Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ПАТ „Банк Демарк кошти в сумі 3 629 520,00 грн., право на стягнення яких позивач обґрунтовував передачею йому права вимоги ПАТ „Чернігівбуд згідно договору про відступлення права вимоги від 23 лютого 2015 року. У квітні 2015 року ПАТ „Банк Демарк подало до суду зустрічний позов до [PERSON], ПАТ „Чернігівбуд про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, укладеного 23 лютого 2015 року між ПАТ „Чернігівбуд та [PERSON] В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що спірний договір не спрямований на настання реальних правових наслідків, оскільки обєкт будівництва не введено в експлуатацію, що є обовязком забудовника, у звязку з чим між сторонами не підписано загальний акт, а отже у Банку „Демарк не виникло зобовязань щодо перерахування коштів оперативного резерву, як первісному кредиторові, так і по відношенню до нового кредитора, а тому на момент підписання договору первісним кредитором безоплатно передано новому кредитору неіснуюче на той момент у ПАТ „Чернігівбуд право вимоги грошових коштів до ПАТ „Банк Демарк. Також позивач вважав, що в силу ст. 234 ЦК України договір про відступлення права вимоги, укладений 23 лютого 2015 року між ПАТ „Чернігівбуд та [PERSON], є фіктивним як такий, що негативно впливає на інтереси чисельних стягувачів, серед яких є і держава. Ухвалою суду від 13 травня 2015 року первісну позовну заяву [PERSON] до ПАТ „Банк Демарк про стягнення коштів було залишено без розгляду за заявою первісного позивача. На задоволення вимог зустрічного позову рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 13 травня 2015 року визнано недійсним договір про відступлення права вимоги за Договором „Про організацію спорудження обєкту будівництва № 08-2010/1 від 27.08.2010, укладений 23 лютого 2015 року між [PERSON] та ПАТ „Чернігівбуд. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог фактичним обставинам справи, оскільки судом не враховано відсутність порушень прав банку при укладенні договору про відступлення права вимоги. Апелянт посилається, що первісним кредитором забудовником ПАТ „Чернігівбуд було передано право вимоги в звязку з введенням в експлуатацію першої черги будівництва та другої блок-секцій багатоквартирного житлового будинку №1 в кварталі вул. Зеленої, Горького, Київської і Мстиславської м. Чернігова, що підтверджується Декларацією про готовність обєкта до експлуатації, зареєстрованою Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Чернігівській області, та актом прийняття передачі від 16.08.2013 року згідно балансової вартості 35 961 120 грн., а тому не підписання сторонами загального акту, підписання якого передбачено договором № 08-2010/1, в звязку з не введенням в експлуатацію другої та третьої черги будівництва, а саме підземного паркінгу, офісного приміщення та приміщення для стоматологічного кабінету на першому поверсі, не могли бути підставою для задоволення позовних вимог про визнання договору про відступлення права вимоги недійсним. Заслухавши доповідача, учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до слідуючого висновку. Судом встановлено, що 27 серпня 2010 року між ПАТ „Банк Демарк („Управитель) та ВАТ „Чернігівбуд („Забудовник) було укладено договір №08-2010/1 про організацію спорудження обєкту будівництва (а.с.3-4), предметом якого є взаємодія сторін при організації спорудження обєкта будівництва за рахунок коштів, отриманих Управителем в управління від Довірителя з подальшою передачею обєктів інвестування (квартир) у власність Довірителям в порядку і на умовах, передбачених цим Договором та Правилами ФФБ. Обєкт будівництва розташований на земельній ділянці площею 0,4439 га в кварталі вулиць Зелена, Горького, Київська, Мстиславська в м. Чернігові, яка рішенням 51 сесії 5 скликання Чернігівської міської ради від 24 червня 2010 року надана КП „Чернігівбудінвест Чернігівської міської ради в постійне користування для будівництва багатоповерхових житлових будинків та з яким Забудовник уклав договір № 01/21-09 від 29.09.2009 року про співробітництво з правом використання зазначеної земельної ділянки під спорудження Обєкта будівництва. На підставі цього Договору Забудовник по замовленню Управителя зобовязується організувати спорудження Обєкта будівництва, своєчасно ввести його в експлуатацію незалежно від обсягу фінансування та передати Обєкти інвестування Довірителям (оформити їх право власності на Обєкти інвестування) у встановлені в цьому Договорі строки та на умовах передбачених Правилами ФФБ, а Управитель зобовязується за винагороду, яка сплачується Забудовником, здійснити перерахування коштів на фінансування спорудження Обєкта будівництва. Згідно п. 4.1.8. зазначеного договору після введення Обєкта будівництва в експлуатацію залишок коштів оперативного резерву перераховується Забудовнику після підписання Управителем та Забудовником загального акту протягом 5 робочих днів і є його власністю 23 лютого 2015 між ПАТ „Чернігівбуд, яке є правонаступником ВАТ „Чернігівбуд, („Первісний кредитор) та [PERSON] („Новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги (а.с.2), відповідно до умов якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредиторові у відповідності із Договором „Про організацію спорудження обєкту будівництва № 08-2010/1 від 27.08.2010 року, укладеного між первісним кредитором та ПАТ „Банк Демарк. Право вимоги, що відступається за цим договором, оцінене сторонами в сумі 3 629 520 грн. Задовольняючи позовні вимоги про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, суд виходив із того, що оскільки обєкт будівництва в цілому не введено в експлуатацію в звязку з не введенням в експлуатацію другої та третьої черг будівництва підземного паркінгу, офісного приміщення та приміщення для стоматологічного кабінету на першому поверсі, не підписано загальний акт між сторонами, підписання якого передбачено Договором № 08-2010/1, то станом на момент укладення між ПАТ „Чернігівбуд та [PERSON] договору про відступлення права вимоги від 23.02.2015 року, у ПАТ „Чернігівбуд не існувало права вимоги до ПАТ „Банк Демарк за Договором „Про організацію спорудження обєкту будівництва № 08-2010/1 від 27.08.2010 року щодо перерахунку залишку коштів оперативного резерву. Крім того, суд виходив із того, що створений ПАТ „Банк Демарк оперативний резерв для здійснення відповідних операцій, має залишок згідно виписки від 14.04.2015 року та розрахунку 3 312 794,74 грн., а договір уступки права вимоги укладено на суму 3 629 520 грн., що перевищує розмір оперативного резерву. Проте, вірно встановивши обставини справи, суд всупереч норм матеріального права прийшов до невірного висновку щодо наявності підстав для визнання договору уступки права вимоги недійсним. Дійсно, відповідно до ч. 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною 5 статті 203 ЦК України встановлено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтями 513, 515 ЦК України встановлено вимоги до форми правочину щодо заміни кредитора у зобовязанні, а також визначено зобовязання, в яких заміна кредитора не допускається. Судом не встановлено невідповідності Договору зазначеним вимогам матеріального права, оскільки договір щодо заміни кредитора у зобовязанні укладено у тій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредитору, та відсутня заборона заміни кредитора, оскільки зобовязання нерозривно не повязано з особою кредитора (як, зокрема у зобовязаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя). Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи, що ПАТ „Банк Демарк не є стороною договору, але даний договір стосується його прав і обовязків як боржника, то при вирішенні питання наявності підстав для визнання договору недійсним відповідно до положень статті 3 ЦПК України та статті 15 ЦК України зясуванню підлягала наявність порушених законних прав банку, оскільки в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право. При цьому ПАТ „Банк Демарк не надано доказів порушення його прав внаслідок укладення договору уступки права вимоги між ПАТ „Чернігівбуд та [PERSON] Посилання позивача за зустрічним позовом на відсутність права вимоги первісного кредитора до боржника на момент укладення договору уступки права вимоги за відсутності доказів порушення безпосередньо прав боржника не могли бути підставою для визнання договору уступки права вимоги недійсним, виходячи з наступного. Так, згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі на умовах, що існували на момент переходу цих прав, але за умови, якщо інше не встановлено договором і законом. Згідно пунктів 1.1., 1.2 Договору про відступлення права вимоги первісний кредитор відступив, а новий кредитор набув права вимагати від боржника сплати грошових коштів в розмірі, визначеному п.4.1.8 Основного договору, згідно якого після введення Обєкта будівництва в експлуатацію залишок коштів оперативного резерву перераховується Забудовнику після підписання Управителем та Забудовником загального акту протягом 5 робочих днів і є його власністю. Як встановлено судом, ПАТ „Банк Демарк, не заперечуючи права забудовника на отримання коштів оперативного резерву відповідно до умов договору, посилається на відсутність підстав, передбачених п. 4.1.8. Основного договору для перерахування зазначених коштів, оскільки в експлуатацію введено обєкт будівництва не в цілому, а лише його частину. Проте, відповідно до ст. 519 ЦК України за недійсність переданої вимоги у зобовязанні перед новим кредитором відповідає первісний кредитор, а не боржник, який в силу ст. 518 ЦК України має право висувати проти вимог нового кредитора у зобовязанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора. За викладених обставин, за відсутності в матеріалах справи належних і допустимих доказів порушення прав боржника укладенням договору відступлення права вимоги, висновок суду про наявність підстав для визнання його недійсним не грунтується на матеріалах справи і не відповідає вимогам закону, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ „Банк Демарк до ПАТ „Чернігівбуд та [PERSON] про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 23 лютого 2015 року. Не є доказом наявності порушення прав ПАТ „Банк Демарк його посилання на підписання договору від імені ПАТ „Чернігівбуд особою за відсутності наявних повноважень, оскільки зазначена обставина стосується безпосередньо прав і обовязків останнього. При цьому апеляційний суд враховує, що вказана підстава для визнання договору недійсним не зазначена в позовній заяві, а тому з врахуванням положень статей 11, ч.1 ст.303 ЦПК України, не може бути врахована як самостійна підстава для визнання договору недійсним. Не можуть бути підставою для визнання недійсним договору і посилання позивача на його фіктивність, оскільки в силу ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, в підтвердження чому позивачем не надано належних і допустимих доказів, а доводи зустрічної позовної заяви в цій частині грунтуються на припущеннях. Відповідно ж до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: dismissed