Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання завершеного будівництва житлового будинку об'єктом права спільної сумісної власності подружжя частини. В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві позивачка просила суд визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя завершений будівництвом житловий будинок [ADDRESS] та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала, на його задоволенні наполягала, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, суду надав письмові пояснення. Вислухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який 21.07.2006 року було розірвано Індустріальним ВРАЦС ДМУЮ, актовий запис № 328. Сторони постійно проживали за адресою спірного майна: [ADDRESS]. Відповідач є власником зазначеного будинку. Позивачка під час проживання в зазначеному будинку за власні кошти завершила будівництво, яке полягає у створені капітального фундаменту, капітальних стін, покрівлі. Згідно ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Стаття 69 СК України закріплює право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про розділ майна суд може відступити від принципу рівності часток подружжя за обставин, які мають суттєве значення зокрема якщо один із них не турбувався про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив загальне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За загальним правилом згідно ст. 70 СК України при поділі майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними чи шлюбним договором. Проте, за рішенням суду частка майна дружини може бути збільшена, якщо з нею проживає дитина, за умови, що розміру аліментів, які вона отримує, недостатньо для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі На підставі вище викладеного та

Outcome: approved