Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

У вересні 2018 року до Печерського районного суду м. Києва за підсудністю надійшла позовна заява [PERSON] до Печерського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ Головного Територіального управління міста Києва про зняття арешту з майна, а саме з транспортного засобу легкового автомобіля марки ВАЗ 211340, 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], кузов [NUMBER], двигун № [NUMBER], двигун 1596 см.куб., накладений Печерським районним відділом Державної виконавчої служби міста Київ Головного Територіального управління міста Києва. 03.01.2013Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.01.2013 року між ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» та мною, було укладено договір фінансового лізингу № 008041 від 03.01.2013р., відповідно до якого ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» зобов'язана була придбати, зареєструвати та передати мені у користування транспортний засіб, а я зобов'язаний був сплатити передбачені договором лізингові платежі. 31.01.2013року, виконавши всі умови передбачені укладеним правочином, я отримав транспортний засіб легковий автомобіль марки ВАЗ 211340, 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], кузов № [NUMBER], двигун [NUMBER], об'єм двигуна 1596 см. куб., вартістю 60900,00 грн., що підтверджується відповідним Актом приймання/передачі предмета лізингу. У період з 03.01.2013 року по 12.01.2015 року позивач належним чином виконував взяті на себе зобов'язання та здійснив сплату всіх передбачених договором лізингових платежів, та 02.02.2015 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу вказаного автомобілю. Вказані обставини встановленні рішенням Южноукраїнського міськрайонного суду Миколаївської області від 23.04.2018 року, яким право власності на автомобіль ВАЗ 211340 2012 року, реєстраційний номер [NUMBER] було визнано за позивачем. Та зняті арешти з вказаного автомобілю, які були накладені відповідно до постанови Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва від 19.08.2016 року, постанови Деснянського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва від 25.04.2016 року та постанови Білозерського районного відділу державної виконавчої служби в Херсонській області від 13.09.2016 року. 06.06.2018 року позивач звернувся до Територіального сервісного центру № 4844 з метою перереєстрації вказаного автомобілю, але листом № 31/14/4-Г-04, у перереєстрації позивачу було відмовлено у зв'язку з тим, що окрім знятих з автомобілю арештів накладених вищенаведеними постановами, наявний ще один арешт накладений ВДВС Печерського РУЮ в м. Києві від 12.04.2016 р.. Ухвалою суду від 13 вересня 2018 року провадження у справі відкрито та призначено до судового розгляду на 16 жовтня 2018 року. В судове засідання позивач не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги позову підтримав, просив задовольнити. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував. Відповідач, будучи належним чином повідомленим, представника для участі в розгляді справи не направив, відзиву не подав. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами заочного загального позовного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не зявився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав. При цьому, позивач не заперечує щодо такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що 02.02.2015 року між сторонами був укладений Договір купівлі-продажу транспортного засобу за яким Продавець ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» передала у власність Покупця [PERSON] транспортний засіб: автомобіль марки ВАЗ 211340, 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], кузов [NUMBER], двигун [NUMBER], об'єм двигуна 1596 куб.см, відповідно до попередньо укладеного договору фінансового лізингу №008041 від 03.01.2013 року та Акту приймання-передачі Предмета Лізингу від 02.02.2015 року. Рішенням Юноукраїнського міського суду Миколаївської області від 23.04.2018 року визнано за [PERSON], право власності на легковий автомобіль марки ВАЗ 211340, 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], кузов [NUMBER], двигун [NUMBER], об'єм двигуна 1596 куб.см, вартістю 60 900, 00 грн. Знято арешт з транспортного засобу - легковий автомобіль марки ВАЗ 211340, 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], кузов [NUMBER], двигун [NUMBER], об'єм двигуна 1596 куб.см, вартістю 60 900, 00 грн., накладений постановами Печерського районного відділу ДВС м.Києва від 19.08.2016 року, Деснянського районного відділу ДВС м. Києва від 25.04.2016 року та Білозерського районного відділу ДВС в Херсонській області від 13.09.2016 року. Разом з тим, як вбачається з матеріалів позовної заяви на примусовому виконанні у Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебувало виконавче провадження № 50767859. У вказаному виконавчому провадженні 12.04.2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна, а саме транспортного засобу легкового автомобіля марки ВАЗ 211340, 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], кузов [NUMBER], двигун № [NUMBER], двигун 1596 см.куб.. Відповідно до ст. 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На сьогодні позивач має намір розпорядитися належним йому майном, проте через наявність арештів позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч. ч . 1, 2, 3 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Таким чином, з огляду на наведені доводи, суд вважає, що позовні вимоги обгрунтовані ,оскільки порушене право позивача стосовно обтяження, накладеного на майно, яке є власністю позивача, перешкоджають йому у здійсненні права власності та підлягають судовому захисту. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved