Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

У вересні 2013 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], Миколаївської міської ради проусунення перешкод шляхом вселення, визначення порядку користування квартирою, зміну договору найму, зобовязання укладання окремого договору найму квартири та розподіл особового рахунку. Свої позовні вимоги обґрунтовували тим, що вони та відповідач є наймачами неприватизованої трикімнатної квартири № 115 у багатоквартирному будинку №12-В по проспекту Корабелів в м. Миколаєві, яка 19.01.1982 року надана їх сімї із чотирьох осіб, на підставі рішення виконавчого комітету Корабельної ради народних депутатів м. Миколаєва. Власником особового рахунку є [PERSON] Після розірвання шлюбу та смерті одного з синів стосунки між ними та відповідачем загострилися і відповідач перестав пускати їх до спірної квартири, поміняв замки в дверях. Він створював для них жахливі умови для неможливості проживання у спірній квартирі, постійно влаштовував сварки та скандали, які закінчувалися викликом співробітників міліції. Протягом тривалого часу між ними та відповідачем тривають суперечки з приводу користування житловими приміщеннями в спірній квартирі. У звязку з цим позивачі просили суд усунути перешкоди шляхом вселення до квартири №115 у багатоквартирному будинку №12-В по проспекту Корабелів в м. Миколаєві, змінити договір житлового найму та визнати їх наймачами житлових кімнат, площею 17,2 кв.м та 9,0 кв.м, а відповідача визнати наймачем житлової кімнати, площею 10,2 кв.м., приміщення загального користування залишити в спільному користуванні, а також зобовязати Миколаївську міську раду укласти з ними та відповідачем окремі договори житлового найму і відкрити окремі особові рахунки. Посилаючись на викладене, просили позов задовольнити. У листопаді 2013 року [PERSON] звернувся до колишньої дружини [PERSON] та сина [PERSON] із зустрічним позовом про визнання їх такими, що втратили право користування квартирою №115 по проспекту Корабелів, 12-В в м. Миколаєві у звязку з відсутністю у квартирі з початку 2000 року без поважних причин. В позові зазначав, що 19.01.1982р. виконкомом Корабельної районної ради депутатів трудящих м. Миколаєва на його сімю, яка складалася з чотирьох осіб, був виданий ордер № 32 про вселення у квартиру [ADDRESS]. Після отримання ордеру його сімя: він, дружина та 2 синів були зареєстровані у спірній квартирі. Пізніше у звязку з смертю одного з синів, він був знятий з реєстрації. На даний час в спірній квартирі зареєстровані: він, його колишня дружина та син - відповідачі у справі. Через те, що у нього з дружиною сімейні стосунки та спільне життя не склалися, на початку 2000 року відповідачка, зібравши свої речі, добровільно покинули спірну квартиру, залишаючись зареєстрованою у неї та створила нову сімю, а син поїхав на заробітки до Чехії. Відтоді вони жодним чином не користувалися спірною квартирою, не приймали участі у сплаті комунальних платежів, не утримували житло в належному санітарному та технічному стані. Навпаки відповідачка утворила нову сімю та стала проживати у іншому місці. Через те, що відповідачі понад шість місяців без поважних причин не проживають у спірній квартирі, просив позов задовольнити на підставі норм ст.ст.71,72 ЖК України та обєднати їх в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою суду від 14.02.2014р зустрічний позов був прийнятий судом та позови обєднані в одне провадження. В судовому засіданні позивачка та її представник у звязку з проведеною експертизою уточнили позовні вимоги та просили суд задовольнити його з підстав, які викладені у заяві, зустрічний позов не визнали та стверджували, що не проживали у спільній квартирі через перешкоджання відповідачем проживати там через заміну замків на дверях. Позивач [PERSON] до суду не зявився, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, однак направив свого представника, який уточнений позов підтримав, а зустрічний не визнав. Відповідач та його представник позов не визнали, а зустрічний підтримали, т. я. вважають, що укладання окремих договорів найму житла не можливо через те, що його права будуть суттєво порушені, оскільки він проживав один у квартирі, а кімната, яку йому пропонують позивачі не відповідає площі, яка передбачена ст.47 ЖК України, а також позивачі не проживають у спірній квартирі без поважних причин понад 13 років, а тому втратили право користування цією квартирою. Після перерви відповідач та його представник перестали зявлятися до суду. Представник відповідача- Миколаївської міської ради до суду не зявився, направив заяву про слухання справи за відсутністю представника, просив рішення прийняти за наявними у справі матеріалами та у відповідності до діючого законодавства. Представник відповідача-КП ДЄЗ «Корабел» проти задоволення позову не заперечувала, а після перерви до суду не зявилася, але надала заяву про слухання справи за її відсутністю. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків та дослідивши докази по справі, суд встановив наступне. Згідно з ч.3 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням не інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. У відповідності до норм ст.ст. 109,64 ЖК УРСР виселення з займаних житлових приміщень допускається з підстав, встановлених законом і проводиться в добровільному або в судовому порядку. Члени сімї наймача, які проживають і користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Судом встановлено, що відповідач вигнав позивачів з квартири, де вони проживали та були зареєстровані, змінив замки на дверях і не пускав їх туди. Тому позовні вимоги позивачів про вселення підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки їх порушене право підлягає захисту шляхом їх вселення в спірну квартиру та покладання зобовязання на [PERSON] не чинити позивачам будь-яких перешкод в користування цим житлом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 104 ЖК УРСР член сімї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сімї, укладання з ним окремого договору найму, якщо жила площа, що припадає на нього, може бути виділена у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам ст. 63 ЖК України. Статтею 63 ЖК УРСР зазначено, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму жиле приміщення, яке хоч і є ізольованими, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі, частина кімнати або кімната, звязана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора, тощо). Також жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром не може бути менше від встановленого для надання одній особі нормам, передбачений ч.2 ст.50 ЖК УРСР, якою встановлена заборона щодо заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за девять років, крім подружжя. В п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985р. з відповідними змінами «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування Житлового кодексу УРСР» розяснено, що відповідно до ст. 104 ЖК УРСР суд вправі задовольнити вимоги члена сімї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, яка припадає на нього (або з врахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням) може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання однієї особі. Крім того треба зазначити, що при поділі жилого приміщення, за вимогою члена сімї наймача, йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром, меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік як такого, що потребує поліпшення житлових умов. Судом встановлено, що згідно з довідкою №3904, виданою КП ДЄЗ «Корабел» від 24.07.2013р., у квартирі [ADDRESS] проживають з правом на жилу площу: власник особового рахунку [PERSON], колишня дружина [PERSON] та їх син [PERSON], [INFO]. ( а. с. 5 ) Відповідно до поверхового плану спірна квартира [ADDRESS] розташована на другому поверсі девятиповерхового будинку та складається з трьох кімнат, одна з них є ізольованою, а дві інші суміжні, загальною жилою площею 36,40 кв. м., в т.ч. 1 кімната, площею-10,20 кв.м., яка є ізольованою, 2 кімната 17,20 кв.м., 3 кімната 9,0 кв.м. і загальною площею 52,60 кв.м., а з врахуванням двох лоджій, її площа складає 57,02 кв.м. Таким чином, на кожного члена сімї в квартирі припадає по 12,13 кв.м. жилої площі ( 36,40 : 3 ), а на двох 24,26 кв.м. (а. с. 31) Із тексту уточненого позову позивачі просять змінити договір найму, надавши їм 2 суміжні кімнати разом з двома лоджіями, загальною площею 8,83/4,42кв.м. і жилою площею 26,20кв.м (17,20+9,0), що на 1,94 кв.м більше, ніж їм припадає, та нижчою ніж за нормою 27,30 кв.м. (13,65+13,65), як це передбачено ст.47 ЖК УРСР, а відповідачу просять залишити кімнату, житловою площею 10,20 кв.м без лоджії, що на 1,93 кв.м менше, чим припадає жилої площі відповідачу, та менше за нормою 13,65 кв.м. Згідно з висновком експерта №131-132 від 12.05.2015р. розроблено єдиний варіант порядку користування квартирою №115 будинку №12-В по проспекту Корабелів між сторонами по справі, як надання у користування позивачів житлові кімнати 6, площею 17,20 кв.м та 7, площею 9,0 кв.м з двома лоджіями, площами 4,10 та 4,73 кв.м, загальною площею 35.05 кв.м, а відповідачу кімнату 5, площею 10,20 кв.м. Приміщення: коридор, площею 5,40 кв.м, ванна 2,20 кв.м, вбиральня, площею 0,80 кв.м та кухня, площею7,80 кв.м, експерт залишає сторонам у спільному користуванні (а. с. 49-56). Однак, суд не бере до уваги висновок експерта, оскільки такий порядок суттєво погіршує житлові умови відповідача . На підставі викладеного суд вважає, що визначення порядку користування квартирою, укладання окремих договорів найму з позивачами не відповідає закону, значно погіршує житлові умови відповідача та призведе до суттєвого погіршення житлових умов сторін, а тому у задоволенні позову про визначення порядку користування квартирою, зміну договору найму та про зобовязання укласти із сторонами окремі договори найму та зобовязання відкрити окремі особові рахунки - відмовити. Як вбачається із матеріалів справи, квартира [ADDRESS] є неприватизованою, належить на праві власності територіальній громаді м. Миколаєва і перебуває на балансі КП ДЕЗ «Корабел». Наймачем квартири є [PERSON], разом з ним в якості членів сім`ї зареєстровані колишня дружина [PERSON], а також син [PERSON] 29 жовтня 1991 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. ( а.с.9) 01.11.2010 р. помер їх син [PERSON], як стверджує позивач вона через тяжку хворобу сина проживала у спірній квартирі та доглядала за сином, однак після його смерті відповідач вигнав її, змінив замки та не впускав їх до квартири. ( а. с. 10) Така обставина також підтверджується постановами Корабельного РВ ММУ від 30.07.2013р.та від 10.08.2013р. (а.с.14-15). Іншого постійного житла позивачі не мають, позивачка тимчасово мешкає в квартирі за адресою: м. Миколаїв, вулиця Металургів, 6, кв.№75, а позивач- з 19.08.2013р. працює тимчасово у м. Капліце, Чехії. (а. 37-38 ). Судом також встановлено, що позивачі періодично пробують потрапити до спірної квартири, але не можуть цього зробити, оскільки відповідач їм в цьому заважає та не надає ключів від вхідних дверей, замок їм був змінений, а сам проживає у трикімнатній квартирі. З пояснень свідків [PERSON] та [PERSON], допитаних в судовому засіданні, вбачається, що постійні конфлікти в сім`ї [PERSON] зробили неможливим проживання позивачів у спірній квартирі. Позивачі неодноразово мали намір повернутись до квартири, проте зробити цього не могли, оскільки не мали ключів від вхідних дверей, а відповідач їх не пускав. Таким чином, позивачі не мешкали в спірний квартирі з поважних причин, зв'язків з квартирою не втратили, а тому мають право користування нею. За таких обставин зустрічний позов [PERSON] не підлягає задоволенню, у звязку з недоведеністю позову. У відповідності до ст..88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому потрібно стягнути з відповідача на користь позивачів судовий збірпо 57 грн. 35 коп. кожному, які вони сплатили про подачі позову, а у стягненні витрат на судову експертизу у сумі 1889,28 грн. відмовити у звязку з відмовою у задоволенні позову в цій частині.

Outcome: partial