Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

у березні 2018 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до ТОВ «АВТО ПРОСТО», ТОВ «АТ СЕРВІС» та просив суд: - визнати недійсним договір № 732974 від 15.01.2018 року, укладений між нею та ТОВ «АВТО ПРОСТО»; - визнати недійсним договір доручення № 732974 від 15.01.2018 року, укладений між нею та ТОВ «АТ СЕРВІС»; - стягнути з ТОВ «АВТО ПРОСТО» на її користь грошові кошти в розмірі 9 131,08 грн.; - стягнути з ТОВ «АТ СЕРВІС» на її користь грошові кошти в розмірі 31 694,40 грн.; - вирішити питання судових витрат у справі. Свої вимоги мотивувала тим, що 15.01.2018 року між нею та ТОВ «АВТО ПРОСТО» укладений договір № 732974, предметом якого є надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах, спрямованих на придбання автомобіля, за рахунок об`єднання грошових коштів учасників через систему Авто Так. Метою укладення договору було отримання автомобілю марки KIA Sportage вартістю 660 300,00 грн., і на виконання якого нею було сплачено 9 131,08 грн. Також, вказала, що 15.012018 року між нею та ТОВ «АТ СЕРВІС» було укладено договір доручення № 732974 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі, на виконання якого вона сплатила 31 694,40 грн. Вважала, що вказані договори були укладені під впливом обману, із застосуванням нечесної підприємницької практики та містять ознаки пірамідальної схеми, умови договорів є несправедливими по відношенню до неї, оскільки всупереч принципу добросовісності цивільних відносин, створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду їй, чим порушено її права як споживача послуг у сфері адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах через невідповідність укладених угод вимогам чинного законодавства. Ухвалою від 26.03.2018 року відкрито провадження у справі (а.с. 28-29). Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.06.2020 року позов прийнято до провадження суддею Хоменко В.С. та призначено проведення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на 26.11.2020 року (а.с. 100-101). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. ст. 174, 178 ЦПК України ТОВ «АВТО ПРОСТО» скористалось своїм правом та направило до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. У відзиві, що надійшов до суду 26.04.2018 року, представник ТОВ «АВТО ПРОСТО» просив відмовити в задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю та недоведеністю (а.с. 37-42). У відзиві, що надійшов до суду 26.04.2018 року, представник ТОВ «АТ СЕРВІС» просив відмовити в задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю та недоведеністю (а.с. 31-32). Відповіді на відзиви не надані. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Так, судом встановлено, що 15.09.2015 року ТОВ «АВТО ПРОСТО» отримало безстрокову Ліцензію на право здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах (а.с. 44). 15.01.2018 року між [PERSON] та ТОВ «АВТО ПРОСТО» укладено договір № 732974, предметом якого є надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах, спрямованих на придбання автомобіля, за рахунок об`єднання грошових коштів учасників через систему «Авто Так». Договір укладено шляхом його підписання сторонами та додатку № 1, який є невід`ємною частиною основного договору (а.с. 6-11). При зверненні до суду позивач вказала та у відзиві підтвердив представник ТОВ «АТ СЕРВІС», 15.01.2018 року між ТОВ «АТ СЕРВІС» та [PERSON] укладено договір доручення № 732974, на виконання якого позивач 15.01.2018 року здійснила платіж у розмірі 31 694,40 грн. (а.с. 12, 34). За умовами договорів учасник стає покупцем автомобіля через механізми надання права на отримання автомобіля та за умови виконання ним усіх зобов`язань. Згідно з додатком №1 до договору від 15.01.2018 року № 732974, винагорода за послуги, пов`язана з включенням договору до системи «Авто Так» та формування групи у % + ПДВ складає 31 694,40 грн, періодичний платіж 0,8333%, щомісячна винагорода 0,415% + ПДВ, винагорода за послуги, пов`язані з передачею автомобіля учаснику 3% + ПДВ. У свою чергу вказані платежі є виплатою за автомобіль марки KIA Sportage вартістю 660 300,00 грн. Виконуючи умови договору укладеного з ТОВ «АВТО ПРОСТО», позивач, здійснила платіж в розмірі 9 131,08 грн. (а.с. 13). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, відповідно до п. 11-1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», який є спеціальним законом у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг), є фінансовою послугою. Предметом договору від 15.01.2018 року № 732974 є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему «Авто Так», а отже, правовідносини, які виникають на підставі цього правочину, регулюються вищевказаним законом та іншими актами цивільного законодавства. Судом також встановлено, що умови укладеної між сторонами угоди та додаток до неї містять детальний опис послуг, що надаються ТОВ «АВТО ПРОСТО», із визначенням поточної ціни автомобіля та інших платежів, порядку зміни ціни, вибір марки та моделі автомобіля і процедури його отримання. Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення. Відповідно до ч. ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст. 19 спірної угоди, укладеної між позивачем та ТОВ «АВТО ПРОСТО», підписання останньої та додатків до неї є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та їх згоди з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди й додатків до неї. Учасник підтверджує, що ТОВ «АВТО ПРОСТО» надало інформацію про суть фінансової послуги, що пропонується за цим договором, із зазначенням вартості цієї послуги для учасника групи, повідомило про порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги за договором, про правові наслідки та порядок здійснення розрахунків. Учасник підтверджує, що ТОВ «АВТО ПРОСТО» надало інформацію про суть фінансової послуги, що пропонується за цим договором, із зазначенням вартості цієї послуги для учасника групи, повідомило про порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги за договором, про правові наслідки та порядок здійснення розрахунків внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги, повідомило про механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникнуть у процесі надання фінансової послуги, повідомлено реквізити НКЦПФР, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, а також реквізити органів з питань захисту прав споживачів (а.с. 10). Твердження позивача про те, що спірні договори були укладені під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької діяльності, є помилковим з огляду на таке. Згідно з ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України). Стаття 19 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Пунктом 7 частини третьої зазначеної статті встановлено, що забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Разом з тим, ТОВ «АВТО ПРОСТО» зареєстровано у державному реєстрі фінансових установ згідно з вимогами закону та отримало ліцензію на здійснення діяльності (надання фінансової послуги) щодо «придбання товарів у групах» у Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринку фінансових послуг. Спірний договір було укладено 15.01.2018 року, а з 15.09.2015 року відповідач здійснює свою діяльність на підставі ліцензії. Також є помилковими і твердження позивача про те, умови спірного договору, укладеного з ТОВ «АВТО ПРОСТО» є несправедливими по відношенню до неї, оскільки всупереч принципу добросовісності цивільних відносин, створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позивача, з огляду на таке. Поняття «несправедливі умови договору» закріплене в ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. За вказаної норми умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві. Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13). Вбачається, що позивач після ознайомлення з умовами договору, протягом 14 днів з дня його підписання не звернулась до ТОВ «АВТО ПРОСТО» з вимогою про його розірвання та погодився із запропонованими умовами. З огляду на це, не вбачається наявність істотного дисбалансу прав та обов`язків сторін договору № 732974 від 15.01.2018 року, оскільки умови договору визначені з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Позивач мав можливість на власний розсуд приймати чи не приймати ці умови, виходячи із принципу свободи договору, закріпленого в ст. 627 ЦК України. Доводи позивача про те, що в діях ТОВ «АВТО ПРОСТО» вбачається нечесна підприємницька діяльність з ознаками пірамідальної схеми, безпідставні з огляду на таке. Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» в розумінні цієї норми має такі обов`язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Відсутність хоча б однієї із вказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів. Зазначений правовий висновок щодо застосування ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» висловлений у постановах Верховного Суду України від 11.09.2013 року у справі № 6-40цс13 та від 25.06.2014 року у справі № 6-74цс14. Укладений між сторонами договір у межах системи придбання товарів у групах не є утворенням та розвитком пірамідальних схем в розумінні п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ТОВ «АВТО ПРОСТО» надає споживачам послуги на основі системи, кінцевим результатом якої на підставі договору з учасниками групи є отримання автомобілів усіма учасниками, а споживачі сплачують кошти саме за одержання послуги, яка споживається у процесі її виконання. Крім того, кожний учасник отримує автомобіль відповідно до платежів, здійснених ним самим, та продовжує сплачувати за автомобіль до повної виплати. Такий правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20.06.2018 року у справі № 380/63/16-ц (провадження № 14-230цс18). Враховуючи зазначене, підстави для визнання недійсним договору відсутні, оскільки сторони під час укладення оспорюваного договору з додатком погодили всі істотні умови, у тому числі щодо порядку, строків та визначення розмірів платежів, процедури отримання автомобіля учасником, такі умови викладені чітко і ясно, тоді як позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що під час укладення договору з ТОВ «АВТО ПРОСТО» його введено в оману, не надавши інформацію про умови договору в повному обсязі. В частині вирішення вимог про визнання недійсним, укладеного 15.01.2018 року між ТОВ «АТ СЕРВІС» і [PERSON] , договору доручення, суд також дійшов висновку про відсутність таких підстав, оскільки позивачем не наведено, а судом не встановлено, передбачених ст. 215 ЦК України підстав для його недійсності. Як наслідок, не підлягають їй стягненню з відповідачів грошові суми на користь позивача, сплачені останньої на виконання умов укладених договорів. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed