Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

У вересні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «ІВП «ВНІПІТРАНСГАЗ» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, компенсації втрати частини зарплати в зв'язку з затримкою термінів її виплати та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач 1 серпня 2016 року звільнився з посади адміністратора у відділі виробничого забезпечення ПАТ «ІВП «ВНІПІТРАНСГАЗ» за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Проте, з позивачем при звільненні не проведено остаточний розрахунок, не виплачена заборгованість по заробітній платі у розмірі 16 929 грн. 58 коп. Тому, позивач звернувся з цим позовом до суду, просив стягнути з відповідача вказану суму, стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з затримкою строків її виплати за період з квітня 2016 року по серпень 2016 року, а також у відшкодування моральної шкоди 4 000 грн., що проявилась у душевних стражданнях позивача з приводу невчасного проведення розрахунку при звільненні, виплати заробітної плати. Ухвалою суду від 26 вересня 2016 року позовну заяву [PERSON] до ПАТ «ІВП «ВНІПІТРАНСГАЗ» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, компенсації втрати частини зарплати в зв'язку з затримкою термінів її виплати та відшкодування моральної шкоди - повернуто позивачу в частині позовних вимог про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати (а.с. 23) та ухвалою суду від 26 вересня 2016 року відкрито провадження у справі в частині інших позовних вимог (а.с. 24). Сторони до судового засідання не з'явились. Позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Тому, суд розглянув справу у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Як встановлено під час судового розгляду [PERSON] до 1 серпня 2016 року працював на посаді адміністратора у відділі виробничого забезпечення ПАТ «ІВП «ВНІПІТРАНСГАЗ» та звільнився з вказаної посади за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 7, 11, 12). Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Разом з тим, з позивачем у день звільнення не проведено остаточного розрахунку. Заборгованість по заробітній платі в розмірі 16 929 грн. 58 коп. (а.с. 10) була виплачена позивачу лише 18 листопада 2016 року, що стверджується випискою по рахунку позивача з ПАТ «ПриватБанк». Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу (в день звільнення), при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Згідно з довідкою ПАТ «ІВП «ВНІПІТРАНСГАЗ» заробітна плата позивача за останні два місця перед звільненням, яка підлягала виплаті, становила 6345 грн. 10 коп. Кількість робочих днів за червень-липень 2016 року становить 41 робочий день. Тому, розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 154 грн. 76 коп. (6345 грн. 10 коп. / 41). З урахуванням того, що відповідач не провів з позивачем остаточний розрахунок у день звільнення, то відповідно до положень ст. 117 КЗпП України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток з 2 серпня 2016 року по 18 листопада 2016 року у розмірі 11 916 грн. 52 коп. (154 грн. 76 коп. х 77 робочих днів за вказаний період). При цьому, суд бере до уваги рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, згідно з яким для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Згідно з ч. 1 ст. 34 Закону України «Про оплату праці» та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» від 21 лютого 2001 року № 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Враховуючи те, що відповідачем порушено строки виплати заробітної плати за період з квітня 2016 року по серпень 2016 року, то суд дійшов висновку про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати становив відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» від 21 лютого 2001 року № 159, так як суду не надано відповідного розрахунку, а розрахунок компенсації потребує спеціальних знань. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 1 000 грн., що проявилась у душевних стражданнях позивача з приводу не виплати заробітної плати у строки, визначені трудовим законодавством, а також не проведення остаточного розрахунку при звільнення позивача. При визначення розміру відшкодування моральної шкоди суд керується принципами розумності, справедливості та достатності цієї суми для відшкодування моральних страждань позивача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за вимоги немайнового характеру у розмірі 551 грн. 20 коп. та на користь держави судовий збір за вимоги майнового характеру 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved