Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

У 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Служби безпеки України (далі - СБУ), Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок неправомірною, протиправної, незаконної бездіяльністю органів державної влади. Позов мотивовано тим, що позивач веде боротьбу по справі вбивства свого брата-близнюка. При наявності доказів вбивства [PERSON] його сином та колишньою дружиною кримінальне провадження з умислом саботувалося службовими особами поліції, СБУ та ГПУ. Так, позивач подавав до слідчих органів заяви, у яких повідомляв про злочини. Оскільки відомості про злочини не були внесено відразу до ЄРДР, [PERSON] вимушений був оскаржувати таку бездіяльність. За наслідками розгляду відповідних скарг, поданих у порядку, встановленому КПК України, ухвалами слідчих суддів Шевченківського, Подільського та Печерського судів посадових осіб було зобов`язано внести відомості до ЄРДР. Проте, загалом 6 судових рішень по справі вбивства брата позивача за повідомленнями № 836, № 837, № 835, № 805, № 804 і № 806 не були виконані. Безкінечні суперечки з правоохоронними органами, які, не бажаючи розслідувати кримінальну справу, що стосується вбивства [PERSON] , спочатку не вносили відомості до ЄРДР за заявами позивача про злочини № 836, № 837, № 835, № 805, № 804 і № 806, а надалі і не виконували 6 рішень судів, що стосується зобов`язань внести такі відомості, завдали позивачу моральну шкоду, яку останній оцінює у розмірі 360000,00 грн. А також матеріальні витрати у сумі 6000,00 грн., тобто розмір витрат понесених на виготовлення і надання ксерокопій документів. У зв`язку з вищевикладеним позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом. Від представника відповідача-1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що ухвала Подільського районного суду м.Києва від 14.02.2020 року у справі №761/48544/19, була розглянута та повернута до суду без виконання, у зв`язку із неможливістю її виконання з огляду на вимоги ст.214 КПК України. Щодо відшкодування моральної шкоди, зазначив, що саме лише незгода позивача з прийнятими відповідачем процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчать про наявність правових підстав для відшкодування [PERSON] моральної шкоди. При розгляді справи, в судовому засіданні, яке відбулось 13.10.2021 року, позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. При розгляді справи, в судовому засіданні, яке відбулось 13.10.2021 року, представник позивача заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та просив відмовити у їх задоволенні посилаючись на обставини викладені у відзиві. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, зібрані в матеріалах справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Так, перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що відповідно до копії ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 13.02.2020 року по справі №761/4354/20 задоволено скаргу [PERSON] , зобов`язано внести відомості про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР на підставі заяви від 06.02.2020 року №836. Згідно матеріалів справи, [PERSON] звертався до СБУ за виконанням ухвали Шевченківського районного суду м.Києва від 13.02.2020 року по справі №761/4354/20, яку було розглянуто службовими особами СБУ з наданням вмотивованої відповіді. Відповідно до копії ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 30.03.2020 року по справі №761/5529/20 скаргу [PERSON] задоволено частково, зобов`язано уповноважену особу СБУ внести відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення на підставі заяви від 12.02.2020 року №837. Згідно матеріалів справи, [PERSON] звертався до СБУ за виконанням ухвали Шевченківського районного суду м.Києва від 30.03.2020 року по справі №761/5529/20, яку було розглянуто службовими особами СБУ з наданням вмотивованої відповіді. Відповідно до копії ухвали слідчого судді Подільського районного суду м.Києва від 14.02.2020 року по справі №761/48544/19 скаргу [PERSON] задоволено, зобов`язано ГСУ СБУ внести відомості в ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення на підставі заяви від 13.12.2019 року №835. Згідно матеріалів справи, [PERSON] звертався до СБУ за виконанням ухвали Подільського районного суду м.Києва від 14.02.2020 року по справі №761/48544/19, яку було розглянуто службовими особами СБУ з наданням вмотивованої відповіді. Відповідно до копії ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м.Києва від 01.03.2019 року по справі №761/35428/18 скаргу [PERSON] задоволено частково, зобов`язано уповноважених осіб ГСУ СБУ внести відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення на підставі заяви від 11.09.2018 року №806. Матеріали справи не містять відомостей про звернення [PERSON] до СБУ для виконання службовими особами ухвали Голосіївського районного суду м.