Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на свою користь на утримання дитини [PERSON], [INFO], народженого у шлюбі з відповідачем. Свої вимоги мотивує тим, що син проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу позивачці на утримання дитини не надає, офіційно не працює, у зв»язку з чим вона звернулася з даним позовом та просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання сина у розмірі 2 000 грн. щомісячно. У судовому засіданні позивачка позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач своє право на участь у судовому засіданні не використав, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що з 04 серпня 2001 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 5). На момент розгляду справи син сторін проживає разом з матір»ю ( а.с. 9). У позовній заяві позивачка вказувала, що відповідач офіційно не працює, допомогу на утримання дитини в добровільному порядку не надає. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно із ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а відтак, вимога позивачки підлягає задоволенню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 17 березня 2016 року. Оскільки відповідач не має постійного місця роботи, доходи отримує нерегулярно, суд вважає, що є підстави для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону згідно ч. 2 ст. 184 СК України. Враховуючи, що дитина проживає з матір'ю, а відповідач матеріальну допомогу на утримання доньки не надає, приймаючи до уваги матеріальне становище відповідача, те, що він має нестабільний дохід, виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково та про доцільність стягнення з відповідача на утримання дитини аліменти у розмірі 1500 грн. 00 коп. щомісячно як це передбачено ч. 1 ст. 184 СК України, що майже дорівнює прожитковому мінімуму на дітей, встановленому Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік». Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial