Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-11 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому зазначає, що між нею та відповідачем [PERSON] 30 травня 2009 року було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у них є одна неповнолітня дитина [PERSON], [INFO]. Сімя розпалась, вони обоє проживають окремо з 25 березня 2016 року, чоловік пішов проживати до своїх батьків. Основними причинами розпаду сімї є різниця характерів, несумісність поглядів на сімейне життя, виховання дитини, відсутність взаємодопомоги, взаєморозуміння. Будь-які рішення, що стосуються сімї, чоловік вирішує на власний розсуд, її спроби побудувати сімейні відносини на почуттях взаємної любові, поваги, взаємодопомоги не дали результатів, чоловік турбується лише про себе і власні інтереси, а не про сімю, налаштовує дитину проти неї як матері, вона втратила довіру до нього. Переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та повністю суперечитиме її інтересам, а тому просить розірвати укладеним між нею та відповідачем шлюб, і стягнути з останнього судові витрати. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю з викладених у позові підстав і просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що бажає зберегти сім'ю. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.ч. 3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 30 травня 2009 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЕГ № 043321, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Камінь-Каширського районного управління юстиції (а.с. 4). Від шлюбу у них є одна неповнолітня дитина [PERSON], [INFO] (а.с. 5 ). З квітня 2016 року сторони, як вони пояснили у судовому засіданні, проживають окремо. Позивачка не бажає підтримувати з відповідачем шлюбні відносини та заперечила проти збереження шлюбу. Разом з тим, судом вживалися заходи щодо примирення подружжя шляхом надання сторонам строку для примирення, однак протягом більше трьох місяців з часу звернення позивачки з позовом до суду, подружжя, незважаючи на вжиті судом заходи щодо їхнього примирення, не примирилося. За таких обставин, суд приходить до висновку, що підстав для надання сторонам повторно строку для примирення немає, подальше збереження їх сімї є недоцільним, оскільки суперечить інтересам позивачки, а тому шлюб належить розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати, згідно зі ст. 79 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, в тому числі витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 1 Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно з наданою квитанцією до прибуткового касового ордера № 6 від 30 березня 2016 року, позивачкою понесені витрати на правову допомогу, що полягала у виготовлені адвокатом [PERSON] цивільного позову про розірвання шлюбу, у розмірі 300 грн. (а.с. 8). Враховуючи обсяг наданої правової допомоги (підготовка позову до суду) та беручи до уваги, що позовні вимоги задоволено повністю, з відповідача належить стягнути на користь позивачки понесені нею витрати по оплаті правової допомоги у повному обємі, тобто у розмірі 300 грн. Окрім того, позивачкою [PERSON] при подачі позову до суду були понесені витрати по оплаті судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп. (а.с. 1), які також підлягають стягненню на її користь з відповідача. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] належить стягнути судові витрати у розмірі 851 грн. 20 коп.,

Outcome: approved