Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-10 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] (далі - Позивач) звернулася в суд з позовом до Комунального підприємства «Здолбунівське» Здолбунівської міської ради Рівненської області (далі - Відповідач), просила визнати її звільнення з роботи незаконним, поновити на посаді прибиральниці КП «Здолбунівське» Здолбунівської міської ради Рівненської області та стягнути середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. \~ \~ \~ \~Обгрунтовуючи вимоги, позивач зазначила, що з серпня 2020 року прийнята на посаду - прибиральниці території КП «Здолбунівське» Здолбунівської міської ради Рівненської області. Виконувала свої обов`язки по [ADDRESS] у притулку для собак. Їй почали погрожувати, що змусять підмітати вулицю, оскільки в посаді не вказано, що працевлаштована у притулок. 17 лютого 2021 року позивач принесла на роботу лікарняний лист, її заставили написати заяву про звільнення з роботи. Того ж дня, її повідомили, що вона буде прийнята на посаду безпосередньо до «притулку собак», тому написала заяву на звільнення. З нею не проведено повного розрахунку при звільненні, не видавалася трудова книжка. Наступного дня, коли вона прийшла на роботу в «притулок собак» її не допустили до роботи та повідомили, що позивач звільнена з роботи. Відразу написала заяву про відкликання попередньої заяви, яку відмовилися приймати, тому направила заяву поштою. 26 лютого 2021 року в черговий раз її не допустили до роботи, вважає своє звільнення з роботи незаконним, тому змушена звертатися до суду. Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 07.04.2021 відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що згідно наказу № 110-к від 03.08.2020 [PERSON] прийнято на посаду прибиральника території з 04.08.2020. 17 лютого 2021 року позивач у першій половині дня в приймальні підприємства, без будь-якого тиску, написала власноручно заяву про звільнення із займаної посади за угодою сторін, по причині, що не бажає здійснювати прибирання вулиць м.Здолбунів. Вказана заява була погоджена з майстром КП «Здолбунівське» [PERSON] . Разом з тим, їй було повідомлено, що після обіду можна ознайомитися з наказом про звільнення та забрати трудову книжку, однак позивач не з`явилася. На підставі вказаної заяви, було видано наказ № 22-к від 17.02.2021 про звільнення [PERSON] відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України із виплатою компенсації за невикористану щорічну основну відпустку. Повний розрахунок проведено 26 лютого 2021 року, оскільки підприємство фінансується з міського бюджету. Позивач не зверталася про надання їй наказу про звільнення. 24.02.2021 відповідачем направлено рекомендований лист про отримання [PERSON] трудової книжки. Оскільки позивач тривалий час не бажала отримати свою трудову книжку, 19.04.2021 відправили її через пошту цінним листом. Не відповідає фактичним обставинам надумані твердження позивача, що вона мала бути прийнята знову, оскільки будь-якої заяви про прийняття на роботу позивач не писала. У відповіді на відзив позивач зазначила, що її заставили написати заяву про звільнення з роботи під примусом та обманом. Вона ніколи не прибирала вулиць, приймалася на роботу доглядальницею в притулок для собак, який розташований по [ADDRESS] . Заява про звільнення була написана виключно тому, що мали врегулювати питання з назвою посади і прийняти її безпосередньо на роботу в притулок. Через годину після написання заяви, звернулася до відповідача із заявою про відкликання своєї заяви, однак відповідач відмовився її реєструвати, тому відправила її поштою. Трудову книжку отримала на пошті 04.05.2021. Відповідач не провів розрахунок при звільненні, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.02.2021 по 04.06.2021 становить 25718,77 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] , представник позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову за безпідставністю позовних вимог. Свідок [PERSON] надала показання, згідно яких [PERSON] її дочка, яка працювала сторожем та прибиральником у притулку для собак КП «Здолбунівське». 17.02.2021 дочка розповіла, що написала заяву на звільнення. Цього ж дня, разом ходили на підприємство щоб забрати заяву, яким відмовили, тому направили поштою заяву про відкликання вище вказаної заяви. Свідок [PERSON] надала показання, згідно яких позивачка [PERSON] була оформлена прибиральником в КП «Здолбунівське», хоча фактично працювала прибиральником у притулку для собак по [ADDRESS] . Конфлікт між сторонами відбувся через зміну керівництва на підприємстві. Свідок [PERSON] надала показання, згідно яких вона працює секретарем в КП «Здолбунівське». 17 лютого 2021 року з лікарняним листом прийшла [PERSON] . В приймальні був майстер [PERSON] , який повідомив позивачку про переведення прибирання території на іншу вулицю. [PERSON] відмовилася і написала заяву про звільнення. Вона допомагала писати позивачці вказану заяву. Погроз не було, спокійно розмовляли. Ініціатива про звільнення була зі сторони позивачки, оскільки їй не підходила нова вулиця. Інших заяв [PERSON] не писала і не подавала. Свідок [PERSON] надав показання, згідно яких він працює майстром в КП «Здолбунівське». В приймальню прийшла [PERSON] , їй запропонували перейти прибирати на іншу ділянку. Спочатку позивачка погодилася, потім відмовилася та написала заяву на звільнення. Погроз не було. Свідок [PERSON] надала показання, згідно яких вона працює бухгалтером в КП «Здолбунівське». Помилково розрахункові кошти при звільненні у розмірі 2213,51 грн. були перераховані не позивачці, а колишньому працівникові [PERSON] . Свідок [PERSON] надала показання, згідно яких вона працює заступником головного бухгалтера КП «Здолбунівське». Помилково [PERSON] не було виплачено вчасно заробітну плату у розмірі 2213,51 грн. Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 04.08.2020 позивачку [PERSON] прийнято на роботу на посаду прибиральника території КП «Здолбунівське» Здолбунівської міської ради Рівненської області, що підтверджується копією наказу № 110-к від 03.08.2020. На підставі заяви позивачки від 17.02.2021 про звільнення з займаної посади за згодою двох сторін, наказом № 22-к [PERSON] , прибиральника території, звільнено з роботи 17.02.2021 за угодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України. 18.02.2021 позивач надіслала відповідачу рекомендованим листом заяву про відкликання своєї заяви про звільнення за згодою сторін, що підтверджується копіями заяви та квитанції про відправлення рекомендованого листа. Повний розрахунок по виплаті заробітної плати [PERSON] проведений 11.06.2021 року у розмірі 2213,51 грн., згідно платіжного доручення № 150 від 11.06.2021 та підтверджено сторонами по справі. Відповідно до\~\~статті 43 Конституції України\~\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у\~\~статті 5-1 КЗпП України\~\~правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. За приписами частини першої\~\~статті 21 КЗпП України\~\~трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Однією із підстав припинення трудового договору є угода сторін (пункт 1\~\~статті 36 КЗпП України). У пункті 8\~\~постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»\~\~роз`яснено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1\~\~статті 36 КЗпП України\~\~(за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Якщо роботодавець і працівник домовилися про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення. Анулювати таку домовленість можна лише за взаємною згодою про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. Аналогічних висновків у своїй постанові від 31.08.2020 дійшов Верховний Суд у справі № 359/5905/18. Враховуючи, що сторони по справі домовилися про дату припинення трудового договору - 17.02.2021, відповідач не анулював таку домовленість, тому позивач не мала права відкликати свою заяву про звільнення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Посилання позивача про написати нею заяви про звільнення з роботи від 17.02.2021 під примусом та обманом не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, тому суд дійшов висновку, що звільнення з роботи [PERSON] відбулося з дотриманням чинного законодавства. В частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до частини першої\~статті 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у\~статті 116 КЗпП України. Згідно зі\~статтею 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Частиною першою\~статті 117 КЗпП України\~передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Установивши, що при звільненні працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі\~статті 117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100\~(з наступними змінами і доповненнями). За положеннями абз.3 п.2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п.8 Порядку). У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Згідно з довідкою КП «Здолбунівське» Здолбунівської міської ради Рівненської області середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 292,68 грн. Середній заробіток за час затримки розрахунку складає 22829,04 грн. із розрахунку: 78 днів (робочі дні затримки розрахунку з 18 лютого 2021 року по 11 червня 2021 року) х 292,68 грн. (середньоденний заробіток) = 22829,04 грн. Суд може зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені\~статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені\~статтею 116 цього Кодексу. Аналогічних висновків у своїй постанові від 29.07.2021 дійшов Верховний Суд у справі № 210/259/19. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) зазначила, що відступає від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до\~статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. У даному спорі підлягає застосуванню принцип співмірності в сторону зменшення розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки на момент звільнення позивача існував спір щодо права позивача на отримання невиплаченої заробітної плати та факт порушення цього права були встановлені лише під час судового розгляду. Розмір заборгованості у сумі 2213,51 грн. є неспівмірним із її (позивача) середнім заробітком за час затримки розрахунку 22829,04 грн., який слід зменшити з\~22829,04 грн. до 2213,51 грн. Оскільки позивача при зверненні до суду звільнено від сплати судового збору, на підставі\~ст.141 ЦПК України\~суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 908грн.

Outcome: partial