Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

У вересні 2015 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» (далі по тексту - позивач, ПрАТ «СК «Провідна») звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про відшкодування шкоди в порядку регресу, посилаючись на те, що 26 травня 2015 року на перехресті вул. Здолбунівська - вул. Тепловозна в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Хонда», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Опель Омега», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення відповідачем Правил дорожнього руху. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Провідна» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АІ/6996770. 27 травня 2015 року до позивача звернувся потерпілий [PERSON] із заявою про виплату страхового відшкодування. Зазначену подію було визнано страховою, про що складено страховий Акт № 2300077951. Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку від 7 липня 2015 року вартість відновлювального ремонту складає 72724,35 грн., ринкова вартість автомобіля до ДТП - 70779,52 грн., а згідно зі звітом про оцінку вартості пошкодженого транспортного засобу від 14 липня 2015 року вартість автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди становить 24400 грн. Позивач виплатив потерпілому страхове відшкодування в розмірі 46379,52 грн. (різницю між вартістю автомобіля до та після ДТП), що підтверджується платіжною відомістю № 003120 від 26 липня 2015 року. Оскільки відповідач не повідомив страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди у строк і за умов, визначених ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому у позивача виникло право на звернення до суду з регресним позовом до страхувальника, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача 46379,52 грн. як розмір виплаченого потерпілій особі страхового відшкодування, та судові витрати у розмірі 463,80 грн. Представник позивача в судове засідання позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засідання позов не визнав, пославшись на те, що Постанові ВСУ від 14 лютого 2018 року зазначено факт неповідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування. Проте у разі, якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронним органами, відповідач як особа винна в дорожньо-транспортній пригоді, притягнутий до адміністративної відповідальності, страховик сплатив страхове відшкодування, то сам факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу, проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні. Заслухавши представників позивача і відповідача та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 26 травня 2015 року на перехресті вул. Здолбунівська - Тепловозна в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Хонда», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Опель Омега», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Як зазначає позивач, ця дорожньо-транспортна пригода сталася з вини [PERSON] в результаті порушення ним Правил дорожнього руху, що стороною відповідача не заперечується. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Провідна», згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АІ/6996770. У результаті ДТП був пошкоджений автомобіль «Опель Омега», д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] 27 травня 2015 року до ПрАТ «СК «Провідна» звернувся водій пошкодженого автомобіля «Опель Омега» із заявою про виплату страхового відшкодування. Позивач вказує на те, що дорожньо-транспортна пригода була визнана страховиком як страховий випадок, про що складено страховий акт № 100998. Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку від 7 липня 2015 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Опель Омега» складає 72724,35 грн., ринкова вартість автомобіля до ДТП - 70779,52 грн., а згідно зі звітом про оцінку вартості пошкодженого транспортного засобу від 14 липня 2015 року вартість автомобіля після ДТП становить 24400 грн. Як стверджує позивач ПрАТ «СК «Провідна» здійснило виплату страхового відшкодування потерпілому в розмірі 46379,52 грн. (різницю між вартістю автомобіля до та після ДТП), на підтвердження чого надана платіжна відомість № 003120 від 26 липня 2015 року. Відповідно до підпунктів 33.1.4. і 33.1.2. пункту 33.1. ст. 33, підпункту «г*» підпункту 38.1.1. пункту 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-ІV, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Відповідно до абзацу четвертого п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року № 4, у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов`язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Як вказує позивач у своєму позові, відповідач не повідомив його своєчасно про настання дорожньо-транспортної пригоди у строки, передбачені вищевказаними нормами права, тому, відповідач у порядку регресу, має відшкодувати позивачу понесені ним витрати по виплаті страхового відшкодування. Згідно зі ст. ст. 993, 1187 ч. 2, 1188 ч. 1 п. 1, 1191 ч. 1 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року № 6-284цс15, підпунктом 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпунктом «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) установлено обов`язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Оскільки судами у справі, яка переглядається, встановлено, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. При розгляді даної справи, судом встановлено, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. За таких обставин, позов задоволенню не підлягає. Оскільки позов не задовольняється, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати по справі, позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються.

Outcome: dismissed