Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що йому на праві власності належить будинок [ADDRESS]. У належному йому будинку зареєстрований його колишній зять - [PERSON], який з моменту припинення шлюбних відносин з його донькою, а саме з січня 2017 року, за вказаною адресою не проживає та його особисті речі в будинку відсутні. Реєстрація за вказаною адресою відповідача створює його власнику перешкоди в користуванні вказаним майном, оскільки останній несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, а відповідач участі в утриманні майна не приймає. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Позивач в судове засідання не з'явилась, в її інтересах діяв представник - [PERSON], який направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити та не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Справа слухалась у відсутності відповідача, який не з'явився в судове засідання незважаючи на те, що належним чином був повідомлена судом про час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання. Про причини своєї неявки суд не повідомив і не подав відповідної мотивованої заяви про відкладення розгляду справи, а також у встановленні строки не направив до суду відзив. Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Оскільки відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив та не направив відзиву, а представник позивача не заперечувала проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить будинок [ADDRESS] (а/с 8,9). Згідно роз'яснень, які містяться в п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Згідно довідки ПП «Житлосервіс» від 09.08.2018 року №578, у належному позивачу будинку окрім позивача та інших членів його родини зареєстрований також зареєстрований відповідач, який по відношенню до власника є зятем (а/с 12). Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, ст.150 ЖК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до акту ПП «Житлосервіс» №303 від 09.08.2018 року [PERSON] зареєстрований за вказаною вище адресою але не проживає у належному позивачу будинку з січня 2017 року (а/с 15). Судом встановлено, що право позивача вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю підлягає захисту, оскільки відповідач не проживає у належній позивачу квартирі, не приймає участі в утриманні майна та сплаті комунальних послуг, не перебуває у родинних чи договірних відносинах з позивачем, не є членом його родини, а тому чинить позивачу перешкоди у користуванні належним їй житловим приміщенням. За таких обставин, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що втратив право користування будинком [ADDRESS], у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягнення судові витрати. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved