Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

У березня 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду із вимогами до відповідача [PERSON] і просить стягнутиз [PERSON], [INFO] на її користь аліменти на утримання дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача на утримання двох дітей щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Просить стягнути з [PERSON], [INFO] на її користь додаткові витрати на утримання дітей у розмірі 398 170,00 грн. за оренду житла, необхідного для проживання дітей та Ѕ частину додаткових витрат від 171 679,00 грн. на навчання сина - [PERSON]. В подальшому позивач звернулась до суду з заявою про збільшення заявлених позовних вимог в якій вона просить стягнути з [PERSON], [INFO] на її користь додаткові витрати на утримання дітей у розмірі 2 649 370, 00 грн. за оренду житла, необхідного для проживання дітей та додаткові витратина навчання, лікування та харчування дітей у розмірі 676 402,75 грн.. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27 жовтня 2012 року між мною, [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1696. Сторони мають двох дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Оскільки спільне життя між сторонами у справі не склалося, сторони мають різні погляди на життя, тому в жовтні 2016 року Позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та 07 лютого 2017 року шлюб між сторонами було розірвано згідно рішення Печерського районного суду міста Києва. Діти проживають з позивачем, перебувають на її утриманні, відповідач не бере участь у вихованні та утриманні дітей, при цьому має можливість надавати допомогу у твердій грошовій сумі. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить стягнути з [PERSON], [INFO] на мою, [PERSON], користь додаткові витрати на утримання дітей у розмірі 2 649 370, 00 грн. за оренду житла, необхідного для проживання дітей та додаткові витрати на навчання, лікування та харчування дітей у розмірі 676 402,75 грн.. Представник відповідача - адвокат [PERSON] вказав, що позовні вимоги відповідач визнає частково, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання двох дітей в розмірі 27 500,00 грн. (по 13 750 грн. на кожну дитину) щомісячно, починаючи з дати постановлення рішення суду або, у випадку стягнення аліментів в розмірі 1/3 від доходу відповідача, обмежити їх сумою 27 500,00 грн. щомісячно, починаючи з дати постановлення рішення суду, а також стягнути 9 450,00 грн. додаткових витрат на стоматологічне лікування дітей. Представник відповідача вказує на те, що відповідачем було подаровано дітям по 1/3 частини квартири № [ADDRESS] в Печерському районі м.Києва. За цією адресою прописана як сама позивач, так і обоє дітей - [PERSON] і [PERSON]. Зазначена квартира має достатній метраж (170 кв.м.), ніхто не чинить перешкод дітям у тому, щоб вони та м проживали, обстановка в кімнатах дітей не змінена і слова позивача про її примусове виселення є неправдою. Позивач не надала жодних доказів на підтвердження її слів, про те, що їй чинять перешкоди у користування цим майном. Відповідач заперечує проти стягнення з нього сум на оренду будинку, так як позивач не підтвердила жодними доказами необхідність оренди нею нерухомості при наявності власної нерухомості, яка відповідає потребам дітей. В заяаві поданій до суду просив розглядати справу у його відсутність. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 25.04.2017 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду. Відповідно до Закону України від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15.12.2017 року, Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК України) викладено в новій редакції. Згідно п. 9 Перехідних положень ЦПК України, встановлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей, зокрема, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-Х1І від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до абзацу 1 п. 17 ПП ВСУ від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства і материнства та стягнення аліментів» відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Згідно ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними і інтересах дітей. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини, дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Виходячи з положень ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Встановлено, що 27 жовтня 2012 року між мною, [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1696. Сторони є батьками дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Оскільки спільне життя між сторонами у справі не склалося, сторони мають різні погляди на життя, тому в жовтні 2016 року Позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та 07 лютого 2017 року шлюб між сторонами було розірвано згідно рішення Печерського районного суду міста Києва. Відповідач участі в утриманні дітей не приймає, при цьому має обов'язок, встановлений ст. ст. 84, 180 СК України. Згідно із п. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів є стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Таким чином, визначаючи розмір аліментів, що підлягають до стягнення, суд враховує, що відповідач за станом здоров'я здатний працювати та отримувати дохід, не має на утриманні інших дітей, непрацездатну дружину або батьків, тому стягнення з відповідача аліментів стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини заробітку, не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку. Крім того, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню додаткові витрати на стоматологічне лікування дітей у розмірі 9 450,00 грн. (1/2 частина), відповідно до ст.ст. 141, 185 Сімейного кодексу України. В частині стягнення з відповідача на користь позивачадодаткових витрат на утримання дітей у розмірі 2 649 370, 00 грн. за оренду житла, вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачем придбано квартиру по вулиці Новоселицькій у м.Києві, 2/3 якої належить на праві спільної сумісної власності дітям - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивачем не надано доказів, а в судовому засіданні не встановлено необхідності проживання дітей в іншому житлі. Вимоги позивача щодо стягнення додаткових витрат на харчування дітей є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів в частині необхідності стягнення додаткових витрат на харчування дітей, судом не встановлено особливих обставин для стягнення таких витрат. При таких обставинах позов підлягає задоволенню частково. З відповідача, згідно із ст. 141 ЦПК України, на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1280,00 грн. (640,00 грн. + 640,00 грн.). Суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць (ст. 430 ЦПК України). На підставі викладеного та

Outcome: partial