Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Шандрівської сільської ради Миронівського району Київської області, Відділу Держгеокадастру у Миронівському районі Київської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, посилаючись на те, що 23 січня 2001 року померла його дружина [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно, у тому числі на земельну ділянку площею 4,06 га, яка розташована на території Шандрівської сільської ради Миронівського району Київської області з цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Будучи спадкоємцем за законом, позивач у встановлений законодавством строк звернувся до приватного нотаріуса Миронівського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, проте нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на неї та рекомендувала звернутися до суду. Просить у судовому порядку визнати за ним право власності на земельну ділянку, розташовану на території Шандрівської сільської ради Миронівського району Київської області після смерті дружини [PERSON]. У судове засідання позивач не зявився, про місце та час розгляду повідомлений належним чином, подав до суду заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати у його відсутність. Представники відповідачів у судове засідання також не зявилися, про час, день та місце розгляду повідомлені належним чином, проте подали до суду заяви, у яких просять розгляд справи проводити без їх участі, проти задоволення позову не заперечують. За таких обставин суд вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності представників сторін на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 січня 2001 року в м. Миронівка Київської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії I-ОК №373040, виданим 27 липня 2016 року Миронівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Київській області /а.с. 7/. [PERSON] була дружиною позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ОК №199978, виданим виконавчим комітетом Шандрівської сільської ради Миронівського району Київської області 27 липня 2016 року /а.с.8/. Згідно довідки виконавчого комітету Шандрівської сільської ради Миронівського району Київської області №294 від 01.08.2016 [PERSON] до дня смерті була зареєстрована і проживала [INFO] разом із своїм чоловіком [PERSON] /а.с.16/. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається, в тому числі, із земельної ділянки площею 4,06 га, розташованої на території Шандрівської сільської ради Миронівського району Київської області з цільовим призначенням ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Власником вказаної земельної ділянки [PERSON] була згідно Державного акта серія Р1 №233265 від 3 травня 2000 року /а.с. 14/. Проте після смерті [PERSON] оригінал державного акта було втрачено. Факт належності [PERSON] державного акта Р1 №233265 від 3 травня 2000 року та факт реєстрації вказаного державного акта підтверджується листом Відділу Держгеокадастру у Миронівському районі Київської області №29-1021-99.8-1259/2-16 від 16.08.2016 /а.с. 12/. Вартість земельної частки (паю) по Шандрівській сільській раді станом на 01.01.2016 становить 178 711 грн. /а.с. 12/. Позивач [PERSON], будучи єдиним спадкоємцем за законом після смерті дружини, у встановлений законом строк подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Однак повідомленням від 3 серпня 2016 року №567/02-14 приватний нотаріус [PERSON] відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку із відсутністю документів, що підтверджують право власності на земельну ділянку /а.с. 11/. Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися, що підтверджується матеріалами спадкової справи №153/2016 /а.с.30-39/. Будучи спадкоємцем за законом, позивач не може належним чином прийняти спадщину у звязку із відсутністю оригіналу Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, який належав його дружині. Встановленим судом фактам відповідають спадкові правовідносини та правовідносини щодо набуття права власності на спадкове майно, які регулюються ст.ст. 328, 392, п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] діяли норми Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року, відповідно до ст. 549 якого визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкодавцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач є спадкоємцем померлої [PERSON] за законом, прийняв спадщину, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, зазначені дії були вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, проте отримати свідоцтво на право на спадщину не має змоги, оскільки оригінал правовстановлюючого документу було втрачено. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням їх цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно, проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п.3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. а ч. 3 ст. 152 Земельного Кодексу України. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що право [PERSON] на\~ отримання у власність спадкового майна порушено і воно підлягає судовому захисту.

Outcome: approved