Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

У березні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] та просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 07.06.2010 року у розмірі 129118,67 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 07.06.2010 року між сторонами укладено кредитний договір б/н, оформлений заявою позичальника, за умовами якого відповідач отримав в кредит у розмірі 15000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник, отримавши кредитні кошти систематично порушувала договірні зобов`язання щодо строків повернення кредиту, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість, яка в добровільному порядку не погашається. Вищевикладене й стало підставою звернення банку до суду. Ухвалою суду від 29.03.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за відсутності представника позивача, підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась хоча про місце, дату та час судового розгляду повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Заяв та відзиву від відповідача до суду не надходило. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Судом встановлено, що 07.06.2010 року, між сторонами було укладено договір № б/н, який складається із заяви, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку. Згідно з умовами договору, відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 15000 грн (на 12 а.с.). Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач порушив взяті на себе зобов`язання по своєчасному погашенню заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим станом на 07.02.2019 року у неї утворилась заборгованість в розмірі 129118,67 грн, яка складається з 33143,26 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту, 93525,41 грн пені за прострочене зобов`язання та 2450 грн пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн (розрахунок заборгованості на 5-11 а.с.). Між сторонами склались зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору та регулюються главою 71 ЦК України, а також загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання ). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Судом встановлено, що право позивача порушено невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, тому підлягає захисту, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту. Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені, підлягають до часткового задоволення, оскільки нарахована позивачем пеня за несвоєчасне погашення кредиту в розмірі 93525,41 грн суперечить ст. 18 п. 5 ЗУ «Про захист прав споживачів», згідно якого несправедливими умовами договору є встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором, тому до стягнення з відповідача підлягає 50% від основної заборгованості за тілом кредиту в розмірі 16571,63 грн. Заявлена до стягнення пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн не відповідає положенню закону, яке визначає поняття пені, а тому не може такою вважатись. Крім того стягнення подвійної пені за порушення зобов`язання суперечить статті 61 Конституції України згідно якої ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення в зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Враховуючи викладене суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 33143,26 грн та пені за прострочене зобов`язання у розмірі 16571,63 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягнення 745,66 грн в рахунок компенсації сплаченого судового збору, розрахованого пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial