Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

У вересні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач по даній справі - АТ КБ «Приватбанк», звернувся до суду із даним позовом до відповідачів - [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , в обґрунтування якого вказав, що 31.08.2006 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 80МФ/2006. Згідно вказаного договору банк зобов`язувався надати відповідачу кредит у розмірі 250 000 доларів США, строком користування до 30.08.2013 р., а відповідач зобов`язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами в порядку та в розмірах, встановлених у кредитному договорі. В забезпечення належного виконання кредитного договору були укладені наступні договори: -Договір поруки від 31.08.2006 р. з [PERSON] ; -Договір поруки від 31.08.2006 р. з [PERSON] ; Позивач зазначив, що свої зобов`язання за вказаним кредитним договором він виконав належним чином, надавши вказані грошові кошти позичальнику, однак останній не виконував належним чином свої зобов`язання, внаслідок чого станом на 22.08.2016 р. він має заборгованість на загальну суму - 778 217,81 долар США, із яких: -205 073,84 доларів США - заборгованість за кредитом; -220 403,16 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом; -352 740,81 доларів США - пеня за користування виконання зобов`язань за договором. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути на його користь з відповідачів у солідарному порядку заборгованість по пені за період з 22.04.2016 р. по 22.08.2016 р., у сумі - 25 038,43 доларів США. У судове засідання представник позивача не з`явився, просив слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав. Відповідачі - [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Представник відповідачів [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти позову через його необґрунтованість та безпідставність, а також через сплив строку для пред`явлення вимоги до поручителів. Відзиви відповідачів [PERSON] , [PERSON] долучені до матеріалів даної справи. Заслухавши пояснення представника відповідачів та дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Судовим розглядом встановлено, що 31.08.2006 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 80МФ/2006 (а.с. 12-13). Згідно п. 1.1 вказаного договору банк зобов`язувався надати відповідачу кредит у розмірі 250 000 доларів США, окремими траншами, на підставі попередньої вимоги відповідно до п. 2.1.2 цього договору в обмін на зобов`язання позичальника повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами відповідно до Графіка погашення кредиту та сплати відсотків, які оформляються у вигляді Додатків до даного кредитного договору і є його невід`ємною частиною, комісію та винагороду, штраф та пеню у визначені цим договором строки. В забезпечення належного виконання кредитного договору між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір поруки від 31.08.2006 р., а також договір поруки від 31.08.2006 р. з [PERSON] Згідно цих договорів поруки, поручителі - [PERSON] та [PERSON] взяли на себе зобов`язання відповідати за належне виконання позичальником - [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 80МФ/2006 від 31.08.2006 р. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою ст. 553 ЦК України визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України). Підстави припинення поруки визначені у ст. 559 ЦК України, згідно п. 4 цієї статті порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України). Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора і обов`язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі, застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов`язання має бути пред`явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред`явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 р. у справі № 6-6цс14. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Зі змісту п.п. 4-6 договорів поруки від 31.08.2006 р. вбачається, що у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. У випадку невиконання боржником якого-небудь обов`язку, передбаченого п. 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного(их) обов`язку(ів). Поручитель зобов`язаний виконати обов`язок (ки), зазначений в письмовій вимозі кредитора, продовж 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п. 5 цього договору. Враховуючи викладене та зміст укладених договорів поруки, суд приходить до висновку, що у цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. У кредитному договорі строк виконання основного зобов`язання був визначений сторонами - не пізніше 30.08.2013 року включно, який є строком повного погашення кредиту. За таких обставин у банку мало виникнути право пред`явити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобов`язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 31.08.2013 року, тобто з наступного дня після дня настання строку виконання основного зобов`язання. Проте судовим розглядом встановлено, що позивач пропустив цей строк і не пред`явив вимогу до поручителів. Наявна у матеріалах справи вимога від 23.08.2016 р. (а.с.10) не може вважатися такою, що заявлена в межах строків, вказаних судом вище. Тому суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк, визначений ч. 4 ст. 559 ЦК України, а тому у задоволенні позовних вимог щодо поручителів [PERSON] та [PERSON] слід відмовити за припиненням строку дії поруки. Крім цього, із матеріалів справи вбачається, що у липні 2009 року ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є позивач по даній справі, звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва із позовом до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на рухоме та нерухоме майно. У своїх вимогах банк просив передати в заклад рухоме майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 80МФ/2006 від 31.08.2006 р. на загальну суму - 428 976,17 доларів США, звернути стягнення на рухоме та нерухоме майно шляхом вилучення у [PERSON] належного їй на праві власності заставленого майна. Також банк просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на заставлене майно шляхом продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені заставодавця. Крім цього, було вирішено в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на нежитлове приміщення промислового магазину загальною площею 106,3 кв.м., шляхом продажу вказаного предмету іпотеки банком з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 11.03.2013 р. у задоволенні позову було відмовлено. Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 22 травня 2013 року було ухвалено нове рішення, зокрема, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] №80МФ/2006 від 31 серпня 2006 року в сумі 428 976,17 доларів США, що еквівалентно 3 428 806 грн. 53 коп., з яких : 205 073,84 дол. США, що еквівалентно 1 638 539,98 грн. - заборгованості за кредитом; 146 838,40 доларів США, що еквівалентно 1 173 238,81 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 77 063,93 дол. США, що еквівалентно та 615 740 грн. пені, звернути стягнення відповідно до іпотечного договору від 31 серпня 2006 року, на належне на праві власності [PERSON] нежитлове приміщення промислового магазину, загальною площею 106,3 кв.м., застосувавши процедуру продажу шляхом іпотекодержателю прав на продаж предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві, з отриманням банком витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та встановити початкову ціну 194 271 гривень та встановити початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом). У задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] и про звернення стягнення на предмет застави було відмовлено. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц. Тобто кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти та пеню лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків та пені є безпідставним. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України суд не відшкодовує позивачу понесені ним судові витрати через те, що у задоволенні його позову було відмовлено у повному обсязі.

Outcome: dismissed