Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON].) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Інтербанк», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ліквідацію ПАТ КБ «Інтербанк» (далі по тексту - відповідач, ПАТ КБ «Інтербанк»), [PERSON], треті особи: [PERSON], приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьов Володимир Юрійович - про визнання кредитного договору, іпотечного договору, прилюдних торгів та протоколу прилюдних торгів недійсними. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 14.12.2005 між ним та відповідачем було укладено Кредитний договір №116/05-1 (далі по тексту - Кредитний договір), за умовами якого відповідач зобов'язався надати позивачу кредит у розмірі 250 000,00 доларів США, однак, зазначені кошти ПАТ КБ «Інтербанк» не було надано позивачу. По факту вчинення шахрайських дій Печерським РУ ГУ МВС України в м. Києві було порушено кримінальну справу №06-9413 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. В рамках кримінального провадження по копії заяви на видачу готівки №1 від 14.12.2005 на суму 250 000,00 доларів США складено висновок спеціаліста №24 від 21.08.2017 за результатами проведення почеркознавчого дослідження за експертною спеціальністю 1.1. «Дослідження почерку і підписів», яким встановлено, що підпис від імені [PERSON] виконано не [PERSON], а іншою особою. Оскільки, відповідач не виконав своїх зобов'язань за Кредитним договором, а саме не надав позичальнику грошові кошти, між позивачем та ПАТ КБ «Інтербанк» не виникли зобов'язальні відносини по їх поверненню, а тому позивач просить суд визнати Кредитний договір недійсним. Також, позивач просить визнати недійсним Іпотечний договір, зареєстрований за №1451, оскільки, іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання. Окрім того, позивач просить визнати недійсними прилюдні торги з реалізації предмета іпотеки, проведені 12.09.2011, та протокол №1011181/1 проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.10.2017 відкрито провадження у справі. Відповідно до Закону України від 03.10.2017 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15.12.2017, Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК України) викладено в новій редакції. Згідно п. 9 Перехідних положень ЦПК України, встановлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей, зокрема, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У судовому засіданні 13.03.2018 позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Від відповідачів відзив на позов до суду не надходив. Згідно з ч. 1 ст. 178 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідачі у судове засідання 13.03.2018 не з'явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представник [PERSON] - [PERSON] проти позову не заперечувала. Приватний нотаріус КМНО Пономарьов В.Ю. в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Враховуючи те, що позивач не заперечив щодо проведення заочного розгляду справи, при цьому, належним чином повідомлені відповідачі свого представника в судове засідання не направили, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, надходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 14.12.2005 між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «Інтербанк» було укладено Кредитний договір, відповідно до п. 1.1. якого Банк надає позичальнику кредит у сумі 250 000,00 доларів США зі сплатою 13% річних за користування кредитним коштами. Як вбачається з Розділу 1 Кредитного договору, кредит за даним договором надається для інвестування коштів в нерухомість. Окрім того, факт укладення Кредитного договору встановлено і досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні, внесеного 24.11.2012 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12012110000000101, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, зокрема, досудовим розслідуванням встановлено, що за пропозицією громадянки [PERSON], яка представилась директором ТОВ «Канрон Україна», [PERSON], будучи директором ТОВ «Будіндустрія», з метою отримання інвестиційних коштів, для будівництва житлових будинків на території України, уклав з АКБ «Інтербанк» кредитну угоду для отримання грошових коштів в сумі 250 тис. доларів США для забезпечення інвестиційних зобов'язань перед Канадським підприємством «Канрон ЛЛП», при цьому, для забезпечення кредиту, [PERSON] надав в банківську заставу свою квартиру [ADDRESS]. Після чого, при укладенні Кредитного договору в присутності керівництва АБК «Інтербанк» та [PERSON], грошові кошти в сумі 250 тис. доларів США передані [PERSON], яка нібито перерахувала їх від імені [PERSON] відповідно до генеральної угоди №311005-10/01 за кордон на р/р «Канрон ЛЛП». (а.с. 17-19) Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Так, в матеріалах справи міститься висновок спеціаліста №24 від 21.08.2017, яким встановлено, що підпис від імені гр. [PERSON], зображення якого наявне в технічному зображенні копії заяви на видачу готівки в АКБ «Інтербанк» на суму 250 000,00 доларів США від 14.12.2005, у графі: «отримувач _____», та який було використано в якості зразка при копіюванні - виконаний не гр. [PERSON], а іншою особою. Поряд з цим, суд зауважує, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків. За ч.ч. 1, 2 ст. 74 ЦПК України, спеціалістом є особа, яка володіє спеціальними знаннями та навичками, необхідними для застосування технічних засобів, і призначена судом для надання консультацій та технічної допомоги під час вчинення процесуальних дій, пов'язаних із застосуванням таких технічних засобів (фотографування, складання схем, планів, креслень, відбору зразків для проведення експертизи тощо). Допомога та консультації спеціаліста не замінюють висновок експерта. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Отже, висновок спеціаліста не може бути належним доказом, який містить інформацію щодо предмета доказування в розумінні ст. 77 ЦПК України. Поряд з цим, відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Як роз'яснено в п.п. 7, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 №9, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (частина перша статті 216 ЦК). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Статтею 1051 ЦК України визначено право позичальника оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. При цьому, оспорювання договору позики за даною статтею здійснюється у судовому порядку на підставі наданих суду належних та допустимих доказів. В даному випадку, при встановленні судом факту неотримання позичальником від позикодавця грошей (або речей визначених родовими ознаками), договір позики вважається неукладеним. Водночас, встановлення судом факту не отримання грошових коштів позичальником не є і не може бути визначеною законом підставою для визнання Кредитного договору недійсним. Таким чином, суд вважає, що укладений між сторонами Кредитний договір є видом цивільного договору; сторони врегулювали свої відносини на свій розсуд; змістом Кредитного договору є, власне ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати взяті на себе зобов'язання, що має наслідком виконання зобов'язань для кола осіб, що його підписали. Отже, суд не вбачає підстав для задоволення позову [PERSON] про визнання Кредитного договору недійсним, та з огляду на те, що вимоги про визнання іпотечного договору, прилюдних торгів та протоколу прилюдних торгів недійсними є похідними, у задоволенні таких також слід відмовити. Зважаючи на вищевикладене, враховуючи те, що позивач не довів в розумінні ст.ст. 12, 81 ЦПК України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, суд вважає за необхідне та правомірне відмовити в задоволенні позову, з огляду на його необґрунтованість та недоведеність. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються судом на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed