Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею і [PERSON], зареєстрований 28 січня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 21. В обґрунтування позову зазначала, що з 28 січня 2005 року вона перебуває у шлюбі із [PERSON] Від шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Одруження з відповідачем виявилося невдалим через психологічно несумісні характери та погляди на життя, обов'язки жінки і чоловіка у шлюбі, у зв'язку з чим між ними досить часто виникали сварки. Знайти порозуміння при вирішенні повсякденних питань вони не можуть. Систематична напруженість в сім'ї та постійні сварки призвели до втрати почуття поваги один до одного і припинення подружніх відносин. Вважає, що їхній шлюб носить формальний характер, подальше його збереження є неможливим. Їхня малолітня дочка залишиться проживати із нею. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, дала пояснення аналогічні викладеному вище. Також пояснила, що на даний час вона і відповідач проживають окремо, спільного господарства вони не ведуть. Просила суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав, проти його задоволення та розірвання шлюбу не заперечував, оскільки на даний час сторони проживають окремо та примиритися не бажають. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 28 січня 2005 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 21. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Суд встановив, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, примиритися не бажають. За змістом положень ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У ч. 2 ст. 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved