Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

ТОВ «ФК «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ [PERSON]» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на\~свою користь: -заборгованість за договором № 2314818354-012837 від 23 червня 2018 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, в розмірі 12899.25 грн., яка складається з наступного: 2500 грн. - заборгованість за кредитом; 4409.25 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 5990 грн. - заборгованість за пенею;\~ -судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ» та відповідачем 23 червня 2018 року було укладено договір № 2314818354-012837 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, у електронному вигляді, шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://e-groshi.com і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення договору. Відповідно до розділу 1 договору, заявка-анкета в особистому кабінеті клієнта на веб-сайті встановленої форми виражає намір клієнта отримати грошові кошти у позику та є невідємною частиною цього договору. Договір № 2314818354-012837 від 23 червня 2018 року є письмовим правочином, який відповідає формі передбаченої ст.ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України, оскільки він вчинений в письмовій формі, підписаний уповноваженими особами, що підтверджується досягнення всіх істотних умов договору. Згідно умов договору, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ» 23 червня 2018 року надало відповідачу кошти у позику розмірі 2500 грн., шляхом перерахування на картковий рахунок відповідача, зі сплатою суми процентів за користування позикою в розмірі 2 % фіксованої ставки за кожен день користування позикою (що становить 730 % процентів річних), тобто за 21 день загальна сума процентів становить 409,25 грн., на строк 21 день з датою повернення позики не пізніше 23.00 години 13 липня 2018 включно. Таким чином, загальна сума позики, враховуючи проценти за користування цією позикою, яка підлягала сплаті позичальником, у період згідно з вищезазначеним договором, складала 2909,25 грн. Відповідно п. 7.1. договору у випадку порушення (прострочення) позичальником строку повернення позики та/або оплати суми процентів за користування позикою, позикодавець має право додатково, крім процентів за користування позикою за кожен день прострочення, стягнути з позичальника пеню у розмірі 3,00 % від залишку суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. Відповідач до теперішнього часу не повернув суму позики, чим порушив умови договору, внаслідок чого, станом на 01 жовтня 2018 року, він має заборгованість за договором № 2314818354-012837 надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, від 23 червня 2018 року на загальну суму 12899.25 грн., яка складається з: 2500 грн. - заборгованість за кредитом; 4409.25 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 5990 грн. - заборгованість за пенею. 01 жовтня 2018 року між позикодавцем та ТОВ «ФК «ПРЕМІУМ АКТИВ» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 0111/2, відповідно до якого клієнт відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, у звязку з чим гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стали дійсними для фактора та вважаються наданими фактору, а також до фактора перейшли всі повязані з ними права, зокрема право грошової вимоги щодо сум основного боргу, нарахованих та несплачених боржниками відсотків, неустойок у повному обсязі. Внаслідок укладання вищевказаного договору відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ [PERSON]» набуло статусу нового кредитора - стягувача за договором № 2314818354-012837 від 23 червня 2018 року. На сьогоднішній день відповідачем не виконано своїх грошових зобовязань перед новим кредитором, яким є ТОВ «ФК «ПРЕМІУМ АКТИВ» за договором № 2314818354-012837 від 23 червня 2018 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через що позивач змушений звернутися до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості. Заходи досудового врегулювання спору не вживалися, оскільки відповідач на зв'язок не виходив та не відповідав на дзвінки представника позивача. 26 лютого 2019 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторони у судове засідання не зявилися, представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач причину неявки суду не повідомив, відзив не подав, про місце та час розгляду справи відповідно до ст. 128 ЦПК України повідомлений належним чином. Враховуючи згоду представника позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частинами 1 та 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони. Правочин\~вважається таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо воля\~сторін виражена\~за допомогою\~телетайпного,\~електронного або\~іншого технічного\~засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування», договір про\~споживчий кредит,\~договори про\~надання додаткових\~та супутніх\~послуг кредитодавцем\~і третіми\~особами та\~зміни до\~них укладаються\~у письмовій\~формі (у\~паперовому або\~електронному вигляді\~з накладенням\~електронних підписів,\~електронних цифрових\~підписів,\~інших аналогів\~власноручних підписів\~(печаток)\~сторін у\~порядку,\~визначеному законодавством).\~Кожна сторона\~договору отримує\~по одному\~примірнику договору\~з додатками\~до нього.\~Примірник договору,\~що належить\~споживачу,\~має бути\~переданий йому\~невідкладно після\~підписання договору\~сторонами. Примірник\~укладеного в\~електронному вигляді\~договору про\~споживчий кредит\~та додатки\~до нього\~надаються споживачу\~у спосіб,\~що дозволяє\~встановити особу,\~яка отримала\~примірник договору\~та додатків\~до нього,\~зокрема шляхом\~направлення на\~електронну адресу\~або іншим\~шляхом з\~використанням контактних\~даних,\~зазначених споживачем\~під час\~укладення договору\~про споживчий\~кредит. Обовязок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Згідно ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про електрону комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобовязаною у разі її прийняття. Згідно ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електрону комерцію», електронний договір\~укладається шляхом\~пропозиції його\~укласти (оферти)\~однією стороною\~та її\~прийняття (акцепту)\~другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про електрону комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12\~цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12\~цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко розяснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці розяснення логічно повязані з нею. Згідно ст. 12 ЗУ «Про електрону комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до\~Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електрону комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі субєкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися субєктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом звязку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частинами 1 та 3\~ст. 549 ЦК України\~визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно п. 7.1. договору у випадку порушення (прострочення) позичальником строку повернення позики та/або оплати суми процентів за користування позикою, позикодавець має право додатково, крім процентів за користування позикою за кожен день прострочення, стягнути з позичальника пеню у розмірі 3,00 % від залишку суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. Згідно ст. 625 та ст. 1052 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та у разі невиконання ним обов'язків, встановлених договором позики, позикодавець (позивач) має право вимагати від відповідача дострокового повернення позики та сплати належних йому процентів. Судом встановлено, що 23 червня 2018 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ» та відповідачем було укладено договір № 2314818354-012837 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, згідно умов якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ» 23 червня 2018 року надало відповідачу кошти у позику розмірі 2500 грн., шляхом перерахування на картковий рахунок відповідача, зі сплатою суми процентів за користування позикою в розмірі 2 % фіксованої ставки за кожен день користування позикою, що становило 730 % процентів річних, на строк 21 день з датою повернення позики не пізніше 23.00 години 13 липня 2018 включно, що підтверджується договором (а.с. 16-22), графіком розрахунків (а.с. 23), платіжним дорученням № 3155 від 23 червня 2018 року (а.с. 28), повідомленням (а.с. 29), договором співробітництва № 2829 від 28 грудня 2017 року з додатками (а.с. 30-32). 01 жовтня 2018 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ» та позивачем було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 0111/2, відповідно до якого ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ» відступив позивачу свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, в тому числі й за договором № 2314818354- 012837 від 23 червня 2018 року, що підтверджується договором про надання фінансових послуг факторингу № 01110/1 від 01 жовтня 2018 року (а.с. 13-14) та витягом з акту прийому-передачі прав вимоги, згідно до договору факторингу від 01 жовтня 2018 року (а.с. 15). Відповідач свої зобовязання за вказаним договором не виконав, внаслідок чого, станом на 01 жовтня 2018 року має заборгованість перед позивачем в розмірі 12899,25 грн., яка складається з: 2500 грн. - заборгованість за кредитом; 4409,25 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 5990 грн. - заборгованість за пенею, що підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с. 24-27). Як встановлено судом, відповідачем було порушено вимоги укладеного між сторонами договору, та ст.ст. 1049, 1054 ЦК України, а саме: прострочено повернення заборгованості по кредиту, в зв'язку з чим, позивач має право вимагати погашення наданого відповідачу кредиту, процентів та пені. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, суд приходить до висновку, що укладений між сторонами договір відповідає вимогам закону, зобовязання по договору відповідачем у встановлений строк не виконані, сума заборгованості по тілу, процентам та пені підтверджена документально і підлягає стягненню на користь позивача. \~ \~ \~ \~Відповідно\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути судові витрати у справі.

Outcome: approved