Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

У березні 2014 року \~Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк»), яке є правонаступником Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), звернулося \~до \~суду із позовом, уточненим у подальшому, до [PERSON] , посилаючись на те, що 04 лютого 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі АКІБ «УкрСиббанк») та [PERSON] (далі - [PERSON] , згідно копії паспорту громадянки України [NUMBER] , виданого Великомихайлівським РВ ГУМВС України в Одеській області 24 грудня 2009 року) був укладений договір про надання споживчого кредиту №11293349000, згідно якого останній був наданий кредит в розмірі 38000,00 доларів США, строком з 04 лютого 2008 року по 05 лютого 2029 року, зі сплатою 12,4% річних. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позичальниці кредит, у встановленому договором розмірі. Зазначив, що 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк», який є правонаступником всіх прав та обов`язків АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимог за кредитами, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого до останнього переходить право вимагати (замість ПАТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с. 37-39). Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» на законних підставах має право вимоги до боржників ПАТ «УкрСиббанк». Оскільки відповідачка ухиляється від виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, позивач, за уточненими позовними вимогами, просив суд стягнути з останньої суму заборгованості\~в розмірі 60776,00 доларів США та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3654,00 грн. Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 28 травня 2014 року позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] були задоволенні у повному обсязі (а.с. 60-63). Ухвалою суду від 18 червня 2019 року заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 травня 2014 року було скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку, призначено підготовче судове засідання (а.с. 101-103). Ухвалою суду від 13 серпня 2019 року підготовче провадження було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 149-150). Представник позивача, яка діє на підставі довіреності від 24 червня 2019 року, в судовому засіданні підтримала уточнені позовні вимоги, просила суд їх задовольнити у повному обсязі, раніше надала до суду відповідь на відзив та відповідь на письмові пояснення (а.с. 125-128, 142). Представник відповідачки, який діє на підставі ордеру від 12 серпня 2019 року, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Раніше відповідачка надала до суду відзив на позов, в обґрунтування якого посилалась на те, що позивачем не надано суду розрахунку заборгованості за кредитним договором, посилалась на пропущення строків позовної давності. Крім того, стверджувала, що не була проінформована банком про валютні ризики, та АКІБ «УкрСиббанк» взагалі, на її думку, не мав права видавати їй кредит в іноземній валюті, з підстав чого просила суд відмовити у задоволенні позову (а.с. 117-122, 143). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріалами справи встановлено, що 04 лютого 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк» та відповідачкою був укладений договір про надання споживчого кредиту №11293349000, згідно якого останній був наданий кредит в розмірі 38000,00 доларів США, строком з 04 лютого 2008 року по 05 лютого 2029 року, зі сплатою 12,4% відсотків річних (а.с. 6-16). Встановлено, що [PERSON] змінила прізвище на «Дану», що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] , Великомихайлівським РВ ГУМВС України в Одеській області 24 грудня 2009 року (а.с. 88-89). Матеріалами справи встановлено, що ПАТ «Дельта Банк», який є правонаступником ТОВ «КБ «Дельта», є юридичною особою, яка керується у своїй діяльності Статутом, має гербову та інші печатки (а.с. 41-44). Встановлено, що 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимог за кредитами, відповідно до умов якого ПАТ «УкрСиббанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимог до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимагати (замість ПАТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с. 36-37, 38-39). Судом встановлено, що через невиконання\~відповідачкою зобов`язань за\~кредитним договором №11293349000 від 04 лютого 2008 року, станом на 06 лютого 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 60776, 00 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом 37580, 50 доларів США, заборгованості за відсотками 23195, 50 доларів США. Вказаний факт підтверджується розрахунком заборгованості відповідно до умов кредитного договору №11293349000 від 04 лютого 2008 року (а.с. 114). Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, однак відповідачка від виконання своїх зобов`язань ухиляється. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачкою та її представником суду не представлено. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, статтею 533 ЦК передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті під час здійснення розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Пункт 1 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачає право банку здійснювати операції з валютними цінностями. Згідно п. 2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій (далі Положення), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001 року № 275, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином банк як фінансова установа може укладати кредитні договори, предметом яких є іноземна валюта, за наявності в нього банківської ліцензії та відповідного письмового дозволу. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання відповідно до ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець, має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. В процесі розгляду справи відповідачкою та її представником, не було надано до суду жодних доказів на підтвердження відсутності у неї заборгованості перед позивачем. Зі змісту відзиву на позов вбачається, що відповідачка не погоджується із розміром заборгованості, але при цьому розрахунок позивача жодним чином не спростовано, не наведено контррозрахунку, який би підтверджував факт повного або часткового погашення заборгованості за договором, не надано доказів відсутності заборгованості за договором або її наявності у розмірі, що відрізняється від запропонованої банком. Крім того, під час розгляду справи відповідачкою та її представником не заявлялось жодного клопотання щодо проведення судово-економічної експертизи з приводу перевірки наданого позивачем розрахунку заборгованості. Суд не приймає до уваги зазначені у відзиві посилання на те, що банком не надано пояснень щодо нарахування заборгованості по процентам, оскільки дані суми не ґрунтуються на умовах договору, щодо укладення договору в іноземній валюті, неповідомлення про валютні ризики, оскільки позовних вимог щодо недійсності укладеного кредитного договору відповідачкою заявлено не було. Крім цього, у поданому відзиві на позов відповідачка посилалась на пропущення позивачем строку позовної давності, однак жодних заяв та клопотань про його застосування, та до яких саме вимог суду не надала. Суд наголошує, що без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони. Таким чином, суд за власного ініціативою не має права застосувати позовну давність. Однак, суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Як вказується у ст. ст. 257, 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини (постанова Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі №6-152цс14). Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116 цс 13, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Аналогічна правова позиція наведена у ряді інших постанов Верховного Суду України, зокрема у постанові від 06 квітня 2016 року у справі № 6-2420цс15. З матеріалів справи вбачається, що відповідачка сплачувала заборгованість за кредитом, та після невнесення чергового платежу, ПАТ «Дельта Банк» 13 лютого 2014 року було направлено на її адресу досудову вимогу про сплату заборгованості (а.с. 35). Виходячи із зазначеного, враховуючи, що вказаний позов був пред`явлений ПАТ «Дельта Банк» 20 березня 2014 року, то слід дійти висновку, що строк позовної давності Банком не пропущений. Пунктом 12 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства про вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 зазначено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню у повному обсязі та з відповідачки слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором №11293349000 від 04 лютого 2008 року, станом на 06 лютого 2014 року в сумі 60776, 00 доларів США. Відповідно до\~ст.\~89\~ЦПК України,\~суд оцінює\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 3654,00 грн., який сплачений позивачем при зверненні до суду (а.с.2). Оскільки позов задоволено у повному обсязі, то сплачений позивачем судовій збір в розмірі 3654,00 грн., підлягають стягненню з відповідачки.

Outcome: approved