Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

У вересні 2018 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , заявник) звернулася до суду із заявою про обмеження цивільної дієздатності її племінника [PERSON] [INFO] (далі по тексту - [PERSON] , заінтересована особа), встановлення над ним піклування та призначення її піклувальником останнього. Заява обґрунтована такими обставинами. Внаслідок тяжкої черепно-мозкової травми [PERSON] встановлена 1 група інвалідності, він пересувається на інвалідному візку, отримує допомогу в Територіальному центрі соціального обслуговування Дарницького району і перебуває на обліку у лікаря-психіатра. Заявник є рідною тіткою [PERSON] і його найближчою родичкою, оскільки його батько невідомий, а мати померла. Наявний у [PERSON] психічний розлад, що проявляється у неадекватній поведінці, нав`язливих думках, параноїдальних висловлюваннях, суттєво впливає на його волю, пам`ять та інтелект і дає підстави для обмеження його цивільної дієздатності і встановлення над ним піклування. Ухвалою від 02.10.2019 суд відкрив провадження у справі, призначив справу до судового розгляду на 19.12.2018 та витребував медичну документацію [PERSON] з Київської міської психоневрологічної лікарні № 2. 19.12.2018 [PERSON] змінила предмет заяви, заявивши вимоги про визнання [PERSON] повністю недієздатним, встановлення над ним опіки та призначення її його опікуном. Дана заява мотивована тим, що у [PERSON] спостерігається нав`язливо тривожний стан, що на думку заявника свідчить про його стійкий психічний розлад і нездатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними,. 19.12.2018 суд прийняв до розгляду заяву про зміну предмету вимог, призначив [PERSON] представника з числа адвокатів Київського міського центру з надання безоплатної правової допомоги та відклав розгляд справи на 29.01.2019. 29.01.2019 суд заслухав пояснення учасників справи, задовольнив їх клопотання про допит свідків, відмовив у витребуванні медичної документації [PERSON] з медичних установ не психіатричного профілю та у призначенні судово-психіатричної експертизи та оголосив перерву в судовому засіданні до 22.02.2019. 22.02.2019 у зв`язку з хворобою судді розгляд справи було перенесено на 17.04.2019. 17.04.2019 представник позивача подала заяву про зміну предмету позову, у якій ставила питання про примусовий психіатричний огляд [PERSON] 17.04.2019 суд відклав розгляд справи на 23.09.2019. 23.09.2019 у складі суду змінився присяжний - замість [PERSON]., яка виключена зі списку присяжних, системою автоматизованого розподілу визначено присяжного Д'якова С.В. В судовому засіданні 23.09.2019 суд відмовив у прийнятті до розгляду вимоги заявника про примусовий психіатричний огляд [PERSON] та оголосив перерву до 01.11.2019. 28.10.2019 заявник через канцелярію суду в чергове подала заяву про зміну предмету вимог, у якій просила обмежити цивільну дієздатність [PERSON] , встановити над ним піклування та призначити її його піклувальником, а також клопотання про виклик та допит в якості свідка лікаря-психіатра [PERSON] , про приєднання до справи електронних доказів - записаних на диктофон її розмов з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та про призначення судово-психіатричної експертизи. В судовому засіданні [PERSON] та її представник підтримували вимоги заяви та наполягали на допиті лікаря-психіатра, приєднанні електронних доказів та призначенні судово-психіатричної експертизи. Впродовж усіх судових засідань [PERSON] послідовно заявляв про невизнання вимог про позбавлення його дієздатності та заперечував проти призначення судово-психіатричної експертизи посилаючись на те, що є психічно здоровим і не потребує будь-чиєї опіки, оскільки самостійно та з допомогою соціального працівника забезпечує умови своєї життєдіяльності, справляється з домашніми справами, отримує пенсію через Приват24, замовляє їжу через Інтернет і таким же чином сплачує комунальні послуги та спілкується з друзями та знайомими. Пояснив, що відмовився від спілкування з тіткою через підозру у її корисливих мотивах та у викраденні документів на належні йому квартири. Ухвалою від 01.11.2019 суд відмовив у прийнятті заяви про зміну предмету заявлених вимог та у задоволенні клопотань про виклик свідка, про приєднання електронних доказів та призначення судово-психіатричної експертизи. Вислухавши учасників справи, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини. У квітні 2004 р. [PERSON] переніс тяжку черепно-мозкову травму з забоєм головного мозку та формуванням субдуральної гематоми лівої гемісфери, внаслідок чого втратив здатність самостійно пересуватись, у нього проявились елементи сенсомоторної афразії з астеноневротичним сидромом та напади епілепсії. 18.08.2004 [PERSON] вперше було встановлено 1 групу інвалідності, а з 31.08.2006 інвалідність йому встановлена безстроково. [PERSON] проживав разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , а після її смерті, яка настала [INFO] , проживає за вищевказаною адресою сам. [PERSON] є тіткою [PERSON] - рідною сестрою його матері, і окрім неї та її дітей, інших близьких родичів у [PERSON] немає. З пояснень [PERSON] та показань свідків вбачається, що з 2004 р. вона допомагала сестрі у догляді та лікуванні її сина, а коли стан здоров`я сестри погіршився, взяла на себе обов`язки по забезпеченню умов життя племінника. В кінці 2017 р. [PERSON] відмовився від опіки [PERSON] , перестав пускати її в свою квартиру і з того часу проживає сам. [PERSON] як особа з інвалідністю, що потребує постійного стороннього догляду, перебуває на обліку у Територіальному центрі соціального обслуговування Дарницького району м. Києва, соціальні працівники якого надають йому необхідну допомогу. Як встановив суд, [PERSON] є власником двох квартир, одну з яких здає в оренду, а в іншій мешкає сам. Окрім того, зі слів сімейного лікаря та самого [PERSON] у нього є кошти в банківських установах, які надійшли як благодійна допомога на його лікування ще за життя матері. В ході розгляду справи суд витребував з Київської міської психоневрологічної лікарні № 2 медичну карту амбулаторного хворого, з якої вбачається, що 01.03.2018 у зв`язку з численними зверненнями родичів (як встановив суд, заявника), сусідів та народного депутата лікар-психіатр оглянув [PERSON] на дому в присутності сімейного лікаря. У медичній карті наявний запис про психічний статус хворого на момент огляду: контактний; орієнтований вірно; мова дизартрична; мислення інертне, в`язке, паралогічне; висловлює маячні ідеї особливого характеру: переслідування, впливу; відмічає відчуття отрути в їжі та негативного впливу сонця на свій організм; некритичний; емоційно нестабільний; пам`ять та інтелект знижені. За результатами огляду лікар-психіатр встановив діагноз: органічне ураження центральної нервової системи травматичного ґенезу; інтелектуально-мнестичне зниження; галюцинаторно-маячний синдром, та поставив [PERSON] на консультативний облік. Всі подальші записи до медичної карти внесені зі слів заявника, яка зверталась на прийом до лікаря-психіатра 05.06.2018, 20.08.2018, 29.08.2018, 31.10.2018 та 26.12.2018. Слід зазначити, що окрім заяви [PERSON] , наданих нею роздруківок електронних листів та направлень сімейного лікаря, жодних інших звернень і заяв (сусідів, народного депутата) в медичній карті [PERSON] немає. Водночас до медичної картки долучено лист заступника головного лікаря Київської міської психоневрологічної лікарні № 2 на адресу начальника Дарницького УП ГУ НП у м. Києві, з якого вбачається, що мав місце факт звернення [PERSON] до поліції, у зв`язку з чим було надано відповідь про відсутність достатніх підстав для обґрунтованого припущення про наявність у [PERSON] тяжкого психічного розладу, а відтак і для його огляду у примусовому порядку. В судовому засіданні було допитано сімейного лікаря [PERSON] , який пояснив, що знає і лікує [PERSON] впродовж 23 років. У свій час він працював разом з матір`ю [PERSON] , яка була лікарем-неврологом, та йому відомі усі обставини перебігу хвороби і лікування її сина. Після тяжкої травми [PERSON] у 18 років став інвалідом внаслідок неврологічного захворювання, пересувається він на інвалідному візку і останні два роки за своїм бажанням мешкає сам, при цьому повністю справляється з усіма побутовими проблемами, самостійно спілкується з комунальними службами, поводить себе адекватно, приймає рішення і несе за них відповідальність. У нього особисто ніколи не виникало підозри щодо наявності у [PERSON] тяжкої психічної хвороби, а лікаря-психіатра він запросив за неодноразовими, практично щоденними, наполяганнями тітки. Два роки назад він дійсно спостерігав у [PERSON] фобії і страхи, які на думку психіатра були, ймовірно, навіяні матір`ю, яка турбувалась про долю сина і переконувала його в необхідності бути обережним і не довіряти людям. За результатами огляду психіатр не зробив висновку про наявність у [PERSON] психічної хвороби, але рекомендував прийом психіатричного препарату та повідомив, що за хворим необхідно поспостерігати. Спробувавши рекомендований психіатром препарат, [PERSON] заявив, що він йому не подобається, і в подальшому від його прийому відмовився. Інші рекомендовані препарати - протисудомні та для метаболізму мозку, він приймає регулярно і акуратно. [PERSON] заявив, що на даний час у [PERSON] немає жодних ознак психічної хвороби, він повністю адекватний і підстави для позбавлення його дієздатності відсутні. Допитаний в суді соціальний працівник [PERSON] , який супроводжував [PERSON] на усі судові засідання, пояснив, що протягом року надає останньому соціальну допомогу, відвідуючи його три рази на тиждень. Незважаючи на фізичні обмеження, [PERSON] дає собі раду: миється однією рукою, готує їсти, самостійно сплачує комунальні послуги. Він же допомагає [PERSON] в тому, що він не може зробити сам - миє голову, прибирає у квартирі, купляє ліки. Також вони спілкуються з через Інтернет, обмінюються музикою. [PERSON] страждає метеозалежністю, але проявів психічної неадекватності у нього він не спостерігав. На прохання заявника були допитані друзі та знайомі її та її покійної сестри [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . За міркуванням вищевказаних свідків відмова [PERSON] від піклування з боку тітки безпідставна, нічим не обґрунтована і беззаперечно свідчить про його психічний розлад, оскільки тітка весь час допомагала йому і його покійній матері, а зараз турбується, щоб він внаслідок якихось маніпуляцій не втратив квартири. До того ж після смерті матері [PERSON] дуже змінився, став замкнутим, відмовляється від спілкування зі знайомими, з якими раніше підтримував стосунки. За загальним правилом, встановленим статтею 12 ЦК України, особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Відповідно до статті 30 цього Кодексу цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з положеннями статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. За приписом статті 41 цього Кодексу у зв`язку із визнанням фізичної особи недієздатною вона не вправі вчиняти правочини, тобто дії, які спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а одним із наслідків визнання фізичної особи недієздатною є встановлення над нею опіки. Цивільний закон також передбачає можливість обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними (частина 1 статті 36 ЦК України). Наслідками обмеження цивільної дієздатності фізичної особи є встановлення над нею піклування та позбавлення права розпоряджатися майном і вчиняти інші правочини (за винятком дрібних побутових) без згоди піклувальника (стаття 37 ЦК України). Визначення понять психічного розладу та тяжкого психічного розладу дає Закон України «Про психіатричну допомогу», відповідно до якого психічними розладами є розлади психічної діяльності, визнані такими згідно з чинною в Україні Міжнародною статистичною класифікацією хвороб, травм і причин смерті, а під тяжким психічним розладом розуміють порушення психічної діяльності функціонального характер розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку. Аналіз наведених положень цивільного закону дає підстави для висновку, що недієздатність особи - це втрата можливості користуватися своїми громадянськими правами внаслідок глибоких порушень психіки. Отже суд може визнати фізичну особу недієздатною при наявності даних про те, що певний стан її психіки, який проявляється у хронічному, стійкомутяжкому психічному розладі, позбавляє таку особу здатності усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, а для обмеження дієздатності фізичної особи необхідно, зокрема, встановити, що особа страждає на психічний розлад, і цей розлад істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Однак і в першому і в другому випадках дані про психічний розлад фізичної особи та вплив цього розладу на здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними повинні бути достатніми і переконливими, в інакшому випадку будуть порушені права та законні інтереси такої особи. В судовому засіданні [PERSON] поводив себе досить розумно і виважено, надавав пояснення та вичерпні відповіді на питання суду та висловив припущення, що дійсним мотивом подання тіткою даної заяви є намагання контролювати усі його дії і вчинки та розпоряджатися належними йому грошовими коштами. Ці доводи заслуговують на увагу, оскільки з пояснень самої [PERSON] , допитаних на її прохання свідків, сімейного лікаря, даних медичної карти і тієї обставини, що заявник таємно записувала свої розмови з племінником та лікарями, вбачається, що вона завчасно готувалась до порушення цієї справи і намагалась створити докази, які б свідчили про серйозний психічний розлад [PERSON] [PERSON] не надала суду обґрунтованих і переконливих пояснень, яким чином вона має намір виконувати обов`язки опікуна, якщо наразі племінник відчуває до неї неприязнь і не бажає спілкуватися. Та обставина, що у березні 2018 р. лікар-психіатр констатував наявність у [PERSON] певних маячних ідей та фобій, може свідчити про тимчасовий розлад його психічного стану, проте з описаних ознак та поведінки [PERSON] в суді вбачається, що такий розлад не досягає психотичного рівня і не позбавляє та не обмежує його здатність адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку та не створює небезпеки для нього чи оточуючих. Отже, за внутрішнім переконанням суду, яке базується на оцінці сукупності досліджених доказів, [PERSON] не має хронічного стійкого психічного розладу та здатний в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а відтак підстави для визнання його недієздатним чи обмеження його цивільної дієздатності відсутні. За своїм психічним станом в теперішній час [PERSON] опіки та піклування не потребує. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed