Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

У вересні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом, посилаючись на те, що 13.02.2008 року між банком та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №ZPBGАN57201394, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 13659,62 доларів США на термін до 12.02.2015р. Позичальник зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки\~ за користування кредитними коштам в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. В порушення умов кредитного договору, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав,\~ внаслідок чого станом на 10.06.2016р. має заборгованість в загальній сумі 44343,31 дол. США, із яких банк просив стягнути з відповідача тільки 12949,18 доларів США, а саме: 8317,19 дол. США - заборгованість за кредитом; 3903,96 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 728,03 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом. 13.02.2017 року позивач уточнив свої позовні вимоги ( а.с.73-74), предявивши позов також і до поручителя [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості. В обґрунтування вимог до поручителя зазначив, що в якості забезпечення укладеного кредитного договору 13.02.2008 року між банком і [PERSON] був укладений договір поруки, згідно з яким поручитель зобовязалася відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання позичальником боргових зобовязань по кредитному договору. Поручитель вимоги банку щодо погашення заборгованості не виконала. Позивач просив стягнути солідарно з обох відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 12949,18 дол. США, що за курсом НБУ від 10.06.2016року\~ (25,00) становить 323729,50 грн. А також стягнути судові витрати у розмірі 4855,94 грн. Представник позивача [PERSON] (за довіреністю) позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Суду додатково пояснив, що згідно кредитного договору відповідач [PERSON] щомісяця з 13 по 17 число мав вносити щомісячний платіж на погашення кредиту у розмірі 185,72 дол. США. Але з вересня 2011 року позичальник припинив погашати кредит. 14.05.2016 року позичальнику і поручителю були надіслані листи з вимогою погасити заборгованість за кредитом. Але вимоги банку до цього часу відповідачами не виконані. Вилучений у [PERSON] заставний автомобіль до цього часу не реалізований, оскільки державною виконавчою службою накладено арешт на все майно боржника [PERSON] за відкритими виконавчими провадженнями. Представник відповідачів [PERSON] проти задоволення позову заперечує. В обґрунтування заперечень посилається на те, що кредитні кошти відповідачем [PERSON] були отримані у позивача на придбання автомобіля, який був переданий банку в заставу. Після виникнення проблем з погашенням кредиту [PERSON] передав заставний автомобіль банку для його реалізації і погашення заборгованості за кредитом за рахунок виручених коштів. Але автомобіль до цього часу банком не реалізований. Щодо вимог банка про солідарне стягнення грошових коштів з поручителя [PERSON], то представник вважає їх безпідставними, бо договір поруки від 13.02.2008 року є припиненим, оскільки банк протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання, не предявив жодних вимог до поручителя. Просить відмовити у задоволенні позову повністю. Вислухавши пояснення представників позивача і відповідачів, дослідивши надані суду докази в їх сукупності, суд встановив таке. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.\~\~\~ Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 УК України, статтями 1049, 1050 якого передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору грошові кошти у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. 13.02.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», який на момент вчинення правочину мав Банківську ліцензію та Дозвіл на здійснення валютних операцій, виданих Національним Банком України, та відповідачем [PERSON] був укладений кредитнозаставний договір №ZPBGАN57201394 (а.с.14-22). За цим договором позичальник отримав кредит у розмірі 13659,62 дол. США на придбання автомобіля, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,56 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 2,04% річних від суми зарезервованих коштів, з кінцевим терміном повернення кредиту 12.02.2015 рік. Позичальник зобовязався Щомісяця в період з 13 по 17 число кожного місяця надавати банку кошти (щомісячний платіж) на погашення кредиту у сумі 185,72 дол. США. Пунктом 14.11 договору сторони встановили строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю у 5 років. З розрахунку заборгованості станом на 10.06.2016 рік (а.с.4-9) вбачається, що останні платежі на погашення кредиту були здійснені [PERSON] у серпні 2011 року. Наступний платіж, який відповідач мав внести з 13 по 17 число вересня 2011 року, ним не внесено. З того часу кредит взагалі не погашався. Позовні вимоги до відповідача [PERSON] позивач предявив в межах позовної давності 5 років, встановленої сторонами у п. 14.11 договору. З огляду на встановлене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Що стосується позовних вимог до поручителя [PERSON], то вони підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що в якості забезпечення укладеного [PERSON] кредитно-заставного договору 13.02.2008 року між банком і [PERSON] був укладений договір поруки (а.с.23-24), за яким поручитель зобовязалася відповідати перед банком за повне та своєчасне виконання позичальником боргових зобовязань по кредитному договору в солідарному порядку. Пунктом 12 договору поруки передбачено, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за невиконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязань боржником. За змістом ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. [PERSON] узяв на себе зобовязання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 12.02.2015 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) у розмірі 185,72 грн. Отже, сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Отже, саме з часу прострочення несплаченої заборгованості відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обчислення встановленого пунктом 12 договору поруки пятирічного строку для предявлення вимог до поручителя щодо окремих зобовязань за кредитом. Судом встановлено, що з вересня 2011 року позичальник припинив сплачувати щомісячні обовязкові платежі. Банк предявив вимоги до поручителя, звернувшись з позовною заявою до суду, тільки 13.02.2017 року (а.с.73). Таким чином, в силу положень ч.4 ст. 559 ЦК України порука припинилася в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами пятирічного строку. З поручителя [PERSON] підлягає стягненню в солідарному порядку заборгованість за кредитом, яка виникла з 13.02.2012 року, а саме: 4914,27 дол. США заборгованість за кредитом; 984,06 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 189,64 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом, всього 6087,97 дол. США, що за курсом НБУ від 10.06.2016р. (25,00) становить 152199,25 грн. (сто пятдесят дві тисячі сто девяносто девять гривень двадцять пять копійок). Така правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 29.03.2017р. у справі N 6-3087цс16 Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно також стягнути компенсацію витрат на оплату судового збору у розмірі 2427,97 грн. з кожного. На підставі викладено,

Outcome: partial