Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила ухвалити рішення, яким визнати недійсним заповіт, укладений 18 квітня 2010 року [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори. В обґрунтування позову вона вказала на те, що рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 27.09.2013 року [PERSON] визнано недієздатним; над ним встановлено опіку та позивача визнано опікуном. [INFO] померла мати опікуваного [PERSON] - [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно - 1/2 частина квартири [ADDRESS]. Після смерті матері [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та дізнався, що його мати своїм заповітом від 18.04.2011 року все своє майно заповіла [PERSON]. Позивач вважає, що заповіт є недійсним, оскільки складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а саме, в тексті заповіту не вказано місце народження та ідентифікаційний номер відповідача [PERSON], не зазначені дані його паспорту та місце його реєстрації і проживання, а отже, відсутність зазначених відомостей, унеможливлює стверджувати, що заповіт стосується саме відповідача [PERSON], а тому, заповіт повинен бути визнаний недійсним, у зв'язку з чим, вона вимушена звернутись до суду. В судовому засіданні позивач, її представник, кожний окремо, підтримали заявлені позовні вимоги, просили позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що заповіт складений без порушення вимог щодо його форми та посвідчення, а тому, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у м.Дніпропетровську ради в судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив. Представник третьої особи - Третьої Дніпропетровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив. Вислухавши позивача та її представника, заперечення представника відповідача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв'язку з наступним. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 27.09.2013 року [PERSON] визнано недієздатним; над ним встановлено опіку та [PERSON] призначено опікуном. Зазначене рішення суду набрало законної сили 08.10.2013 року (а.с.27). Також встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 01.08.2014 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON], треті особи - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Красногвардійської районної у м.Дніпропетровську ради, Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним з підстав того, що померла [PERSON] в момент складання заповіту не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними - було відмовлено (а.с.11-14). Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У судовому засіданні встановлено, що 18 квітня 2011 року [PERSON] оформила заповіт на ім'я [PERSON], згідно якого, заповіла останньому все своє майно (арк.с.16). [INFO] померла мати [PERSON] - [PERSON] (а.с15.), після смерті якої залишилось спадкове майно - 1/2 частина квартири [ADDRESS]. Після смерті матері, у листопаді 2012 року, [PERSON], звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та дізнався, що його мати своїм заповітом від 18.04.2011 року все своє майно заповіла [PERSON]. Встановлено та як вбачається із заповіту, при його укладенні, були виконані всі вимоги закону: сторони при укладанні заповіту, розуміли значення своїх дій, перебували при здоровому розумі та ясній пам'яті, діяли добровільно, за відсутності будь-якого примусу як фізичного, так і психічного, під час укладання заповіту дієздатність заповідача була перевірена. Посилання позивача та її представника на те, що заповіт є недійсним, оскільки складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а саме, в тексті заповіту не вказано місце народження та ідентифікаційний номер відповідача [PERSON], не зазначені дані його паспорту та місце його реєстрації і проживання, а отже, відсутність зазначених відомостей, унеможливлює стверджувати, що заповіт стосується саме відповідача [PERSON], є незаконними та необґрунтованими у зв'язку з наступним. Відповідно до п.157 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 №20/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 р. за №283/8882 (чинної на момент виникнення спірних правовідносин), заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Отже, позивач, її представник, в судовому засіданні, повинні були довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України, зазначені ними обставини недійсності заповіту, таких доказів вони не надали суду. Тому, зазначені посилання позивача та її представника на те, що в тексті заповіту не вказано місце народження та ідентифікаційний номер відповідача [PERSON], не зазначені дані його паспорту та місце його реєстрації і проживання, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки п.19 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 №20/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 р. за №283/8882 (чинної на момент виникнення спірних правовідносин), передбачає зазначення для фізичних осіб - ідентифікаційний номер за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків - для особи заповідача, а не для особи відповідача [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, зібрані у справі докази та наявна їх оцінка вказують на наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст.88 ЦПК України, судові витрати відшкодуванню не підлягають, оскільки позивачу в задоволенні позову відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed