Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

У березні 2016 року позивачка звернулась з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є прабабусею малолітнього [PERSON], [INFO]. Мати дитини [PERSON], її внучка, [INFO] року померла. Батько дитини - [PERSON] зловживає спиртними напоями, наркозалежний. Коли дитині виповнився рік, він поїхав та з того часу вихованням дитини не цікавиться, матеріальної допомоги не надавав. На засідання комісії відповідач не з'являвся. Дитина з народження проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. В квартирі створені всі умови для проживання та виховання дитини. Вона влаштувала дитину в дитячий садочок. Зважаючи на стан здоров'я, на створені умови, на прихильність дитини, вона може бути опікуном малолітньої дитини. Просила суд позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав по відношенню до малолітнього [PERSON], [INFO]; призначити [PERSON] опікуном над малолітнім [PERSON], [INFO]; стягнути з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], - у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали. Суду пояснили, що її онука та [PERSON] проживала разом у неї на квартирі, в них народилась дитина [PERSON], [INFO]. Коли дитині виповнився рік, відповідач покинув онука та поїхав. З того часу до дитини навідувався всього кілька разів, жодного разу не надавав допомоги онуці на утримання дитини. Вона не один раз чула як онука просила хоч якихось коштів для сина, але він посилався на відсутність грошей. Її онука була наркозалежною і вона неодноразово казала, що саме відповідач привчив її до вживання наркотиків, які сам вживав. Після смерті [PERSON], відповідач навідував сина всього один раз на його день народження. Разом з тим, дитину забрати не намагався, не цікавився на що і як живе його син, чи ходить він до садочка, чи хворіє. Навіть не допомагав їй просто погуляти з дитиною. Після подання нею позову, він приходив до дитини всього один раз. Просили задоволити позов. У судовому засідання відповідач проти позову заперечував, подав суду письмові заперечення проти позову. Суду пояснив, що дійсно має малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Оскільки життя з дружиною не склалось, тому він залишив їх. Надавати матеріальну допомогу не міг, оскільки не мав роботи та не міг працевлаштуватись. До дитини від його імені навідувались та грались його мати та сестра. Коли мати дитини померла, він приходив до дитини, але з боку позивача йому чинились постійні перепони, тому більше не приходив і нікуди не звертався з даного приводу. Кошти він не давав і не даватиме, бо не знає куди їх буде витрачати позивачка. Вважає, що ніхто не може зрозуміти його, всі приймають позицію позивачки по справі. Просив відмовити в задоволенні позову. У судовому засіданні представник Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області позовні вимоги підтримала. Суду пояснила, що про проблеми в родині неповнолітнього [PERSON], [INFO], їй дуже добре відомо. Коли намагались знайти відповідача, з'ясувати його ставлення, його проблеми саме в спілкуванні з сином, [PERSON] її повністю ігнорував, на дзвінки не відповідав. До селищної ради [PERSON] жодного разу не звернувся ні в письмовій, ні в усній, щодо перешкод в спілкуванні з дитиною, існуванні будь-яких інших перешкод, що унеможливлюють виконання ним своїх батьківських обов'язків. Просила суд задоволити позов. У судове засідання представник особи органу опіки та піклування Києво-Святошинська районна державна адміністрація, служби у справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації у Київській області не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Направили суду листа, в якому просили суд слухати справу в його відсутність. Також надано суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 Закону України № 2402-III від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. В частинах 1, 6 ст. 12 Закону України № 2402-III від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства» вказано, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання , навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. При розгляді справи судом встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області. За ст. 164 СК України мати, батько можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Частина перша статті 164 СК України містить вичерпні підстави позбавлення батьківських прав і розширеному тлумаченню не підлягає. Встановлено, що малолітній [PERSON], [INFO], з народження проживає разом з прабабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. За ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З пояснень сторін встановлено, що батьки малолітнього [PERSON], [INFO], проживали разом до 2014 року. З показів свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що за життя [PERSON] потребувала матеріальної допомоги як на власне лікування від наркотичної залежності, так і на утримання дитини, оскільки жодних коштів батько дитини не давав. При зверненні до нього за допомогою, отримувала відмову через відсутність в нього коштів. Дані свідки підтвердили надання ними матеріальної допомоги як [PERSON], так і в даний час бабусі по утриманню дитини. Згідно вимог частин 4, 5 та 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 164 СК України, яка передбачає підстави позбавлення батьківських прав, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до роз'яснень пунктів 15 та 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. На підтвердження своїх заперечень відповідач надав суду довідку про те, що він не перебуває на обліку в лікаря-нарколога та характеристику з місця роботи. Разом з тим, дана характеристика не містить доказів участі батька у вихованні сина. Натомість, згідно даної довідки [PERSON] працює з 01 квітня 2016 року та отримує заробітну плату, але з того часу і на день розгляду справи судом, жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надав. Його пояснення що він не дає коштів на утримання або іншим чином матеріально не утримує дитину, бо не знає куди позивачка подіне кошти, суд оцінює критично. Так, при розгляді справи встановлено, що саме [PERSON] з народження утримує дитину, коштів не вистачає, просила допомоги у сторонніх осіб, які таку допомогу надавали. При цьому, суд враховує, що відповідач є повнолітнім молодим, здоровим чоловіком, та його можливості влаштуватись на різні роботи є значно більшими, у порівнянні з позивачкою. Твердження відповідача, що від його імені з дитиною грались його сестра та його мати не можуть бути підтвердженням його участі в житті дитини. Відповідно до довідки №8 від 26 січня 2016 року ДНЗ «Яблучко», психолого-педагогічній характеристики на дитину [PERSON], [INFO], вбачається, що [PERSON] відвідує дитячий садочок «Яблучко», має гарні характеристики, проблемами догляду та розвитку дитини займається [PERSON], яка водить його до садочка, забирає з закладу, постійно цікавиться умовами перебування дитини, виконує всі рекомендації педагогічного персоналу. Батько дитини [PERSON] жодного разу не приводив дитину, не забирав його, участі у вихованні дитини не приймає, матеріально не підтримує. З показів свідка [PERSON], яка є директором дитячого садочку, встановлено, що саме позивачка влаштувала дитину до садочку, оплачувала її перебування. Зважаючи на скрутне матеріальне становище [PERSON], вона порушила питання щодо звільнення від оплати. Батьку дитини вона зателефонувала особисто. Лише після її дзвінка батько дитини з'явився, на її пропозицію зареєструвати дитину за місцем свого проживання, він не відреагував. Хотіла перевірити умови проживання батька, але він їй двері не відчинив. При зустрічі він лише зауважив, що бабуся до нього погано ставиться. За загальним правилами, як би батько прийшов забрати дитину з садочку, вони зобов'язані віддати. Але жодного разу батько не прийшов, у вихователів не цікавився успіхами чи проблемами свого сина. Дитина дуже любить свою прабабусю. Остання створила всі умови для належного зростання дитини. Також суду подані численні повідомлення про заборгованість, досудові вимоги, претензії про повернення позики, заставні білети з ломбарду на ім'я відповідача [PERSON]. Відповідно до яких відповідач постійно отримує в борг кошти. Посилання відповідача, що всі боргові зобов'язання ним погашені, суд до уваги не бере, оскільки належних та допустимих доказів цим обставинам суду не надав. 25 лютого 2016 року рішенням комісія з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської області рекомендовано органу опіки та піклування надати висновок до Києво-Святошинського районного суду щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносного його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. 04 березня 2016 року орган опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносного його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. З довідки Чабанівської селищної ради №136 від 08 лютого 2016 року встановлено, що [PERSON], [INFO], проживає разом з [PERSON], яка займається її вихованням та повністю матеріально утримує дитину одна. Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та піклуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу :піки та піклування є обов'язковим до виконання. У судовому засіданні відповідач [PERSON] стверджував, що [PERSON] чинила перешкоди в спілкуванні з дитиною. Разом з тим, за життя матері дитини [PERSON] він до уповноважених органів не звертався, після смерті матері жодних дій щодо усунення таких перешкод, у разі їх наявності, не вчинив. Тому такі твердження відповідача суд оцінює критично. Частиною 8 ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Статтею 153 СК України передбачено, що дитина, яка розлучена з одним із батьків чи обома батьками, має право регулярно підтримувати особисті стосунки й прямі контакти з обома батьками, крім випадків, коли це суперечить найвищим інтересам дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. При постановленні законного й справедливого рішення, суд враховує положення Європейської Конвенції «Про права дитини», в ч.2 ст.6 в якій зазначено, що держави учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини, а в. ч.1 ст.19 зазначено, що держава вживає всіх необхідних заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань по відношенню до дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю як принципове положення визначила, що дитина повинна вростати в умовах турботи. Відповідно до ст. З Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, залежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частин 1, 2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»). При вирішенні справи, суд до уваги бере інтереси дитини, та те, що [PERSON] фактично ухилився від виконання обов'язків батька, не піклується про її духовний розвиток, не забезпечує її матеріально тривалий час, дій, що свідчили б про усвідомлення ним своїх вчинків відповідач не вчинив, не спілкується з дитиною взагалі, відповідач не вживав та не вживає заходів для покращення відносин, враховує його поведінку після смерті матері дитини, суд вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав щодо його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. За ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки. За правилом ст. 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Відповідно до ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над фізичною особою у разі обмеження її цивільної дієздатності і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. 20 квітня 2015 року службою в справах дітей Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області направлено висновок про призначення [PERSON], [INFO], яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], опікуном над малолітнім [PERSON], [INFO]. Враховуючи що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав суд задовольняє, дитина проживає та перебуває на постійному утриманні [PERSON], перешкод для встановлення опіки суд не вбачає, враховуючи інтереси дитини, усталений спосіб життя, задовольняє вимоги про призначення позивача опікуном над неповнолітню дитиною. Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст. 180 СК України. Відповідно до ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі (ст.181 СК України). Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення, і розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову а відтак, вимога позивача підлягає задоволенню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 16 березня 2016 року, у розмірі 1/4 частина доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved