Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

У вересні 2017 р. позивач звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПрАТ «ПівнГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя. 29.08.2018 р. позивач надала суду уточнену позовну заяву разом з заявою про заміну первісного відповідача - ПрАТ «ПівнГЗК» на відповідача [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Кривому Розі Дніпропетровської області. В уточненій позовній заяві, позивач просить стягнути з відповідача 50000 грн. моральної шкоди завданої ушкодженням здоровя. Позовна заява мотивована тим, що починаючи з 01.07.1992 р. до 23.05.2012 р. позивач працювала на різних посадах у ПрАТ «ПівнГЗК», а саме: з 01.07.1992 р. машиніст конвеєра 3 розряду на збагачувальній фабриці № 2; з 02.02.2001 р. машиніст конвеєра 3 розряду технологічної служби на дробильній фабриці № 1; з 20.08.2002 р. на дробильній фабриці № 1 машиністом конвеєра 4 розряду виробничої дільниці дроблення руди. 23.05.2012 р. була звільнена у звязку із виходом на пенсію. Загальний стаж роботи 26 років. В умовах впливу шкідливих факторів 12 років 4 місяці. Даний факт підтверджується Актом розслідування хронічного професійного захворювання. Внаслідок виконуваної роботи на підприємстві із несприятливими умовами праці, вона отримала хронічну хворобу, а саме: радікулопатія попереково-крижова з вираженими статикодинамічними порушеннями, стійким больовим синдромом, в результаті чого вона постійно була змушена звертатись до лікарів за допомогою. Згідно п.п. 16, 17 Акту розслідування хронічного професійного захворювання, професійне захворювання виникло через недосконалість технологічного процесу та виконання робіт, які класифікуються як важкі, та характеризувались впливом на організм шкідливих та небезпечних факторів, параметри яких перевищували ГДК, а саме: маса вантажу який переносився вручну 15 кг при нормі 10 кг; відносна вологість повітря 92% при нормі 75%; температура повітря 9? при нормі 15-21?. Згідно з довідкою медико-соціальної експертної комісії (далі МСЕК) від 01.12.2004 р. за результатами первинного обстеження [PERSON] встановлено 50 % втрати професійної працездатності та IIІ групу інвалідності з повторним переоглядом 17.01.2006 р., при наступному огляді від 24.11.2008 р. визнано інвалідом ІІІ групи безстроково. У звязку з професійним захворюванням було порушено її нормальні життєві звязки, вона була позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, в неї постійно виникали та виникають складнощі із пересуванням, вона погано спить, втратила звичний ритм життя. У звязку з хворобою їй важко самостійно піклуватися про себе та задовольняти звичні життєві потреби. Вважає, що за таких обставин їй має бути відшкодована моральна шкода, завдана ушкодженням здоровя. Відповідач [PERSON] виконавчої дирекції [PERSON] соціального страхування України в Дніпропетровської області в особі: Криворізького відділення [PERSON] виконавчої дирекції [PERSON] соціального страхування України в Дніпропетровської області надав відзив на позов, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає, обґрунтовуючи наступним. [PERSON] працювала на різних посадах у ПрАТ «ПівнГЗК», внаслідок чого вона отримала професійне захворювання. Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообовязкового державного соціального страхування (ст. 4 Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування від 14.01.1998 р.), правове регулювання якого здійснювалося прийнятим Законом України від 23.09.1999 р.. Пунктом 27 статті 77 ЗУ «Про державний бюджет України на 2006 рік», та пунктом 22 статті 71 ЗУ «Про державний бюджет України на 2007 рік» дію норм Закону, які передбачали виплату [PERSON] потерпілому страхової виплати за моральну шкоду, було зупинено на 2006 та 2007 роки. Законом України від 23.02.2007 р. № 717-V, що набрав чинності з 20.03.2007 р., до Закону від 23.09.1999 року внесено зміни, згідно з якими були виключені норми про здійснення [PERSON] страхової виплати потерпілому за моральну шкоду. 01.01.2015 року набрав чинності ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» та відповідно до ч. 8 ст. 36 цього Закону, відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюються незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до ЦК України та КЗпП України. Оскільки з позовом до [PERSON] виконавчої дирекції [PERSON] соціального страхування України в Дніпропетровської області в особі: Криворізького відділення [PERSON] виконавчої дирекції [PERSON] соціального страхування України в Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, позивач звернулася в листопаді 2018 р., то з цього часу виникли правовідносини, на які поширюється ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» в редакції чинній з 01.01.2015 р., який передбачає покладення відповідальності за відшкодування моральної шкоди на роботодавця. Суд перевіривши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що позивач починаючи з 01.07.1992 р. до 23.05.2012 р. працювала на різних посадах у ПрАТ «ПівнГЗК» (загальний стаж роботи 26 років), а саме: з 01.07.1992 р. машиніст конвеєра 3 розряду на збагачувальній фабриці № 2; з 02.02.2001 р. машиніст конвеєра 3 розряду технологічної служби на дробильній фабриці № 1; з 20.08.2002 р. на дробильній фабриці № 1 машиністом конвеєра 4 розряду виробничої дільниці дроблення руди. 23.05.2012 р. була звільнена у звязку із виходом на пенсію (а.с. 9-11). В умовах впливу шкідливих факторів 12 років 4 місяці. Внаслідок виконуваної роботи на підприємстві із несприятливими умовами праці, вона отримала хронічну хворобу, а саме: радікулопатія попереково-крижова з вираженими статикодинамічними порушеннями, стійким больовим синдромом. Даний факт підтверджується Актом розслідування хронічного професійного захворювання № 30 від 01.11.2004 р. (а.с. 13-14). Згідно з довідкою медико-соціальної експертної комісії (далі МСЕК) від 01.12.2004 р. за результатами первинного обстеження [PERSON] встановлено 50 % втрати професійної працездатності та IIІ групу інвалідності з повторним переоглядом 17.01.2006 р., при наступному огляді від 24.11.2008 р. визнано інвалідом ІІІ групи безстроково (а.с. 19-22). Страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, є одним із видів загальнообовязкового державного соціального страхування (стаття 4 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 р. № 16/98-ВР), правове регулювання якого здійснювалося, зокрема прийнятим відповідно до цих Основ Законом України № 1105-ХІV. Норми вказаного Закону України № 1105-XIV (у редакції, чинній з моменту прийняття цього Закону і до внесення змін Законом України від 23 лютого 2007 р. № 717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»), передбачали, що: відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей є завданням страхування від нещасного випадку (абзац 4 статті 1); у разі настання страхового випадку [PERSON] зобов'язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому(підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21); за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому [PERSON] провадиться страхова виплата за моральну шкоду (частина третя статті 28); моральна (немайнова) шкода, заподіяна умовами виробництва, яка не спричинила втрати потерпілим професійної працездатності, відшкодовується [PERSON] за заявою потерпілого з викладом характеру заподіяної моральної (немайнової) шкоди та за поданням відповідного висновку медичних органів. Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат (частина третя статті 34). З огляду на положення статей 21, 28, 30, 34, 35 Закону України № 1105-ХІV право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК. Пунктом 27 статті 77 Закону України від 20 грудня 2005 р. № 3235-ІV «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та пунктом 22 статті 71 Закону України № 489-V від 19 грудня 2006 р. «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію вказаних норм Закону України № 1105-ХІV, які передбачали виплату [PERSON] потерпілому страхової виплати за моральну шкоду, було зупинено на 2006 та 2007 роки. Законом України від 23 лютого 2007 р., що набрав чинності з 20 березня 2007 р., до Закону України № 1105-ХІV внесено зміни, згідно з якими були виключені норми про здійснення [PERSON] потерпілому страхової виплати за моральну шкоду. Законом України від 28 грудня 2014 р. [PERSON] України № 1105-ХІV було викладено у новій редакції, у тому числі було змінено назву вказаного Закону на [PERSON] України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування». [PERSON] України № 1105-ХІV у новій редакції зі зміненою назвою [PERSON] України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» набрав чинності з 01 січня 2015 р.. Оскільки позивач звернулася до суду 14 вересня 2017 р., а з позовною вимогою до відповідача [PERSON] виконавчої дирекції [PERSON] соціального страхування України в Дніпропетровської області в особі: Криворізького відділення [PERSON] виконавчої дирекції [PERSON] соціального страхування України в Дніпропетровської області у серпні 2018 р. тобто після набрання чинності новою редакцією Закону України № 1105-ХІV, то вона не має права на відшкодування моральної шкоди за рахунок [PERSON], оскільки за положеннями частини восьмої статті 36 зазначеного Закону України № 1105-ХІV передбачено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України, тобто обовязок з її відшкодування покладено на роботодавця. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду України від 13.06.2018 р., 08.08.2018 р. у справі № 210/1463/16-ц, провадження № 61-7203зпв18 та у справі № 210/136/17, провадження № 61-34542св18. У звязку з відмовою у позові, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати у вигляді судового збору необхідно компенсувати за рахунок держави. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: dismissed