Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернувся до Володимирецького районного суду з позовом до [PERSON], треті особи Приватний нотаріус Володимирецького районного нотаріального округу [PERSON], Реєстраційна служба Володимирецького районного Управління юстиції в Рівненській області, в якому просив суд визнати договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] Володимирецького району Рівненської області укладений між [PERSON] та [PERSON] від 12.12.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Володимирецького районного нотаріального округу [PERSON], удаваним із моменту його укладення; визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] Володимирецького району Рівненської області; зобовязати Реєстраційну службу Володимирецього районного Управління юстиції в Рівненській області скасувати право переходу власності на житловий будинок [ADDRESS] Володимирецького району Рівненської області за [PERSON]; зобовязати Реєстраційну службу Володимирецього районного Управління юстиції в Рівненській області провести державну реєстрацію право власності за [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] Володимирецького району Рівненської області. Мотивуючи підстави звернення з позовом, позивач посилається на те, що 15 грудня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було фіктивно укладено договір купівлі - продажу [ADDRESS] Володимирецького району Рівненської області який було посвідчено приватним нотаріусом Володимирецького нотаріального округу Рівненської області [PERSON] Перед нотаріальним посвідченням договору відповідач вів [PERSON] в оману пообіцявши доглядати його до смерті, а укладання договору купівлі-продажу будинку пояснив як необхідну формальність та на меті сторони мали укласти договір довічного утримання. На протязі останнього часу [PERSON] перешкоджає в проживанні та користуванні спірним житловим будинком. При цьому позивач вказує, що наміру продавати свій будинок він не мав та грошових коштів за даним договором не отримував, а мав на меті лише те, що відповідач буде його утримувати (доглядати) до смерті внаслідок чого після смерті позивач залишить йому свій будинок. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] підтримали заявлені вимоги в повному обсязі. Також [PERSON] пояснив, що дійсно він із своєю дружиною запросили [PERSON] проживати з ними в їх власному будинку, але з умовою, що відповідач буде допомагати їм в господарстві та утримувати їх до смерті. Нтомість після смерті позивача та його дружини відповідачу залишиться будинок [ADDRESS] Володимирецького району Рівненської області на що [PERSON] погодився. Після чого відповідач вів позивача в оману та запропонував [PERSON] укласти договір купівлі-продажу пояснивши це як необхідну формальність, але на меті сторони мали укласти договір довічного утримання. Також позивач наголосив, що до цього наміру продавати свій власний будинок він не мав. Під час нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нотаріус не пояснила наслідки його підписання а тільки запропонувала поставити підпис. [PERSON] також пояснив, що з 2011 року по даний час проживає з дружиною у власному будинку. Просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги не визнали в повному обсязі та пояснили, що дійсно [PERSON] запросив його з дружиною проживати разом в його будинку, допомагати їм по господарству та з 2011 року по даний час він з дружиною проживає у [ADDRESS] разом з позивачем та його дружиною. Позивач [PERSON] з дружиною у спірному будинку будуть проживати до смерті. [PERSON] пояснив, що потім домовився з позивачем купити в нього будинок на що [PERSON] погодився. Також зазначив, що перед укладанням та нотаріальним посвідченням договору купівлі-продажу будинку він сплатив всю суму грошових коштів [PERSON] Також [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з 2010 року він після отриманої травми ніде не працював та інколи виїзджав на заробітки. Приватний нотаріус [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона перед укладенням договору купівлі-продажу між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] запитувала у [PERSON] чи розуміє він умови та наслідки укладення цього договору та чи сплатив йому [PERSON] грошові кошти за житловий будинок. На що позивач відповів, що повністю розуміє наслідки укладення договору. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що була присутня при підписанні договору купівлі-продажу спірного будинку в кабінеті приватного нотаріуса Володимирецького районного нотаріального округу [PERSON], Нотаріус нічого не пояснювала та не запитувала чи сплатив [PERSON] позивачу [PERSON] гроші за будинок, а тільки запропонувала сторонам поставити свій підпис на оспорюваному договорі. Також вказала, що [PERSON] за будинок грошей їм не давав. Свідки [PERSON] та [PERSON], які є доньками позивача суду пояснили, що бакьки не збиралися продавати будинок, а лише говорили що хто догляне їх до смерті тому і залишиться будинок. Виїзджати нікуди не збиралися. Доньки не знали що був укладений договір купівлі-продажу. Свідок [PERSON] суду пояснив, що ніколи не чув щоб позивач говорив що збирається продавати будинок або кудись переїздити. Напаки тільки чув розмову позивача та його жінки, що вони запросять внучку проживати з собою щоб їх доглянула до смерті. Свідок [PERSON] суду пояснила, що будинок позивач з своєю жінкою не збиралися продавати лише говорили що хто догляне їх до смерті тому і залишиться будинок. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне. 15.12.2011 року між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з другої сторони був укладений договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] Володимирецького району Рівненської області. Даний договір був посвідчений приватним нотаріусом Володимирецького нотаріального округу Рівненської області [PERSON] та зареєстровим в реєстрі за № 1830. Як зазначається позивачем та не заперечується відповідачем відповідно до договору, продаж зазначеного вище будинку за домовленістю сторін мала бути здійснено за 46 720,00 грн. До укладення договору купівлі-продажу [PERSON] пообіцяв позивачу доглядати його до смерті. Тобто фактично на меті строни мали укласти договір довічного утримання. Також в судовому засіданні відповідач [PERSON] вказував, що гроші за спірний будинок він виплатив всі повністю позивачу до підписання договору купівлі-продажу, але на підтвердження своїх слів ніяких допустимих та достовірних доказів суду не надав. В свою чергу позивач вважав себе власником спірного будинку, але відповідач після укладення договору купівлі-продажу оформив право власності на придбаний будинок [ADDRESS] Володимирецького району Рівненської області за спірним договором купівлі-продажу. Після чого відповідач [PERSON] почав перешкоджати [PERSON] в проживанні та користуванні спірним житловим будинком мотивуючи це тим, що це є тепер йрго власністю. Вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду за захистом своїх порушених прав шляхом визнання договору купівлі-продажу будинку від 15.12.2011 року удаваним, та визнання права власності на будинок. Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 ст. 203 ЦК України. Частиною 3 ст. 203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно із ч. 3 ст. 215 ЦК України вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Статтею 216 ЦК України передбачено загальні наслідки недійсності правочину - недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 216 ЦК України, наслідком недійсності правочину є застосування двосторонньої реституції незалежно від добросовісності сторін правочину. Разом із тим, ч. 3 ст. 216 ЦК України передбачено, що загальні наслідки недійсності правочину застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили; якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Зі змісту позовної заяви та пояснень позивача, вбачається, що між сторонами насправді склалися відносини які випливають за своєю суттю з договору довічного утримання, а не договору купівлі-продажу. В судовому засіданні не знайшло свого підтвердження, що кошти за договором купівлі-продажу покупцем передавались а продавцем отримувались. Відповідно ч.1. до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 744-746, 754 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров'я. Набувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути повнолітня дієздатна фізична особа або юридична особа. Набувач не має права до смерті відчужувача продавати, дарувати, міняти майно, передане за договором довічного утримання (догляду), укладати щодо нього договір застави, передавати його у власність іншій особі на підставі іншого правочину. На майно, передане набувачу за договором довічного утримання (догляду), не може бути звернене стягнення протягом життя відчужувача. Таким чином між сторонами склалися правовідносини щодо довічного утримання, а не договору купівлі-продажу. Між вказаними договорами є спільним те, що вони укладаються письмово та нотаріально посвідчуються. Вказаний договір було укладено в нотаріуса і нотаріально посвідчено. Разом з тим, суд оцінює критично пояснення приватного нотаріуса Володимирецького районного нотаріального округу [PERSON] про те, що вона перед укладенням договору купівлі-продажу запитувала у позивача чи розуміє він наслідки підписання цього договору та чи сплатив йому [PERSON] грошові кошти за будинок. Підставою для цього стало те, що позивач [PERSON] та свідок [PERSON] в судовому засіданні вказали, що нотаріус нічого не пояснювала та не запитувала, а лише запропонувала поставити підпис на договорі. Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу будинку від 15.12.2011 року є удаваним правочином, оскільки був укладений з метою приховування іншого правочину, а саме укладення даного договору утримання між [PERSON] та позивачем [PERSON] Таким чином, враховуючи наявність правових підстав для задоволення позову про визнання спірного договору купівлі-продажу будинку від 15.12.2011 року удаваним, підлягають частковому задоволенню похідні від цієї вимоги й інші позовні вимоги позивача, оскільки саме таким способом позивач може захистити та відновити своє порушене право. Проте суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог про зобов'язання визнати за [PERSON] право власності на спірний житловий будинок [ADDRESS] Володимирецького району Рівненської області та про зобов'язання Реєстраційної служби Володимирецього районного Управління юстиції в Рівненській області провести державну реєстрацію права власності за [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] Володимирецького району Рівненської області, оскільки в судовому порядку може бути захищене лише порушене право, проте доказів такого порушення позивачем не надано. Відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у розмірі 243,60 грн. підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial