Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

У березні 2020 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 22.07.2003 року вона є власником будинку [ADDRESS] . В даному будинку, крім інших, зареєстрований колишній чоловік позивача [PERSON] , який фактично не проживає за вказаною адресою. За довідкою ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№10)» відповідач відбуває покарання за вироком Бериславського районного суду Херсонської області від 17.05.2018 року. Через реєстрацію відповідача в будинку виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але оплата за них нараховується, що перешкоджає власнику в повному обсязі розпоряджатися своїм майном. У зв`язку з чим, позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . Ухвалою суду від 06.03.2020 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 06.04.2020 року відкладено розгляд цивільної справи для повідомлення відповідача про розгляд даної справи за місцем відбування покарання, доручено посадовим особам ДУ «Дар`ївська колонія (№10)» вручити засудженому [PERSON] , [INFO] , який утримується у вказаній установі, копію ухвали суду про відкриття провадження у справі від 06.03.2020 року, позовну заяву з доданими до неї матеріалами та направити на адресу суду розписку про їх отримання [PERSON] . Ухвалою суду від 28.04.2020 року, у зв`язку із запровадженням постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з 12 березня 2020 року на території України карантину та внесенням змін до Цивільного процесуального кодексу України, а саме доповненням розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України пунктом 3, яким було визначено, що процесуальні строки, у тому числі щодо подання відзиву на позовну заяву, продовжуються на строк дії такого карантину, розгляд справи було відкладено та продовжено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 17.07.2020 року доручено посадовим особам ДУ «Дар`ївська колонія (№10)» вручити засудженому [PERSON] , [INFO] , який утримується у даній установі, копію позовної заяви з доданими до неї матеріалами та направити на адресу суду розписку про їх отримання [PERSON] . Роз`яснено [PERSON] його право на подання відзиву на позов у строк п`ятнадцять днів з дня вручення копії позовної заяви з копіями доданих до неї документів або у строк до 06.08.2020 року подати заяву про продовження цього строку, якщо неможливість подання відзиву у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про отримання копії ухвали від 30.07.2020 року. У встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав, заяву про продовження строку також не надав. За відсутності клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін, у відповідності до ч.ч.5, 8 ст.279 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного провадження. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] на підставі договору дарування житлового будинку від 22.07.2003 року є власником будинку [ADDRESS] , що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.01.20004 року. У зазначеному будинку, як вбачається з довідки про реєстрацію місця проживання №610 Бериславської міської ради від 12.02.2020 року, зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 05.07.2016 року шлюб, зареєстрований 15.02.1992 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бериславського районного виконавчого комітету Херсонської області, актовий запис №9 між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Прізвище позивача [PERSON] змінено на дошлюбне « [PERSON] ». Вироком Бериславського районного суду Херсонської області від 17.05.2018 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.297 КК України, та призначено покарання за ч.3 ст.297, ст.71 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки шість місяців з направленням засудженого до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Відповідно до довідки ДУ «Дар`ївська колонія (№10)» від 26.11.2018 року, [PERSON] , [INFO] , відбуває покарання з 06.07.2018 року, строк закінчення - 25.07.2022 року. З акту обстеження Бериславської міської ради від 19.02.2020 року вбачається, що за адресою [ADDRESS] , проживають [PERSON] власник, [PERSON] мати власника, [PERSON] дочка власника, [PERSON] син власника. Також, в ході обстеження встановлено, що [PERSON] , колишній чоловік власника, фактично мешкає окремо з 2013 року по теперішній час, згідно довідки ДУ «Дар`ївська виправна колонія (№10)» з 06.07.2018 року відбуває покарання. За положеннями ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У статті 41 Конституції України, ч.1 ст. 319 ЦК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із положеннями норм статей 16, 386, 391 ЦК України, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. За порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин непроживання за адресою такого житлового приміщення. Вичерпного переліку поважності причин не проживання у житловому приміщенні законодавство не встановлює, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи. У даній справі судом встановлено, що [PERSON] набув охоронюване законом право на користування житловим приміщенням у законний спосіб, як чоловік власниці будинку. У липні 2016 року шлюб між сторонами було розірвано. З 06.07.2018 року відповідач відбуває покарання у ДУ «Дар`ївська колонія (№10)» за вироком Бериславського районного суду Херсонської області від 17.05.2018 року. Разом із тим, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] без поважних причин не користується будинком [ADDRESS] з 2013 року, тобто задовго до поміщення до виправної колонії. Зазначене підтверджується актом обстеження Бериславської міської ради від 19.02.2020 року та рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 05.07.2016 року. Ніяких пояснень або заперечень з цього приводу від відповідача до суду не надійшло, а тому доводи позивача не спростовано. При цьому, суд враховує, що строк покарання [PERSON] закінчується у липні 2022 року, тобто тривалий період часу позивач буде змушена нести додаткові витрати на утримання будинку та не матиме змоги оформити субсидію, що становить для неї надмірний тягар при визначенні пропорційності втручання у права відповідача на житло із правом [PERSON] вільно розпоряджатися та користуватися своїм майном. Враховуючи встановлені обставини справи, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні належними доказами та положення діючого в Україні цивільного та житлового законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що права позивача як власника житла підлягають захисту у обраний нею спосіб. У зв`язку з тим, що відповідач без поважних причин з 2013 року не проживає в будинку [ADDRESS] , ніяких перешкод у користуванні житловою площею йому не чинилось, суд вважає можливим визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved