Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з таким позовом в якому (з врахуванням подальших уточнень) вказувала, що з 18 листопада 1995 року по 15 січня 2003 року вона перебувала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу, а саме 23 вересня 1998 року [PERSON] за договором купівлі-продажу придбав квартиру [ADDRESS] [INFO] року [PERSON] помер. [PERSON] звернулася до Першої Вознесенської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право власності на Ѕ частку квартири, яка є спільною сумісною власністю. Проте нотаріус відмовив позивачу у вчиненні вказаної нотаріальної дії з підстав невизначеності часток співвласників у праві спільної сумісної власності, а також розірванням між ними шлюбу, що унеможливлює видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя. Враховуючи вказані обставини, [PERSON] просила в судовому порядку визначити, що частки співвласників у квартирі [ADDRESS] областістановлять по Ѕ частці цього майна та визнати за нею право власності на 1/2 частку спірної квартири. В підготовче засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явилися, проте остання надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , законний представник відповідача [PERSON] в підготовче засідання не з`явилися, проте надіслали на адресу суду письмові заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають повністю. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі учасників судового процесу, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації для вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних в ній доказів, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з підстав, передбачених ст.ст. 200, 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачами позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому, судом встановлено, що з 18 листопада 1995 року по 15 січня 2003 року [PERSON] перебувала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу, а саме 23 вересня 1998 року [PERSON] за договором купівлі-продажу №113 придбав квартиру [ADDRESS] . [INFO] року [PERSON] помер. [PERSON] звернулася до Першої Вознесенської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право власності на Ѕ частку квартири, яка є спільною сумісною власністю. Проте нотаріус відмовив позивачу у вчиненні вказаної нотаріальної дії з підстав невизначеності часток співвласників у праві спільної сумісної власності, а також розірванням між ними шлюбу, що унеможливлює видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя. Згідно ст. 112 ЦК УРСР 1963 року (чинного на час набуття [PERSON] спірної квартири), майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Так, згідно ст. 22 КпШС України (чинної на час набуття квартири), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», а саме в п. 23 зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами тощо. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Частки подружжя в спільній сумісній власності є рівними (ст. 28 КпШС України) За встановлених обставин частки [PERSON] та [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] складають по Ѕ частці цього майна за кожним. Крім цього, згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, за позивачем в судовому порядку також слід визнати право власності на Ѕ частку квартири [ADDRESS] .

Outcome: approved