Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

У вересні 2017 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до Дмитрівського навчально-виховного комплексу та Відділу освіти Радехівської районної державної адміністрації про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування вимог посилається на обставини, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 10 травня 2017 року було вирішено рішення Радехівського районного суду Львівської області від 16 червня 2016 року в частині її поновлення на роботі на посаді прибиральниці Дмитрівського навчально-виховного комплексу Радехівського району Львівської області з 29 грудня 2015 року, залишити без змін. Крім цього, було вирішено стягнути з Дмитрівського навчально-виховного комплексу Радехівського району Львівської області на користь [PERSON] 8475 гривень 48 копійок середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період 29 грудня 2015 року до 16 червня 2016 року, включно за рахунок коштів Відділу освіти Радехівської районної державної адміністрації Львівської області. У подальшому, на виконання рішення Апеляційного суду Львівської області її було поновлено на посаді прибиральниці Дмитрівського навчально-виховного комплексу Радехівського району Львівської області з 29 грудня 2015 року та виплачено кошти в сумі 8475 гривень 48 копійок середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 29.12.2015 року до 16.06.2016 року. Наголошує, що рішення Радехівського районного суду Львівської області від 16.06.2016 року в частині поновлення на роботі не було виконано негайно, а до роботи її допустили лише 19 травня 2017 року, від так претендує на оплату вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника. У ході розгляду справи представник позивача надав розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с.113-133), після чого розмір такого уточнив і просить стягнути у користь [PERSON] 44790 гривень 11 копійок (а.с.134-141). У судовому засіданні позивач та її представники вимоги підтримали із наданням обґрунтувань аналогічних, зазначеним у заяві (а.с.1-2). Вимоги просять задоволити. Представник відповідача [PERSON] вимоги заперечила. Також наголосила, що дані, викладені у довідці Відділу освіти Радехівської РДА №252 від 03.04.2018 року (а.с.140), просить не брати до уваги під час проведення розрахунку сум заробітку за час вимушеного прогулу, а для таких використати дані, викладені у довідці №221 від 30.03.2018 року (а.с.141). Представник відповідача [PERSON], після оголошеної судом перерви у судовому засіданні, до суду не зявився. Надавши суду клопотання, в цілому вимоги заперечив (а.с.142). У розумінні вимог ст.223 ЦПК України в судовому засіданні постановлено ухвалу про здійснення розгляду справи за відсутності представника відповідача [PERSON]. Вислухавши пояснення позивача та її представників, а також заперечення представників відповідачів, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до положень ст.ст.13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У розумінні вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Постановою №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» Пленум Верховного Суду України в ч.1 «звернув увагу на необхідність неухильного додержання при розгляді трудових спорів Конституції України, КЗпП і інших актів законодавства України. Діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці». Так, суд встановив, що рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 16.06.2016 року вирішено «Наказ Дмитрівського навчально-виховного комплексу №45 від 29 грудня 2015 року, визнати протиправним та скасувати. Поновити [PERSON] на роботі на посаді прибиральниці Дмитрівського навчально-виховного комплексу Радехівського району Львівської області з 29 грудня 2015 року. Стягнути з Дмитрівського навчально-виховного комплексу Радехівського району Львівської області (інд.80254, с.Дмитрів, вул.Шевченка,75 Радехівського району Львівської області) на користь [PERSON], жительки с.Дмитрів Радехівського району 8475 гривень 48 копійок середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 29 грудня 2015 року по 16 червня 2016 року включно (сума визначена з врахуванням податків та обов'язкових платежів). Стягнути з Дмитрівського навчально-виховного комплексу Радехівського району Львівської області (інд.80254, с.Дмитрів, вул.Шевченка,75 Радехівського району Львівської області) до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1102 гривні 40 копійок. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць у розмірі сумі 2038 гривень 24 копійки підлягає негайному виконанню.» (а.с.6-9). Відповідно до рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 10.05.2017 року вирішено рішення Радехівського районного суду Львівської області від 16 червня 2016 року в частині поновлення [PERSON] на роботі на посаді прибиральниці Дмитрівського навчально-виховного комплексу Радехівського району Львівської області з 29 грудня 2015 року залишити без змін (а.с.3-5). Крім цього, вказаним рішенням було вирішено стягнути з Дмитрівського навчально-виховного комплексу Радехівського району Львівської області на користь [PERSON] 8475 гривень 48 копійок середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період 29 грудня 2015 року до 16 червня 2016 року, включно за рахунок коштів Відділу освіти Радехівської районної державної адміністрації Львівської області та здійснено розподіл судових витрат, а в решті рішення суду залишено без змін. Вказане рішення апеляційної інстанції набрало законної сили, доказів про його скасування суду не подано. Проте, судове рішення про поновлення [PERSON] на займаній посаді було виконане відповідачем лише 19 травня 2017 року. В силу вимог частин 1, 2 статті 235 Кодексу Законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці», пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому згідно з пунктом 5 наведеного вище Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства. Крім того, положеннями розділу III наведеного Порядку передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню при обчисленні середнього заробітку як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Оскільки наказ про поновлення позивача на роботі було винесено 16 травня 2017 року (а.с.75), а до роботи остання приступила 19.05.2017 року, що визнано учасниками справи, тому до часу вимушеного прогулу також входить період з 17 червня 2016 року до 19 травня 2017 року, тобто період протягом якого [PERSON] вимушено не працювала на посаді, з якої її звільнено незаконно, тому її вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є підставними. Однак, з підстав посилання представником позивача у розрахунку середнього заробітку на законодавчо встановлений розмір мінімальної зарплати, а не на фактично встановлений посадовий оклад, суд не приймає до уваги визначений за таким середній заробіток [PERSON] за час вимушеного прогулу. Відповідно до даних, зазначених у довідці відділу освіти Радехівської РДА №150 від 15.02.2018 року (а.с.103), що визнані учасниками справи, зазначається кількість відпрацьованого позивачем часу за два календарних місяці до звільнення та її заробіток, зокрема за жовтень і листопад 2015 року по 1521 гривні 30 копійок, тобто всього отримала 3042 гривні 60 копійок. Середньоденна заробітна плата обчислюється шляхом ділення 3042 гривні 60 копійок на 42 дні та становить 72 гривні 44 копійки. Позивач поновлена на роботі 19 травня 2017 року, тому кількість робочих днів у період з 17 червня 2016 року по 19 травня 2017 року (день поновлення) становить 229 робочих дні. Втрачений заробіток за період вимушеного прогулу, тобто з 17.06.2016 року по 19.05.2017 року включно (після поновлення на роботі), проводиться з розрахунку: середньоденну заробітну плату, яка із врахуванням коефіцієнту підвищення тарифних ставок становить 182 гривні 24 копійки (зарплата на 01.01.2018 року - 3827,32грн. (а.с.141) : зарплата на 01.10.2015 року 1521,30 грн. (а.с.103) = 2,5158 Х 72,44 = 182,24 грн.) слід помножити на 229 дні, що буде дорівнювати 41732 гривні 96 копійок, які належать для виплати позивачу як втрачений заробіток за час вимушеного прогулу. На підставі ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір.

Outcome: approved