Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 56,2 кв. м., житловою площею 30,3 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом визнання права власності на квартиру за позивачем. Вказаний позов обґрунтований наступними обставинами. 06.08.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №113-0111008/ФКВ-08, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 104 900,00 доларів США з розрахунку 14,3% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 06.08.2008 року до 05.08.2026 року. В частині надання кредитних коштів Товариство з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» свої зобов'язання виконав, надавши відповідачу кредит, в розмірі та строки передбачені кредитним договором. 02.07.2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах визначених даним Договором, Товариство з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює Товариство з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Отже, відповідно до вищевказаного договору про передачу активів та кредитних зобов'язань ПAT «Дельта Банк» набув права вимоги по даному кредитному договору. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Кредитним договором іпотекодавець [PERSON] на підставі договору іпотеки №113-0111008/Zфквіп-08 від 06.08.2008 року передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 56,2 кв. м., житловою площею 30,3 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 06.08.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хащіною Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №854, та зареєстрованого в державному реєстрі правочинів. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим, станом на 28.07.2015 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі: 2801131,91 грн., з яких: тіло кредиту - 1824322,71 грн.; відсотки - 642356,24 грн.; пеня - 314102,99 грн.; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу - 8386,96 грн.; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по процентам - 11963,01 грн. Враховуючи невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки. В судове засідання представник позивача не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи міститься клопотання про можливість розгляду справи у відсутність представника та останній не заперечує проти проведення заочного розгляду справи (а.с.101). Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про його дату, час та місце повідомлена належним чином за місцем своєї реєстрації, про причини неявки суд не повідомили. Зокрема від представника відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності на адресу суду надійшли заперечення на позовну заяву, в яких останній зазначив, що навіть при задоволенні позовних вимог суд зобов'язаний відстрочити виконання рішення на час дії закону про мараторій. Також просив при винесенні рішення врахувати вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні достовірно встановлено, що 06.08.2008 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №113-0111008/ФКВ-08 (а.с. 8-14), згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 104 900,00 доларів США з розрахунку 14,3% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 06.08.2008 року до 05.08.2026 року. В частині надання кредитних коштів Товариство з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» свої зобов'язання виконав, надавши відповідачу кредит, в розмірі та строки передбачені кредитним договором. 02.07.2010 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах визначених даним Договором, Товариство з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює Товариство з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Отже, відповідно до вищевказаного договору про передачу активів та кредитних зобов'язань ПAT «Дельта Банк» набув права вимоги по даному кредитному договору. Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Також з метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Кредитним договором іпотекодавець [PERSON] на підставі договору іпотеки №113-0111008/Zфквіп-08 від 06.08.2008 року передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 56,2 кв. м., житловою площею 30,3 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 06.08.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хащіною Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №854, та зареєстрованого в державному реєстрі правочинів (а.с. 16-20). Позичальник скориставшись кредитними ресурсами умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим, станом на 28.07.2015 року за відповідачем наявна заборгованість у сумі: 2801131,91 грн., з яких: тіло кредиту - 1824322,71 грн.; відсотки - 642356,24 грн.; пеня - 314102,99 грн.; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по тілу - 8386,96 грн.; сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по процентам - 11963,01 грн. Вказане підтверджується наданим розрахунком заборгованості (а.с. 24). Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на адресу відповідача 21.08.2015 року було направлено лист-вимогу, в якій відповідачу було роз'яснено про наявність станом на 28.07.2015 року простроченої (поточної) заборгованості у розмірі 46339,52 дол. США. У разі незадоволення даного листа-вимоги позивач буде вимушений звернутися до суду з вимогою про звернення стягнення на майно на загальну суму заборгованості за кредитним договором, яка станом на 28.07.2015 року становить: 111805,27 дол. США та 334452,96 грн., та повідомлено, що у разі невиконання цієї вимоги ПАТ «Дельта Банк» розпочне процедуру звернення стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно (а.с.25). Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом. Пунктом 4.1 Іпотечного договору передбачено, що Іпотекодержатель набуває права звернути стягнення та реалізувати Предмет іпотеки у наступних випадках: якщо у момент настання строку виконання Основного зобов'язання за Кредитним договором воно не буде виконано належним чином, а саме: при повному або частковому неповерненні кредиту (чергового платежу по кредиту) та/або при несплаті або частковій несплаті процентів та/або при несплаті або частковій несплаті штрафних санкцій у встановлені Кредитним договором строки; якщо у 3-денний строк після загибелі, пошкодження чи втрати Предмета іпотеки Іпотекодавець не здійснить його заміну у відповідності до п. 3.1.8 цього Договору; порушення Іпотекодавцем (Позичальником) обов'язків за цим та/або Кредитним договором та виконання вимоги Іпотекодержателя про дострокове виконання Основного зобов'язання; якщо інша, ніж Іпотекодержатель, особа набула право стягнення на Предмет іпотеки. Згідно п. 4.2 у випадку порушення Іпотекодавцем (Позичальником) обов'язків за цим та/або Кредитним договором Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю (та Позичальнику) письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки. Відповідно до п. 4.3 Звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з порядком задоволення вимог Іпотекодержателя, передбаченим п. 4.4 цього договору. 4.4 У випадку настання будь-якої з підстав для звернення стягнення на Предмет іпотеки, передбачених п. 4.1 цього Договору, Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги одним з наступних способів: 4.4.1 Шляхом прийняття Іпотекодержателем Предмета іпотеки у власність в рахунок виконання повного зобов'язання. Цей Іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на Предмет іпотеки. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. В порядку ст. 589 ЦК України, ст. ст. 12, 33 Закону України «Про іпотеку» за рахунок заставного майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставного майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Згідно ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні положення мають місце в ст. 33 Закону України «Про іпотеки». А отже, позивач має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки і пред'явлення позову про звернення стягнення є обґрунтованим. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Вказаний порядок надсилання вимоги про усунення порушень умов кредитного договору позивачем був дотриманий та на виконання вказаних вимог закону позивачем на адресу відповідача було надіслано листа-вимогу про усунення порушень, що підтверджується наявною в матеріалах справи вимогою від 21.08.2015 року. Проте, вказані у вимозі порушення відповідачем усунуто не було. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 39 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5, суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 17 ЦК України має право вимагати застосування його судом. Також Верховним Судом України у постанові від 11.12.2013 року по справі № 6-124цс13 зазначено, що відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом права власності на предмет іпотеки, згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. 07.06.2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до умов якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме майно, яке вважається предметом застави або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно і загальна площа такого нерухомого майна не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для жилого будинку. Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Така ж правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України у справі № 6-57цс15 предметом якої був спір про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту і звернення стягнення на предмет іпотеки. Відтак установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Отже, зважаючи на те, що відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконала, а договором іпотеки передбачено право позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та в рахунок погашення заборгованості перед Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» за Кредитним договором №113-0111008/ФКВ-08 від 06.08.2008 року у розмірі 2801131,91 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру, загальною площею 56,2 кв. м., житловою площею 30,3 кв. м., що розташована за адресою: [ADDRESS], яка зареєстрована на праві власності за [PERSON] шляхом визнання права власності на зазначене майно за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у розмірі 3654,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved