Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] (Позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (Відповідач) про стягнення заборгованості за договором позики. Свої позовні вимоги Позивач обгрунтовує тим, що 03.03.2016р. [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти у сумі 2 990 000,00грн., що підтверджуються особисто написаною [PERSON] розпискою від 03.03.2016р. Строк повернення грошових коштів у розписці не вказаний, відтак згідно ч.2 ст.530 ЦК України боржник повинен виконати обов'язок щодо виконання свого зобов'язання перед кредитором у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги. 31.08.2016р. на адресу Відповідача було направлено Вимогу про повернення позики у розмірі 2990 000,00 грн., відповідно до якої позивач вимагав від відповідача повернути позику у сумі 2 990 000,00 грн., отриману 03.03.2016р. у семиденний строк від дня пред'явлення даної вимоги, тобто Відповідач зобов'язаний був повернути позику до 07.09.2016р. В строк встановлений Вимогою про повернення позики від 31.08.2016р., відповідач позику не повернув. Враховуючи вищевикладене, Позивач просив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у сумі 2 990 000,00 грн. та 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 2 942,16 грн., та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 890,00 грн. В судове засідання Позивач не з'явився, проте через канцелярію суду його представником [PERSON] було подано заяву, в якій він підтримав позовні вимоги, просив провести розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував (а.с.21). Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив (а.с. 16,22). Відповідно до положень ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч.1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики, згідно якого позивач надав відповідачу позику в розмірі 2 990 000,00 грн., що еквівалентно на момент розрахунку 115 000,00 доларів США, про що свідчить розписка відповідача (а.с.4). Відповідач має ідентифікаційний код [NUMBER], що підтверджується Довідкою фізичної особи - платника податків, виданою ДПІ у Шевченківському районі м.Києва (а.с.7). Такий же номер вказаний Відповідачем у розписці. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. 31.08.2016 року Позивач направив на адресу Відповідача вимогу про повернення позики у розмірі 2 990 000,00 грн., в якій вимагав від Відповідача повернути позику у сумі 2 990 000,00 грн., отриману останнім 03.03.2016р., у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги (а.с.5), що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальний чек № 4872 від 31.08.2016р. (а.с.6). Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, відповідач свої зобов'язання за Договором позики не виконав, у визначений Позивачем строк та по теперішній час грошових коштів у повному обсязі в загальному розмірі 2 990 000,00 грн. позивачу не повернув. На підставі зазначеного та оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач не виконав свої зобов'язання за Договором позики щодо повернення позивачу суми позики, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 2 990 000,00 грн. є обґрунтованими і такими, що ґрунтуються на вимогах закону. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.10 ЦПК України). За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики підлягає задоволенню, шляхом стягнення з Відповідача на користь Позивача 2 990 000,00 грн. - суми боргу та 2 942,16 грн. - 3% річних за період з 08.09.2016р. по 19.09.2016р., а всього 2 992 942,16 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 6 890,00 грн. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 253, 525, 526, 530, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України та

Outcome: approved