Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

У березні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказував, що 10 серпня 2007 року між ним та відповідачкою укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 1331. Від вказаного шлюбу у них з відповідачкою народився син - [PERSON], [INFO]. Разом з тим, спільне життя з відповідачкою у них не склалося й відповідно шлюбні відносини фактично припинені, спільного господарства вони не ведуть, разом не проживають, у зв'язку з чим збереження сім`ї та досягнення примирення з відповідачкою неможливе й суперечить їх інтересам. Також вказував на те, що на даний час він проживає разом із сином окремо від відповідачки і наміру продовжувати подружні відносини з відповідачкою не має й відповідно вважає, що збереження сім`ї є неможливим. Посилаючись на вказане, просив шлюб, укладений між ним та відповідачкою, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції розірвати. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився. Через канцелярію суду подав заяву, в якій вказав, що наданий сторонам строк на примирення позитивного результату не приніс, примирення з відповідачем не досягнуто, тому поданий позов підтримує в повному обсязі та просить шлюб розірвати. Також надав суду рішення суду, на підставі якого місце проживання спільної з відповідачкою дитини визначено із ним. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Причину своєї неявки суду не повідомила. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилося без технічної фіксації. Дослідивши письмові докази в справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як убачається з матеріалів справи, з 10 серпня 2007 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції вчинено відповідний актовий запис № 1331 (а.с.5). Від вказаного шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 6), місце проживання якого на підставі рішення суду визначено разом з батьком - [PERSON]. Також судом в ході розгляду справи встановлено, що сторони фактично не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, у зв'язку з чим збереження шлюбу є неможливим та таким, що суперечить їх інтересам. Крім того, наданий судом за клопотанням відповідачки строк на примирення позитивного результату не дав й відповідно сторони примирення не досягли, що підтверджується письмовими поясненнями позивача. Таким чином, судом достовірно встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім'я розпалася й відповідно існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд приходить до висновку, що її зберегти немає можливості. Так, згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Крім того, згідно із положеннями ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, ураховуючи вищевказані положення закону, а також оцінивши надані сторонами докази на підтвердження своїх вимог в їх сукупності та взаємозв'язку між собою, суд вважає, що збереження сім'ї неможливе, суперечить інтересам сторін, оскільки їхня сім'я розпалася остаточно, на даний час шлюб носить лише формальний характер, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню.

Outcome: approved