Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] звернулась до Харківського районного суду Харківської області із позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі, в розмірі 2000,00 гривень, щомісячно, але не більше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімум для дітей відповідного віку, починаючи від дня подання позовної заяви до суду і до досягнення сином повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 10 листопада 2017 року вона уклала шлюб з [PERSON] . Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . В Харківському районному суді Харківської області знаходиться заява [PERSON] про розірвання шлюбу. При цьому, на сьогоденній день позивач знаходиться в декретній відпустці і відповідач коштів на утримання спільної дитини не надає, аліменти в добровільному порядку сплачувати відмовився. Оскільки [PERSON] не працює офіційно, позивач звернулась із позовом про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі виходячи з положень ст.80 СК України. Відтак, оскільки згоди про утримання спільної дитини між сторонами не досягнуто, відповідач не має постійного доходу позивач вважає, що розмір аліментів необхідно визначити у твердій грошовій сумі в розмірі 2000, 00 гривень щомісячно. 24 березня 2020 року на адресу Харківського районного суду Харківської області надійшла інформації з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) позивача та відповідача, отримана в порядку частини шостої статті 187 ЦПК України. Як встановлено з відповідної інформації, позивач у даній справі зареєстрована в порядку встановленому законом за адресою: [ADDRESS] , тоді як відповідач не має зареєстрованого в Харківській області місця проживання. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 24 березня 2020 року вказана позовна заява прийнята до розгляду, провадження відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Позивач [PERSON] надала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. У разі неявки відповідача не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, був повідомлений належним чином про час і місце судового розгляду справи, про що свідчать оголошення, розміщені на офіційному веб-сайті судової влади України, заперечень не надав. Таким чином, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомив, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно частини другої статті 43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. Враховуючи те, що клопотань від учасників справи матеріали справи не містили, а також з огляду на строки розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, які не можуть перевищувати 60 днів з дня відкриття провадження по справі, та те, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд дослідив докази, які були своєчасно долучені сторонами, вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. При цьому суд наголошує, що відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ухвали суду від 24 березня 2020 року розгляд справи проводиться за правилами спрощеного провадження з викликом сторін. Від учасників справи не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] (після реєстрації шлюбу [PERSON] ) перебувають у шлюбі, який зареєстрований 10 листопада 2017 року Виконавчим комітетом Роганської селищної ради Харківського району Харківської області, актовий запис № 52 (а.с.9, Т.1). Від цього шлюбу сторони мають малолітньою дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] видане 31 травня 2018 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківської області, актовий запис №816 (а.с.7, Т.1). Дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, що підтверджено актом від 16 січня 2019 року виданого депутатом Роганської селищної ради Харківського району Харківської області [PERSON] (а.с.6, Т.1). Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789XII від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно частин першої, другої та третьої статті 182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідачем не надано суду даних про наявність на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дітей. Відповідно до статей 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Згідно Закону\~України «Про\~державний бюджет\~на 2020\~рік» прожитковий\~мінімум \~для дітей\~віком до\~6\~років становить: з 1 січня 2020 року 1779 гривень, з 1 липня 1859 гривень, з 1 грудня 1921 гривня. Виходячи із того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, враховуючи той факт, що більший тягар по утриманню дитини лежить на матері, оскільки дитина проживає з нею, суд вважає за можливе відступити від рівності часток і встановити розмір аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень. Згідно частини першої статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини поданий до суду 04 березня 2020 року. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 березня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Питання про\~розподіл судових\~витрат суд\~вирішує відповідно\~до вимог\~ частини\~шостої статті\~ 141 ЦПК України. З урахуванням вищевикладеного, з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 840,80 гривень в дохід держави.

Outcome: approved