Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначала, що 06.09.2002 року вона з відповідачем уклала шлюб, який було зареєстровано Запорізьким відділом реєстрація актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів зроблено запис №934. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Сторони проживають окремо, фактично шлюбні відносини припинилися з 2012 року, після чого дитина мешкає разом з матір'ю та знаходиться на її утримання. Сумісне життя з відповідачем не склалось з причин відсутності взаємопорозуміння між ними, різних поглядів на сімейне відносини, сімейні зобов'язання та щодо виховання дитини. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд розірвати шлюб укладений з [PERSON] У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні визнав позов повністю та просив розірвати шлюб укладений між ним та позивачем, посилаючись на те, що сім'я в них розпалася і строк на примирення їм не потрібний. Дослідивши матеріали справи, вислухавши осіб, які приймали участь у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). З матеріалів справи вбачається, що 06.09.2002 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції, про що зроблено актовий запис № 934. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. [PERSON] заявлено позов про розірвання шлюбу через відсутність взаємопорозуміння у вирішенні сімейних питань, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та окремого проживання подружжя з 2012 року. Згідно п. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, суд вважає, що позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені.

Outcome: approved