Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

У вересні 2012 року ПАТ «Родовід Банк» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивував тим, що 17 червня 2009 року між ним та [PERSON] був укладений кредитний договір, за яким остання отримала кредит у розмірі 100 000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% строком по 21 грудня 2010 року. Банк зобов'язання перед відповідачем виконав у повному обсязі. У порушення норм закону та умов договору відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки. У зв'язку з чим [PERSON] має заборгованість 1 290 849,39 дол. США, яка складається з заборгованості по кредиту - 98 999,40 дол. США, заборгованість по процентах 26 017,30 дол. США. Через невиконання умов договору була нарахована пеня - 1 159 878,61 дол. США, та три відсотки річних на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України в розмірі 5 954,42 дол. США. Просили суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 290 849,39 дол. США, судові витрати стягнути з відповідача. При розгляді справи представник позивача подав уточнені позовні вимоги (а.с. 78-80). Вказав, що заборгованість за кредитним договором станом на 17 травня 2012 року становить: заборгованість за кредитом становить 98 999,40 дол. США, заборгованість за процентами становить 26 017,30 дол. США, пеня за несвоєчасне погашення кредитної заборгованість становить 9 267 430,10 грн., сума трьох процентів річних від суми кредитної заборгованості становить 47 575,82 грн. Остаточно просив суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в розмірі 125 016,70 дол. США та 9 315 005,92 грн. та судові витрати в розмірі 3219 грн. При розгляді справи, [PERSON] подала зустрічний позов (а.с.50-53). Свої вимоги мотивувала тим, що укладеним кредитним договором визначені права та обов'язки сторін договору. Разом з тим, п. 4.5 кредитного договору містить несправедливі умови споживчого договору та створює істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків. Відповідно до оспорюваного пункту була нарахована пеня, що складає 1171% від сумарної суми заборгованості за кредитним договором. Обрахування ж штрафних санкцій відповідно до умов чинного законодавства не може перебільшувати суму, що становить 50 000 дол. США. Даний пункт суперечить також вимогам Закону України «Про захист прав споживачів». Просила суд визнати недійсним п.4.5 кредитного договору №77.2/СЗ-424.07.2 від 21 грудня 2007 року, укладеного між публічним акціонерним товариством «Родовід Банк» та [PERSON] У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, проти доводів зустрічного позову заперечував. Просив суд задоволити позовні вимоги у повному обсязі та відмовити у задоволенні зустрічного позову. У судовому засіданні представник проти позову заперечувала, вимоги за зустрічним позовом підтримала. Вказала, що дійсно на час розгляду справи існує заборгованість за кредитом в розмірі 98 999,40 дол. США. Погоджуються з нарахованим трьома відсотками річних в розмірі 47 575,82 грн. Разом з тим, заперечувала проти нарахованих відсотків за користування кредитом та розміром пені. Просила суд застосувати строки позовної давності. Просила суд відмовити в задоволенні позову та задоволити вимоги за зустрічним позовом. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що 21 грудня 2007 року між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №77.2/сз-424.07.2, за якою [PERSON] відкрито відновлювальну кредитну лінію на споживчі цілі в розмірі 100 000 дол. США терміном по 21 грудня 2010 року включно. 13 жовтня 2008 року між ВАТ «Родовід банк» та [PERSON] укладено додаткову угоду до кредитного договору. 11 лютого 2009 року між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] укладено договір про внесення змін до кредитного договору. 29 липня 2010 року ПАТ «Родовід Банк» та [PERSON] укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору. У п.4.1 кредитного договору вказаною, що позичальник зобов'язується забезпечити повне повернення одержаної суми кредитів на рахунок не пізніше 21 грудня 2010 року шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного/депозитного рахунку. П. 4.2 кредитного договору встановлений обов'язок позичальника сплачувати нараховані проценти за користування кредитами до 10 числа кожного календарного місяця включно, починаючи з місяця наступного за звітним, а також 21 грудня 2010 року або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитами шляхом внесення готівкових коштів у касу банку або безготівкового перерахування зі свого поточного рахунку. За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. За ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит (грошові кошти) та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. За умовами кредитного договору, [PERSON] мала вчасно сплачувати відсотки, нараховані за користування кредитом і частку кредиту у визначений кредитним договором, строк. Відповідно до положень ст. ст. 256,257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається із спливом строку виконання. Представник відповідача просив суд застосувати строки позовної давності щодо вимог про стягнення відсотків за користування кредитними коштами. Разом з тим, відсотки є платою за користування кредитом, тому на вимоги про їх стягнення поширюються загальні правила щодо стягнення основної суми боргу. У п. 4.5 договору вказано, що за порушення строків (термінів) повернення кредитів та/або сплати процентів за користування кредитами, сплачувати банку пеню за кожен день прострочки у розмірі 1,6% від суми простроченого платежу. У п.5.1. кредитного договору вказано, що банк має право вимагати дострокового повернення кредиту у разі невиконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором. З наданих суду документів та пояснень сторін, встановлено, що [PERSON] порушила строки погашення заборгованості та сплати відсотків за користування кредитом. За ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається та, які підтверджували їх вимоги та заперечення. Позивачем надано суду достатньо доказів на підтвердження прострочення відповідачем строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. З поданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що борг по капіталу станом на заборгованість за кредитом становить 98 999,40 дол. США, заборгованість за процентами становить 26 017,30 дол. США, пеня за несвоєчасне погашення кредитної заборгованість становить 9 267 430,10 грн., сума трьох процентів річних від суми кредитної заборгованості становить 47 575,82 грн. Як зазначено, за ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. За ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За правилом ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З матеріалів справи встановлено, що загальна сума пені в розмірі 1 159 878,61 дол. США нарахована позивачем за період з 11 березня 2009 року. Відповідно до ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту. У судовому засіданні відповідачі заявили про застосування строків позовної давності щодо вимог про стягнення пені за минулі роки, тому у задоволенні вимог про стягнення пені за період з 2009 року по 2011 рік суд відмовляє. При визначенні розмірі неустойки суд також враховує положення ст. 551 ЦК України, за якою розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення для справи. У судовому засіданні представник відповідача просила суд зменшити розмір стягуваної неустойки. Посилаючись на скрутне матеріальне становище, невідповідність суми боргу розміру пені, про що подала письмову заяву. Відповідно до роз'яснень п. 27 постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року істотними обставинами в розумінні ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на вагу (відсутність негативних наслідків для позивача через просторочене виконання зобов'язань). За ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи пояснення сторін, дослідивши подані суду докази, оскільки розмір пені значно перевищує суму заборгованості, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки до 1 100 000 грн.. Таким чином, з відповідача слід стягнути суму заборгованості в розмірі 125 016,70 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 11 березня 2014 року становить 1 154 641,74 грн., пеню за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості та три відсотки річних від суми простроченої заборгованості в розмірі 1 147 575,82 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підтвердження своїх витрат представник позивача надав платіжні документи за №6 від 11 вересня 2012 року. При поданні позову було сплачено судовий збір у розмірі 3219 грн.. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідача понесених судових витрат підлягають задоволенню. При цьому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову з наступних підстав. У п. 4.5 договору вказано, що за порушення строків (термінів) повернення кредитів та/або сплати процентів за користування кредитами, сплачувати банку пеню за кожен день прострочки у розмірі 1,6% від суми простроченого платежу. Стаття 99 Конституції України закріплюючи за гривнею правовий статус грошової одиниці України, не визначає сферу її обігу і не встановлює будь-яких обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Згідно з приписами ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадку і порядку, встановленому законом. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору, надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Відповідно до частин 1, 3-5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою, та шостою статті 203 цього Кодексу. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.14 постанови від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Так, відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У п.4.5 кредитного договору погоджено сторонами правочину розмір пені за порушення строків повернення кредитів або сплати процентів за користування, а саме: за порушення строків (термінів) повернення кредитів та/або сплати процентів за користування кредитами, сплачувати банку пеню за кожен день прострочки у розмірі 1,6% від суми простроченого платежу. Тому з урахуванням того, що сторонами на власний розсуд шляхом вільного волевиявлення визначено умови договору, зокрема щодо розміру пені за порушення умов договору, у зв'язку з чим відсутні підстави для визнання такої умов договору дискримінаційною або ж несправедливою. Тобто, позивач не довів, що зміст кредитного договору суперечить ст.ст.18,19 Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак відсутні підстави для визнання такої умови недійсною з підстав, передбачених ч.1 ст.203 ЦК України. На час укладення кредитного договору позивач був ознайомлений з інформацією про умови кредитування відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Доказів того, що права позивача на отримання повної та достовірної інформації щодо умов договору та порядку сплати кредиту були порушені суду не було подано. Крім того, суд вважає, що істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч.1 ст.638 та ст.1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Як вбачається з тексту укладеного сторонами кредитного договору такі умови договору передбачено. Отже, враховуючи вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позивач за зустрітим позовом у судовому засіданні не довів, що оспорюваний кредитний договір не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України і підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 215 ЦК України, оскільки умови договору та необхідні платежі були погоджені сторонами при їх укладенні та визнані такими, що не є несправедливими. Враховуючи викладене та

Outcome: approved