Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

У березні 2012 року [PERSON] звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики посилаючись на те, що між нею та відповідачем 16 березня 2006 року було укладено договір позики, згідно якого вона передала [PERSON] кошти у сумі 1 200 000 доларі США, для інвестування в ТОВ «Будівельна інвестиційна компанія «Югстрой». В підтвердження отримання коштів відповідач надав розписку, в якій зазначено, що він зобов'язується повернути надані кошти в період до 26 березня 2009 року. В зазначений строк відповідачем сума боргу сплачена не була, що стало підставою для звернення до суду з зазначеним позовом. 29 березня 2012 року [PERSON] та представник [PERSON] - [PERSON] уклали мирову угоду. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 29 березня 2012 року визнано та затверджено мирову угоду та закрито провадження по справі. Вважаючи ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 29 березня 2012 року про затвердження мирової угоди між сторонами незаконною, [PERSON] звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою в затвердженні мирової угоди відмовити. 06 червня 2012 року апеляційним судом Одеської області винесено ухвалу, відповідно до якої ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 29 березня 2012 року - скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду іншим складом суду. 20 червня 2012 року справу прийнято до провадження суддею Маломуж А.І. (Брайловською А.І.). Представник позивача у судове засідання з'явився, позовну заяву підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Відповідач у судове засідання з'явився, у задоволені позову просив відмовити та просив знову призначити амбулаторну судову психолого-психіатричну експертизу. Суд дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. 16 березня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики. Згідно вказаного договору позивачка передала [PERSON] кошти у сумі 1 200 000 доларі США, для інвестування в ТОВ «Будівельна інвестиційна компанія «Югстрой». В підтвердження отримання коштів відповідач надав розписку, в якій зазначено, що він зобов'язується повернути надані кошти в період до 26 березня 2009 року. В зазначений строк відповідачем сума боргу сплачена не була. Крім того, в ході судових засідань відповідачем неодноразово вказувалось на те, що він на момент написання боргової розписки не зовсім усвідомлював значення своїх дій та керував ними, оскільки довготривалий час страждав на алкоголіз. За клопотанням відповідача, суд неодноразово назначав по справі амбулаторну судову психолого-психіатричну експертизу, на вирішення якої ставилися питання щодо того чи міг [PERSON] на момент підписання боргової розписки розуміти значення свої дій та керувати ними, однак на експертне дослідження відповідач не з'явився, доказів поважності не надав, що розцінюється судом як намір затягування розгляду справи. Надана відповідачем довідка про перебування його на лікуванні під час знаходження матеріалів цивільної справи в експертній установі оцінюється критично, оскільки, по-перше, лікування було амбулаторним та, по-друге, представником позивача надано докази про те, що відповідач з'являвся у вищевказаний період до судових установ. Також, в ході судового засідання судом оглядався оригінал розписки, яку згодом , як вказує позивачка, було втрачено. Посилання відповідача на те, що розписка укладавалася не ним особисто та не в зазначений у розписці час, судові не доведено. Відповідно до ч. З ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. При цьому суд зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи (провадження по справі відкрито 20.06.2012 року) суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку. Відповідно до ст.. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми визначеної кількості речей.Безгрошовість договору позики у судовому засіданні не доведено. Крім того, позивач не уточнював позову, враховуючи зміни в курсі валюти та наполягав на задоволенні позову у сумі, вказаній у позові. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved