Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

У вересні 2015 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із зазначеним вище позовом до відповідача [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме № 31 в будинку № 43 по вул. Раскової в місті Бердичеві та зняти його з реєстраційного обліку в даній квартирі. Позовні вимоги мотивуються тим, що [PERSON] (2/3 частки в праві власності), а також [PERSON] (1/3 частка в праві власності) є співвласниками квартири № 31, яка знаходиться по вулиці Раскової в м. Бердичеві, буд. 43. У вказаній квартирі зареєстрований також відповідач. 05 серпня 1995 року між позивачем [PERSON] та відповідачем був укладений шлюб, який було зареєстровано міським відділом РАЦС Бердичівського міськрайонного упавління юстиції. Від шлюбу у них 16 серпня 1996 року народився син [PERSON]. 22 червня 2005 року позивачі та відповідач придбали у власність квартиру №31 в буд.43, що знаходиться по вулиці Раскової у м. Бердичеві, що підтверджується договором купівлі-продажу. 22 травня 2012 року [PERSON] подарував 1/3 частку квартири №31 в буд.43, що знаходиться по вул. Раскової у м. Бердичеві позивачу [PERSON]. 28 вересня 2012 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем було розірвано на підставі рішення суду по справі № 0603/5235/12. Одразу ж після розірвання шлюбу, відповідач перестав користуватися житлом за вищевказаною адресою, не користується нею і до цього часу в зв'язку з від'їздом за межі країни, тобто протягом трьох років. Перешкод у користуванні квартирою ніхто з співвласників йому не чинив. Ніякої домовленості або ж договору стосовно того, що відповідач буде проживати в спірному житлі між сторонами не має. Сплачує комунальні платежі позивач [PERSON]. Позивач [PERSON] зареєстрований та проживає за іншою адресою, а саме у м. Києві, проспект Червонозоряний, 10. Факт того, що відповідач вже протягом трьох років не проживає у спірному житлі підтверджується актом від ОСБЖБ «Радуга» від 26.09.2015р. В силу того, що відповідач зареєстрований у вище вказаній квартирі, проте в ній не проживає, позивачі не можуть в повній мірі володіти та користуватися нею. У судове засідання позивачі не зявилися, надали суду письмові заяви, в яких позов підтримали, просили суд справу слухати у їх відсутності, не заперечили проти винесення заочного рішення у справі. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, від нього не надійшло клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши докази та проаналізувавши їх в сукупності, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - квартира відповідно до статей 379, 382, 405, 406 ЦК України. Згідно ст.405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч.2 ст.406 Цивільного кодексу України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ст. 71 ЖК жиле приміщення зберігається за відсутньою особою шість місяців. Будь-яких заяв до ОСБЖБ про те, що він буде відсутній за місцем реєстрації та збереження за ним права на користування за цією адресою відсутні. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» № 24-150/0/4-13, від 28.01.2013 при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, судам необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, колишніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї колишнього власника житла. Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визнання особи такою, що втратила право на користування житлом є підставою для зняття її з реєстраційного обліку. Судові витрати згідно статей 79, 88 ЦПК України суд покладає на відповідача.

Outcome: partial