Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

У березні 2014 року ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ України» звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення шкоди в порядку регресу, посилаючись на те, що з вини відповідача 05 листопада 2010 року сталась дорожньо-транспортна пригода, під час якої пошкоджено автомобіль «Ford Fusion» під керування водія [PERSON] За заявою [PERSON] позивач виплатив останньому страхове відшкодування в сумі 57 453 грн. 50 коп. Зважаючи на те, що відповідач в добровільному порядку не відшкодовує вказану суму, позивач просив суд задовольнити позовні вимоги. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але суду надано заяву про розгляд справи без представника Товариства. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог та суду пояснив, що Страхова компанія завищила суму страхового відшкодування, яке виплачене [PERSON] За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість розглянути справу без участі представника позивача. Суд, вислухавши пояснення відповідача та, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що 05 листопада 2010 року [PERSON], керуючи автомобілем марки ВАЗ-21083, державний номерний знак [NUMBER] по вул. Ш.Алейхема в м. Полтава, навпроти будинку № 34 не витримав безпечної швидкості внаслідок чого допустив наїзд на припаркований автомобіль «Ford Fusion», державний номерний знак [NUMBER], власником якого є [PERSON], в наслідок чого скоїв зіткнення з даним автомобілем, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Як вбачається з постанови Ленінського районного суду м. Полтави від 13 грудня 2010 року винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є [PERSON] Згідно ч.4 ст. 61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративні правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та вчинені вони цієї особою. Отже, саме в наслідок дій відповідача по справі [PERSON] автомобілю [PERSON] заподіяно механічні пошкодження і дана обставин не підлягає доказуванню під час розгляду даної цивільної справи. Статті 3, 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачають, що на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. У судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснив, що на момент ДТП яка мала місце 05 листопада 2010 року, його цивільно-правова відповідальність не була застрахована. 02 вересня 2010 року [PERSON] та ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ України» уклали договір страхування № 004200, згідно якого Страхова компанія зобов'язувалась виплати страхове відшкодування вразі пошкодження автомобіля [PERSON] під час ДТП. У відповідності до положень ст. ст. 979, 980 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Частина 22.1 ст. 22 вказаного вище Закону визначає, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров'ю чи майну третьої особи. Аналогічна норма закріплена в п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, яка передбачає, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату. Отже, [PERSON] правомірно 05 листопада 2010 року звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку по вказаному договору страхування, а позивач у відповідності до законодавства 13 грудня 2010 року склав страховий акт. Як вбачається із змісту довідки, виданої ВДАІ м. Полтави УМВС України в Полтавській області, 05 листопада 2010 року автомобіль «Ford Fusion», державний номерний знак [NUMBER], під час ДТП отримав механічні пошкодження, а саме пошкоджено: задній бампер, кришка багажника, лівий задній ліхтар, ліве заднє крило, диски правого переднього та лівого заднього колеса. Зважаючи на те, що відповідач не надав суду докази того, що на момент ДТП, яка мала місце 05 листопада 2010 року, автомобіль [PERSON] уже мав будь-які механічні пошкодження, або такі пошкодження він отримав після вказаної дати та беручи до уваги, що механічні пошкодження автомобіля «Ford Fusion», державний номерний знак [NUMBER], які вказані в акті огляду транспортного засобу від 05 листопада 2010 року, відповідають тим пошкодженням, які перелічені у довідці ВДАІ м. Полтави УМВС України в Полтавській області, тому доводи відповідача [PERSON] про те, що в акті огляду транспортного засобу зазначено пошкодження автомобіля, які не були заподіяні під час ДТП, є безпідставними та визнаються судом такими, що спростовуються матеріалами справи. Згідно звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди, заподіяної пошкодженням транспортного засобу від 16 листопада 2010 року, [PERSON] заподіяно шкоду в сумі 58783 грн. 95 коп. Відновлювальний ремонт автомобіля [PERSON] проведено, що підтверджується актом виконаних робіт від 28 лютого 2011 року. Відповідач по справі [PERSON] не надав суду докази того, що сума відновлювального ремонту автомобіля «Ford Fusion», державний номерний знак [NUMBER], яка визначена у звіті про оцінку вартості матеріальної шкоди, заподіяної пошкодженням транспортного засобу від 16 листопада 2010 року, в розмірі 58783 грн. 95 коп. є завищеною, тому суд вважає їх необґрунтованими. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що позивач правомірно нарахував та виплатив [PERSON] страхове відшкодування з урахуванням розміру франшизи в сумі 57453 грн. 50 коп. Факт виплати позивачем вказаної суми [PERSON] підтверджується платіжними дорученнями № 14549 від 17 грудня 2010 року та № 3181 від 24 березня 2011 року. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] на момент скоєння ДПТ не була застрахована, тому з нього на користь позивача підлягає стягненню 57453 грн. 50 коп., а відтак позовні вимоги підлягають задоволенню. Понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved