Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

У березні місяці 2018 року [PERSON] звернувся із позовом до суду, який обґрунтовує тим, що 28 листопада 2017 року з відповідачем був укладений договір позики за умовами якого він передав позичальнику кошти в сумі 10 000 грн., строк повернення якої до 11 грудня 2017 року. Передача означеної суми коштів відповідачеві підтверджується письмовою розпискою від 28 листопада 2017 року. Однак, відповідач взяті на себе зобовязання не виконав і позичених коштів не повернув, не дивлячись на неодноразові вимоги позикодавця. Просить стягнути борг за договором позики та судові витрати. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та просить їх задовольнити, стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 10 000 грн. за договором позики та судові витрати по справі. Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву в якій просить справу слухати у його відсутність. Заслухавши доводи позивача, перевіривши матеріали справи доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 листопада 2017 року [PERSON] позичив у [PERSON] кошти в сумі 10000 грн. з кінцевим строком повернення до 11 грудня 2017 року, що підтверджується відповідною розпискою. Проте умов договору позики [PERSON] не виконав та у визначений договором строк позичених коштів не повернув. Між сторонами склались відносини цивільно-правового характеру, що регулюються ст.ст.1046-1050 ЦК України про договір позики. Відповідно до ст. 1046-1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір є укладеним з моменту передання грошей. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник повинен повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві або зарахування грошової суми, що позичалася на його банківський рахунок. Отже, виходячи з наведених норм закону розписка, в якій зазначено суму переданих в борг грошей, особистий підпис позичальника є доказом укладення між позивачем і відповідачем договору позики, тому вимога позивача про повернення таких коштів є обґрунтованою. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, у звязку з чим з відповідача належить стягнути судові витрати в сумі 704,80 грн. по сплаті судового збору на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved