Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

У вересні 2017р. позивач звернувся з позовом до [PERSON] , обґрунтовуючи вимоги тим, що 14.02.2013р. між між банком і відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг, шляхом підписання відповідачем заяви б/н, в якій він підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифи банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтвердив підписом у заяві. На підставі чого відповідач отримав кредит у розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою за користування кредитом процентів в розмірі зазначеному у тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті. Він же, відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Посилаючись на те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за довогором виконував не належним чином, внаслідок чого утворилася заборгованість по кредиту в сумі 51047,30 грн., з яких 2468,06грн. заборгованість за кредитом, 41772,23 грн. - відсотки за користування кредитом, 3900 грн. комісія; штрафи: 500,00 грн. - фіксована частина та 2407,01 грн. - процентна складова, просив стягнути ці суми з відповідача на свою користь. Заочне рішення Врадіївського районного суду від 27.09.2017р. у цій справі скасовано ухвалою суду від 06.09.2019р., справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Відповідач [PERSON] позов не визнала, надала відзив на позов (вх. №4665 від 02.10.2019р.) в якому посилаючись на те, що в анкеті заяві не вказано суми отриманого кредиту, процентна ставка, вид та розмір неустойки, строків його погашення, а також обставини того, що умови і правила надання банківських послуг не підписані нею, та відповідно не можуть вважатися такими що їх розумів прозичальник під час підписання анкети заяви, ст. ст. 626,628,526, 1054, 633, 634 ЦПК України, в т. ч. щодо писмьвомої форми договору, просила в позові відмовити. Також посилалася, що в період з 15.09.2014р. по 23.08.2019р. з неї здійснювалися відрахування на підставі заочного рішення, загальний розмір яких склав 10093,85 грн., з огляду на що вона вважає, що заявлена банком сума тіла кредиту в розмірі 2468,06 грн. погашена нею сповна. Представник відповідача позов підтримав, подав відповідь на відзив (вх. №4944 від 29.10.2019р.) в якому послався, що відповідач 14.02.2013р. уклав договір б/н в зв`язку з чим отримала кредит в розмірі 2500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків 30% річних, з кінцевим терміном повернення що відповідає строку дії картки. Укладення договору здійснюється за принципом укладення між Банком і клієнтом договору приєднання а тому позичальник підписанням заяви приєднується до запропонованих банком Умов і Тарифів. Самі ж Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання банківських послуг банком його клієнтам, та таким чином клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг банку. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, в якій вона зазначила, що підписуючи заяву ознайомилася та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, у т.ч. з умовами правилами обслуговування по платіжним карткам розміщеним на сайті банку, Тарифами банку, які разом з заявою складають договір банківського обслуговування. В ній же було зазначено , що відповідачу було надано для ознайомлення умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом у заявці про приєднання. Тобто зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах відповідно до ст.ст. 202, 207 ЦК України. Крім того послався на користування позивачем картковим рахунком, отримання ним коштів через банкомат, здійснював розрахунки через термінал, частково сплачував заборгованість. До того ж відповідача було ознайомлено саме з тими умовами та правилами які надані до позову, та затверджені наказом банку від 06.03.2010р. \~ \~ \~ \~13.01.2020р. представник позивача Вержиховський В.В, звернувся до заявою (вх. №88 від 13.01.2020р.) про розгляд справи у його відсутність. \~ \~ \~ \~Він же 07.04.2020р. подав заяву про перенесення розгляду справи через зайнятість представника. Він же до заяви належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин неявки не надав (заява вх.№1531 від 07.04.2019р.) Відповідач [PERSON] звернулася до суду з заявою (вх. №4543 від 01.10.2019 р.) про розгляд справи у її відсутність. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України - неявка у\~судове засідання\~будь-якого\~учасника справи\~за умови,\~що його\~належним чином\~повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті,\~крім випадків,\~визначених цією\~статтею. Згідно з ч.3 цього кодексу - якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою Суд визнає неявку позивача та його представника в судове засідання 03.04.2020 р. неповажною та з огляду на обставини дачі пояснення представником позивача та подання стороною позивача заперечення на відзив відповідача, в якому останній виклав свою позицію щодо задоволення позовних вимог та їх підстав,\~вважає за можливе, на підставі ст. 223 ЦПК України, розглянути справу за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положеньЦПК України\~розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, з огляду на що суд ухвалив можливим закінчити розгляд справи у відсутність нез`явившихся осіб. Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 14.02.2013 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, позичальник виявив бажання оформити платіжну кредитну карту. В анкеті зазначено, що договір між позичальником та банком складається із заяви, Умов та правил надання банківських послуг, та тарифів (анкета заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанкі б/н від 14.02.2013, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/); У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення (анкета заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку б/н від 14.02.2013р.); В цій же анкеті відсутні відомості щодо виду кредитної картки, ліміту кредиту, процентної ставки, штрафів, пені, комісії, умов та правил їх сплати (анкета заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку б/н від 14.02.2013р.); 14.02.2013р. відповідачу було відкрито картковий рахунок [NUMBER] (виписка по карті за період з 03.03.2013р. по 01.10.2019р.); Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису позичальника (витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/, розрахунок заборгованості); В зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов договору, у нього станом на 31.07.2017р. утворилася заборгованість в розмірі 51047,30 грн., з яких 2468,06 грн. заборгованість за тілом кредиту, 41772,23 грн. - відсотки за користування кредитом, 3900грн. нарахована комісія та 500,00 грн. штраф фіксована частина та 1407,01 грн. штраф процентна складова. При цьому протягом всього терміну дії кредитного ліміту позичальник користувався кредитними коштами, знімав та погашав періодичними платежами, проте оплату проводив нерегулярно та не в повному обсязі, останні платежі на погашення заборгованості, з включенням нарахованих відсотків, штрафів та пені, відповідач, особисто, здійснив 15.09.2014р. в сумі 100 грн. (розрахунок заборгованості станом на 31.07.2017р., виписка з особового рахунку надана на ухвалу суду); Заочним рішенням Врадіївського районного суду від 27.09.2017р. у цій же справі позов було задоволено в повному обсязі (рішення суду від 27.09.2017р.); 19.12.2018р. начальником відділу ДВС винесено постанову №57188312 про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника [PERSON] , в якій зазначено про отримання боржником заробітної плати у ТОВ «Нова пошта» м. Полтава (постанова ВП № 57188312 від 19.12.2018р.); В період з 13.03.2019р. по 19.06.2019р. з відповідача, в ході примусового виконання заочного рішення, було стягнуто на погашення заборгованості кошти : 13.03.2019р. в сумі 1520,87 грн.; 18.03.2019р. в сумі 588,01 грн., 16.04.2019р. в сумі 1706,66 грн., 16.05.2019р. в сумі 1870,50 грн. та 19.06.2019р. в сумі 2359,81 грн. (виписка з особового рахунку станом на 17.07.2019р.); 06.09.2019р. заочне рішення від 27.09.2017р. скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку; Відповідно до ч.1,2\~ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~ст.638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У\~ст.526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1\~ст.1048 ЦК України). Частиною другою\~ст.1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно із ч.1\~ст.633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~ст.634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,634 ЦК України\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом\~ст.1056-1 ЦК України\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої\~ст.1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом\~ст.549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1,2\~ст.551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч.1\~ст.1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст.625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Як зазначалось вище, у анкеті-заяві позичальника від 14.02.2013 року розмір кредиту та процентна ставка, вид та розмір неустойки, взагалі не зазначені. Також анкета-заява,\~яка підписана\~відповідачем про\~ознайомлення його\~з Умовами\~та Правилами\~надання банківських\~послуг,\~Тарифами банку,\~не містить\~номеру,\~строку дії\~платіжної картки,\~яка повинна\~бути видана\~банком відповідачу\~відповідно до\~його заяви,\~не містить\~істотних умов\~договору (базову процентну ставку, порядок погашення кредиту, пільговий період та інші умови кредитування). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути зокрема проценти, пеню за несвоєчасну сплату кредиту та штрафи. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1\~ст.634 ЦК України\~за змістом\~якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (лютий 2013р.) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір кредиту, сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з ч.4\~ст.81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 (справа №342/180/17). Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт укладення кредитного договору з відповідачем в порядку, передбаченому законом, погодження всіх істотних умов договору та обґрунтованості розрахунку заборгованості. За таких обставин, відсутні і підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. При цьому рух коштів на картковому рахунку не може бути належним підтвердженням обізнаності відповідача з конкретними Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами Банку, на які посилається позивач як на умови кредитного договору, факту згоди відповідача на них. Беручи до уваги вищевказаний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, слід дійди до висновку про те, що відповідач фактично отримав та використовував кошти надані банком на кредитну картку, та в разі їх неповернення були б наявними підстави для стягнення з відповідача на користь позивача фактично отриманої та неповернутої суми кредитних коштів. За такого суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача тіла кредиту в сумі 2468,06 грн. підлягають задоволенню. Щодо посилань\~відповідача як\~на підставу\~відмови у\~задоволенні позову\~про сплату\~нею на\~погашення заборгованості\~коштів в\~сумі 10093,85\~грн. в порядку примусового виконання заочного рішення в цій же справі яке в подальшому було скасоване, то суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, оскільки відповідач у разі порушення її прав та безпідставного стягнення з неї вказаних коштів, не позбавлена можливості звернутися до суду з відповідним позовом (стягнення безпідставно набутих коштів, інше). Не є\~підставою для\~задоволення позову\~і посилання\~позивача \~на висновки\~ викладені в постанові Верховного Суду від 28 березня 2019 року у справі № 428/2873/17, оскільки судом у даній справі кредитний договір не визнавався не укладеним. Навпаки, суд виходив з того, що між сторонами існує кредитний договір, який укладений між сторонами шляхом підписання анкети- заяви. З огляду на вищевикладене позов слід задовольнити частково. Судовій збір стягнути з відповідача на користь позивача відповідно до частини задоволених вимог, в сумі 92,21 грн. При цьому, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю то відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір не стягується з відповідача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial