Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

У вересні 2017 року публічне акціонерне товариство «Гарантбуд» (далі - ПАТ «Гарантбуд») звернулося до суду із зазначеним позовом, у якому просило: визнати недійсними та скасувати акт державного виконавця про проведення електронних торгів від 4 червня 2015 року та свідоцтво про право власності від 19 червня 2015 року на комплекс будівель по [ADDRESS], видане на ім'я [PERSON]; скасувати реєстрацію права власності на підставі договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 29 березня 2016 року, витребувати з незаконного володіння [PERSON] комплекс будівель по [ADDRESS]. В обґрунтування позову товариство зазначає, що ПАТ «Гарантбуд» належить на праві власності комплекс будівель по [ADDRESS] загальною площею 2 045,1 м2. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором, 30 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та відкритим акціонерним товариством «Гарантбуд», правонаступником якого є ПАТ «Гарантбуд», укладено договір іпотеки, предметом якого є комплекс будівель по вищевказаній адресі за загальною площею 2 045,1 м2, який належить на праві власності ПАТ «Гарантбуд». Рішенням господарського суду Житомирської області від 25 лютого 2013 року (№ 906/142/13-г) стягнуто з ВАТ «Гарантбуд» на користь публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») заборгованість за кредитним договором № 712 від 30 листопада 2007 року в розмірі 2 370 969 грн. 86 коп. На виконання зазначеного рішення суду господарським судом Житомирської області видано наказ № 906/142/13-г від 18 березня 2013 року про примусове виконання рішення суду. 4 квітня 2013 року державним виконавцем ВДВС Новоград-Волинського МРУЮ Житомирської області прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження, а 10 вересня 2014 року державним виконавцем складено акт опису і арешту майна - комплексу будівель по [ADDRESS]. 12 травня 2015 року розміщено оголошення про проведення електронних торгів по лоту № 47168 в системі електронних торгів арештованого майна на сайті ДП МУЮ «Інформаційний центр». 18 травня 2015 року були проведено електронні торги з реалізації комплексу будівель загальною площею 2960,7 м2 по [ADDRESS], за результатами яких складено протокол проведення електронних торгів № 81635 від 18 травня 2015 року. Переможцем електронних торгів став [PERSON], який придбав нерухоме майно за ціною 1 498 096 грн. 4 червня 2015 року державним виконавцем складено акт про проведені торги, на підставі якого [PERSON] видано свідоцтво про право власності на комплекс будівель по [ADDRESS], посвідченого приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу Житомирської області 19 червня 2015 року. 29 березня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено два договори купівлі-продажу комплексу будівель загальною площею 2960,7 м2 по [ADDRESS], згідно яких [PERSON] став власником цього нерухомого майна, а відомості про нового власника майна внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Однак, рішенням господарського суду Житомирської області від 30 червня 2016 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 11 жовтня 2016 року та постановою Вищого господарського суду України від 18 січня 2017 року, задоволено позов ВАТ «Гарантбуд» та визнано недійсними електронні торги з реалізації комплексу будівель загальною площею 2960,7 м2 по [ADDRESS], що оформлені протоколом про електронні торги № 81635 від 18 травня 2015 року. Позивач зазначає, що складання акта державного виконавця про проведені електронні торги забезпечує перехід права власності на майно від боржника до переможця торгів, оскільки такий акт складається за наслідками проведення торгів, а оскільки електронні торги від 18 травня 2015 року з реалізації майна позивача визнані рішенням суду недійсними, то акт державного виконавця про проведені електронні торги від 4 червня 2015 року підлягає скасуванню. Крім того, підлягає скасуванню свідоцтво про право власності від 19 червня 2015 року на комплекс будівель по вищезазначеній адресі, видане на ім'я [PERSON]., оскільки таке свідоцтво видане на підставі акта державного виконавця про проведені електронні торги від 4 червня 2015 року, які судом визнано недійсними. Позивач також вважає, що оскільки акт державного виконавця про електронні торги від 4 червня 2015 року та свідоцтво про право власності на комплекс будівель від 19 червня 2015 року підлягає скасуванню, тому слід скасувати реєстрацію права власності на цей комплекс будівель за [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 29 березня 2016 року. Крім того, оскільки комплекс будівель вибув з володіння ПАТ «Гарантбуд» поза волею товариства, позивач просив витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь ПАТ «Гарантбуд» спірний комплекс будівель на підставі статті 388 ЦПК України. 19 грудня 2017 року Новоград-Волинський ВДВС ГТУЮ у Житомирській області подав заперечення на позову, у яких просив відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що посилання позивача на те, що в акті державного виконавця про проведення електронних торгів неправильно зазначені код ЄДРПОУ ВАТ «Гарантбуд» і адреса переможця торгів, не є підставою для скасування такого акта, оскільки відповідно до п. 5 розділу 9 Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів зазначення коду ЄДРПОУ боржника у акті не обов'язкове, а адреса переможця торгів, яка зазначена в акті державного виконавця про проведення електронних торгів, відповідає адресі переможця торгів, зазначеній у протоколі проведення електронних торгів № 81635 від 18 травня 2015 року. Аналіз статей 330 та 388 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності на підставі статті 330 ЦК України (добросовісний набувач) може виникнути за наявності наступних умов у сукупності: 1) набувач є добросовісним; 2) майно придбане за відплатним договором; 3) договір укладений з особою, яка не мала права відчужувати майно; 4) відсутність підстав для висновку, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки на момент придбання майна не існувало обставин, які б вказували на те, що продавець [PERSON] не мав права відчужувати майно. Крім того, визнання електронних торгів недійсними не звільняє боржника від сплати заборгованості, оскільки виконавче провадження № 906/142/13-г про стягнення з ВАТ «Гарантбуд» на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» підлягає виконанню та не закрито. Боржник у виконавчому провадженні не має права волі на розпорядження своїм майном, тому положення п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України на нього не поширюються. Під час виконавчого провадження законним розпорядником майна боржника є відповідний орган державної виконавчої служби. Отже, власник майна, який є боржником у виконавчому провадженні, не має суб'єктивного права на віндикаційний позов в порядку п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, оскільки право продажу майна на стадії виконання судових рішень боржнику не належить, таке право здійснюється поза його волею органом державної виконавчої служби з метою захисту як приватних інтересів стягувачів, так і інтересів держави у здійсненні, дотриманні й організації процесу реалізації майна боржника на законних підставах. Представник позивача в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув повторно, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON]. в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі з підстав їх необґрунтованості. Представник Новоград-Волинського ВДВС ГТУЮ у Житомирській області в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову в повному обсязі, просила відмовити в позові з підстав, викладених у запереченнях на позов. Представник ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі з підстав їх необґрунтованості. Зазначила, що [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки на момент придбання майна не існувало обставин, які б вказували на те, що продавець [PERSON] не мав права відчужувати майно. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 11 жовтня 2016 року ВАТ «Гарантбуд», правонаступником якого є ПАТ «Гарантбуд», належить на праві власності комплекс будівель по [ADDRESS] загальною площею 2 045,1 м2, що підтверджується наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України від 4 квітня 1996 року. 30 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ВАТ «Гарантбуд» укладено кредитним договір № 712. Цього ж дня, з метою забезпечення грошових зобов'язань за кредитним договором, між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ВАТ «Гарантбуд» укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого ВАТ «Гарантбуд» передав в іпотеку належний йому на праві власності комплекс будівель по [ADDRESS] загальною площею 2 045,1 м2. Рішенням господарського суду Житомирської області від 25 лютого 2013 року (№ 906/142/13-г) стягнуто з ВАТ «Гарантбуд» на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованість за кредитним договором № 712 від 30 листопада 2007 року в розмірі 2 370 969 грн. 86 коп. (а.с. 102-103). Судом встановлено, що господарським судом Житомирської області видано наказ № 906/142/13-г від 18 березня 2013 року про примусове виконання рішення господарського суду Житомирської області від 25 лютого 2013 року про стягнення з ВАТ «Гарантбуд» на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованості за кредитним договором від 30 листопада 2007 року в розмірі 2 370 969 грн. 86 коп. (а.с. 115). 4 квітня 2013 року державним виконавцем ВДВС Новоград-Волинського МРУЮ Житомирської області прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 116). 13 січня 2014 року постановою державного виконавця накладено арешт на комплекс будівель по [ADDRESS] (а.с. 120). 10 вересня 2014 року державним виконавцем складено акт опису і арешту майна - комплексу будівель по [ADDRESS] (а.с. 116, 124). 