Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Качай Гроші» (далі - ТОВ «Качай Гроші», відповідач), у якому просить визнати недійсними пункти 1.3.2; 1.3.;1.4.; 1.6.; 1.7.; 1.8.1; 1.8.3; 1.8.; 6.5. кредитного договору № 00-2411851, укладеного 19 січня 2021 року між нею та відповідачем, додаток № 1 до кредитного договору, графу 6 в розділі «пеня», «процентна ставка» в паспорті споживчого кредиту. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19 січня 2021 року між нею та ТОВ «Качай Гроші» було укладено кредитний договір № 00-2411851, відповідно до умов якого позивачу було надано відповідачем кредит в сумі 6000,00 грн строком на 20 календарних днів, зі встановленою процентною ставкою в розмірі 1,90% в день від суми кредиту, що на рік становить 684%. З них позивач повинна була повернути орієнтовно до 08 лютого 2021 року згідно пункту 1.7. даного договору 8280 грн 00 коп. Позивач наголошує, що не має юридичної освіти, у зв`язку з чим не розуміла наскільки невигідний та такий, що суперечить законодавству України кредитний договір та паспорт споживчого кредиту підписала остання. Разом з тим, позивач зазначає, що зміст пунктів 1.3.2; 1.3.;1.4.; 1.6.; 1.7.; 1.8.1; 1.8.3; 1.8.; 6.5. вказаного кредитного договору суперечать встановленим нормам діючого законодавства, а саме статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ці пункти є несправедливими в розумінні вказаних норм, а саме вони всупереч принципу добросовісності створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, що проявляється у встановленні дуже значного розміру пені, яка може стягуватися за прострочення зобов`язання боржником за умови, що договором взагалі не встановлена жодна відповідальність виконавця - банка. Розмір пені, нарахований банком, набагато перевищує розмір основного зобов`язання. Виходячи із зазначеного позивач зазначає про порушення принципу рівності сторін договору, що призводить до порушення прав споживача. Таким чином, посилаючись на вказані обставини та положення статей 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач просить визнати недійсними пункти 1.3.2; 1.3.;1.4.; 1.6.; 1.7.; 1.8.1; 1.8.3; 1.8.; 6.5. кредитного договору № 00-2411851, укладеного 19 січня 2021 року між нею та відповідачем, додаток № 1 до кредитного договору, графу 6 в розділі «пеня», «процентна ставка» в паспортів споживчого кредиту. Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 06 квітня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. 02 серпня 2021 року представник ТОВ «Качай Гроші» подав на позовну заяву відзив, в якому заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити в їх задоволенні, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Отже зважаючи на те, що відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, та враховуючи неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом установлено, що 19 січня 2021 року між позивачем та відповідачем було укладено електронний кредитний договір № 00-2411851, шляхом реєстрації позивача на сайті www. kachay .com.ua, відповідно до умов якого відповідач надав позивачу кредит в сумі 6000,00 грн, а позивач зобов`язалась повернути відповідачу надані кредитні кошти до 08 лютого 2021 року, сплативши проценти за користування кредитом в розмірі 1,90% в день, що на рік становить 684 %. Відповідно до частини першої статті 627 та статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Положеннями статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Останні встановлені статями 1048-1052, 1054 ЦК України. Відповідно до положень вказаних статей істотними умовами кредитного договору щодо яких сторони повинні дійти згоди в належній формі виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Згідно з приписами часини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У відповідності до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до статей 215-235 ЦК України особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним. Згідно з вимогами статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу вимог статті 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Підставою недійсності правочину у відповідності до статті 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 02 грудня 2015 року в справі № 6-1341цс15. Відповідно до статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Крім того, відповідно до норм статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості. Проаналізувавши зміст укладеного сторонами спірного договору, судом встановлено, що відповідно до пункту 7.8. електронного кредитного договору підписанням цього договору позивач підтверджує, що текст договору нею прочитаний повністю та його положення зрозумілі. В свою чергу, у пункті 7.10. електронного кредитного договору зазначено, що цей договір підписано позичальником в особистому кабінеті через електронний підпис, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направлений позичальнику на номер телефону повідомлений останнім у заяві на отримання кредиту. Крім того, спірний кредитний договір містить інформацію, як про суму кредиту, так і про детальний розпис його сукупної вартості, дату укладення правочину та процентну ставку, окрім того містить всі істотні умови передбачені законодавством України, відтак, позивач був ознайомлений зі всіма істотними умовами кредитного договору, що підтверджується його підписом в договорі. Таким чином, спірний договір кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому прийняла надані відповідачем кредитні кошти і виконувала умови договору; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки. Позивач посилається на порушення відповідачем вимогам статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та несправедливість пунктів 1.3.2; 1.3.;1.4.; 1.6.; 1.7.; 1.8.1; 1.8.3; 1.8.; 6.5. кредитного договору № 00-2411851, укладеного 19 січня 2021 року між нею та відповідачем, додатку № 1 до кредитного договору, графи 6 в розділі «пеня», «процентна ставка» в паспорті споживчого кредиту. Згідно зі статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Аналізуючи норму статті 18 цього Закону, можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частина перша статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Заявляючи вимоги про визнання недійсним пунктів 1.3.2; 1.3.;1.4.; 1.6.; 1.7.; 1.8.1; 1.8.3; 1.8.; 6.5. електронного кредитного договору, додатку № 1 до кредитного договору, графи 6 в розділі «пеня», «процентна ставка» в паспорті споживчого кредиту, позивач не надала суду доказів на підтвердження наявності зазначених вище умов для визнання умов договору несправедливими. Крім того, однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв`язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, у суду немає правових підстав для задоволення позову (правова позиція міститься в постанові Верховного суду України від 25 грудня 2013 року у справі №6-94цс13). Так, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що електронний кредитний договір, укладений між сторонами, є несправедливим щодо неї, оскільки при підписанні даного договору позивач ознайомилась та погодилась з його умовами, а відтак, проаналізувавши умови кредитного договору та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність у останньому несправедливих умов, а всі твердження позивача з даного приводу судом розцінюються як її спосіб захисту власних інтересів від наслідків, можливість настання яких залежить лише від її добросовісної поведінки при виконанні взятих на себе за кредитним договором зобов`язань.

Outcome: dismissed