Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

У березні 2017 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду із позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], що посвідчений 22.03.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №414. У квітні 2017 року представник позивача АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS]. Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 18.05.2017 року скасовано ухвалу Оболонського районного суд м. Києва від 12.04.2017 року, питання про забезпечення позову передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Не дивлячись на відмову у забезпеченні позову, судом апеляційної інстанції акцентовано увагу на необхідності з»ясування власника майна на яке просить накласти арешт позивач і врахування інтересів не тільки позивача, а й інших осіб, права та інтереси яких можуть бути порушені у зв»язку із застосуванням відповідних заходів та недопущення використання заходів забезпечення позову у якості тиску на відповідача. В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволені заяви про забезпечення позову. Представник [PERSON] у судовому засідання проти забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] заперечила вказуючи про те, що дана квартира не є предметом позову, а позовна заява не містить вимог про витребування майна. [PERSON] в судове засідання не з»явилася, причин неявки до суду не повідомила. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1, ч.3 ст.151 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Згідно з ч.3 ст.151 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити в подальшому неможливим виконання рішення суду. Одним з видів забезпечення позову у відповідності до ч.1 ст.152 Цивільного процесуального кодексу України є накладення арешту на майно, що належать відповідачеві. Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], що посвідчений 22.03.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №414, при цьому не просить застосувати наслідки недійсності правочину. В судовому засіданні з»ясовано та підтверджено представником позивача, що їх позов є позовом немайнового характеру, судовий збір за розгляд справи сплачено як із вимог немайнового характеру, при цьому будь-яких вимог щодо квартири [ADDRESS] позивачі не заявляють. Також в судовому засіданні з»ясовано, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] Ч.3 ст.152 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Згідно роз»яснень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільно процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9 згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб дозволяється забезпечувати позов майнового характеру. За таких обставин у даному випадку відсутні ризики неможливості чи утруднення виконання рішення суду у разі відсутності арешту на нерухоме майно яке не є предметом спору.

Outcome: dismissed