Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

У березні 2017 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 106000 грн. заборгованості за кредитним договором №КRНТАК03180009 від 26.12.2006 року, з яких: 41950 грн. 02 коп. заборгованість за кредитом, 64049 грн. 98 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; посилаючись на те, що відповідачу, згідно вказаного договору було надано кредит у розмірі 46894 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом на строк до 25.12.2013 р.. У порушення умов договору відповідач\~\~не повернув своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, його заборгованість станом на 25.01.2017 р. складає 511829 грн. 97 коп., в тому числі: 41950 грн. 02 коп. заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 165595 грн. 89 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 2865 грн.78 коп. заборгованість по комісії та 301418 грн. 28 коп. пені. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість на суму 106000 грн., в тому числі: 41950 грн. 02 коп. заборгованість за кредитом, 64049 грн. 98 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом та сплачені при подачі позову судові витрати на суму 1600 грн. судового збору. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, надав письмові заперечення, які в судовому засіданні підтримав. Вказує, що разом із укладеним кредитним договором №КRНТАК03180009 від 26.12.2006 року, між відповідачем та позивачем було укладено договір застави рухомого майна автомобіля Dасіа, модель Logan, рік випуску 2006, тип ТЗ: Легковий седан-В, що належить на праві власності [PERSON]. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2014 р. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №КRНТАК03180009 від 26.12.2006 року звернено стягнення на предмет застави: автомобіль Dасіа, модель Logan, рік випуску 2006, тип ТЗ: Легковий седан-В, № кузова/шасі: UUILSDAGH 36680833, реєстраційний номер: АЕ8258ВЕ, що належить на праві власності [PERSON] шляхом опису та передачі з правом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.01.2015 р. постановлено витребувати у [PERSON] та передати у володіння шляхом опису ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» предмет застави автомобіль Dасіа, модель Logan, рік випуску 2006, тип ТЗ: Легковий седан-В, що належить на праві власності [PERSON], комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу. Зважаючи на наявність зазначених рішень, посилаючись на Постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 р., вважає заявлені позовні вимоги неправомірними, оскільки в даних правовідносинах боржник одночасно виступає і заставодателем. Крім того, позивачем не надано суду доказів про неналежне виконання вищевказаного рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.01.2015 р. Також у запереченнях на позовну заяву відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності з огляду на те, що строк дії кредитного договору закінчився 25.12.2013 року. Суд заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, 26.12.2006 р. між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі банк, позивач) та [PERSON] (далі відповідач) був укладений кредитним договором №КRНТАК03180009 (далі кредитний договір), відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії на строк з 26.12.2006 р. по 25.12.2013 р. включно у розмірі 46860 грн. на купівлю автомобіля, а також 34 грн. для сплати за реєстрацію Предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п.1.2, а також у розмірі 20912,47 гривень на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3.2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 1,20% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,14%від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного Договору та винагороди за проведення моніторингу, згідно п.6.2 даного Договору. Періодом сплати вважати період з «24» по «28» число кожного місяця (а.с. 64-65). Пунктом 2.3.7 кредитного договору встановлено, що банк має право стягнути Кредит до настання дати, передбаченої п.1.1 даного Договору, у т.ч. шляхом звернення стягнення на заставлене майно, при настанні умов, передбачених п.2.3.3. У звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань щодо погашення боргу за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 25.01.2017 р. складає 511829 грн. 97 коп., в тому числі: 41950 грн. 02 коп. заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 165595 грн. 89 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 2865 грн.78 коп. заборгованість по комісії та 301418 грн. 28 коп. пені (розрахунок а.с. 4-7, 67-110). Відповідно до договору застави рухомого майна №КRНТАК03180009 від 26.12.2006 року, укладеного сторонами у справі, предметом цього договору є надання Заставодавцем ([PERSON]А.) в заставу товару, опис якого зазначений в п.6 цього Договору, в забезпечення виконання зобовязань [PERSON] перед Заставодержателем, в силу чого Заставодержатель має право в разі невиконання Позичальником зобовязань, забезпечених заставою, одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави переважно перед іншими кредиторами Заставодавця (а.с.111-112). Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2014 р. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №КRНТАК03180009 від 26.12.2006 року звернено стягнення на предмет застави: автомобіль Dасіа, модель Logan, рік випуску 2006, тип ТЗ: Легковий седан-В, № кузова/шасі: UUILSDAGH 36680833, реєстраційний номер: АЕ8258ВЕ, що належить на праві власності [PERSON] шляхом опису та передачі з правом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (а.с.34-35). Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.01.2015 р. постановлено витребувати у [PERSON] та передати у володіння шляхом опису ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» предмет застави автомобіль Dасіа, модель Logan, рік випуску 2006, тип ТЗ: Легковий седан-В, що належить на праві власності [PERSON], комплект ключів та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу (36-37). На час розгляду справи зазначене рішення не виконано, про що свідчать постанова про припинення розшуку майна боржника від 27.02.2017 р. та повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 27.02.2017 р. та від 12.10.2017 р. у звязку з пропущенням строку предявлення виконавчого документу до виконання, винесені Тернівським відділом державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.59,61-62, 123-124). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. У пункті 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року роз'яснено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. У звязку з тим, що вищевказане судове рішення не виконано відповідачем, позивач правомірно звернувся в суд з даним позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Виходячи з викладеного, позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору та наявність, у звязку із цим, заборгованості перед банком. Разом з тим, статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки. Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так, умовами договору передбачено щомісячне погашення заборгованості, а кредит надано на строк до 25.12.2013 року включно. Станом на 25.12.2013 року, яка є кінцевою датою виконання договору, зобов'язання за кредитним договором не виконані. Таким чином, перебіг трирічного строку позовної давності для звернення із позовом про стягнення останнього періодичного платежу за тілом кредиту сплив до звернення банка з даним позовом до суду 28.02.2017 року, що стверджується інформацією на конверті (а.с.18), тобто за межами строку позовної давності, зазначеному в ст.257 ЦК України. Відсотки за користування кредитом, що нараховані банком по 25.01.2017 року та по 16.08.2017 р., також перебувають за межами трирічного строку до часу звернення банку з даним позовом по суду (28.02.2017 року). Таким чином, позовні вимоги банку в частині стягнення з [PERSON] заборгованості на суму 106000 грн., в тому числі: 41950 грн. 02 коп. заборгованість за кредитом, 64049 грн. 98 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом задоволенню не підлягають, в звязку з пропуском позивачем трирічного строку позовної давності без поважних причин. Крім того, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 64049 грн. 98 коп., оскільки у даному разі це протирічить вимогам ч.4 ст.613 ЦК України, якою передбачено, що боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора. Так, рішенням суду від 29.01.2015 року у рахунок погашення заборгованості відповідача за кредитним договором звернуто стягнення на предмет застави автомобіль. Однак, станом на теперішній час зазначений автомобіль так і не реалізований банком, що свідчить про ухилення останнього від реалізації предмета застави та має кваліфікуватися як невжиття заходів щодо зменшення збитків, завданих порушенням зобов'язань, та призводить до прострочення кредитора. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі викладеного, ст. ст. 525, 526, 530, 536, 549-552, 611, 612, 624, 625, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed