Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

У вересні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вище зазначеним позовом до відповідача - Бердичівського виконавчого комітету міської ради Житомирської області, в якому просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно за законом, що залишилось після смерті його матері [PERSON], померлої 21 квітня 2014 року, а саме житловий будинок №1, який розташований по провулку Суворова в м. Бердичеві Житомирської області. Позовні вимоги мотивовані тим, що 21 квітня 2014 року померла мати позивача - [PERSON], [INFO]. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку № 1, який знаходиться по провулку Суворого в м. Бердичеві Житомирської області. Земельна ділянка під вказаним будинком належить [PERSON] на підставі рішення виконавчої ради Бердичівської міськради депутатів від 09.10.1975 року. 15.01.1976 року між покійною [PERSON] та виконкомом Бердичівської міськради був підписаний договір про отримання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку. Оціночна вартість зазначеного будинку доводиться характеристикою будинку, господарських будівель та споруд у технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок. У побудованому будинку за вказаною вище адресою [PERSON] останні вісімнадцять років проживала з позивачем, його дружиною [PERSON] та дочкою [PERSON] Крім нього у [PERSON] дітей немає. Тобто, позивач є єдиним спадкоємцем першої черги усього майна, яке залишилось після смерті його матері [PERSON], в тому числі нерухомого майна, а саме житлового будинку № 1 по провулку Суворова в м. Бердичеві. Інші спадкоємці за законом, що мають обов'язкову частку у спадщині в порядку ч.1 ст.1241 ЦК України відсутні, що вбачається із спадкової справи №419/2014, відкритої 11.09.2014р. державним нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори Житомирської області [PERSON] та із змісту постанови зазначеного нотаріуса №2246/02-31 від 16.09.2015р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Після смерті своєї матері [PERSON] позивач прийняв спадщину, оскільки по день її смерті та до цього часу він зареєстрований і постійно проживав разом із нею як спадкодавцем в житловому будинку №1 по провулку Суворова в м. Бердичеві. Вказана обставина позивачем підтверджується відповідним записом у паспорті громадянина України на його ім'я серії ВМ №257856, виданого Бердичівським МРВ УМВСУ в Житомирській області 28.12.1996р., записами в будинковій книзі та доводиться фактом відкриття вищенаведеної спадкової справи від 11.09.2015р. За життя [PERSON], як спадкодавця, діяли норми ч.1 ст.182 ЦК України, згідно яких право власності та інші речові права на нерухомі речі підлягають державній реєстрації, та було чинним тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства Юстиції України 18.02.2002р. №157/6445. Згідно останнього нормативно-правового акту реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснювали реєстратори бюро технічної інвентаризації. Аналогічні вимоги містила раніше діюча Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998р. за №399/2839. Однак, за життя [PERSON] так і не зареєструвала набуте нею право власності на зазначений вище житловий будинок - об'єкт спадщини, а відповідно до приписів Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» така реєстрація права власності за померлими не здійснюється. Проте, набуття права власності померлою на житловий будинок здійснювалось у період дії норм Цивільного кодексу Української РСР 1963 року та Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 р. Факт відсутності реєстрації спадкодавцем [PERSON] об'єкта спадщини у КП «Бердичівське МБТІ», крім змісту наведеної вище постанови державного нотаріуса, доводиться вищенаведеною довідкою КП «Бердичівське МБТІ» №945 від 03.09.2015р. Таким чином, виникла ситуація при якій, через бездіяльність спадкодавця щодо реєстрації нерухомого майна, у зв'язку з відсутністю обов'язку щодо його реєстрації на час набуття права власності спадкодавцем на це майно, спадкоємець не може набути право власності на це майно в порядку спадкування через нотаріальну контору. У судове засідання позивач не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити з наведених в позові підстав. Представник відповідача у судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги не визнав та заперечив проти їх задоволення судом, посилаючись на письмові заперечення на позов. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали цивільної справи та дослідивши їх в сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимого і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Дані правовідносини регулюються статтями 1218, 1258, 1261, 1268, 1296 ЦК України. Відповідно до роз'яснень Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) підлягає вирішенню у судовому порядку. Згідно із інструкцією «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», яка затверджена 31.01.1966р. Міністерством комунального господарства УРСР, до 19.01.1996р. не передбачалась обовязковість реєстрації будинків і домоволодінь. Обовязок власників забезпечити державну реєстрацію права власності на всі без винятку обєкти нерухомості введено лише з 29.06.1998р. Оскільки на нерухоме майно, не було оформлено право власності, тому згідно листа Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року №19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» таке право в разі відсутності правовстановлюючих документів вирішується в судовому порядку. Згідно ст.316 Цивільного Кодексу України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.ч.1,2 ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.328 Цивільного Кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонено законом, зокрема і правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Виходячи зі змісту частини першої статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Щодо частини першої статті 1218 ЦК України, то до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з вимогами ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Згідно з вимогами ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців після відкриття спадщини не заявив про відмову від неї, згідно з ч. 5 цієї статті, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право а спадщину на нерухоме майно. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] у своїх поясненнях також підтвердили викладенні позивачем у позовній заяві обставини. Інші особи, які б мали право на вказане вище нерухоме майно, відсутні. Тому, суд приходить до висновку, що визнання права власності в порядку спадкування за законом за позивачем на вказаний вище житловий будинок, не порушить прав інших осіб і не заборонено законом, а тому позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved