Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

У березні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила встановити для неї та відповідача режим окремого проживання. В обґрунтування позову вказувала, що 30 жовтня 2014 року між нею та відповідачем укладено шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції за №1926. Від вказаного шлюбу у сторін народився син, [PERSON], [INFO]. Разом з тим, вказувала на те, що спільне життя із відповідачем не склалось, після реєстрації шлюбу сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. З січня 2017 року вони проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Посилаючись на те, що на даний час розлучитись з відповідачем немає можливості, оскільки це суперечить вимогам ст. 110 СК України, просила встановити між нею та відповідачем режим окремого проживання. Позивачка у судове засідання не з'явилася, подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи у її відсутності, а також вказала на те, що поданий позов підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву, в якій вказав на те, що проти задоволення позову не заперечує, просив розгляд справи провести у його відсутності. Так, відповідно до ст. 158 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні з обовязковим повідомленням повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Таким чином, ураховуючи подані сторонами заяви про розгляд справи у їх відсутності, суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилося без технічної фіксації. Дослідивши поданий позов та додані до нього матеріали, суд, враховуючи характер спірних правовідносин сторін, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, з 30.10.2014 року сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції за №1072 (а.с. 4). Від вказаного шлюбу у сторін народився син, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5). Відповідно до доводів позивачки, викладених у поданому позові, фактичні шлюбні відносини сторін припинені, з січня 2017 року вони проживають окремо та спільного господарства не ведуть. Наміру відновлювати подружні відносини та проживати спільно сторони не мають. Вищевказане також визнано відповідачем, та доказів на спростування вказаного не надано. Так, відповідно до ст. 119 СК України подружжя або один з них вправі звернутися до суду із заявою про встановлення режиму окремого проживання. Згідно із вказаною правовою нормою за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи не бажання когось із них проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. Статтею 120 СК України встановлено, що режим окремого проживання не припиняє прав та обов'язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму. У разі встановлення режиму окремого проживання майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка. Встановлення режиму окремого проживання не суперечить Конституції України, чинному сімейному законодавству, не порушує права подружжя. Дружина, чоловік мають право вибору місця проживання і в результаті можуть жити окремо без встановлення режиму окремого проживання. Однак у цьому разі не зупиняється дія презумпції права спільної сумісної власності та презумпції батьківства, а отже, у конфліктних ситуаціях може виникнути потреба судового захисту прав одного з подружжя. Встановлення режиму окремого проживання може відповідати інтересам одного з подружжя, який, не бажає продовжувати спільне життя. Встановлення режиму окремого проживання подружжя не припиняє їх батьківських прав та обов'язків. При цьому, припинення режиму окремого проживання може відбутися внаслідок фактичного поновлення шлюбних відносин, а також на підставі рішення суду. Як встановлено судом, з часу фактичного припинення спільного проживання сторін і на час розгляду справи судом сторони не поновили спільного проживання, тобто між ними відбулася фактична сепарація та відповідачем не надано належних доказів на спростування вказаного. Крім того, відповідачем подано заяву, в якій він вказав, що позов визнає в повному обсязі. За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved