Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

У вересні 2018 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування матеріальних збитків. В обґрунтування позову зазначав, що 18 травня 2018 року о 16 год. 45 хв. водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], на перехресті вул. Тараса Бульби та проспекту Лесі України у м. Кременчуці, при буксируванні транспортного засобу ВАЗ 11183, р.н. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], виконуючи поворот ліворуч, при виїзді з перехрещення проїжджих частин, виїхав на смугу зустрічного руху, при цьому, транспортний засіб, який піддався буксируванню не встиг залишити перехрестя. Після цього відбулося зіткнення ВАЗ 11183 та мотоцикла Yamaha р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON]. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, оскільки водій [PERSON] порушив вимоги п. 10.5, 1.5. ПДР України і тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Відповідно до постанови Автозаводського райсуду м. Кременчука від 17 липня 2018 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. на користь держави. Вказана постанова суду [PERSON] не оскаржувалась. 21 травня 2018 року він, позивач, звернувся до судового експерта Сумцова С.С., який своїм висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 73 від 29 травня 2018 року визначив вартість матеріального збитку власнику мотоцикла [NUMBER] [PERSON] від ДТП в сумі 92 555,46 грн. Вартість послуг експерта Сумцова С.С. склала 1000 грн., яка була оплачена у повному обсязі. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» згідно полісу серії АК № 7708222 від 05 лютого 2018 року. 21 травня 2018 року він (позивач) звернувся до цієї страхової компанії з повідомленням про дорожньо-транспорту пригоду. Незважаючи на наявність факту страхової події страхове відшкодування йому не було виплачено. Крім того, позивач зазначав, що звернувся за професійною правничою допомогою до адвоката та сплатив йому за надання правової допомоги 5600,00 грн. Просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на його користь 92 555,46 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, сплачений судовий збір, витати на правову допомогу в розмірі 5600 грн. та витрати на визначення вартості матеріальних збитків в розмірі 1000 грн. Ухвалою суду від 12 вересня 2018 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, залучено сторони та третіх осіб до участі у справі, і призначено судове засідання. 09 жовтня 2018 року до суду надійшов письмовий відзив на позов, в якому відповідач не погоджувався з позовом з посиланням на визначення розміру збитків ФОП [PERSON] 10 жовтня 2018 року до суду надійшла заява позивача [PERSON] про розгляд справи без його участі, але за участю спільно чи окремо його представників. 19 листопада 2018 року позивач [PERSON] подав до суду заяву про зменшення позовних вимог. Просив зменшити розмір позовних вимог на 33 321,83 грн. та стягнути з відповідача на його користь 59 233,63 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, сплачений ним судовий збір, витати на правову допомогу в розмірі 5600 грн. та витрати на визначення вартості матеріальних збитків в розмірі 1000 грн. У судове засідання позивач [PERSON], не прибув, письмовою заявою від 10 жовтня 2018 року просив здійснити розгляд справи за його відсутності, але за участю спільно чи окремо його представників: адвокатів [PERSON] та [PERSON] Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судове засідання 14 січня 2019 року не прибув, надав заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності. Позов підтримав у повному обсязі з урахуванням поданої заяви про зміну до позовних вимог від 19 листопада 2018 року. Представник відповідача у судове засідання повторно не прибув, про час, дату та місце розгляду справи керівництво відповідача повідомлялося належним чином засобами рекомендованого поштового зв'язку за адресою, вказаною позивачем та місцем знаходження юридичної особи у м. Києві. Про причини неявки у судові засідання свого представника адміністрація відповідача не повідомляла. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не прибули, просили справу розглянути за їх відсутності. Ухвалою суду від 14 січня 2019 року було постановлено провести заочний розгляд справи за відсутності позивача та представника відповідача, оскільки за наведених обставин, суд вважав за можливе здійснити розгляд справи по суті з ухваленням заочного рішення у відповідності до ст. ст. 280-281 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію [про захист прав людини і основоположних свобод] та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Судом достовірно встановлено, що 18 травня 2018 року о 16 год. 45 хв. водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], на перехресті вул. Тараса Бульби та проспекту Лесі України у м. Кременчуці, при буксируванні транспортного засобу ВАЗ 11183, р.н. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], виконуючи поворот ліворуч, при виїзді з перехрещення проїжджих частин, виїхав на смугу зустрічного руху, при цьому, транспортний засіб, який піддався буксируванню не встиг залишити перехрестя, внаслідок чого відбулося зіткнення ВАЗ 11183 та мотоцикла [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], і транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17 липня 2018 року [PERSON], котрий порушив вимоги п. 10.5, 1.5. ПДР України, було визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. на користь держави. Вказана постанова суду [PERSON] не оскаржувалась. Згідно ч. 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] власником мотоциклу Yamaha, модель R-1, 2002 року випуску, р.н. [NUMBER], є [PERSON]. 03 липня 2018 року [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] надав право керування належним йому мотоциклом марки Yamaha, модель R-1, 2002 року випуску, р.н. [NUMBER] [PERSON]. Дана довіреність видана строком на 10 років та дійсна до 03 липня 2028 року. Отже, на час ДТП позивач користувався мотоциклом на законних підставах. Судовим експертом - автотоварознавцем Сумцовим С.С., на підставі звернення позивача, надано висновок експертного автотоварознавчого дослідження за № 73 від 29 травня 2018 року згідно якого вартість матеріального збитку заподіяного механічними пошкодженнями мотоцикла [NUMBER], від ДТП складає 92 555,46 грн. Вартість послуг експерта Сумцова С.С. склала 1000 грн., яка була оплачена позивачем [PERSON] експерту у повному обсязі. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» як постає з полісу серії АК № 7708222 від 05 лютого 2018 року. Умовами цього полісу встановлено ліміт відповідальності Страховика за заподіяну майну шкоду в розмірі 100 тис. грн. та франшиза в розмірі 1000 грн. Цивільно-правова відповідальність третьої особи [PERSON] була застрахована в «Страхова група «ТАС» згідно полісу серії АК № 5947761 від 17 серпня 2017 року. Умовами цього полісу встановлено ліміт відповідальності Страховика за заподіяну майну шкоду в розмірі 100 тис. грн. та франшиза в розмірі 1000 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта», згідно полісу серії АМ № 6965045 від 11 травня 2018 року. Умовами цього полісу встановлено ліміт відповідальності Страховика за заподіяну майну шкоду в розмірі 100 тис. грн. та франшиза в розмірі 510 грн. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). У статті 999 цього Кодексу передбачено, що законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). У відповідності до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Положеннями ч. 1 статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 р. N 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно ст. 3 цього Закону обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 5 вказаного Закону об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону N 196.1-IV). Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону 1961-ІУ у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. За змістом Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно з п. 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092 (далі - Методика), вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу. Відповідно до пункту 2.4 указаної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Згідно з пунктом 2.3 Методики фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану колісного транспортного засобу унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості колісного транспортного засобу, що виникає в процесі його експлуатації. 21 травня 2018 року позивач, повідомленням № 2300226779 про ДТП повідомив страхову компанію ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» про дорожньо-транспорту пригоду. Цього ж дня, позивач подав до страхової компанії ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» заяву № 2300226779 про виплату страхового відшкодування. 01 червня 2018 року відповідно до замовлення СК «Провідна» ФОП [PERSON] виконав визначення вартості матеріального збитку завданого власнику майна Yamaha R-1, р.н. [NUMBER] внаслідок його пошкодження. На підставі виконаних досліджень було зроблено висновок, що вартість матеріального збитку без врахування втрати товарної вартості, заподіяної власнику, складає 20 741,83 грн. з урахуванням ПДВ. 01 червня 2018 року ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» було складено Акт огляду колісного транспортного засобу - мотоциклу [NUMBER], в якому були описані пошкодження транспортного засобу. З даним Актом було ознайомлено позивача [PERSON] Платіжним дорученням № 0037810 від 17 серпня 2018 року ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» здійснила виплату страхового відшкодування позивачу [PERSON] у розмірі 33 321,83 грн. (а.с. 126). При цьому, такий розмір відшкодування було обраховано Страховиком наступним чином: 55 063,66 грн. - 20 741,83 грн. - 1000,00 = 33 321,83 грн., де 55 063,66 грн. - вартість транспортного засобу до ДТП; 20 741,83 грн. - вартість транспортного засобу після ДТП; 1000,00 грн. - розмір франшизи за Полісом АК/7708222; 33 321, 83 грн. - сума страхового відшкодування, належна до виплати. Відповідач не погоджується з висновком, складеного судовим експертом Сумцовим С.С., оскільки вважає, що такий висновок не є судовою експертизою, тому не повинен братися судом до уваги, оскільки складений з порушенням Методики товарознавчих експертиз та оцінки дорожніх транспортних засобів і не є належним доказом в розумінні положень ЦПК України. Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Отже, сторони не обмежені в своїх правах у проведенні експертиз на їх замовлення. При цьому, суд констатує, що автотоварознавча експертиза не входить до переліку обов'язкових, які призначаються судом у відповідності до ст. 105 ЦПК України. Відповідач не скористався своїм правом щодо заявлення клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи. Враховуючи, наведене, у тому числі, що відповідач не вказав у чому саме полягає неправильність висновків експерта Сумцова С.С. та не спростовував його висновки належними і допустимими доказами, такі доводи відповідача не заслуговують уваги. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до ч. 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За таких обставин, які не були спростовані відповідачем, належними і допустимими доказами, суд дійшов висновку про те, що змінений позов підлягає частковому задоволенню. Слід стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь [PERSON] кошти у відшкодування матеріальної шкоди 59 233,63 грн., що становить різницю між фактичним розміром шкоди у розмірі 92 555,46 грн. і страховим відшкодуванням у розмірі 33 321, 83 грн. (92 555, 46 - 33 321, 83). При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. За п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами і для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката на представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті стороною або третьою особою та розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних виплат. За частиною 3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем до позову додано: копію договору про надання професійної правничої допомоги від 13 серпня 2018 року; розрахунок суми гонорару за договором про надання професійної правничої допомоги № 672 від 13 серпня 2018 року, наданого адвокатом [PERSON], в якому міститься характер правової допомоги, виконаних адвокатом та кількість затрачених годин; копію розрахункової квитанції на підтвердження сплати позивачем коштів за надані послуги на суму 5600,00 грн., підписаний сторонами акт про надані послуги до договору (а. с. 33-37). З аналізу наданого розрахунку суми гонорару постає, що характер правової допомоги не відповідає витраченому часу, тобто вартість послуг адвоката є надмірно завищеною. Так, сукупний час на консультації, збір та аналіз законодавства України, зібрання документів за даним позовом визначено позивачем та його адвокатом [PERSON], котрий не приймав участі у справі, 5 годин, а підготовка позовної заяви - 2 години, що не узгоджується та не підтверджується відповідними доказами, враховуючи відсутність будь-яких складнощів у підготовці документів та складанні позовної заяви, обсяг яких при поданні позову не перевищував 37 сторінок. Погоджуючись з визначенням одночасового розміру оплати вартості правової допомоги в 700 грн., суд вважає, що вимога про повернення оплаченої вартості витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню, зокрема в сумі 1400,00 грн. (700х2), що відповідає характеру та обсягу здійсненої правником роботи. Оскільки, позивач зменшив розмір позовних вимог до 59 233,63 грн., то виходячи з приписів п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь позивача необхідно стягнути кошти у повернення сплаченого судового збору відповідно до мінімальної ставки судового збору за вимогою майнового характеру фізичної особи в 704,80 грн. станом на день подання позову. Крім того, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені позивачем витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1000 грн.

Outcome: partial