Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

У вересні 2017 року позивач звернулася до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення. Свої вимоги мотивувала тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 листопада 2010 року, посвідченого державним нотаріусом Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори Панікар В.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1-2431, позивач [PERSON] стала власником ? частки житлового будинку [ADDRESS]. Вказана ? частини житлового будинку [NUMBER] з відповідною часткою господарських будівель і споруд належала померлій [PERSON] на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до п'яти включно, посвідченого 20.06.1961 року Боярською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 1798 та зареєстрованого в Київському міжміському бюро технічної інвентаризації 22.02.1966 року за номером 2543 в книзі 13. Вказаний житловий будинок на плані земельної ділянки зазначений під літ. «А» (р.п. 1965), цегляний, має розмір житлової площі - 105, 3 кв.м. (житлова площа збільшена на 61, 9 кв.м. на підставі рішення виконкому Боярської міської ради Київської області № 33/46 від 15.03.1982 року). Біля будинку розташований сарай літ. «В», вбиральня літ «Е», огорожа № 1-6, погріб «під В», навіс літ «К». Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав № 2820505740 від 01.12.2010 р. право власності на ? частку вищевказаного будинку зареєстровано за [PERSON]. Згідно довідки відділу реєстрації місця проживання громадян реєстру територіальної громади виконавчого комітету Боярської міської ради від 14.06.2017 р. № 3309, спільно з позивачем по [ADDRESS] зареєстровані відповідачі: [PERSON], [INFO] з 21.07.2005 р., [PERSON], [INFO], з 27.03.1998 р., [PERSON], [INFO] з 10.12.1980 р. Відповідачі проживають у спірній частині житлового будинку з дозволу попереднього власника, померлої [PERSON], як члени її сім'ї. Договір про користування спірною частиною будинку між позивачем а також відповідачами і попереднім власником цього житла не укладався. Позивач вважає, що в день, коли частка будинку перейшла у її власність , відповідачі втратили право користування спірною частиною будинку. Реєстрація та проживання відповідачів в належній позивачу частині будинку на її думку є порушенням права приватної власності на будинок та перешкоджає у користуванні та вільному розпорядженні власністю. Крім того позивач вказує, що у власності відповідача [PERSON] знаходиться частка квартир [ADDRESS]. На підставі викладеного просила усунути перешкоди у користуванні [PERSON] ? частиною житлового будинку [NUMBER] по [ADDRESS], без надання іншого житлового приміщення. Представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити позов. Відповідачі та представник відповідачів проти задоволення позову заперечували, з підстав викладених у відзиві. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.80 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. При розгляді справи судом встановлено, що згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 3124, ? частки житлового будинку [NUMBER] з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що розташований по [ADDRESS] належав померлій [PERSON]. [PERSON] є колишньою дружиною покійного [PERSON] (що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб № 00019528067 від 02.02.2018 року та свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]), який приходився сином колишній власниці [PERSON] Відповідач була вселена до вказаного будинку зі згоди власниці, під час шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилися діти: [PERSON] та [PERSON], які проживають з народження за адресою: [ADDRESS]. Вказані факти не заперечувались позивачем під час судового засідання. 01.12.2010 року [PERSON], [INFO] було отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частки житлового будинку [NUMBER] (тридцять) з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що розташований по [ADDRESS]. Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав № 28205740 від 01.12.2010 р. право власності на ? частку будинку зареєстровано за [PERSON] в КП «БТІ Києво-Святошинської ради Київської області». Відповідно до довідки відділу реєстрації місця проживання громадян територіальної громади виконавчого комітету Боярської міської ради від 14.06.2017 року № 3309, за адресою: [ADDRESS] з 11.07.1988 року зареєстровані та проживають: [PERSON], [PERSON] [INFO] з 28.02.2014 року; [PERSON] [INFO] з 06.03.2012 року; [PERSON], [INFO] з 24.07.2009 року; [PERSON] [INFO] з 21.07.2005 року; [PERSON], [INFO], з 05.07.2007 року; [PERSON] [INFO] з 11.07.1988 року; [PERSON] [INFO] з 27.03.1998 року; [PERSON] [INFO] з 10.12.1980 року. [PERSON] надсилались відповідачам вимоги про виселення з житлового приміщення від 05.07.2017 року, що підтверджується описами у вкладення та квитанціями ПАТ «Укрпошта» від 08.07.2017 року. Крім того під час судового засідання було встановлено та підтверджено сторонами що відповідачами по справі сплачуються комунальні послуги та здійснюється утримання вказаної частини будинку. Відповідно до ст. 156 ЖК УРСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Ч. 4 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 157 ЖК УРСР членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою ст. 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Так, згідно ч.1 ст. 116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до п.17 постанови пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року №2 « Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). При вирішенні спору суд приймає до уваги те, що відповідачка вселена до спірного житлового будинку за згодою його власника, її діти народились та проживають там з народження, в цілому вони проживали як одна сімя, мали спільні права та обовязки, були повязані спільним побутом, сплачували та утримували майно. В даний час по суті між сторонами виник спір щодо порядку користування майном, що може бути вирішено добровільно або в судовому порядку. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Розподіл судових витрат суд здійснює на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed