». У даному рішенні розглядалось питання щодо правомірності та обґрунтованості рішень судів України, якими було визначено місце проживання дитини разом з матір`ю. У п. 76 ЄСПЛ послався на обумовлені Конвенцією загальні принципи щодо того, що при визначення найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним. При цьому ЄСПЛ відзначив п. 85 рішення, що здійснений національними судами аналіз перед прийняттям рішення про те, що донька заявника має проживати з матір`ю, був недостатньо ретельним. Відтак, незважаючи на широкі межі свободи розсуду національних органів державної влади в сфері опіки над дитиною, підстави, які вони навели у своєму рішенні, не можуть вважатися «відповідними і достатніми». Отже зазначене рішення встановлює, що будь-які рішення національних судів, стосовно визначення місця проживання дитини не можуть бути обумовлені заздалегідь сформованими принципами чи тлумаченнями, але мають бути результатом ретельного дослідження фактичних обставин справи, головною ціллю яких повинно бути дотримання найкращих інтересів дитини. Підсумовуючи вищевикладене, [PERSON] не провадить жодної діяльності, яка б принесла їй самостійний дохід. Згідно висновку виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області № 3302 від 13.10.2021 про визначення місця проживання малолітньої дитини вважають за можливе визначення місця проживання 3-річної дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком - [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , а матері дитини - [PERSON] , [INFO] , приймати активну участь у всебічному розвитку дитини. [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків та порушує графік побачень з дитиною. Незважаючи на численні звернення [PERSON] до вищенаведених органів державної влади, [PERSON] незаконно перетнула кордон та виїхала до Російської Федерації зі спільним їх сином. Суд однозначно приходить до висновку, що у спірних правовідносинах з ціллю дотримання найкращих інтересів і здоров`я дитини відповідатиме постійне проживання дитини разом із батьком за місцем проживання якого створено всі належні умови для гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи вищевикладене, суд під час ухвалення цього рішення вирішив усі питання пов`язані як із позовом [PERSON] , так і питання пов`язані із зустрічним позовом [PERSON] , при цьому суд дослідивши повно і всебічно обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, що підтверджуються належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, які були досліджені безпосередньо в судовому засіданні, у зв`язку із цим приходить до висновку про відмову в задоволенні первісного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Обухівської міської ради про визначення місця проживання дитини та відібрання дитини від батька без позбавлення його батьківських прав та задоволення зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Обухівської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved