overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначає, що 25.09.2004 році між нею та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Виконкомом Гавронщинської сільської ради Макарівського району, від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] - [INFO]. Оскільки спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини фактично між ними припинені з лютого 2016 року, [PERSON] просить суд шлюб між нею та [PERSON] розірвати. Позивачка у судове засідання не з'явилася, подавши заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач у судове засідання не з'явився, подавши заяву в якій позовні вимоги визнає та просить розглянути справу без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що 25.09.2004 року між сторонами укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про одруження від 25.09.2004 року [NUMBER], актовий запис 02, видане Виконкомом Гавронщинської сільської ради Макарівського району (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] - [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], актовий запис № 409, відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського РУЮ у м. Києві (а.с. 4). Сторони разом не проживають та спільного господарства не ведуть. За змістом ч. 2 ст. 104, ст. 110 Сімейного кодексу (далі СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз'яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи, що судом установлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть, між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя та дитини, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. За змістом ч. 2 ст. 114, ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Розірвання шлюбу, здійснене за рішенням суду, має бути зареєстроване в державному органі реєстрації актів цивільного стану, за заявою колишньої дружини або чоловіка. Розірвання шлюбу засвідчується свідоцтвом про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON], посилаючись на те, що сімейне життя з відповідачем не склалося, через різні погляди на сімейне життя та обов'язки, на підставі чого в сім'ї постійно відбувались сварки. Подружні відносини припинилися з 2006 року, з цього часу сторони спільне господарство не ведуть. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу та спільне життя з відповідачем не можливе, бажає шлюб з розірвати. Зазначила, що спору щодо поділу майна немає. Позивач надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи вважає можливим розглянути справу, в порядку, передбаченому гл.8 ЦПК України, у відсутність відповідача, який згідно зі ст. 74 ЦПК України повідомлений про день, час, місце розгляду справи належним чином і позов задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 квітня 1997 року (а.с 6), від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Сторони не підтримують подружніх стосунків, спору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, між сторонами немає. Позивач заперечує можливість примирення та наполягає на розірванні шлюбу. За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Бригадирівської сільської ради Ізюмського району Харківської області про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Позивач вказує, що пропустив строк на подачу заяви про прийняття спадщини з поважних причин та просить встановити йому додатковий строк для прийняття спадщини. Позивач та її представник надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, проти позову не заперечували. Представник Бригадирівської сільської ради Ізюмського району Харківської області надав до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі. [INFO] в селі Бригадирівка Ізюмського району Харківської області померла її мати [PERSON]. Після її смерті залишилась спадщина: земельна ділянка, площею 2,000 га, розташована на території Бригадирівської сільської ради Ізюмського району Харківської області, яка належала їй згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER]. (а.с.14). Спадкоємцями першої черги по закону є позивач та відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідачі не бажають оформляти спадщину після смерті [PERSON] В установлений законом строк не звернулась з заявою про прийняття спадщини, тому що була відсутня за місцем проживання з жовтня місяця 2014 року по травень місяць 2015 року. (а.с.13). Відповідно до Постанови Пленуму Веховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно ст. 1272 ч. 3 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Таким чином, суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за законом. Оформити в нотаріальній конторі свої спадкові права не може, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на будинок. В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовільнити. Відповідачі в судовому засіданні позов визнали. 16 жовтня 2011 року помер батько [PERSON]. (а.с.6). Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок № 39 по вулиці Перемоги в селі Бабенкове Ізюмського району Харківської області, загальною пл. 57,0 кв.м., в тому числі житловою 40,8 кв.м., до якого примикають господарські будівлі: Б літня кухня, В сарай, Г погріб, К колодязь (1/2 частина), № 1 паркан, № 2 ворота з хвірткою. [PERSON] є спадкоємцем першої черги після смерті батька. Прізвище [PERSON] отримала в звязку з одруженням свідоцтво про одруження від 10 серпня 1974 року, актовий запис № 14, видане Бригадирівським сільРАЦС Ізюмського району. (а.с.13). На момент закінчення батьком будівництва у 1960-1965 роках житлового будинку з господарським будівлями , розташованого за адресою: Харківська область, Ізюмський район, с. Бабенкове, вул. Перемоги, № 39 діяло наступне законодавство, яке регулювало виникнення права власності, зокрема Положення ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі Наказу Держитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР та іншими нормативними актами. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. За змістом п. 62 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій» державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які надавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Тобто, записи у погосподарських книгахвизнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Позивач згідно ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину та є спадкоємцем першої черги. Таким чином, суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], Оболонського РВ ДМС України в м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та скасування місця реєстрації. В обґрунтування позову зазначає, що вона є власником квартири [ADDRESS], у якій з листопада 2014 року був зареєстрований відповідач - [PERSON], однак у цій квартирі він ніколи не проживав. У серпні 2016 року вона звернулась до [PERSON] з проханням про зняття з реєстрації з даної квартири, на що він повідомив, що зареєстрований за іншою адресою, тому не має відношення до її квартири. Оскільки [PERSON] у спірній квартирі не проживає більше ніж рік, [PERSON] просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] Ухвалою суду від 26.01.2017 року позов [PERSON] в частині позовної вимоги до Оболонського РВ ДМС України в м. Києві про скасування місця реєстрації залишено без розгляду. Позивачка у судове засідання не з'явилася, подавши заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує, просить позовну вимогу про зняття з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS], [PERSON] залишити без розгляду. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом оголошення у пресі, тому відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. За таких обставин судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 30.12.2004 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.02.216 року, в якій не проживає більше року однак рахується зареєстрованим [PERSON], що підтверджується посвідкою на місце проживання та листом Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації № 104-7727 від 31.10.2016 року. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що судом установлено на підставі зібраних по справі доказів те, що [PERSON] зареєстрований у спірній квартирі, однак фактично в ній не проживає без поважних причин понад рік, домовленості про порядок користування спірним житлом між сторонами не існує, суд дійшов висновку про те, що відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування жилим приміщенням в указаній квартирі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. 30.01.2017 року Оболонським районним судом м. Києва ухвалено рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05.04.2017 року вказане рішення залишено без змін. При цьому, 06.04.2017 року [PERSON] до Оболонського районного суду м. Києва подано заяву про забезпечення доказів. Відповідно до ч.1 ст.137 Цивільного процесуального кодексу України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов 'язаний витребувати такі докази. Зміст заяви про забезпечення доказів та порядок її подання визначено ст.ст. 133, 134 ЦПК України. З огляду на положення вказаних норм закону витребування, забезпечення доказів можливе лише, за певних обставин, до подання позовної заяви та при розгляді справи. При цьому, [PERSON] заяву про забезпечення доказів подано до суду після розгляду справи по суті та ухвалення рішення. Таким чином, суд не вбачає можливим вирішення даного питання після ухвалення рішення та набрання ним законної сили. В зв'язку з вищенаведеним та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що з 14 січня 2013 року шлюбні стосунки між ними припинені, у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння. На теперішній час проживають окремо, спільне господарство не ведуть. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання неможливе, й подальше збереження їх шлюбу неможливе та суперечить її інтересам. Позивач просила розглянути справу за її відсутністю, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Направлена судом судова повістка відповідачу, за останньою відомою судові адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, була повернута судові з поміткою пошти про те, що відповідач не з'являється на пошту для одержання судової повістки за залишеним для нього повідомленням пошти. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 14 липня 1990 року у Центральному відділі РАЦС м.Одеси, актовий запис № 477. Як зазначає позивач, з 14 січня 2013 року шлюбні стосунки між ними припинені, у зв'язку з відсутністю взаєморозуміння. На теперішній час проживають окремо, спільне господарство не ведуть. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання неможливе, й подальше збереження їх шлюбу неможливе та суперечить її інтересам. Також позивач заперечує проти надання їй судом будь-яких строків для примирення з відповідачем, про що вона зазначила у своїй адресованій суду письмовій заяві. З огляду на наведене та враховуючи положення ч. 1 ст. 24 СК України, яка встановлює, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд доходить висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх шлюбу суперечило б інтересам позивача. Вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя сторони у даній справі не заявляли. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що їх спільне життя не склалося та з березня 2016 року вони фактично не підтримують подружні стосунки, вони не мають бажання бути разом та живуть кожен своїм життям і не намагаються перейнятися проблемами один одного, не ведуть спільного господарства. Подальше подружнє життя і збереження шлюбу є неможливим,так як суперечить інтересам кожного з них та їх дитини, що мають істотне значення. Позивач просила розглянути справу за її відсутності та задовольнити позов, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Відповідач також просив розглянути справу за його відсутності, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, в тексті якої зазначив, що проти позову позивача не заперечує. Ця заява відповідача приєднана судом до матеріалів справи. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 07 лютого 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції актовий запис № 164; у сторін це перший шлюб; від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Як вказує позивач, їх спільне життя не склалося та з березня 2016 року вони фактично не підтримують подружні стосунки, вони не мають бажання бути разом та живуть кожен своїм життям і не намагаються перейнятися проблемами один одного, не ведуть спільного господарства. Подальше подружнє життя і збереження шлюбу є неможливим,так як суперечить інтересам кожного з них та їх дитини, що мають істотне значення. Крім того, як зазначають сторони у своїх адресованих суду письмових заявах, шлюбно-сімейні відносини між ними припинені з березня 2016 року, строки для примирення їм не потрібні, й після розірвання шлюбу їх дитина залишатиметься проживати з матірю позивачем [PERSON]. З огляду на наведене та враховуючи положення ч. 1 ст. 24 СК України, яка встановлює, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд доходить висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх шлюбу суперечило б їх інтересам. Вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя сторони у даній справі не заявляли. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-25 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що їх спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Постійні непорозуміння та суперечки між ними, що погано впливають на виховання та емоційний стан їх дитини, призвели до неможливості їх сумісного проживання. Так, з травня 2015 року фактичні шлюбні відносини між ними припинені, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, спілкування між ними майже припинилось. Збереження сімї вважає неможливим через втрату між ними почуття любові, взаємоповаги один до одного, різних поглядів на життя та сімейні цінності, а також, що подальше спільне життя з відповідачем суперечитиме їх інтересам та інтересам їх дитини, та, що час на примирення їм не потрібний. Позивач просила розглянути справу без її участі, про що зазначила в позовній заяві. Відповідач також просив розглянути справу без його участі, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 21 жовтня 2006 року у Першому відділі реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 477; від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Як зазначає позивач, їх спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Постійні непорозуміння та суперечки між ними, що погано впливають на виховання та емоційний стан їх дитини, призвели до неможливості їх сумісного проживання. Так, з травня 2015 року фактичні шлюбні відносини між ними припинені, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, спілкування між ними майже припинилось. Збереження сімї вважає неможливим через втрату між ними почуття любові, взаємоповаги один до одного, різних поглядів на життя та сімейні цінності, а також, що подальше спільне життя з відповідачем суперечитиме їх інтересам та інтересам їх дитини, та, що час на примирення їм не потрібний. Також відповідач просить не надавати їм будь-яких строків для примирення з позивачем, про що він зазначив у своїй адресованій суду письмовій заяві. З огляду на наведене та враховуючи положення ч. 1 ст. 24 СК України, яка встановлює, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд доходить висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх шлюбу суперечило б їх інтересам. Вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя сторони у даній справі не заявляли. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи, що на даний час шлюб носить формальний характер. На протязі всього часу ними вчинялись спроби налагодити стосунки, проте ці спроби не дали жодного результату. Вже пройдена межа, за якою не може бути ніякого збереження стосунків. Вони втратили розуміння один з одним, а їх шлюб залишився лише на папері. Вони остаточно переконалися, що в них різні погляди на життя та сімейні цінності. Позивач просила розглянути справу за її відсутності та задовольнити позов, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Відповідач також просив розглянути справу за його відсутності, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, в тексті якої зазначив, що проти позову позивача не заперечує. Ця заява відповідача приєднана судом до матеріалів справи. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 06 листопада 2010 року у Дачненській сільській раді Біляївського району Одеської області, актовий запис № 60; у сторін це перший шлюб; від шлюбу сторони мають синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Як вказує позивач, на даний час шлюб носить формальний характер. На протязі всього часу ними вчинялись спроби налагодити стосунки, проте ці спроби не дали жодного результату. Вже пройдена межа, за якою не може бути ніякого збереження стосунків. Вони втратили розуміння один з одним, а їх шлюб залишився лише на папері. Вони остаточно переконалися, що в них різні погляди на життя та сімейні цінності. Крім того, як зазначають сторони у своїх адресованих суду письмових заявах, шлюбно-сімейні відносини між ними припинені з 22.10.2015 року, строки для примирення їм не потрібні, й після розірвання шлюбу їх син - [PERSON], [INFO] залишатиметься проживати з матір'ю - позивачем [PERSON], а син - [PERSON], [INFO], залишатиметься проживати з батьком - відповідачем [PERSON] З огляду на наведене та враховуючи положення ч. 1 ст. 24 СК України, яка встановлює, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд доходить висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх шлюбу суперечило б їх інтересам. Вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя сторони у даній справі не заявляли. На підставі викладеного і

Outcome: approved