Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 19 березня 1994 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], однак сімейне життя з відповідачем не склалося через сварки на побутовому ґрунті, відсутність взаєморозуміння, у звязку з чим спільне господарство, шлюбні відносини припинені з січня 2013 року та на час звернення з позовом припинено і спільне проживання. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просив шлюб розірвати. Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи позивач в судове засідання не зявився, подавши через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог з наведених у позові підстав. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, у поданій через канцелярію суду заяві позов визнала та просила суд розглядати справу у її відсутності. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи принцип диспозитивності за ст.11 ЦПК України та положення ч. 4 ст.174 ЦПК України, вважає за необхідне ухвалити рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України\~ дружина\~ та\~ чоловік\~ зобов'язані\~ спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими\~ членами\~ сім'ї\~ на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин,\~примушування до їх збереження,\~в тому числі примушування до статевого\~зв'язку за\~допомогою фізичного\~або психічного насильства,\~є порушенням права\~дружини,\~чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 19 березня 1994 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис №116, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, залученим до матеріалів справи в копії (а.с. 4). Сторони є батьками народженої у цьому шлюбі дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.5). Сімейне життя не склалося з причин непорозумінь на побутовому ґрунті, відсутність взаєморозуміння, через що втрачене почуття любові і поваги один до одного та сторони шлюбні стосунки припинили, спільне господарство не ведуть з січня 2013 року та станом на липень 2015 року проживають окремо. Спір з приводу поділу сумісного майна подружжя відсутній, як і вирішено за спільною згодою питання проживання неповнолітнього сина [PERSON] з матірю (відповідачем). Вирішуючи справу, суд зважає на особливий характер сімейних відносин та їх обєктивну недоступність для оточуючих, при цьому, бере до уваги наявність у подружжя неповнолітньої дитини, враховує також її інтереси та зазначає про те, що задля охорони її інтересів є кращим проживання в повній родині, проте зауважує, що зазначені вище та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, категоричне заперечення позивача проти збереження шлюбу, вочевидь свідчать про те, що примирення сторін неможливе, подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу та, відтак, можливість прийняти визнання позову відповідачем. За правилами ст. 88 ЦПК України судові витрати належить віднести на рахунок відповідача.

Outcome: approved