Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

У вересні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 06 серпня 2012 року вона уклала договір з ПП «Грандфінресурси» за № 212667, за яким вона мала придбати автомобіль за ціною 150000 гривень. За умовами договору відповідач за згодою позивача забов*язався вчинити від імені та за рахунок учасника певні дії, спрямовані на придбання товару або відповідної суми у позику, зазначену у додатку № 1 до договору на умовах діяльності програми «Альянс Україна», що міститься в додатку № 2, в тому числі: сформувати реєстр учасників, забезпечувати його адміністрування, організовувати та проводити захід по розподілу грошового фонду, здійснювати оплату товару на користь учасника або надати відповідну суму позики. Учасник в свою чергу, забов*язався сплатити одноразовий комісійний внесок та адміністративний платіж, також своєчасно не пізніше 15 числа кожного місяця сплачувати загальний платіж, який включає чистий внесок, за рахунок якого адміністратор здійснює оплату товару чи надає відповідні суми позики та адміністративні витрати, що є платою за послуги адміністратора з організації діяльності програми. Обов'язковою умовою надання кредиту була сплата одноразового комісійного внеску в сумі 5250 гривень, адміністративний платіж в сумі 5250 гривень, загальний платіж в сумі 1463,33 гривні, який включає чистий внесок в розмірі 833,33 гривні та адміністративні витрати в сумі 630 гривень, що є платою за послуги адміністратора з організації діяльності програми. На виконання умов договору 04 серпня 2012 року позивачем було сплачено одноразовий комісійний внесок в сумі 5250 гривень та загальний платіж в сумі 1463,33 гривні, який включає чистий внесок в розмірі 833,33 гривні та адміністративні витрати в розмірі 630 гривень. Вважає вказаний договір нікчемним, оскільки він не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, відповідач вводить споживачів в оману, укладення правочину з нею здійснено відповідачем з використанням нечесної підприємницької практики, а тому відповідно до ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» просила встановити правочин нікчемним, застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та стягнути на її користь одноразовий комісійний внесок в сумі 5250 гривень, загальний платіж в сумі 1463,33 гривні та витрати на правову допомогу фахівця в галузі права в сумі 1500 гривень. Рішенням Кіровського районного суду міста Донецька від 26 листопада 2013 року встановлена нікчемність правочину - Договору № 212667 від 06 серпня 2012 року, укладеного між Приватним підприємством «Грандфінресурси» та [PERSON] Застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину: стягнуто з Приватного підприємства «Грандфінресурси» на користь [PERSON] сплачені грошові кошти в розмірі 6713,33 гривні, з яких одноразовий комісійний внесок та 1463,33 гривні загального платежу (833,33 гривні чистий внесок та 630,00 гривень адміністративні витрати). Стягнуто з Приватного підприємства «Грандфінресурси» на користь [PERSON] судові витрати по оплаті юридичної допомоги в розмірі 500 гривень. Не погодившись з рішенням суду відповідач ПП «Грандфінресурси» звернулось до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову. Апелянт посилається на те, що укладена між сторонами угода є видом цивільного договору, в якому сторони врегулювали свої відносини на свій розсуд. При цьому позивач підтвердив, що усі пояснення від представника відповідача, уважно прочитав та зрозумів умови договору та правові наслідки, про що засвідчив своїм підписом. Сторони в судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Апеляційний суд вважає можливим розглядати справу у відсутність сторін, які не з'явились в судове засідання, оскільки відповідно до вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно із п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з*ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами частин 1, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона забов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався п.7 ч.3 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» та виходив з того, що діяльність відповідача вводить позивача в оману, оскільки програма «Альянс Україна» формується виключно на коштах учасника програми, без залучення коштів підприємства, що по своїй суті є пірамідальною схемою, а тому спірний договір є нікчемним, оскільки його недійсність встановлена законом, і до нього слід застосувати наслідки недійсності правочину, передбачені ст. 216 ЦК України. Проте, погодитись з таким висновком суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального права. Судом встановлено, що 06 серпня 2012 року [PERSON] уклала з ПП «Грандфінресурси» договір за № 212667, за яким вона мала придбати автомобіль за ціною 150000 гривень на умовах діяльності програми «Альянс Україна» (а.с.7-12), за якою 04 серпня 2012 року сплатила одноразовий комісійний внесок в сумі 5250 гривень та загальний платіж в сумі 1463,33 гривні, який включає чистий внесок в розмірі 833,33 гривні та адміністративні витрати в розмірі 630 гривень (а.с.13, 14). Статтею 1 укладеного між позивачем та відповідачем договору передбачено, що відповідач зобов'язується вчинити від імені та за рахунок Учасника певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, або відповідної суми позики, зазначеної в додатку № 1 до договору на умовах діяльності програми «Альянс Україна», що міститься в додатку № 2, зокрема: сформувати реєстр учасників, забезпечувати його адміністрування, організовувати та проводити захід по розподілу грошового фонду, здійснювати оплату товару на користь учасника або надати відповідну суму позики. Учасник в свою чергу, забов*язався сплатити одноразовий комісійний внесок та адміністративний платіж, також своєчасно не пізніше 15 числа кожного місяця сплачувати загальний платіж, який включає чистий внесок, за рахунок якого адміністратор здійснює оплату товару чи надає відповідні суми позики та адміністративні витрати, що є платою за послуги адміністратора з організації діяльності програми. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до положень, закріплених у ч.1, п.7 ч.3, ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема відповідно до п.7 ч.3 ст.19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених з використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до «пірамідальної схеми». Аналіз п.7 ч.3 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак. Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Вказана позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року № 6-40 цс13, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів. У той самий час предметом угоди сторін у даній справі, укладеної в рамках функціонування програми «Альянс Україна», є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання автомобіля за 150000 гривень. Відповідно до ст.2 договору ПП «Грандфінресурс» гарантує надання кожному учаснику права на отримання заявленої ним грошової суми за умови виконання ним всіх зобов'язань, передбачених договором. Передбачені договором умови дозволяють учаснику здійснювати оплату грошової суми, заявленої для придбання невеликими щомісячними внесками, які названі в договорі «чисті внески», зокрема відповідно до статті 1 додатку № 2 до договору «Визначення термінів» «чистий внесок» - це частина Загального платежу, за рахунок якої Адміністратор здійснює оплату грошової суми, заявленої для придбання на умовах діяльності програми «Альянс Україна», та розмір якої визначається шляхом ділення відповідної грошової суми на кількість платежів, зазначених у додатку № 1 до договору та відповідає графіку платежів. Отже, договором передбачена щомісячна сплата споживачем грошової суми, заявленої для придбання автомобіля, а не плата за можливість одержання прав на отримання цієї суми. Таким чином, за умовами програми «Альянс Україна» кожний з учасників, який належним чином виконує зобов'язання за договором, отримує заявлену ним для придбання грошову суму з фонду реєстру, створеного за рахунок щомісячних внесків учасників програми. За таких обставин висновок суду про те, що діяльність ПП «Грандфінресурс» за укладеним з позивачем договором суперечить змісту п.7 ч.3 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» є необґрунтованим, оскільки за схемою придбання товарів у групах, що має місце в даному випадку, придбають товар усі учасники за рахунок об'єднання внесків кожного з них. Різниця між споживачами - учасниками схеми є тільки в часі одержання заявленої для придбання грошової суми, за умови виконання своїх зобов'язань. Крім того, діяльність ПП «Грандфінресурс» з адміністрування фінансових коштів підпадає під поняття «фінансова послуга». Відповідно до ч.5 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Суд зазначених вимог закону не врахував і до спірних правовідносин сторін не застосував. Помилковим є й висновок суду про введення позивача в оману з підстав оплати ним не самого товару, а права купівлі товару та відсутності залучення власних коштів відповідача. Такий висновок суперечить нормам чинного законодавства й суті самого правочину, визначеного частиною 5 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до абз.2 ч.1 ст.230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. З матеріалів справи вбачається, що під час укладення договору [PERSON] отримав його примірник та додатки до договору, які містять умови діяльності програми «Альянс Україна», зрозуміла умови Договору та отримала всі коректно викладені відповіді від консультанта відповідача (а.с.44). Відповідно до ст.4 договору з моменту підписання цього договору учасник заявляє, що отримав усі пояснення від представника адміністратора, уважно прочитав та зрозумів усі визначення, умови та зміст договору і додатків до нього. Згідно п.1.4 додатку № 2 до договору учаснику надається три дні для того, щоб він міг детально ознайомитися з ним та прийняти його умови чи відмовитись від участі в програмі. При цьому у разі розірвання учасником договору протягом трьох днів з дати його підписання учаснику повертається сума коштів, внесених ним на рахунок ПП «Грандфінресурс». Як вбачається з матеріалів справи, у вказаний триденний строк [PERSON] з заявою про розірвання договору до відповідача не зверталась, що свідчить про її розуміння та згоду з усіма умовами договору. Крім того, після 04 серпня 2012 року наступні загальні платіжи не сплачувала. Таким чином, висновок суду про наявність обману у діях ПП «Грандфінресурс» під час укладення договору з позивачем є помилковим і не узгоджується з положеннями п.7 ч.3 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з нормами Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг». З урахуванням того, що при вирішенні спору про визнання правочину нікчемним та застосування наслідків нікчемності правочину судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, апеляційний суд скасовує рішення і ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed