Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

у вересні 2016 року позивач пред`явила позов до відповідача про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів в розмірі 75630,23 грн., стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої дитини у розмірі 71053,15 грн., збільшення розміру аліментів та зміну способу стягнення аліментів на 5000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до досягнення дитиною повноліття. В подальшому позивач після уточнення та збільшення позовних вимог (а.с. 120-123, а.с. 153-156) остаточно просила стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини [PERSON] , [INFO] : - заборгованість за аліментами у розмірі 76 837,75 грн.; - неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 23 285,62 грн.; - збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05.08.2014 року, і стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі по 5000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття; - стягнути додаткові витрати на дитину в розмірі 63 477,74 грн. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 02.02.2018 року в задоволенні позову відмовлено. Не погодившись з указаним рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, за якою судом апеляційної інстанції 28.03.2018 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду. Ухвалою Київського апеляційного суду від 30.10.2019 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої дитини та збільшення розміру аліментів повторно направлено до Голосіївського районного суду м. Києва для ухвалення додаткового рішення, оскільки під час розгляду справи по суті, судом апеляційної інстанції установлено, що позивачем було пред`явлено до відповідача чотири вимоги: стягнення заборгованості за аліментами у розмірі 76 837,75 грн.; стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів в розмірі 23 285,62 грн.; збільшення розмірів аліментів, визначених рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05.08.2014 року; стягнення додаткових витрат на дитину в розмірі 63 477,74 грн., проте, як убачається із рішення суду першої інстанції, судом фактично ухвалено рішення лише стосовно двох вимог: стягнення додаткових витрат та збільшення розміру аліментів, хоча сторони надавали докази і давали пояснення по чотирьом позовним вимогам. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 02.02.2018 року ухвалено судом у складі головуючого судді Ладиченка С.В., котрий звільнився. Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею визначено Хоменко В.С. (т. 2 а.с. 103). Представник позивача в судовому засіданні просив ухвалити додаткове рішення суду в частині стягнення заборгованості і пені по аліментам. Представник відповідача в судовому засідання вважала рішення Голосіївського районного суду від 2.02.2018 року таким, що відповідає вимогам ст. ст. 263-265 ЦПК України та не потребує ухвалення додаткового рішення, про що надала письмові пояснення. Заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом встановлено, рішенням Голосіївського районного суду від 05.08.2014 року шлюб між сторонами по справі розірвано, встановлене місце проживання дитини разом з матір`ю, а з батька - відповідача у справі, стягнені аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з червня 2014 року. 10.08.2017 року державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Тущенком П.Л. відкрито виконавче провадження № 54474064 з примусового виконання виконавчого листа № 752/9138/14-ц від 12.01.2017 року, виданого Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 13.06.2014 року, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (т. 1 а.с. 176). Щодо стягнення заборгованості З даного приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. За ч. ч. 1, 4 ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (ч. ч. 1, 4 ст. 195 СК України). Статтею 197 СК України встановлено строк сплати заборгованості, звільнення від сплати заборгованості за аліментами. З урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Згідно ч. 4 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання. Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначено ст. ст. 194-197 СК України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». За змістом зазначених норм законодавства розмір заборгованості із сплати аліментів визначається виконавцем. За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження. Подаючи до суду заяву про збільшення позовних вимог, позивач в обґрунтування своєї позиції посилалась на довідку-розрахунок від 22.08.2017 року, видану державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Тущенком П.Л., згідно якої заборгованість [PERSON] по аліментам за період з 13.06.2014 року по 22.08.2017 року склала 76 837,75 грн. (т. 1 а.с. 157). Згідно довідки-розрахунку від 10.11.2017 року, виданої державним виконавцем Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Тущенком П.Л., заборгованість [PERSON] по аліментам за період з 01.06.2014 року по 30.09.2017 року склала 43 623,27 грн. (т. 1 а.с. 175). Проте, як вбачається з винесеної на підставі ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Маріуци Т.В. від 13.12.2018 року про зняття арешту з майна, винесеної в рамках виконавчого провадження № 54474064, на вказану дату заборгованість по аліментам відсутня, сума заборгованості сплачена на депозитний рахунок відділу в розмірі 40 932,67 грн. та поточний платіж за грудень 2018 року (т. 2 а.с. 69), що також не заперечувалось представником позивача. Вказана постанова не оскаржена в установленому законом порядку, не скасована. Докази в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження зворотного в матеріалах справи відсутні. Тому, вказане суд вважає за можливе покласти в основу додатково рішення як обставину, що є максимально наближеною до дати ухвалення оскаржуваного судового рішення від 02.02.2018 року. За таких обставин у суду немає підстав вважати порушеним право позивача, а тому правові підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. Щодо стягнення пені Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст.4 ЦПК). Частинами 1 та 3 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що питання стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів може мати місце при наявності доказів ухилення боржника від сплати аліментів під час примусового виконання рішення суду, тобто вчинення ним умисних дій, пов`язаних з невиконанням рішення суду згідно виконавчого листа, наявність заборгованості відповідача по сплаті аліментів не доведена, та те, що зазначена заборгованість утворилась з його вини, суд вважає позов в частині стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, є необґрунтованим та безпідставним, в зв`язку з чим в його задоволенні також слід відмовити. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed