Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, в якому з урахуванням збільшення позовних вимог просив стягнути із [PERSON] на свою користь ? частину, сплачених за кредитним договором № 00158/RK від 30 жовтня 2006 року та № 00405/RK від 21 лютого 2008 року у розмірі - 743 511 грн. 47 коп. В обґрунтування вимог зазначається про те, що у період з 12 серпня 2006 року по 17 жовтня 2014 року сторони у даній справі перебували у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі 30 жовтня 2006 року між позивачем та відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк» укладено кредитний договір № 00158/RK, за умовами якого позичальник отримав кредит для придбання квартири у розмірі - 39 877 доларів США 20 центів. 21 лютого 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк» та [PERSON] укладено ще один кредитний договір № 00405/RK, за яким останній отримав кредит на споживчі цілі родини у розмірі - 84 000 доларів США 00 центів. Кредитні кошти отримані позивачем в інтересах сім'ї, отже є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За період перебування у шлюбі позивачем сплачено 57 193 долари США 19 центів, що еквівалентно 1 487 022 грн. 94 коп. З підстав поділу боргових зобов'язань подружжя та стягнення ? частини внесених грошових коштів за кредитними договорами позивач звернувся до суду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просили суд відмовити у їх задоволенні. Вислухавши пояснення позивача, його представника, заперечення відповідача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що сторони по даній справі перебували у шлюбі, зареєстрованому 12 серпня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Бердянську Бердянського району Запорізької області, актовий запис № 438. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 жовтня 2014 року шлюб між [PERSON] й [PERSON] розірвано. З матеріалів справи вбачається, що 30 жовтня 2006 року між відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 00158/RK, за умовами якого останній отримав кредитні кошти у розмірі - 39 877 доларів США 20 центів на придбання житла на суму 36 800 доларів США 00 центів. З метою забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором 30 жовтня 2006 року між відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк» та [PERSON] укладено договір поруки № 00183гК. Крім того, виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечено іпотекою, про що свідчить договір від 30 жовтня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Авраменко Н.А., зареєстрований у реєстрі № 129634. За умовами вказаного договору іпотеки [PERSON] передав в іпотеку квартиру [ADDRESS]. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єктів нерухомого майна [PERSON] одноособово значиться власником квартири [ADDRESS]. 21 лютого 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 00405/RK, за умовами якого останній отримав кредитні кошти у розмірі - 84 000 доларів США 00 центів на споживчі цілі. У порядку забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 21 лютого 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк», [PERSON] й [PERSON] укладено договір поруки № 00484гК. З досліджених у судовому засіданні оригіналів квитанцій вбачається, що у рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами від 30 жовтня 2006 року та 21 лютого 2008 року [PERSON] у період з листопада 2006 року по вересень 2011 року вносилися грошові кошти. Статтею 60 Сімейного кодексу (далі- СК України) передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини (частина третя статті 61 СК України). Норми статті 70 СК України передбачають, що в разі поділу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї (частина четверта статті 65 СК України). Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (частина четверта статті 65 СК України). Оцінюючи наведені в сукупності обставини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даного позову. Так, при розгляді справи по суті встановлено, що сторони по даній справі перебували у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі позивачем укладено кредитні договори для придбання квартири та для споживчих потреб. У період з листопада 2006 року по вересень 2011 року у рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами на рахунок відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» (правонаступник - публічне акціонерне товариство «Марфін банк» вносилися грошові кошти. Вказані кошти позивач вважає спільним сумісним майном подружжя, що підлягає розподілу без вирішення спору про поділ майна подружжя. Разом з тим, сам по собі факт внесення грошових коштів у рахунок погашення кредитних зобов'язань одним із подружжя у період перебування у шлюбі не може бути підставою для стягнення з іншого подружжя ? їх частини. Доказів, які б свідчили, що [PERSON] вносив особисті кошти для погашення кредитної заборгованості, останнім надано не було. З матеріалів справи також не вбачається, що після припинення шлюбних відносин позивач продовжував сплачувати кошти для погашення кредитної заборгованості, що виникла на підставі кредитних договорів, що укладені в інтересах сім'ї. Як встановлено при розгляді даної справи по суті [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], зокрема для придбання якої отримувався кредит. Питання про поділ майна подружжя між сторонами не вирішено. Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні даного позову з підстав його необґрунтованості. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed