Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

У вересні 2014р. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» (далі - ПАТ КБ «Приват Банк») звернулося до суду з уточненим та доповненим в подальшому позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], посилаючись на те, що 24.07.2007р. між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №422 М від 27.07.2007р. (далі -кредитний договір), згідно якого останньому був наданий кредит у розмірі 60000,00 доларів США на строк до 24.07.2012р. включно. Відповідач, в свою чергу прийняв на себе зобов'язання щодо повернення отриманого кредиту і сплаті нарахованих відсотків у порядку, в розмірі та строки передбачені пунктами 2.2.2, 2.2.3, 2.2.4, вказаного кредитного договору. Відповідно до умов п.п. 2.2.2 та 2.2.3 кредитного договору, позичальник зобов'язаний сплачувати кредит та відсотки за користування кредитом у відповідності до графіку погашення кредиту та відсотків. Згідно п. 4.1 кредитного договору при порушенні позичальником зобов'язань по сплаті кредиту, останній зобов'язувався сплатити кредитору відсотки за користування кредитом у розмірі 15% річних, від суми залишку непогашеної заборгованості по кредиту. Пунктом 4.3 кредитного договору визначено, що при порушенні позичальником зобов'язань по сплаті кредиту, останній зобов'язаний сплатити кредитору відсотки за користування кредитом у розмірі 32% річних, від суми залишку непогашеної заборгованості по кредиту. 24 липня 2007р. в якості забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором №422 М від 27.07.2007р., між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON], ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON], ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] були укладені договори поруки №422 МР/1, №422 МР/2, №422 МР/3, згідно яких останні на добровільних засадах взяли на себе зобов'язання відповідати як солідарні боржники по зобов'язанням [PERSON], що виникають з умов кредитного договору №422 М від 27.07.2007р. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі. Однак, у порушення вищевказаних умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 1049, 1054 ЦК України [PERSON] свої зобов'язання по кредитному договору, що стосується своєчасного погашення заборгованості по кредиту та відсотків нарахованих за користування кредитом, належним чином не виконав. У зв'язку із чим станом на 11.07.2014р. виникла заборгованість по кредиту у розмірі 28856,20 доларів США, а саме: заборгованість за кредитом - 8035,93 долари США, заборгованість за процентами - 11148,59 доларів США, пеня - 9671,69 доларів США. 11 червня 2014р. Апеляційний суд Одеської області постановив рішення, відповідно до якого стягнув з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] заборгованість у розмірі 64727,17 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8042,80 доларів США, за відсотками - 331,10 доларів США, пеня - 85,51 долар США. Таким чином, станом на 12.11.2014р. заборгованість відповідачів за кредитним договором складає 20403,67 долари США, що за курсом НБУ складає 321357,80грн., з яких: заборгованість по процентом - 10817,49 доларів США, що складає 170375,46грн., пеня - 9586,18 долари США, що складає 150982,33грн., які ПАТ КБ «Приват Банк» просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку. Представник ПАТ КБ «Приват Банк», діюча за довіреністю від 11.07.2014р., в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити (а.с. 44). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в їх задоволені в повному обсязі, оскільки за рішенням Апеляційного суду Одеської області з неї та співвідповідачів вже була стягнута заборгованість за кредитним договором №422 М від 27.07.2007р. в сумі 64727,17грн., яка 06.10.2014р. була сплачена. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України (а.с.63,87,88,97,99,100,101). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] був укладений кредитний договір №422 М від 27.07.2007р., згідно якого останньому був наданий кредит у розмірі 60000,00 доларів США на строк до 24.07.2012р. включно. Відповідач, в свою чергу прийняв на себе зобов'язання щодо повернення отриманого кредиту і сплаті нарахованих відсотків у порядку, в розмірі та строки передбачені пунктами 2.2.2, 2.2.3, 2.2.4, вказаного кредитного договору (а.с.12-14). Відповідно до умов п.п. 2.2.2 та 2.2.3 кредитного договору, позичальник зобов'язаний сплачувати кредит та відсотки за користування кредитом у відповідності до графіку погашення кредиту та відсотків. Згідно п. 4.1 кредитного договору при порушенні позичальником зобов'язань по сплаті кредиту, останній зобов'язувався сплатити кредитору відсотки за користування кредитом у розмірі 15% річних, від суми залишку непогашеної заборгованості по кредиту. Пунктом 4.3 кредитного договору визначено, що при порушенні позичальником зобов'язань по сплаті кредиту, останній зобов'язаний сплатити кредитору відсотки за користування кредитом у розмірі 32% річних, від суми залишку непогашеної заборгованості по кредиту. 24 липня 2007р. в якості забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором №422 М від 27.07.2007р., між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON], ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON], ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] були укладені договори поруки №422 МР/1, №422 МР/2, №422 МР/3, згідно яких останні на добровільних засадах взяли на себе зобов'язання відповідати як солідарні боржники по зобов'язанням [PERSON], що виникають з умов кредитного договору №422 М від 27.07.2007р. (а.с.81,82,83) Встановлено, що ПАТ КБ «Приват Банк» є правонаступником усіх прав та обов'язків ЗАТ КБ «Приват Банк», є юридичною особою відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи, керується у своїй діяльності Статутом, має гербову та інші печатки (а.с.23). Банк свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, однак відповідачі від належного виконання своїх зобов'язань ухиляються, у зв'язку із чим ПАТ КБ «Приват Банк» звернулося до Малиновського районного суду м.Одеси із позовом про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором №422 М від 27.07.2007р. (а.с.51-53) Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 11.06.2014р. позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №422 М від 27.07.2007р. були задоволенні та з останніх в солідарному порядку було стягнено заборгованість в розмірі 64727,17грн. (а.с.54-57). Судом встановлено, що 06.10.2014р. [PERSON] погасила борг перед ПАТ КБ «Приват Бакн» у розмірі 64727,17грн., який був стягнений з відповідачів за рішенням Апеляційного суду Одеської області та який складається з: заборгованості за тілом кредиту - 8042,80 долари США, відсотків - 331,10 доларів США, пені - 85,51 долари США., що підтверджується копією квитанції №ПН160 від 06.10.2014р. та довідкою від 13.10.2014р. (а.с.50,102,103). Однак, через неналежне невиконання зобов'язань за кредитним договором №422 М від 27.07.2007р. у відповідачів станом на 12.11.2014р. склалася заборгованість перед ПАТ КБ «Приват Банк» в сумі 20403,67 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку становить 321357,80грн. з яких: - заборгованість по процентом - 10817,49 доларів США, що складає 170375,46грн., - пеня - 9586,18 долари США, що складає 150982,33грн Вказаний факт підтверджується розрахунком заборгованості відповідно до умов Кредитного договору №422 М від 27.07.2007р.(а.с.4). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому ст. 533 ЦК передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті під час здійснення розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Пункт 1 ч.2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачає право банку здійснювати операції з валютними цінностями. Згідно з п.2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій (далі - Положення), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001р. № 275, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином банк як фінансова установа може укладати кредитні договори, предметом яких є іноземна валюта, за наявності в нього банківської ліцензії та відповідного письмового дозволу. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позивачем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язань боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Тому позивач має право вимагати виконання зобов'язання як від боржника, так і від поручителя. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Суд вважає, що позивачем вчинено всі дії, згідно із законом та умовами Кредитного договору, для досудового врегулювання спірних правовідносин. У разі порушення зобов'язання відповідно до ст.611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Правовими наслідками порушення основного зобов'язання, забезпеченого порукою, є солідарна відповідальність або додаткова /субсидіарна/ відповідальність, якщо така відповідальність встановлена договором поруки. Солідарна відповідальність означає, що у разі невиконання боржником основного зобов'язання, кредитор має право вимагати виконання зобов'язання в повному обсязі або частково як від боржника, так і від поручителя, або від них обох. Тому, позивач має право вимагати виконання зобов'язання як від боржника, так і від поручителів. Суд вважає, що укладаючи кредитний договір №422 М від 27.07.2007р. та договори поруки відповідачі усвідомлювали та підтвердили, що умови договорів для них зрозумілі, відповідають їх інтересам, є розумними та справедливими. Відсутність у боржників необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, як це передбачено статтею 617 ЦК України. Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601,604-609 ЦК. Крім того, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526,599 ЦК України. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved