Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] Приморського ВДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеський області, Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України, згідно якої просив виключити з опису та звільнити з під арешту нерухомого майна а саме: квартиру під № 91 в будинку під № 2/6 по провулку Обсерваторному в місті Одесі. При цьому посилаючись на те, що 26 листопада 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрований в реєстрі за номером 9734, відповідно до якого, [PERSON] продав, а [PERSON] купив квартиру під №91 у будинку під №2/6 по провулку Обсерваторному в місті Одесі. Зазначену квартиру [PERSON] зареєстрований у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про, що внесено запис про право власності: №24712620. Під час реєстрацію свого права власності на вказану квартиру [PERSON] стало відомо про те, що на квартиру та інше майно боржника [PERSON] в рамках виконавчого провадження накладені арешти на підставі постанови від 08.12.2017 року [PERSON] Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області, серія та номер: 55142918, номер запису про обтяження: 23827569 (спеціальний розділ) та постанови від 10.05.2016 року Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ серія та номер: 51005322 від 06.05.2016 року, номер запису про обтяження: 14446409 (спеціальний розділ). Наявність обтяження підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 30.01.2018 року за № 112166402. Позивач вважає, що нерухоме майно: квартира під №91 у будинку під №2/6 по провулку Обсерваторному в місті Одесі підлягає звільненню з-під арешту, у зв'язку з чим був змушений звернутися до суду. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, щодо заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі [PERSON] Приморський ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеський області та Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України про дату, час та місце розгляду цивільної справи сповіщалися належним чином, однак до суду не зявились без поважних причин, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за їх відсутності суду не надавалися та не заявлялися. Суд у зв'язку з неявкою Відповідачів, ухвалив слухати справу у відсутності відповідачів та за згодою позивача, у порядку\~ст. 280\~ЦПК України\~при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа мас право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 26 листопада 2009 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрований в реєстрі за номером 9734, відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив квартиру під №91, у будинку під №2/6 по провулку Обсерваторний в місті Одесі. Відповідно до пункту 4 договору купівлі-продажу від 26.11.2009р., [PERSON] свідчить, що на момент укладання договору квартира, що є предметом договору, не відчужена, під арештом чи забороною відчуження, у заставі (в тому числі податковій) не перебуває, не є внеском до статутного фонду юридичних осіб, судового спору або прав третіх осіб, в тому числі права користування квартирою дітьми щодо неї немає, не передана у користування (найом, оренду) боргом по квартплаті та за житлово-комунальні послуги не обтяжена. Відповідно до пункту 6 договору купівлі-продажу від 26.11.2009р., за домовленістю сторін продаж квартири вчинено за 1\~500\~221 (один мільйон пятсот тисяч двісті двадцять одну) гривень 80 копійок, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на 26 листопада 2009 року складає 187\~880 доларів США, які повністю отримані [PERSON] до підписання зазначеного договору купівлі-продажу. Відповідно до пункту 8 договору купівлі-продажу від 26.11.2009р. право власності [PERSON] на квартиру, що є предметом договору, виникає з моменту державної реєстрації цього договору. Згідно з наданими позивачем витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 07.02.2018 суд встановив, що саме позивач є власником нерухомого майна за вказаним договором. 10.05.2016 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.05.2016 року винесеної державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства Юстиції України [PERSON] був накладений арешт на квартиру під №\~91, що\~знаходиться за\~адресою: провулок Обсерваторний 2/6 в місті Одесі. 08.12.2017 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.12.2017 року винесеної старшим держаним виконавцем [PERSON] Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області [PERSON] був накладений арешт на квартиру під №91, що\~знаходиться за\~адресою: провулок Обсерваторний 2/6 в місті Одесі. Арешти накладались в межах виконавчих проваджень №51005322 та №55142918 з метою стягнення заборгованості з [PERSON] на виконання виконавчого листа 2-3896/10 від 24.11.2010. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За таких обставин, [PERSON], набув право власності на нерухоме майно: квартиру під №91 у будинку під №2/6 по провулку Обсерваторний в місті Одесі. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Як встановлено, [PERSON] не має жодних боргових зобов'язань перед [PERSON], не несе жодної відповідальності за його зобов'язаннями перед третіми особами, а відповідно позбавлення його майна в рахунок погашення грошових зобов'язань за третіх осіб, є протиправним позбавленням права власності, що забороняється законом. Відповідно до п. 4 Постанова Пленуму Верховного Суду УРСР від 27.08.1976 р. № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне захистити права позивача шляхом виключення з опису та звільнення нерухомого майна. Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved