Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

У вересні 2018 року позивач звернулася до суду та просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 2439 від 07.11.2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. Свої вимоги мотивувала тим, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус не виконав вимоги ЗУ «Про нотаріат» та вимоги Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Зокрема, нотаріус не отримував від банку первинні документи щодо видачі кредиту, тому у нього не було підстав вважати вказаний розмір боргу саме безспірною заборгованістю. Розрахунок заборгованості, підготовлений працівниками банку, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача. Крім того, позивач не отримувала вимог банку про погашення заборгованості та їй взагалі не було відомо про заміну кредитора у зобов'язанні. Таким чином, між нею та банком є спір щодо розміру заборгованості по договору, тому виконавчий напис нотаріуса не підлягає виконанню. В судове засідання сторони не прибули. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача просив судове засідання провести без його участі та участі позивача, наполягав на задоволенні позову. Від приватного нотаріуса КМНО Хара Н.С. надійшло клопотання про розгляд справи без її присутності. При вирішенні справи покладається на розсуд суду. Відзиву, інших заяв, клопотань до суду не надійшло. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, судом встановлено наступне. 29.07.2014 року [PERSON] запропонувала АТ «Банк ренесанс капітал» укласти договір № GP-6623986 про надання споживчого кредиту на строк до 30.07.2018 року. Згідно виписки з рахунку [PERSON] її заборгованість за кредитним договором № GP-6623986 від 29.07.2014 року перед ПАТ «Перший український міжнародний банк» станом на 09.10.2017 року складає 19 594,71 грн. 07.11.2017 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинила виконавчий напис про стягнення заборгованості на користь ПАТ «Перший український міжнародний банк» з [PERSON] за кредитним договором № GP-6623986 від 29.07.2014 року за період з 09.10.2016 року по 09.10.2017 року у розмірі 19 594,71 грн., який складається з простроченої заборгованості за тілом кредиту - 9447,96 грн., простроченої заборгованості по комісії - 5242,02 грн., простроченої заборгованості по відсоткам - 1804,53 грн., строкової заборгованості за сумою кредиту - 3035,37 грн., строкової заборгованості за комісією - 57,1 грн., строкової заборгованості за відсотками - 7,73 грн. (а.с. 19). На підставі вказаного напису 30.07.2018 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та стягнення з [PERSON] суми боргу в примусовому порядку та 03.08.2018 року постанову про звернення стягнення за заробітну плату (а.с. 12-13, 17-18). Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (надалі - Закон…) нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст. 39 Закону…). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (надалі - Порядок…). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку…). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (надалі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат»у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. При розгляді зазначеної справи судом встановлено порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису. Так, нотаріусом порушені строки вчинення виконавчого напису, оскільки згідно п. 2.3 Порядку... він вчиняється після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором (у нашому випадку) письмової вимоги боржнику про усунення порушень. Згідно наданих приватним нотаріусом Харою Н.С. копій документів, на підставі яких був вчинений оспорюваний виконавчий напис, взагалі відсутні відомості, чи направлялася боржнику [PERSON] письмова вимога про усунення порушень. Тому напис нотаріуса 07.11.2017 року є передчасним. Тобто порушені права боржника навіть щодо обізнаності про вчинення таких дій. Також судом встановлено спірність заборгованості, зазначеної у виконавчому написі. Статтею 88 Закону... чітко встановлені умови вчинення виконавчих написів, зокрема, виконавчий напис може бути вчинений лише по вимогам, по яким не сплили строки давності. У виконавчому написі від 07.11.2017 року з позивача стягнена заборгованість станом на 09.10.2017 року, зазначаючи період з 09.10.2016 року до 09.10.2017 року у розмірі 19 594,71 грн., однак кредитний договір [PERSON] та АТ «Банк ренесанс капітал» № GP-6623986 уклали ще 29.07.2014 року і у наданій нотаріусу виписці з рахунку боржника зазначено, що сума боргу у розмірі 19 594,71 грн. є станом на 09.10.2017 року. Тобто, з наданої виписки неможливо встановити, що вказана заборгованість нарахована саме за період, зазначений у виконавчому написі нотаріуса. Навіть звернення позивача у вересні 2018 року з вказаним позовом до суду (наступного місяця після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження) свідчить про її непогодження з розміром заборгованості, визначеним у виконавчому написі нотаріуса. Аналізуючи зазначені вище обставини, суд приходить до висновку, що у вказаному випадку нотаріусом не дотримано основної обов'язкової умови щодо наявності безспірності заборгованості позивача перед ПАТ «Перший український міжнародний банк», тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] щодо визнання виконавчого напису № 2439 від 07.11.2017 року таким, що не підлягає виконанню. Відтак позовні вимог [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Також відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд покладає судові витрати по сплаті судового збору на відповідача та стягує їх на користь позивача.

Outcome: approved