Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

У вересні 2018 року Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому просить зобов'язати відповідача повернути управлінню крісло колісне «BREEZY 300», вартістю 10750,00грн., а в разі неможливості повернення майна в натурі, стягнути з відповідача на користь позивача 10750,00 грн. в рахунок погашення причиненої майнової шкоди. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 22.09.2016 [PERSON], як особа з інвалідністю внаслідок війни 1 групи, отримав від заводу - виробника ТОВ «Фенікс - Медікал» у користування крісло колісне «BREEZY 300», вартістю 10 750,00 грн. Згідно повідомлення Соборного районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про громадян, які померли за липень 2017 року від [INFO] № 812/14.3-66 [PERSON] помер [INFO] (актовий запис № 712). [PERSON] проживала разом з померлим дідусем, вела спільне господарство. Листом управління від 22.03.2018 № 2072/01-08-01/07-18 [PERSON] було повідомлено про необхідність повернення крісла колісного до управління. 30.03.2018 [PERSON] надала до управління пояснювальну записку в якій зазначила, що [PERSON] дійсно отримував вищезазначену коляску 22.09.2016. У червні 2017 року [PERSON] переїхав до родичів у м. Авдіївка, Донецької області. У зв'язку з погіршенням стану здоров'я [PERSON] перевезли до м. Дніпра. Крісло колісне було залишено у м. Авдіївці. Станом на 17.09.2018 крісло колісне «BREEZY 300», вартістю 10 750,00 грн. до управління повернуто не було у зв'язку з чим та відповідно до п. 27 Порядку управління змушене було звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, справу просив розглянути за його відсутності (а.с. 32). Відповідач надала до суду заяву, в якій зазначила, що їй не відоме місце знаходження інвалідної коляски, вказана коляска була видана не їй, а її дідусю, у зв'язку з чим відповідач не має до неї жодного відношення, після смерті дідуся [PERSON] спадщину не приймала (а.с. 33). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до заяви [PERSON] про взяття на облік на забезпечення коляскою універсальною від 07.09.2016 управлінням, відповідно до постанови КМУ від 05.04.2012 № 321 «Про затвердження Порядку забезпечення технічними та іншими засобами реабілітації осіб з інвалідністю, дітей з інвалідністю та інших окремих категорій населення, переліку таких засобів», 08.09.2016 було внесено дані до Центрального банку осіб з інвалідністю, сформовано електронне направлення та анкета до завода - виробника ТОВ «Фенікс - Медікал» (а.с. 5 - 13). Відповідно до п. 2 Порядку, особи з інвалідністю та діти з інвалідністю забезпечуються технічними та іншими засобами реабілітації відповідно до індивідуальної програми реабілітації. Згідно п. 4 Порядку, особи з інвалідністю, діти з інвалідністю, інші особи забезпечуються технічними та іншими засобами реабілітації, в тому числі шляхом виплати компенсації, без права їх продажу, дарування і передачі протягом строку, на який видається такий засіб. Відповідно до п. 29 Порядку, днем отримання технічного та іншого засобу реабілітації вважається дата видачі його у користування особі з інвалідністю, дитині з інвалідністю, іншій особі або їх законним представникам, соціальним працівникам, які надають соціальні послуги особам з інвалідністю та іншим особам, а в разі надсилання поштою - дата, зазначена у повідомленні про його вручення. Інформація про дату вноситься до банку даних. 22.09.2016 [PERSON], як особа з інвалідністю внаслідок війни 1 групи, отримав від заводу - виробника ТОВ «Фенікс - Медікал» у користування крісло колісне «BREEZY 300», вартістю 10 750,00 грн. (а.с. 6). Відповідно до п. 37 Порядку, строк, на який видано індивідуальний засіб реабілітації, визначений у переліку згідно з додатком 1 до Порядку. Згідно п. 14 Переліку технічних та інших засобів реабілітації, якими забезпечуються особи з інвалідністю, діти з інвалідністю та інші окремі категорії населення, строк, на який видається крісло колісне становить 2 або 4; 4 або 6 років. Таким чином, враховуючи дату видачі крісла колісного [PERSON] 22.09.2016, строк його експлуатації становив до 22.09.2020. Згідно повідомлення Соборного районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про громадян, які померли за липень 2017 року від [INFO] № 812/14.3-66 [PERSON] помер [INFO] (актовий запис № 712) (а.с. 14 - 15). Відповідно до п. 27 Порядку у разі смерті особи з інвалідністю, дитини з інвалідністю, іншої особи виданий безоплатно технічний або інший засіб реабілітації, строк експлуатації якого не закінчився, повертається органу соціального захисту населення або сервісному центру із забезпечення осіб з інвалідністю технічними та іншими засобами реабілітації та технічного обслуговування таких засобів членами сім'ї померлої особи. Листом управління від 22.03.2018 № 2072/01-08-01/07-18 [PERSON] було повідомлено про необхідність повернення крісла колісного до управління. 30.03.2018 [PERSON] надала до управління пояснювальну записку в якій зазначила, що [PERSON] дійсно отримував вищезазначену коляску 22.09.2016. У червні 2017 року [PERSON] переїхав до родичів у м. Авдіївка, Донецької області. У зв'язку з погіршенням стану здоров'я [PERSON] перевезли до м. Дніпра. Крісло колісне було залишено у м. Авдіївці (а.с. 16 - 17). З метою підтвердження факту перетину [PERSON] лінії зіткнення управлінням було зроблено запит до Державної прикордонної служби України від 27.03.2018 № 2175/01-08-01/01-18. 16.04.2018 управлінням було отримано відповідь згідно якої [PERSON] з 01.09.2016 по [INFO] не перетинав лінію зіткнення (а.с. 18). Як зазначає позивач, станом на 17.09.2018 крісло колісне «BREEZY 300», вартістю 10 750,00 грн. до управління повернуто не було. Відповідно до ст. 1213 ЦК України, на яку посилається в позові позивач, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі, а в разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість. Обов'язковими умовами виникнення зобов'язання внаслідок безпідставного набуття майна є: 1) збільшення майна в однієї особи, 2) втрата майна іншою особою, 3) причинний зв'язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідно втратою майна іншою особою, 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У ст. 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення. Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв?язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина. Отже, обов'язковою умовою виникнення зобов'язання відшкодувати шкоду є встановлення особи, що завдала шкоду та встановлення що дії чи бездіяльність особи що завдала шкоди є неправомірними. Відповідно до ст. 1231 Цивільного кодексу України до спадкоємця переходить обов'язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи В судовому засіданні не доведений той факт, що відповідач [PERSON] безпідставно володіє кріслом колісним «BREEZY 300», також не доведений той факт, що дане крісло втрачено з вини відповідача, і що саме вона зобов'язана відшкодувати матеріальну шкоду. Відповідач у поданій до суду заяві заперечує той факт, що вона є спадкоємицею померлого [PERSON], доказів протилежного матеріали справи не містять. За таких обставин позовні вимоги позивача Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради до [PERSON] про повернення із незаконного володіння майна та стягнення майнової шкоди не можуть бути задоволені. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Управління соціального захисту населення Соборної районної у місті Дніпрі ради до [PERSON] про повернення із незаконного володіння майна та стягнення майнової шкоди. Питання про судові витрати у справі суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то судові витрати, які складаються із судового збору, сплаченого позивачем при пред'явленні позову до суду в розмірі 1723,00 грн. відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed