Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

У вересні 2013 року [PERSON] звернувся в суд із зазначеним позовом до ЗАТ «Альфа-Банк»; просив суд визнати недійсним третейське застереження, визначене п.10 кредитного договору № 500144309, укладеного 16 липня 2008 року між ним та ЗАТ «Альфа-Банк», відповідно до якого судовий захист прав та законних інтересів, які мають Сторони у зв'язку з цим Договором, підлягає остаточному вирішенню у Постійнодіючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз». У судовому засіданні представник позивача Безугла Є.В. уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, до суду надала заяву про заміну відповідача по справі на належного, а саме: на ПАТ «Альфа-банк»; просила позов задовольнити, кредитний договір в частині третейського застереження визнати недійсним. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату розгляду справи повідомлявся належним чином, письмово про причини неявки суд не повідомляв. Суд у відповідності до п.4 ч.1 ст. 169 ЦПК України визнав обов'язковою явку представника відповідача для дачі пояснень. В судові засідання 15.01.2014 року та 27.01.2014 року відповідач не з'явився, письмових пояснень з приводу позовних вимог позивача суду також не надавав. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступне: 16.07.2008 року між [PERSON] та ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого в подальшому стало Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», був укладений кредитний договір № 500144309. Відповідно до п. 10 вказаного Договору судовий захист прав та законних інтересів, які мають Сторони в зв'язку з цим Договором, в тому числі розгляд та вирішення спорів, які виникають при виконанні або припиненні даного Договору, включаючи спори про відшкодування завданих порушенням Договору збитків та недійсність (неукладеність) Договору, підлягають остаточному вирішенню у Постійнодіючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його Регламенту. Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Згідно ст. 12 вказаного Закону третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди. В порушення вимог ст. 12 Закону України «Про третейські суди» в укладеному сторонами кредитному договорі № 500144309 від 16.07.08 року з третейським застереженням не було закріплено письмово Регламенту Постійнодіючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз». При цьому в тексті укладеного Договору не міститься посилання на те, що зазначений Регламент є невід'ємною частиною укладеного договору, як того вимагає Закон. Крім того, п. 14 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» передбачає, що третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Згідно положень ст.ст. 109, 110 ЦПК України позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням; позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Таким чином, пункт 10 кредитного договору, укладеного між сторонами, обмежує позивача у праві зверненння до суду за своїм вибором. Частиною 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Позивач в своїх позовних вимогах наголошував на тому, що не був ознайомлений належним чином з умовою договору, яка містить третейське застереження, та помилився щодо умов кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. При цьому статтею 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Враховуючи усе вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного, відповідно до статей 212-215, 218, 224-228, 232 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved