Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулась до Бердянського міськрайонного суду з позовом до ДП ЛОП «Агарський мис» НАНУ про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди, посилаючись на те, що вона працювала на підприємстві з 19.05.2014 року по 27.08.2014 року. На підставі наказу №70-к від 27.08.2014 року її було звільнено у звязку з закінченням строку дії договору згідно п.2 ст.36 КЗпП України. При звільнені з нею не проведено остаточний розрахунок, станом на 04.09.2014 року заборгованість по заробітній платі складає 2757,17 грн. Крім того, в наслідок тривалої несплати відповідачем належної їй заробітної плати, позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає у необхідності постійно прилагати додаткові зусилля для організації свого життя. Вважаючи дії відповідача незаконними, посилаючись на ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України, Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затверджене постановою Кабінету Міністрів України №1427 від 20.12.1997 року, остаточно просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 2757,17 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням терміну її виплати у розмірі 1524,16 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 17330,64 грн.( за період часу з 28.08.2014 року по 08.09.2015 ріку) та моральну шкоду в сумі 10000 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала посилаючись на обставини викладені в ньому. Додатково суду пояснила, що відпрацювала на підприємстві сезон. Під час роботи підприємство затримувало виплату заробітної плати, тому їй доводилось ходити пішки на роботу. За сплату комунальних послуг утворилася заборгованість, яку не могла довго погасити. До теперішнього часу підприємство заборгованість по заробітній платі не виплатило. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача ДП ЛОП «Агарський мис» НАНУ в судове засідання не зявився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України (а.с.19), заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав, відповідь на запит щодо заборгованості по заробітній платі (а.с.17) не надав, тому суд на підставі ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, за згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній даних в заочному порядку. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується робітнику регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. Судом встановлено, що [PERSON] 19.05.2014 року була прийнята на сезонну роботу черговою по корпусу ДП ЛОП «Агарський мис» НАНУ, та з 27.08.2014 року звільнена згідно п.2 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується світлокопією трудової книжки (а.с.7). Згідно довідки ДП ЛОП «Агарський мис» НАНУ №60 від 04.09.2014 року, заборгованість із виплати заробітної плати становить 2757,17 грн., яка є сумою до виплати (а.с.6). Згідно ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівнику належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата усіх сум, належних йому від підприємства, проводиться у день звільнення. Згідно вимог ст. 117 КЗпП України, частина 1 якої передбачає відповідальність працедавця за затримку розрахунку при звільненні працівника, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа,організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року №1427, компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Зазначеним Положенням також визначено порядок обчислення компенсації. У разі не проведення розрахунку у зв'язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. Враховуючи, що позивачу не виплачена заробітна плата в строки, передбачені законодавством, чим порушені її конституційні права на оплату праці, суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині стягнення з відповідача остаточного розрахунку задовольнити. З позовної заяви і пояснень позивача вбачається, що на день звільнення 27.08.2014 року, і по теперішній час в порушення вимог ст.ст. 47, 116 КЗпП України, з нею не проведено кінцевий розрахунок із заробітної платі тому вона просить стягнути з відповідача на її користь суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні (за дванадцять місяців) в розмірі 17330,64 грн. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999р. «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.08.2014 року по 08.09.2015 року включно, становить більшу суму ніж заявлено позивачем - 17330,64 грн. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги трудового законодавства щодо строків проведення остаточного розрахунку відповідачем були порушені, отже позов в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає задоволенню в межах позовних вимог, заявлених позивачем. Сума компенсації працівнику втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати розрахована позивачем правильно і складає 1524,16 грн., на думку суду також підлягає стягненню на її користь з відповідача. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав привели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. На думку суду, позивач зазнала моральних страждань через несвоєчасну виплату заробітної плати, оскільки їй довелося додати додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України, суд з урахуванням конкретних обставин справи, а також виходячи з принципів розумності та справедливості, визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди у сумі 500 грн. Враховуючи, що позивач згідно п.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, він на підставі ст.88 ЦПК України підлягає стягненню в доход держави з відповідача у розмірі 1218 грн.

Outcome: partial