Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

У вересні 2010 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про поділ майна подружжя, в обґрунтування якого зазначив, що перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . За час перебування у шлюбі подружжям було придбано та зареєстровано на ім`я [PERSON] : земельна ділянка несільськогосподарського призначення площею 0,0309 га., яка знаходиться на території [ADDRESS] ; земельна ділянка комерційного використання обслуговування торгового комплексу площею 0,0112га, яка знаходиться у [ADDRESS] ; земельна ділянка несільськогосподарського призначення площею 0,0964 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,0166 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; приміщення кафе-магазину нежитлова будівля кафе « [INFO] » площею 662 м.кв., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , земельна ділянка та нежитлове приміщення по [ADDRESS] . Оскільки позивач [PERSON] не може домовитись з відповідачем про поділ спільного майна, він був змушений звернутися до суду. Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 17.09.2010 визнано мирову угоду між [PERSON] та [PERSON] у справі про поділ майна подружжя, по якій відповідач [PERSON] відмовляється на користь [PERSON] від спільного сумісного майна подружжя, а саме земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 0,0309 га., яка знаходиться на території [ADDRESS] ; земельної ділянки комерційного використання обслуговування торгового комплексу площею 0,0112га, яка знаходиться у [ADDRESS] ; земельної ділянки несільськогосподарського призначення площею 0,0964 га. яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельної ділянки площею 0,0166 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; приміщення кафе-магазину нежитлова будівля кафе « [INFO] » площею 662 м.кв., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , - та не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на вказане майно. В свою чергу позивач [PERSON] згоден на укладення мирової угоди на вказаних умовах, та не заперечує щодо визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку та нежитлове приміщення по [ADDRESS] . Після набрання чинності ухвали суду земельна ділянка несільськогосподарського призначення площею 0,0309 га, яка знаходиться на території [ADDRESS] ; земельна ділянка, комерційного використання - обслуговування торгового комплексу площею 0,0112 га, яка знаходиться у [ADDRESS] ; земельна ділянка несільськогосподарського призначення площею 0,0964 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,0166 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; приміщення кафе-магазину нежитлова будівля кафе « [INFO] » площею 662 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , без номера, є власністю [PERSON] . Після набрання чинності ухвали суду земельна ділянка та нежитлове приміщення по [ADDRESS] є власністю [PERSON] . Провадження у справі закрито. Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 13.07.2016 в ухвалі Старобільського районного суду Луганської області від 17.09.2010 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя виправлено описку та замінено: «приміщення кафе - магазин нежитлова будівля кафе « [INFO] » площею 662 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , без номера» на «приміщення кафе-магазин нежитлова будівля кафе « [INFO] » площею 672,2 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ». Ухвалою Луганського апеляційного суду від 2510.2018 року матеріали апеляційного провадження №22ц/810/311/2018 у цивільній справі №2-2518/2010 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя направлені до Старобільського районного суду Луганської області для відновлення втраченого судового провадження, у зв`язку з тим, що зазначена цивільна справа знищена за закінченням строку зберігання, встановленого Переліком судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду, із зазначенням строків зберігання, затвердженого Наказом ДСА України 11.02.2010 року за №22. Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 08.01.2019 судове провадження по цивільній справі №2-2518/2010 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя відновлено в частині ухвали Старобільського районного суду Луганської області від 17 .09.2010 про визнання мирової угоди та в частині ухвали Старобільського районного суду Луганської області від 13.07.2016 про виправлення описки в ухвалі цього ж суду від 17.09.2010. Постановою Луганського апеляційного суду від 26.03.2019 апеляційна скарга [PERSON] задоволена, ухвала Старобільського районного суду Луганської області від 17.09.2010 скасована, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Відповідно до розпорядження голови Старобільського районного суду Луганської області від 15.05.2019 цивільна справа №2-2518/2010 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя передана до Новопсковського районного суду Луганської області в порядку п. 2 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, у зв`язку з неможливістю утворити новий склад суду для розгляду справи. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 2205..019 цивільну справу за позовом за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя призначено до розгляду на 05.06.2019. 05.06.2019 судове засідання відкладено до 02.10.2019, у зв`язку з розглядом заяви [PERSON] про ухвалення додаткового рішення до постанови Луганського апеляційного суду від 26.03.2019 у вказаній цивільній справі. В судовому засіданні 02 жовтня 2019 року задоволено клопотання представника позивача, розгляд справи відкладено до 05 листопада 2019 року. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 05.11.2019 позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя залишено без розгляду. Постановою Луганського апеляційного суду від 22.01.2020 скасовано ухвалу Новопсковського районного суду Луганської області від 05.11.2019, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Підставою для скасування ухвали суду першої інстанції від 05.11.2019 апеляційним судом стало те, що суд вирішив питання щодо залишення без розгляду позовної заяви, яка фактично в матеріалах справи відсутня. Крім того, в постанові від 22.01.2020 апеляційний суд зазначив, що судом першої інстанції не було вирішено питання про залучення [PERSON] , як власника розташованого на спірній земельній ділянці, яка є предметом спору між [PERSON] та [PERSON] , об`єкта нерухомості. Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 12.03.2020 ініційовано розгляд справи про відновлення втраченого судового провадження в цивільній справі №2-2518/2010 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, провадження у цивільній справі№2-2518/2010 (провадження №2/942/285/20) зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі про відновлення втраченого судового провадження в цивільній справі №2-2518/2010. Ухвалою суду від 21.08.2020 поновлено провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, справу призначено до розгляду на 02.10.2020. 02.10.2020 судове засідання відкладено до 03.11.2020 за клопотанням представника позивача. 03.11.2020 розгляд справи відкладено до 03.11.2020, у зв`язку із задоволенням клопотання представника позивача. Ухвалою суду від 03.12.2020 залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] . 29.12.2020 [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , в якому просив визнати за ним право власності на 76/100 часток земельної ділянки кадастровий номер 4425110100:07:002:0430, площею 0,0309 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, для будівництва та обслуговування магазину, що розташована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1412953944251. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначив, що він є власником 76/100 часток нежитлового приміщення, що розташовано на спірній земельній ділянці несільськогосподарського призначення за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування, укладеного 27.08.2003 з [PERSON] . На момент укладення договору дарування [PERSON] не було відомо, що власником спірної земельної ділянки була [PERSON] , якій 26.07.2002 був виданий Державний акт на право власності на землю. Позивач за зустрічним позовом вважає, що набув право власності на 76/100 часток земельної ділянки одночасно з придбанням 76/100 часток нежитлової будівлі, у відповідності до вимог ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла на момент укладення договору дарування). Ухвалою суду від 08.02.2021 зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 76/100 часток земельної ділянки прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Розгляд справи відкладено до 10.03.2021. 10.03.2021 розгляд справи не відбувся, у зв`язку з перебуванням головуючого по справі у щорічній основній відпустці. Розгляд справи відкладено до 08.04.2021. 08.04.2021 в судовому засіданні оголошено перерву до 05.05.2021, у зв`язку з витребуванням доказів. Ухвалою суду від 05.05.2021 визнано явку [PERSON] та [PERSON] в судове засідання обов`язковою, розгляд справи відкладено до 03.06.2021. 03.03.06 судове засідання відкладено до 17.06.2021 за клопотанням представника позивача. Позивач [PERSON] та його представник до судового засідання не з`явилися, надали суду заяву, в якій просили суд в розглянути справу без їх участі. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просили суд в розглянути справу без її участі. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] та його представник до судового засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково, а у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] відмовити, виходячи з наступного. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Відповідно до п.п. 22-25\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № [NUMBER] , від 21 грудня 2007 року\~поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 СК\~та\~ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Пунктом 23 Постанови передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК, ч. 3\~ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3\~ст. 325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.08.1974 по 05.12.2018, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №00031256419 від 16.06.2021. З матеріалів відновленого втраченого судового провадження у справі №2-2518/2010 вбачається, що під час шлюбу [PERSON] було придбано: -земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,0309 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується державним актом на право власності на землю серії ЛГ №026766 від 26.07.2002; -1/2 частини нежитлової будівлі, що розташована в [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2005, посвідченого приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Пульним С.М., реєстровий №4373; - земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 0,0413 га за адресою: [ADDRESS] , відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.08.2006, посвідченого приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Пульним С.М., реєстровий №2798; -земельну ділянку несільськогосподарського призначення загальною площею 964 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , без номера, що підтверджується договором купівлі-продажу від 07.05.2002, посвідченого приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Озеровим О.І., реєстровий №1910; -земельну ділянку несільськогосподарського призначення загальною площею 0,0166 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 25.02.2003 приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Озеровим О.І., реєстровий № 626; -земельну ділянку несільськогосподарського призначення загальною площею 0,0112 га за адресою: [ADDRESS] , відповідно до договору купівлі-продажу від 16.09.2005, посвідченого приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Пульним С.М., реєстровий № 2610; -земельну ділянку несільськогосподарського призначення загальною площею 309 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , без номера, що підтверджується договором купівлі-продажу від 07.05.2002, посвідченого приватним нотаріусом Старобільського районного нотаріального округу Луганської області Озеровим О.І., реєстровий №1911. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 252635168 від 14.04.2021 за [PERSON] 23.02.2017 зареєстровано право власності на приміщення кафе-магазину нежитлова будівля кафе « [INFO] », загальною площею 672,2 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] та право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4425110100:07:002:0135 за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, обслуговування торгового комплексу. Власником нежитлового приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] є СФГ «Лотос», право власності за яким зареєстровано 05.05.2014, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 252635968 від 14.04.2021. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 252636823 від 14.04.2021 відомості про право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4425110100:07:002:0430, площею 0,0309 га, за адресою: [ADDRESS] , в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №259668831 від 03.06.2021 за [PERSON] 28.05.2021 зареєстроване право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4425110100:10:002:0790, загальною площею 0,0413 га. Актуальних відомостей щодо об`єктів нерухомого майна: земельної ділянки несільськогосподарського призначення загальною площею 0,0166 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки несільськогосподарського призначення загальною площею 964 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , без номера Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно не містить. Крім того, подані сторонами докази у вигляді частини Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛГ №026814 від 23.05.2002 та частини документу про зміни у межах і розмірах земельної ділянки з 0,0166 га до 0,1134 га суд не приймає до уваги, оскільки надані докази не відповідають вимогам належності та достовірності доказів (ст.ст. 77-79 ЦПК України). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги (частини перша та друга статті 11 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі). Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи,\~що з\~05.05.2014\~у третьої\~особи СФГ\~«Лотос» виникло\~речове право\~на частину спірного майна нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , яке не було залучене позивачем [PERSON] до участі у справі, у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити, оскільки ухвалення рішення може мати правові наслідки для особи, не залученої до участі у справі. Інша частина спірного майна земельна ділянка несільськогосподарського призначення площею 0,0309 га., яка знаходиться на території [ADDRESS] ;; земельна ділянка несільськогосподарського призначення площею 0,0964 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; земельна ділянка площею 0,0166 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , - за даними Реєстру речових прав на нерухоме майно або не зареєстрована, або право власності на нього відсутнє. Сторонами по справі не надано належних та допустимих доказів належності вказаного вище майна подружжю [PERSON] на момент розгляду справи, що позбавляє суд можливості визнати право власності на це майно за позивачем. Разом з тим, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо визнання права власності за [PERSON] на приміщення кафе-магазину нежитлова будівля кафе « [INFO] » площею 672,2 кв.м., яке розташоване за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку комерційного використання обслуговування торгового комплексу площею 0,0112 га, яка знаходиться у [ADDRESS] . Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 76/100 часток земельної ділянки, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що згідно договору дарування від 27.08.2002 [PERSON] набув право власності на 76/100 частин нежилого приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] і розташоване на земельній ділянці, розмір якої буде встановлено після оформлення державного акту на землю. На час укладення вказаного вище договору дарування [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка несільськогосподарського призначення загальною площею 0,0309 га, яка знаходиться у [ADDRESS] . За змістом договору дарування від 27.08.2002 предметом договору є дарування 76/100 частин нежилого приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Умова цього договору «встановлення розміру земельної ділянки після оформлення державного акту на землю» не є безумовною підставою для виникнення права власності на 76/100 часток земельної ділянки, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України (в редакції від 01.01.2002) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди. В матеріалах справи відсутні відомості, що після укладення договору дарування [PERSON] звертався до [PERSON] з пропозицією укласти угоду щодо набуття права власності на частину земельної ділянки відповідно до частини нежилого приміщення, крім того позивачем не доведено, що [PERSON] приховала від нього інформацію щодо права власності спірної земельної ділянки З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що у [PERSON] не виникло право власності на 76/100 часток земельної ділянкина підставі укладеного договору дарування, та відповідно відсутні підстави для визнання права власності на таке майно в судовому порядку.

Outcome: partial