Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що 29.03.2013 року позивач уклала з відповідачем ТОВ «Альфа-капітал-інвест» інвестиційний договір № В1 - 2-20, відповідно до якого внесла інвестиції у розмірі 3 602 430 грн. за будівництво трьох окремих нежитлових приміщень площами 74, 22 кв.м.; 146, 42 кв.м.; 179, 63 кв.м. (разом 400, 27 кв.м. за адресою [ADDRESS] що підтверджується вказаним інвестиційним договором. 25.04.2014 року після підписання актів прийому-передачі об'єкта інвестування, було встановлено, що розмір нежитлових приміщень фактично менший ніж первинно визначений договором інвестування. У зв'язку з цим. 25.04.2014 року сторонами договору було складено Акт звірки взаєморозрахунків до Інвестиційного договору № В1 -2-20 від 29.03.2013 року. Відповідно до п. 3 вказаного Акту, вартість фактичної загальної площі Об'єкта інвестування згідно вартості одного квадратного метра Об'єкта інвестування становить 8 762, 66 грн. кв. м. х 403,2 кв.м. = 3 533 104, 51 грн. Відповідно до п. 5 вказаного Акту, розмір грошових коштів, що підлягає поверненню Інвестору, складає 3 602 430 грн. - 3 533 104, 51 грн. = 69 325, 49 грн. Сторони погодилися, що замовник зобов'язаний повернути вказані кошти інвестору протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту підписання цього акту. Замість повного повернення всієї суми у розмірі 69 325, 49 грн. протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту підписання вказаного Акту, тобто до 15.0.2014 року, відповідач в односторонньому порядку зменшував заборгованість витратами на електроенергію. Відповідно до п. 6.2.5 Інвестиційного договору № В1-2-20, після введення в експлуатацію Об'єкта будівництва, позивач зобов'язана підписати договір на експлуатаційне обслуговування об'єкта із замовником, або будь-якою іншою установою, яку визначить замовник. Відповідно до вказаного, 25.04.2014 року між позивачем і ТОВ «Квартал-авіа-сервіс» був укладений договір на компенсацію витрат у зв'язку з використанням електричної енергії строком до 15.06.2014 року. Відповідно до змісту договору ТОВ «Квартал-авіа-сервіс» виставляє позивачу рахунок за спожиту електроенергію, яку остання повинна сплатити. Відповідач номінально виплачував позивачу суму , яка вказана в рахунку ТОВ «Квартал-авіа-сервіс» ( в рахунок повернення коштів відповідно до Акту від 25.04.2014 рік), а позивач ці кошти номінально вносила на рахунок ТОВ «Кватал-авіа-сервіс» за спожиту електроенергію. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з вимогою про повернення всієї суми та належне виконання Акту від 25.04.2014 рік. Відповідачем було повернуто: 16.05.2014 року - 5 527, 02 грн.; 16.06.2014 року - 4 642, 64 грн.; 15.07.2014 року - 2 583, 33 грн.; 15.08.2014 року - 1 770, 61 грн.; 15.09.2014 року - 673, 62 грн.; 15.10.2014 року 4 243, 73 грн.; 18.11.2014 року - 3 850, 00 грн.; 15.12.2014 року - 1 711, 8 грн., всього 24 802, 75 грн. Таким чином сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення становить 87 701,91 грн. та 3 % річних 3 520, 09 грн. Крім того позивачем в процесі розгляду справи було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої, остання вказувала, що сума заборгованості з урахуванням індексу інфляції з 01.01.2015 року по 29.05.2018 рік становить 109 912, 44 грн. та 3 % річних складає 5 508, 00 грн. При розгляді справи представник позивача подала заяву щодо судових витрат на правову допомогу, пов'язані з написанням позовної заяви, формування пакету документів , участь адвоката у судових засіданнях. До судового засідання представник позивача не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, відповідно до якої позовні вимоги підтримує, просить задоволити позов у повному обсязі. Представник відповідача до судового засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що 29 березня 2013 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Альфа-капітал-інвест» укладено інвестиційний договір № В1-2-20. Предметом даного договору є спорудження та забезпечення введення в експлуатацію об'єкту будівництва, здійснення закріплення за інвестором об'єкту інвестування, а також передача інвестору об'єкту інвестування, а інвестор, в свою чергу, зобов'язується здійснити відповідне фінансування об'єкту інвестування на умовах, в порядку та строки, що передбачені договором. Об'єктом інвестування є будівельні приміщення загальною площею 474, 22 кв.м., 146, 42 кв.м., 179, 63 кв.м., тобто загальна проектна площа 400, 27 кв.м. Ціна договору і вартість об'єкта інвестування на момент укладення договору складає 3 602 430, 00 грн. З копії паспорта серії [NUMBER], вбачається, що позивач 06.09.2013 року зареєструвала шлюб з [PERSON], та змінила прізвище на [PERSON]. (ас. 10) На виконання умов договору Інвестором - [PERSON] станом на 25 квітня 2014 року сплачено 3 602 430, 00 грн. ( три мільйони шістсот дві тисячі чотириста тридцять гривень) 00 коп. Відповідно до п.7.3. договору, після введення об'єкта будівництва в експлуатацію та визначення фактичної загальної площі об'єкту інвестування замовник, в разі наявності розбіжностей, здійснює відповідне коригування загальної площі об'єкту інвестування, про що надає письмове повідомлення інвестору. Пунктом 7.4 договору передбачено, що інвестор зобов'язаний упродовж 10 (десяти) робочих днів, що слідуватимуть за днем надіслання замовником письмового повідомлення інвестору про зміну фактичної загальної площі Об'єкту інвестування здійснити остаточні розрахунки із замовником за поточною вартістю 1 квадратного метру об'єкту інвестування на дату здійснення інвестором останнього платежу з урахуванням умов договору. Відповідно до п. 7.5. договору, у випадку, коли після коригування загальної площі об'єкту інвестування фактична загальна площа об'єкта інвестування є меншої, ніж профінансована Інвестором, Замовник повертає інвестору сплачені останнім кошти упродовж 60 (шістдесят) банківських днів у сумі, що визначається виходячи з різниці між кількістю профінансованих інвестором квадратних метрів об'єкту інвестування та фактичною загальною площею об'єкту інвестування, помноженої на вартість фінансування 1 кв.м. об'єкту інвестування на дату укладення договору. Відповідно до 11.14 договору, будь-які додатки до Договору, підписані уповноваженими представниками сторін є невід'ємною частиною договору. 25 квітня 2014 року сторонами підписано акт звірки взаєморозрахунків до інвестиційного договору № В1-2-20 від 29 березня 2013 року, відповідно до якого розмір грошових коштів, що підлягає інвестору 69 325, 49 грн. Сторони погодили, що замовник зобов'язаний повернути інвестору вказані кошти протягом 10 банківських днів з моменту підписання акту. 23.09.2014 року позивачем на ім'я директора ТОВ «Альфа Капітал Інвест» Клименко С.Д. направлено вимогу про усунення недоліків, виконання робіт для можливості оформлення права власності а виконання договірних зобов'язань по поверненню боргу станом на 25.09.2014 року, що підтверджується копією конверту, що повернувся за закінченням терміну зберігання. Крім того як зазначалось позивачем, відповідачем було повернуто: 16.05.2014 року - 5 527, 02 грн.; 16.06.2014 року - 4 642, 64 грн.; 15.07.2014 року - 2 583, 33 грн.; 15.08.2014 року - 1 770, 61 грн.; 15.09.2014 року - 673, 62 грн.; 15.10.2014 року 4 243, 73 грн.; 18.11.2014 року - 3 850, 00 грн.; 15.12.2014 року - 1 711, 8 грн., всього 24 802, 75 грн. Станом на 29.05.2018 рік сума боргу з урахуванням індексу інфляції становить 102 912, 44 грн. Розмір трьох відсотків річних від простроченої суми складає 5 508, 00 грн. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що ТОВ «Барселона ю ей» зобовязано повернути позивачу грошові кошти у строк до 12 червня 2017 року. Пояснення представника відповідача, що слід застосувати лише положення нового договору, а норми договору купівлі-продажу майнових прав, повернення коштів здійснюється лише за наявності можливостей товариства, суд до уваги не бере, оскільки це суперечить умовам укладених договорів, вимогам цивільного кодексу, також порушує права позивача на повернення сплачених грошових коштів без їх знецінення. Не може ставитись в залежність повернення коштів від можливостей товариства, крім того, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, що підтверджували вищевказані обставини. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За. ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Частиною 1 ст. 530 цього ж кодексу закріплено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строк повернення коштів сплив після закінчився 14 травня 2014 року. Ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 509 ЦК України закріплено, що зобов'язанням є правовідношення, з якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Неустойкою (пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. ч. 1,3 ст, 549 ЦК України). Відповідно до ст. З Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до листа Верховного суду України від 03 травня 1997 року № 62-97 «Рекомендації відносно порядку застосування Індексів інфляції при розгляді судових справ», для визначення індексу за будь-який період необхідне щомісячні індекси, що складають відповідний період, перемножити між собою. Оскільки кошти не були повернуті в строк, тому обґрунтовані є доводи позову щодо стягнення трьох відсотків річних, індексу інфляції та пені. Перевіривши подані суду розрахунки, суд приходить до висновку про їх обґрунтованість. Відповідач доказів на спростування поданих позивачем доказів суду не надав. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат. При подачі позову позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 912, 22 грн., які підлягають стягненню з відповідача, оскільки позовні вимоги суд задоволено у повному обсязі.

Outcome: partial