Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

У березні 2014 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], який надалі уточнив (а.с.85-86) про визнання права спільної часткової власності на спільне сумісне майно подружжя - приміщення перукарні по [ADDRESS]. Позов обґрунтував тим, що під час перебування у шлюбі з відповідачкою в 2001 р. на ім'я дружини була придбана квартира, яку з дотримання відповідного порядку переведено до нежитлового фонду та у 2005 р. прийнято в експлуатацію як перукарню. Після розірвання шлюбу відповідачка зареєструвала право власності на перукарню і він бажає поділити спільне сумісне майно подружжя шляхом визнання його права власності на ? частину перукарні. В судовому засіданні позивач з представниками позовні вимоги підтримав. Представник відповідачки проти задоволення позову заперечувала повністю. Обґрунтування свої позиції не надала. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 лютого 2013 р. розірвано шлюб зареєстрований між сторонами 29 грудня 1985 р. Згідно договору №337 оформленого на товарній біржі 23 березня 2001 р. на ім'я [PERSON] була придбана [ADDRESS] (а.с.13). Даний договір зареєстрований в БТІ. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 25 квітня 2002 р. за № 385 дозволено приватному підприємцю [PERSON] перевести дану квартиру у нежитлове приміщення та дозволено виконання проектних і ремонтно - будівельних робіт по реконструкції нежилих приміщень для розміщення перукарні по [ADDRESS]. 14 листопада 2005 р. державною приймальною комісією складено акт про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту - перукарні по [ADDRESS] приватного підприємця [PERSON] загальною площею 30,8 кв.м. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 25 листопада 2005 р. за №2292 затверджено вказаний акт прийняття в експлуатацію перукарні по [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 11 квітня 2014 р. за №320 перукарні по [ADDRESS] загальною площею 30, 8 кв.м., яка прийнята в експлуатацію рішенням виконкому від 25 листопада 2005 р. за №2292 загальною площею 30,8 кв.м. надано нову адресу - [ADDRESS]. 29 травня 2014 р. [PERSON] звернулася до реєстраційної служби Миолаївського міського управління юстиції, де на підставі пакету усіх наведених вище документів, цього ж дня оформила право власності на перукарню загальною площею 30,8 кв.м. по [ADDRESS] Також 29 травня 2014 р. відповідачка отримала витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. У свідоцтві та у витягу є помилки. У свідоцтві неправильно зазначена адреса об'єкта права власності [PERSON] замість [ADDRESS] - [ADDRESS], а у витягу при правильному зазначенні адреси неправильно написано прізвище відповідачки замість [PERSON] - [PERSON]. Втім аналізуючи в сукупності зміст обох документів та документів в копії реєстраційної справи наданою реєстраційною службою ММУЮ, суд проходить до переконання, що саме відповідачка [PERSON] зареєструвала 29 травня 2014 р. право власності саме на перукарню площею 30,8 кв.м. по [ADDRESS]. Відповідно до оглянутої інвентарної справи БТІ №19120 на адресу - [ADDRESS], вбачається що дійсна вартість вказаної перукарні визначена станом на 09 квітня 2014 р. в розмірі 54150 грн. Згідно матеріалів цієї інвентарної справи вбачається, що 09 квітня 2014 р. була проведена поточна інвентаризація об'єкту. План приміщення перукарні складений за результатами попередньої технічної інвентаризації у 2005 р. за результатами поточної інвентаризації у 2014 р. залишився без змін (а.с. інв. справи 24). Згідно ст. 23 КпШС України, майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. За ст. 22 КпШС України, ст. 60 СК України майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Купуючи на своє ім'я [ADDRESS], відповідачка придбала в якості фізичної особи, а не фізичної особи - підприємця, житло. Отже, дана квартира за законом була придбана [PERSON] у спільну сумісну власність з [PERSON] Під час перебування сторін у шлюбі квартира була переведена в нежитлове приміщення та за спільні кошти і сумісними зусиллями, що презюмується, оскільки доказів про протилежнє суду відповідачкою не надано, спільна сумісна власність (квартира) була реконструйована відповідно до рішення виконкому 25 квітня 2002 р. у перукарню призначену для ведення господарської діяльності, акт прийняття в експлуатацію перукарні відповідачкою як приватним підприємцем був затверджений рішенням виконкому 25 листопада 2005 р. Відповідно до діючих на той час відомчих будівельних норм «Реконструкція і капітальний ремонт житлових будинків» (ВСН 61-89 (р), затверджених наказом Держкомітету СРСР по архітектурі та містобудівництву у 1989 р., що втратили силу введенням в дію 01 січня 2010 р. ДБН України «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт» (ДБН В.3.2-2-2009), реконструкцією є комплекс будівельних робіт та організаційно - технічних заходів, пов'язаних зі зміною основних техніко - економічних показників житлового будинку (кількості та площі квартир, будівельного об'єму та загальної площі будинку) чи зміна його призначення. Переведення спільної квартири у нежитлове приміщення та проведення реконструкції спільної сумісної власності зусиллями та за рахунок самих співвласників призвело до виникнення правовідносин, що врегульовані ст. 331 ЦК України. На час прийняття перукарні до експлуатації 25 листопада 2005 р., ч. 2 і 3 ст. 331 ЦК України передбачали, що якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Завершення будівництва з реконструкції квартиру в перукарню із введенням її до експлуатації було завершено у 2005 р., тобто під час шлюбу сторін. Реєстрація у 2014 р. за відповідачкою після припинення шлюбу з позивачем права власності на перукарню, завершену будівництвом в 2005 р., в період шлюбу між сторонами, призвело до повторного виникнення права спільної сумісної власності на перукарню її та [PERSON] Відповідно до постанови ВСУ в справі № 6-79цс13 від 2 жовтня 2013 р., майно фізичної особи - підприємця, яке придбане та використовується в його підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність, відповідно до ст. 57 СК України, а не як об'єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання ст. ст. 60, 61 СК України. Даний висновок зроблений в контексті обставин конкретної справи щодо купівлі в шлюбу нерухомого майна особою як фізичним особою підприємцем. В даній справі перукарня відповідачкою не купувалася, а була переобладнана з квартири, яка є спільним сумісним майном сторін. Таким чином, суд приходить до висновку що перукарня по [ADDRESS], як зареєстрований об'єкт права власності у 2014 р. за відповідачкою, також є й об'єктом спільної сумісно власності сторін в справі. Відповідно до положень ст. 28 КпШС України, ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Тому позовні вимоги про визнання права власності на ? частину перукарні підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України позивачу за рахунок відповідачки слід відшкодувати судовий збір сплачений ним при подачі позову до суду 350 грн.. а з відповідачки достягнути залишок суми еквівалентної 1% встановленої судом вартості спірного об'єкту (541,50 грн. - 350 грн) 191,50 грн.

Outcome: approved