18 травня 2015 року Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України проведені електронні торги з реалізації комплексу будівель загальною площею 2960,7 м2 по [ADDRESS], за результатами яких складено протокол проведення електронних торгів № 81635 від 18 травня 2015 року. Переможцем електронних торгів став [PERSON], який придбав нерухоме майно за ціною 1 498 096 грн. (а.с. 134). 4 червня 2015 року державним виконавцем складено акт про проведені торги, на підставі якого [PERSON] видано свідоцтво про право власності на комплекс будівель по [ADDRESS], посвідченого приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу Житомирської області 19 червня 2015 року (а.с. 10, 12). 29 березня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено два договори купівлі-продажу комплексу будівель загальною площею 2960,7 м2 по [ADDRESS], згідно яких [PERSON] став власником цього нерухомого майна, а відомості про нового власника майна внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 59-61). Однак, рішенням господарського суду Житомирської області від 30 червня 2016 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 11 жовтня 2016 року, задоволено позов ВАТ «Гарантбуд» та визнано недійсними електронні торги з реалізації комплексу будівель загальною площею 2960,7 м2 по [ADDRESS], що оформлені протоколом про електронні торги № 81635 від 18 травня 2015 року (а.с. 100). За змістом статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» N 606-XIV від 21 квітня 1999 року (чинного, на момент проведення електронних торгів) реалізація арештованого майна, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Відповідно до пункту 4 Розділу ІХ Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 656/5 від 16 квітня 2014 року (чинного, на момент проведення електронних торгів) (далі - Тимчасовий порядок № 656/5) після повного розрахунку переможця за придбане майно на підставі протоколу про проведення електронних торгів та копій документів, що підтверджують розрахунок за придбане майно, державний виконавець протягом п'яти робочих днів складає акт про проведені електронні торги або акт про реалізацію предмета іпотеки і затверджує його у начальника відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Отже, державний виконавець складає акт про проведені електронні торги на підставі протоколу про проведення електронних торгів та копій документів, що підтверджують розрахунок за придбане майно. Оскільки рішенням господарського суду Житомирської області від 30 червня 2016 року визнано недійсними електронні торги, що оформлені протоколом про електронні торги № 81635 від 18 травня 2015 року, то відповідно до пункту 4 Розділу ІХ Тимчасового порядку № 656/5 акт державного виконавця про проведені електронні торги від 4 червня 2015 року, який був складений на підставі вищезазначеного протоколу, підлягає скасуванню. Відповідно до пунктів 1.1, 3.1 Глави 12 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року (в редакції від 17 квітня 2015 року) (далі - Порядок № 296/5) придбання арештованого або заставленого нерухомого майна з прилюдних торгів (аукціонів) оформлюється нотаріусом за місцезнаходженням такого майна шляхом видачі набувачу відповідного свідоцтва. Свідоцтво про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів видається нотаріусом на підставі складеного державним виконавцем акта про проведені публічні торги, затвердженого начальником відповідного відділу державної виконавчої служби. Оскільки свідоцтво про право власності [PERSON]. на спірний комплекс будівель, виданий 19 червня 2015 року приватним нотаріусом на підставі акта державного виконавця про проведені електронні торги від 4 червня 2015 року, який підлягає скасуванню, то відповідно до п. 3.1 Глави 12 Розділу ІІ Порядку № 296/5 таке свідоцтво про право власності також слід скасувати. Щодо позовних вимог ПАТ «Гарантбуд» про скасування реєстрації права власності [PERSON] на нерухоме майно та витребування з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь ПАТ «Гарантбуд» спірного комплексу будівель, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст. 16 ЦК України звертаючись до суду з позовом, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту. Порушене право може бути захищено у спосіб, хоча і непередбачений зазначеною нормою, законом чи договором, але такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим порушенням. Звертаючись до суду із позовними вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння ПАТ «Гарантбуд» обґрунтовує вимоги тим, що рішенням суду, яке набрало законної сили, визнано недійсними електроні торги з реалізації належного на праві власності товариству майна, а тому спірне майно підлягає витребуванню від набувача [PERSON] на підставі п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦПК України, оскільки зазначене майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 388 ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Суд вважає, що в даному випадку, відповідно до ч. 2 ст. 388 ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, яким є [PERSON], оскільки майно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 388 ЦК України [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки на момент придбання ним майна (29 березня 2016 року) він не знав і не міг знати, що продавець [PERSON] не має права відчужувати майно. На момент придбання [PERSON] майна взагалі не існувало таких обставин, оскільки електронні торги були визнані недійсними пізніше - рішенням суду від 30 червня 2016 року. Правовий аналіз п. 3 ч. 1 ст. ст. 388 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність у діях власника майна волі на передачу цього майна виключає можливість його витребування від добросовісного набувача, яким в даному випадку є відповідач. Разом із тим, відповідно до змісту статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» N 606-XIV від 21 квітня 1999 року боржник у виконавчому провадженні не має права волі на розпорядження своїм майно, тому положення п. 3 ч. 1 ст. ст. 388 ЦК України не поширюються на боржника, оскільки у виконавчому провадженні законним розпорядником майна боржника є відповідний орган державної виконавчої служби, який діяв відповідно до норм вищезазначеного Закону, в редакції на час проведення електронних торгів. Представник ВДВС пояснила, що між ДП «Інформаційний центр» МЮУ та ВДВС договір не укладався, арештоване майно (комплекс будівель) було продано на електронних торгах відповідно до поданої ВДВС заявки на реалізацію арештованого майна згідно Тимчасового порядку № 656/5. Таким чином, у спірних правовідносинах продавцем комплексу будівель на електронних торгах, результати яких являються цивільно-правовим договором, є відповідний відділ державної виконавчої служби. У даному випадку продавцем зазначеного комплексу будівель на електронних торгах є ВДВС, який продав, а покупець [PERSON] набув право власності на спірне майно у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Отже, наслідком задоволення позовних вимог про визнання електронних торгів недійсними, не є поновленням права власності боржника ПАТ «Гарантбуд» на комплекс будівель, що були предметом продажу, а повернення його до відділу державної виконавчої служби, у якого настає обов'язок з проведення відчуження такого майна відповідно до вимог чинного законодавства. Саме такі висновки щодо застосування норми статті 388 ЦПК України висловлено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 5 липня 2017 року (№ 199/7695/15-ц) та постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року (6-1884цс15) Представник Новоград-Волинського ВДВС ГТУЮ у Житомирській області в судовому засіданні пояснила, що виконавче провадження про стягнення з ВАТ «Гарантбуд» на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованості за кредитним договором від 30 листопада 2007 року перебуває на виконанні у відділі державної виконавчої служби, заборгованість за кредитним договором ПАТ «Гарантбуд», на момент розгляду справи, не погашено. Посилання представника позивача на правову позицію, висловлену Верховним Судом України у постанові від 21 грудня 2016 року (№ 6-2233цс16) не заслуговують на увагу. Верховний Суд України у зазначеній постанові встановив, що майно вибуло з власності особи на підставі заочного рішення суду, яке в подальшому було скасовано. Вибуття майна з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. А тому Верховний Суд України дійшов висновку, що спірна квартира вибула без волі її власника, відтак власник має право витребувати це майно від добросовісного набувача на підставі ст. 388 ЦК України. Однак, у справі, яка розглядається майно не вибуло без волі власника, оскільки спірне майно було арештоване державним виконавцем в порядку виконання рішення суду, яке не скасовано та набрало законної сили, про стягнення заборгованості з ПАТ «Гарантбуд» заборгованості за кредитним договором, та реалізоване на електронних торгах, а скасування електронних торгів не є підставою для закінчення виконавчих дій. Таким чином, предмет та обставини справи, які викладені в постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року (№ 6-2233цс16) не є тотожними обставинам у справі, яка розглядається. За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння з підстав його необґрунтованості. Крім того, не підлягають задоволенню позовні вимоги ПАТ «Гарантбуд» про скасування реєстрації права власності [PERSON] на спірний комплекс будівель на підставі договорів купівлі-продажу нерухомого майна від 29 березня 2016 року, оскільки позивачем згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ст. 16 ЦК України не доведено у чому саме полягає порушення прав цього товариства. Як встановлено судом, виконавче провадження не закінчено, спірне майно арештовано, а у ВДВС існує обов'язок з проведення відчуження такого майна відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Переможець нових торгів не буде позбавлений можливості внести зміни щодо відомостей про власника спірного майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial