Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

у березні 2015 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» звернулось до суду з вказаним позовом. Останній мотивувало тим, що відповідно до договору про фінансовий лізинг № 00009119 від 26 листопада 2013 року товариство передало [PERSON] у розпорядження транспортний засіб типу VW Т5 Multivan GP 2.0 DiTDI, 2013 року виробництва, шасі № [NUMBER], двигун № [NUMBER], а останній прийняв даний транспортний засіб та зобов'язався сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору й згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 93, 632, 00 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 46 632, 00 доларам США. В свою чергу, відповідач [PERSON] виступила поручителем [PERSON] згідно умов поруки, які є невід'ємною частиною договору про фінансовий лізинг. Вказало на те, що з боку товариства були повністю виконані умови договору, натомість [PERSON] не дотримався останніх, чим порушив взяті на себе зобов'язання. На момент звернення до суду сума заборгованості по договору складає 54 779,77 грн. Тому, просив стягнути солідарно з відповідачів вказану суму заборгованості, збитки у розмірі 523 874,84 грн., штраф у розмірі 1 099,45 грн., пеню у розмірі 2 873,61 грн., 3% річних у розмірі 862,08 грн., інфляційні втрати в розмірі 10 520,81 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 4 488, 78 грн., а також судовий збір. Позивач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. В останній також зазначив про те, що обґрунтування позову та позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи за відсутності відповідачів та ухвалення по справі заочного рішення. Відповідачі, які повідомлялись в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили. За таких обставин суд вважав за можливе розглянути справу без участі відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що за договору про фінансовий лізинг № 00009119 від 26 листопада 2013 року ТОВ «Порше Лізинг Україна» передав у розпорядження [PERSON] об'єкт лізингу-транспортний засіб типу VW Т5 Multivan GP 2.0 DiTDI, 2013 року виробництва, шасі № [NUMBER], двигун № [NUMBER], а останній, в свою чергу, зобов'язався прийняти об'єкт лізингу і сплатити відповідну суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 93 632, 00 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 46 632, 00 доларів США (а.с. 17-35). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату. Статтею 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» встановлено, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу, лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що договір про фінансовий лізинг укладено відповідно до вимог чинного законодавства, де між сторонами було досягнуто згоди за всіма істотними умовами договору. Судом встановлено, що ТОВ «Порше Лізинг Україна» виконав умови договору, надавши відповідачу [PERSON] об'єкт лізингу в користування. Відповідач [PERSON] прийняв даний об'єкт та відповідно до договору перерахував авансовий платіж. Таким чином, на підставі вищезазначеного, судом встановлено, що сторонами погоджено умови договору, у відповідача перед позивачем виникли зобов'язання щодо сплати платежів. Відповідно до п. 6.1. загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, що становлять невід'ємну частину договору, відповідач зобов'язався здійснювати щомісячні лізингові платежі відповідно до плану відшкодування. Відповідно до п. 6.5 умов лізингу щомісячний платіж здійснюється на рахунок, зазначений позивачем, не пізніше дати, вказаної у плані відшкодування. Відповідно до матеріалів справи позивач щомісячно направляв на адресу відповідача [PERSON] рахунки-фактуру, відповідно до яких останньому необхідно було сплачувати щомісячні платежі. Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем [PERSON], починаючи з серпня 2014 року, було проігноровано дані рахунки і не проведено оплати, в зв'язку з чим виникла заборгованість перед позивачем за несплаченими лізинговими платежами на загальну суму 54 779,77 грн. За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно із ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. Відповідно до п. 12.6.1 умов договору, позивач має право в односторонньому порядку розірвати договір у разі, якщо відповідач не сплатив наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобов'язання зі сплати перевищує 30 днів. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] не виконує свої зобов'язання за договором та не сплачує лізингові платежі на протязі семи місяців. Відповідно до п. 8.3.1. умов договору, якщо відповідач прострочить виплату лізингового платежу протягом більш між 10 робочих днів, позивач має право надіслати відповідачу першу платіжну вимогу в письмовій формі, якщо відповідач не здійснить оплату протягом 7 робочих днів з моменту першої вимоги, позивач надсилає в такий же спосіб другу платіжну вимогу, яка продовжує строк здійснення оплати ще на 8 днів із зазначенням нагадування, що після завершення строку здійснення оплати, за умови не здійснення оплати, договір підлягає розірванню. Відповідно до п. 12.6.1. сторони домовились, що невиконання зобов'язань після надіслання другої платіжної вимоги означає, що відповідач не має наміру в подальшому виконувати свої зобов'язання за цим договором. Позивачем на адресу відповідача [PERSON], починаючи з 04 вересня 2014 року були надіслані нагадування, а також вимоги про погашення заборгованості, які відповідачем не були отримані ( а.с. 39-47). Тобто, відповідач [PERSON] належним чином був повідомлений про припинення договору та вимогу позивача повернути об'єкт лізингу, однак жодних дій щодо повернення об'єкту лізингу не вчинив. В зв'язку з цим, 09 лютого 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк А.М. був вчинений виконавчий напис № 168 про сплату заборгованості за період з 16 серпня 2014 року по 03 жовтня 2014 року в розмірі 55 879,22 грн. (а.с. 48). 14 лютого 2015 року ВДВС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження за виконавчим написом нотаріуса № 168 на підставі постанови від 14 лютого 2015 року про відкриття виконавчого провадження № 46525519 (а.с 49). 23 лютого 2015 року постановою державного виконавця Гаєвського С.М. оголошено розшук майна боржника (а.с. 50). Разом з тим, як встановлено в ході розгляду справи, об'єкт лізингу позивачеві не повернутий, заборгованість не погашена. Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Відповідно до п. 12.9 умов лізингу у разі дострокового розірвання договору з боку позивача, відповідач зобов'язувався повернути об'єкт лізингу за власний рахунок у відмінному робочому і технічному стані до головного офісу позивача в продовж 10 робочих днів з дати одержання вимоги позивача про таке повернення. Однак, відповідачем дані дії вчинені не було як було зазначено раніше. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідачем [PERSON] позивачу було нанесено збитки в зв'язку з порушенням зобов'язань за договором, так як об'єкт лізингу не повернутий, заборгованість не погашена. Задля вирішення зазначених питань, ТОВ «Порше Лізінг Україна» поніс витрати у зв'язку із необхідністю звернення до нотаріуса, із юридичним супроводженням повернення заборгованості, супроводженням виконавчого провадження, здійснення розшуку і повернення майна, що підтверджується копією договору про надання юридично-консультаційних послуг від 21 червня 2012 року, копіями рахунку-фактури, копіями актів та платіжних доручень (а.с. 52-74). На підставі даних документів позивач поніс збитки в розмірі 16 200,00 грн. з урахуванням податку на додану вартість. Таким чином, через порушення зобов'язань за договором, відповідач має відшкодувати позивачу збитки, що складаються із суми матеріальних витрат та упущеної вигоди, що становить 523 874,84 грн. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання відповідно до ст. 549 ЦК України. Договором передбачені штрафні санкції у вигляді фіксованих штрафів у випадку несплати виставлених рахунків у встановлений строк відповідно до п. 8.2.1, а також пеня у розмірі 10 % річних за кожен день прострочення виконання зобов'язання. В зв'язку з вище викладеним загальна сума пені, що підлягає стягненню з відповідача складає 2 873,61 грн., що підтверджується розрахунком пені. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Загальні суми 3 % річних та інфляційних втрат, що підлягають стягненню через невиконання відповідачем грошових зобов'язань за договором, складають 862,08 грн. та 10 520,81 грн. відповідно. Згідно ст. 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними. У свою чергу ст. 536 ЦК України, передбачає, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Проте договором та законом розмір процентів за користування чужими коштами за період прострочення виконання грошового зобов'язання не встановлений. У такому разі відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України за аналогією застосовується ст. 1048 ЦК України, згідно з якою, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Загальна сума процентів за користування чужими грошима, що підлягає стягненню з відповідача за період заборгованості, становить 4 488,78 грн. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Суд вважає, що згідно ст. 611 ЦК України підлягають до задоволення вимоги позивача про стягнення коштів, оскільки відповідачем були порушені умови зобов'язання, обумовлені договором. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Таким чином, з врахуванням наведеного суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо стягнення на його користь загальної суми заборгованості в розмірі 54 779,77, збитків у розмірі 523 874,84 грн., штрафу в розмірі 1 099,45 грн., пені у розмірі 2 873,61 грн., 3% річних у розмірі 862,08 грн., інфляційних втрат в розмірі 10 520,81 грн., процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 4 488, 78 грн. При цьому, відповідно до ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Частини 1 та 2 ст. 554 ЦК України встановлюють, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову субсидіарну відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] виступила поручителем [PERSON] згідно умов поруки, які є невід'ємною частиною договору про фінансовий лізинг. Пунктом 1 умов поруки від 26 листопада 2013 року встановлено, що [PERSON] несе солідарну відповідальність за виконання всіх зобов'язань [PERSON] на підставі або у зв'язку із договором. Згідно з п. 2 умов поруки від 26 листопада 2013 року, зобов'язання [PERSON] включають сплату, окрім іншого, лізингові платежі, штрафні санкції та відшкодування збитків (а.с. 28). Таким чином, [PERSON] несе солідарну і повну відповідальність за зобов'язаннями [PERSON] згідно із положеннями договору та приписами чинного законодавства. Тому суд знаходить обґрунтованою вимогу позивача щодо стягнення на його користь загальної суми заборгованості в розмірі 54 779,77, збитків у розмірі 523 874,84 грн., штрафу в розмірі 1 099,45 грн., пені у розмірі 2 873,61 грн., 3% річних у розмірі 862,08 грн., інфляційних втрат в розмірі 10 520,81 грн., процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 4 488, 78 грн. солідарно з [PERSON] та [PERSON] Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору, який позивач сплатив при подачі позову до суду та підтверджені платіжним дорученням № 50021742 від 27 березня 2015 року (а.с. 78), тому з відповідачів на користь позивача стягуються кошти в розмірі 3 654,00 грн. На підставі наведеного, ст. ст. 526, 611, 625, 806, 808, 1048, 1214 ЦК України, ст. ст. 1, 7, 10 Закону України «Про фінансовий лізинг»,

Outcome: approved