Києва від 01.03.2019 року по справі №761/35428/18. Відповідно до копії ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 26.09.2018 року по справі №761/35427/18 скаргу [PERSON] задоволено, зобов`язано слідчого СБУ внести відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення на підставі заяви від 11.09.2018 року №805. Матеріали справи не містять відомостей про звернення [PERSON] до СБУ для виконання службовими особами ухвали Шевченківського районного суду м.Києва від 26.09.2018 року по справі №761/35427/18. Відповідно до копії ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 13.09.2018 року по справі №761/34520/18 скаргу [PERSON] задоволено, зобов`язано слідчого СБУ внести відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення на підставі заяви від 05.09.2018 року №804. Матеріали справи не містять відомостей про звернення [PERSON] до СБУ для виконання службовими особами ухвали Шевченківського районного суду м.Києва від 13.09.2018 року по справі №761/34520/18. У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За змістом частини першої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частина 2 цієї статті визначає, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Статтею 1173 ЦК України, визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Основними елементами для відшкодування моральної шкоди за статтею 1167 ЦК України є: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а за статтею 1173 ЦК України - наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 3, 4 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої ст.1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст.1174 ЦК України. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Тривалість розгляду понад 17 років, відсутність прийнятих процесуальних рішень, невиконання ряду ухвал слідчих суддів щодо зобов`язання посадових осіб органів досудового розслідування внести відомості до ЄРДР, потягло за собою порушення розумних строків розгляду заяв позивача, що свідчить про надмірну тривалість вирішення питання про обґрунтованість кримінального обвинувачення, що в свою чергу є порушенням права на ефективний засіб правового захисту, гарантованого статтею 13 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод. Особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, відповідно до наведених вище положень ЦК України, та відповідачем у справі є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Отже, суд вважає, що у цій справі, таким органом є СБУ, як особа, бездіяльністю якої було завдано шкоду позивачу у справі, та Державна казначейська служба України, яка здійснює списання коштів з державного бюджету на підставі рішення суду. Питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, що не регулюються нормами КПК України, відповідно суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази. Зазначене також узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17, при цьому судом враховано правові позиції Верховного Суду наведені в постановах по справі № 640/3837/17 від 10 жовтня 2018 року; № 638/14260/16 від 04 липня 2018 року; в рішенні по справі № 641/2328/17 від 04 липня 2018 року, а відтак, спростовує посилання відповідача-1 СБУ про відсутність спричинення позивачу моральної шкоди. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відтак установивши, що внаслідок дій/бездіяльності саме посадових осіб СБУ, шляхом невиконання частини ухвал слідчих суддів за скаргами позивача, йому було спричинено моральні страждання, суд робить висновок про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди. Отже, суд приходить висновку, що позивачеві дійсно було заподіяно моральну шкоду, що виразилось у втратах немайнового характеру внаслідок моральних страждань, однак виходячи з того, що по частині ухвал слідчих суддів, [PERSON] не звертався до відповідача за їх виконанням, відсутні підстави для стягнення моральної шкоди по наступним ухвалам слідчих суддів: №760/35428/18 від 01.03.2019 року, №760/35427/18 від 26.09.2018 року та №761/34520/20 від 13.09.2018 року. Разом з цим, позивачем не було доведено розмір моральної шкоди, яку він просить стягнути, у зв`язку з цим, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 6000,00 грн. Щодо позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, то протягом всього часу розгляду справи, стороною позивача не було надано суду жодного належного і допустимого доказу, що зі сторони відповідача, йому була спричинена матеріальна шкода. Як і не було надано стороною позивача будь-якого доказу на підтвердження реального розміру цієї матеріальної шкоди. А тому, суд приходить висновку про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Outcome: partial