Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

у березні 2015 позивач звернувся до суду з позовними вимогами, мотивуючи їх тим, що в період часу із 16.07.1994 року по 28.08.2014 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. У шлюбі, 23.10.1996 року було придбано за спільні кошти квартиру [ADDRESS]. Оскільки у добровільному порядку згоди щодо розподілу даної квартири не досягнуто, позивач просить суд визнати за нею та відповідачем право власності на 1\\2 частину вказаної вище квартири кожному. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, просять його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала, оскільки спільне користування позивача і відповідача даною квартирою є неможливим. З цією метою вважає, що квартира повинна бути реалізована, а кошти від продажу розподілені між ними. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази встановив наступне: сторони перебували у шлюбі із 16.07.1994 року по 28.08.2014 року. Даний факт підтверджено рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 28.08.2014 року, яким шлюб, зареєстрований 16.07.2014 року у міському палаці шлюбів, актовий запис № 1151 між [PERSON] та [PERSON] розірвано. (а.с.11). Згідно договору купівлі продажу від 03.10.1996 року , який посвідчений державним нотаріусом Першої полтавської держнотконтори [PERSON], укладеного між [PERSON] та [PERSON], останній купив квартиру [ADDRESS]. (а.с. 5). Відповідно до ст.ст.60, 61, 70 СК України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю; кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном; в разі поділу вказаного майна їх частки визнаються рівними, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, це питання вирішується судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст.71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Під час судового розгляду справи жоден із подружжя грошову суму на депозитний рахунок не вніс. 04.12.2015 року внесена відповідачем сума грошових коштів у розмірі 145750 грн. на депозитний рахунок суду була повернута судом на підставі поданої ним заяви. Таким чином, суд вважає за необхідне позов задовольнити та приймаючи до уваги, що неподільна річ квартира, яка є спільною власністю подружжя, не може бути реально поділена між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Outcome: approved