Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-14 00:00:00

У вересні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь 50000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків внаслідок професійних захворювань. На обгрунтування вимоги послалась на те, що 09.03.1992 року був прийнятий а на роботу на на посаду гірничого робітника підземного на шахту №8 «Великомостівська », яка в подальшому була перейменована на шахту «Візейська » ДП «Львіввугілля» , де працював 14 років 2 місяці. У звязку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в нього значно погіршився стан здоровя, внаслідок чого останній неодноразово був змушений звертатися за медичною допомогою. Відповідно до довідки МСЕК від 04.03.2008 року йому вперше встановлено III групу інвалідності та 55% втрати професійної працездатності, з яких: 25% - бронхіт, 30% - радикуліт. Внаслідок отримання професійних захворювань позивачу завдано значної моральної шкоди, яка виражається в тому, що втратив працездатність, відчуває задишку, постійний кашель, болі в попереково-крижовій ділянці, болі в грудній клітці, важкість при ході, обмеження рухів в попереку . Позивач та його представник у судове засідання не зявились , представник позивача подав письмову заяву , в якій просить справу розглядати у його відсутності та у відсутності позивача , позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить позов задовольнити. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, направив письмову заяву про розгляд справи у його відсутності , в заяві вказав , що позову не визнає . Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на таке. Судом установлено, що позивач з 09.03.1992 року по 07.02.2008 року працював на шахті № 8 «Великомостівська», яка в подальшому була перейменована на ДВАТ шахта «Візейська » , а тепер ДП «Шахта «Візейська» . У звязку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці позивач був змушений звертатися за медичною допомогою, що підтверджується копіями наявних у справі медичних документів. Відповідно до довідки МСЕК серії ЛВА-2 № 022558 від 04.03.2008 року позивачу встановлено 55 % втрати професійної працездатності, з яких: 25% - бронхіт, 30% - радикуліт. Згідно з довідкою МСЕК серії 10ААА № 110056 від 21.02.2014 року йому безтерміново встановлено III групу інвалідності. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 2 статті 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 статті 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 8 жовтня 2008 року № 20-рп/2008,\~\~Конституційний\~\~Суд України зазначає,\~\~що положеннями пункту 1,\~\~абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10,\~\~пункту 11 розділу I Закону N\~\~717-V (717-16) скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на\~\~відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до\~\~приписів\~\~первинної\~\~редакції\~\~Закону\~\~N\~\~ 1105-XIV (1105-14). Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не\~\~порушено, оскільки\~\~статтею\~\~1167\~\~Цивільного\~\~кодексу України ( 435-15 ) та статтею 237-1 Кодексу законів про працю\~\~України\~\~(322-08)\~\~їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл\~\~обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить\~\~\~\~вимогам\~\~\~\~статті\~\~22\~\~Конституції\~\~\~\~України.\~\~ Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві моральної шкоди унаслідок ушкодження її здоровя при виконанні трудових обовязків, що потягло за собою професійні захворювання, а отже, про право позивача на її відшкодування. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди підтверджується також наявними у справі копіями медичних документів та знаходить своє пояснення згідно із вищевказаними положеннями Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року у справі № 20-рп/2008. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, стан його здоровя, оскільки останній втратив працездатність, має задишку, постійний кашель, тяжкість професійних захворювань, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювань, що становить 55 %, з яких: 25% - бронхіт, 30% - радикуліт. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 11000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення 50000,00 грн., то суд вважає, що така належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Таким чином, позов задовольняється частково у межах, зазначених вище.

Outcome: partial