Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

У березні 2014р. позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення. В обґрунтування заявленого позову посилався на те, що відповідач проживає за адресою: [ADDRESS]. Послуги водопостачання та водовідведення позивачем надавалися за місцем мешкання відповідача. 13.06.2003 року між сторонами укладено договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення. Плата за надані послуги повинна провадитися споживачем щомісячно. Однак, відповідач оплату за надані послуги не проводив, у результаті чого станом на 01.02.2014 року утворилася заборгованість у сумі 3314,54 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідача вищевказану суму, а також витрати по оплаті судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. В обґрунтування своїх доводів представник позивача зазначив, що на момент укладення договору про надання послуг за особовим рахунком відповідача обліковувалась заборгованість у розмірі 3437,85 грн., яку за умовами договору споживач зобов'язався погасити. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх доводів відповідач зазначив, що не погоджується із нарахуванням вартості послуг за нормами споживання, оскільки його не було повідомлено про необхідність повірки лічильника. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач проживає за адресою: [ADDRESS]. Позивач, відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення»,затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, надає населенню м. Павлограда, а також підприємствам, установам і організаціям послуги по водопостачанню та водовідведенню. 13 червня 2013 року між сторонами було укладено договір №1019636 про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення за місцем проживання позивача, згідно якого позивач зобов'язався здійснювати постачання питної води до квартири відповідача, а відповідач зобов'язався своєчасно здійснювати оплату за спожиту воду. Відповідно до п.6.5 вказаного договору, на момент його укладення сума заборгованості споживача за послуги водопостачання та водовідведення складала 3437,85 грн. У судовому засіданні відповідач підтвердив факт укладання вказаного договору та добровільність своєї згоди на укладення договору, вимог щодо оскарження дійсності вказаного договору не заявляв. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. У відповідності до ст.162 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до п. 20 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету міністрів України № 630 від 21.07.2005 року, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з особового рахунку, відкритого на ім'я відповідача за вищевказаною адресою, станом на 01 лютого 2014 року, за особовим рахунком відповідача обліковувалася заборгованість у сумі 3314,54 грн. /а.с.8-9/. Відповідачем здійснювалась оплата послуг у розмірах менших, ніж нараховано позивачем. Суд не приймає доводи відповідача про припинення дії договору та про неправомірність нарахування заборгованості за нормами споживання, оскільки при укладанні договору від 13.06.2013 року сторони досягли згоди щодо розміру заборгованості у розмірі 3437,85грн. станом на дату укладення договору. У судовому засіданні сторонами визнано, що з 04.03.2013р. нарахування за послуги проводилось позивачем згідно показань лічильника. Згідно зі ст. ст. 11, 58 - 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідачем не оскаржувався договір від 13.06.2013 р. та не заявлялися вимоги про його розірвання. Згідно п.11.1 вказаного договору, він укладається на один рік. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не було письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду. За таких обставин, враховуючи, що сторони узгодили у договорі розмір заборгованості відповідача та те, що з 04.03.2013р. нарахування проводилось згідно показань лічильника, а відповідачем не надано жодних доказів недійсності договору, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 243грн. 60 коп., тому відповідно до ч. 1,3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог .

Outcome: approved