Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

У вересні 2018 [PERSON] звернулась до Печерського районного суду м. Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮРИДИЧНЕ БЮРО ПОПОВИХ» про стягнення коштів. В обґрунтування позову посилається на те, що 25.11.2015 між позивачем та відповідачем укладено договір про надання юридичних послуг щодо переводу квартири в нежитловий фонд, за яким позивач передала кошти у розмірі 72 105 грн., для переведення в обумовлений термін в нежитловий фонд жилого приміщення за адресою [ADDRESS] ,яка належить позивачу. Проте, взяті на себе зобов`язання за договором відповідачем не виконано, станом на 10.09.2018 року переведення в нежитловий фонд жилого приміщення не здійснено.У зв`язку з чим, позивачка звернулась з вказаним позовом до суду за захистом порушеного права. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про місце, день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, проте подав письмову заяву в якій позов з викладених у ньому підстав підтримав, просила задовольнити та проводити судове засідання за його відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце день і час розгляду справи повідомлений належним чином, в порядку встановленому ст.128 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.11.2015 між позивачем та відповідачем укладено договір про надання юридичних послуг щодо переведення квартири в нежитловий фонд, за яким [PERSON] передала кошти у розмірі 72 105 грн., для переведення в обумовлений термін в нежитловий фонд жилого приміщення за адресою [ADDRESS] , яка належить позивачу на праві власності. Відповідно до п.1.1. Договору виконавець зобов`язується надати замовнику, а замовник зобовязкується прийняти та оплатити послуги щодо переведення в нежитловий фонд жилоо приміщення(квартира) кв. [ADDRESS] , загальною площею 43,2 кв.м. в строк протягом 120 календарних днів, з моменту надання замовником всіх необхідних документів, зазначених у п.1.2 цього договору. На виконання п.1.2. Договору, позивачем передано відповідачу оригінал нотаріально посвідченої довіреності № 1520 посвідченої 25.11.2015 від імені позивача; нотаріально посвідчені копії документів; договору купівлі-продажу квартири від 05.11.2015; витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно; технічний паспорт від 28.02.2014. Згідно п.1.4 Договору, послуги за цим договором вважаються наданими належним чином, за умови набуття житловим приміщенням, зазначеним у п.1.1. цього договору статусу нежитлового приміщення. У зв`язку із закінченням терміну дії довіреності та усним повідомленням відповідачем про продовження строків надання послуг, позивачем було надано оригінали нотаріально посвідчених довіреностей на вказаних відповідачем осіб. Оскільки, строк переведення в нежитловий фонд житлового приміщення за адресою [ADDRESS] , сплив 24.03.2016 у відповідності до п.1.1. Договору, позивачем направлено звернення від 05.06.2018 № 1, що стверджується описами вкладення та фіксальними чеками, проте відповідь остання не отримала. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не було надано належних доказів в розумінні ст. 77 ЦПК України, на підтвердження виконання умов договору. Оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідачем не виконано взяті на себе зобов`язання за договором, то позов підлягає задоволенню в межах заявлених позивачем вимог. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати понесені позивачем з оплати судового збору в розмірі 721 грн. 05 коп. підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved