Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

У березні 2020 року позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . В позовній заяві [PERSON] посилалась на те, що протягом останніх 12 років шлюбні відносини практично припинені, оскільки, подружжя проживає окремо, спільного господарства не ведуть, а неповнолітня дочка проживає разом з матір`ю. В судове засідання позивачка не з`явилася, подавши суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій вказала, що в позовній заяві помилково зазначено вимогу про визначення місця проживання дочки, оскільки спору щодо її місця проживання між подружжям немає, а тому просить суд при розгляді даної справи розглядати лише позовні вимоги про розірвання шлюбу. Крім того, просила про розгляд справи за її відсутності, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, зазначила, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підтримує повністю та наполягає на тому, щоб суд не надавав термін на примирення. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте подав до суду письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Зазначені позовні вимоги із викладених у позовній заяві підстав визнає повністю. Дослідивши матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, суд вважає позов обґрунтованими та таким, що підлягає задоволенню. Судом об`єктивно встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 25.10.2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Деражнянського районного управління юстиції Хмельницької області, актовий запис №86, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 25.10.2003 року. Від шлюбу в сторін є дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим 27.07.2004 року. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач в обґрунтування позову стверджує, що з відповідачем мають зовсім протилежні погляди на шлюб, сім`ю, тому подальшого сенсу підтримувати сімейні стосунки немає. Судом приймаються до уваги такі її доводи, оскільки вони не заперечуються відповідачем, будь-яких належних та допустимих доказів на їх спростування він на надав. Таким чином, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність у сторін неповнолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї буде суперечити інтересам сторін, в зв`язку з чим даний шлюб підлягає розірванню. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, є всі підстави, для задоволення позовних вимог позивача в частині визнання місця проживання малолітньої дитини, оскільки будь-яких заперечень з цього приводу відповідач не надав. У відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved