Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з указаним позовом обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є співвласником житлового будинку за адресою: с. Нижні Ворота, вул. Перемоги, буд. № 5, Воловецького району Закарпатської області спільно з батьками [PERSON], [PERSON] та дітьми [PERSON], [PERSON] Відповідач колишній чоловік позивачки [PERSON] зареєстрований за адресою [INFO], у період шлюбу користувався квартирою її батька в [ADDRESS]. Позивачка вважає, що внаслідок розлучення згідно з рішенням Воловецького районного суду в справі № 300/601/16-ц, яке набрало законної сили 18 жовтня 2016 року, відповідач втратив право користування житловим приміщенням у квартирі. Крім того відповідач не сплачує комунальні послуги, не проводить ремонти, самовільно змінив замки на дверях квартири та перешкоджає користуватися нею, щодня вживає спиртне, постійно працює в Польщі, має інше житло в с. Чертіж Жидачівського району Львівської області. Просила визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], виселити його з квартири [ADDRESS] та зобовязати орган, що веде демографічний реєстр зняти відповідача з реєстрації місця проживання в [INFO]. Відповідач [PERSON] предявив до [PERSON] зустрічний позов про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] посилаючись на те, що він є співвласником квартири [ADDRESS] і за домовленістю з батьками позивачки вони обмінялися квартирами, а саме з квартири № 2 перейшли проживати в [INFO], з якої позивачка має намір його виселити. До початку розгляду справи позивач [PERSON] подала заяву про залишення без розгляду її позову в частині виселення відповідача [PERSON] з кв. № 1, по вул. Перемоги, буд. 5. Ухвалою Воловецького районного від 28.04.2017 року позов у частині виселення відповідача, на підставі письмової заяви позивачки від 18.04.2017 року, був залишений без розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просила позов задовольнити, а в зустрічному позові відмовити через його безпідставність. Представник відповідача [PERSON], заперечуючи проти позову зазначав, що сторони проживали разом близько двадцяти років, мають дітей, які вже повнолітні, відповідач зареєстрований в квартирі як член сімї, і підстав для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням немає. Він їздить на заробітки, зароблені гроші використовував для сімї. Просив у позові відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Відповідач [PERSON] сільська рада не забезпечила участь свого представника в судовому розгляді справи, хоч неодноразово повідомлялася про час та місце розгляду справи, а тому суд провів розгляд справи без її участі. Заслухавши пояснення сторін та їх представників по справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов та зустрічний позов задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири № 2 в с. Нижні Ворота, вул. Перемоги, буд. 5, Воловецького району Закарпатської області, яка на праві спільної власності належить також її дітям [PERSON] та [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про право власності на житло від 29 вересня 1999 року, виданим на підставі рішення [PERSON] сільської ради від 29 вересня 1999 року № 36 (а.с. 20), яку отримала у власність шляхом приватизації, що підтверджено приватизаційними платіжними дорученнями (а.с. 17-19). Згідно з повідомленням [PERSON] сільської ради Воловецького району Закарпатської області на запит суду відповідач [PERSON] дійсно зареєстрований та проживає за адресою [INFO] та відповідною відміткою в паспорті громадянина України, з якої видно, що він був зареєстрований 22 листопада 2000 року, тобто після приватизації позивачкою квартири (а.с. 30, 68-69). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 405 ЦК України установлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ст.ст. 64, 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За ч.3 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать: дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. При цьому припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. З викладеного випливає, що розірвання шлюбу між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] не є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування приміщенням у квартирі [ADDRESS], де він зареєстрований, і позивачка такої вимоги не заявляла.. Разом з тим, відповідач [PERSON], згідно з дослідженими доказами, не зареєстрований у [INFO], не є її власником чи членом сімї власника, а тому не має права на користування житловим приміщенням у цій квартирі. Таким чином, суд визнав, що підстав для задоволення позову про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням [ADDRESS] немає, оскільки відповідач такого права немає. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що підстав для зняття відповідача з реєстрації по місцю проживання за адресою: [INFO], немає, оскільки він не втратив права користування цим житловим приміщенням, а тому позов у цій частині задоволенню не підлягає. Зустрічний позов [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] не підлягає задоволенню, оскільки обставина справи встановлено, що він не має права користування зазначеним житловим приміщенням.

Outcome: dismissed