Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-15 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі - ТОВ «ФК «ЄАПБ»/ЄАПБ) звернулось до суду із позовом в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 47260,82 грн. та судові витрати. Позовні вимоги мотивувало тим, що 13.04.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сімпл мані» та [PERSON] було укладено кредитний договір №SM-00014666. 23.10.2018 року між ТОВ «Сімпл мані» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №20181023, у відповідності до умов якого від ТОВ «Сімпл мані» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрах боржників, зокрема позивач набув право грошової вимоги до [PERSON] в сумі 47260,82 грн., з яких: 26501,12 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 11497,50 грн. - сума заборгованості за комісіями; 0,20 грн. - сума заборгованості за процентами; 9262,00 грн. - сума заборгованості за пенею. Позивач вказує, що на виконання п.1.3 договору факторингу та згідно вимог ст.ст.512-514, 516 ЦК України, на адресу відповідача ТОВ «Сімпл мані» направлено повідомлення про відступлення прав вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідач не виконала свого обов`язку по поверненню кредиту, сплати процентів за користування кредитом та інших зобов`язань в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором, припинила повертати наданий їй кредит. Більше того, позивач зазначає, що після відступлення права грошової вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» відповідач не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора. З 29.05.2019 року позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій відповідачу. Ухвалою Рокитнівського районного суду Рівненської області від 30.07.2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.49). 20.08.2020 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про здійснення розгляду справи у її відсутності (а.с.54). Аналогічні клопотання надійшли також 07.09.2020 року (а.с.61), 13.10.2020 року (а.с.69), 10.11.2020 року (а.с.83), 28.12.2020 року (а.с.93), 16.01.2021 року (а.с.100). 19.10.2020 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про застосування строку позовної давності до позовної вимоги про стягнення заборгованості в частині стягнення пені в розмірі 9262,00 грн.. Таку заяву відповідач мотивувала тим, що пеня нарахована станом на 29.05.2019 року, а тому строк позовної давності щодо пені, який встановлений законодавством - 1 рік, станом на момент подання позовної заяви - «липень 2020 року» (як стверджує відповідач) сплив (а.с.73). Крім того, 19.10.2020 року представником відповідача подана заява про розстрочення виконання рішення, яке буде ухвалено у цій справі у зв`язку з тим, що [PERSON] є інвалідом ІІІ групи, потребує стаціонарного лікування 2-3 рази на рік, проживає разом із своєю матір`ю пенсіонеркою, яка потребує стороннього догляду. Розмір заробітної плати відповідача 6600,00 грн., що не дає можливості забезпечити обстеження та лікування її. Вважає, що у випадку розстрочення виконання ймовірного рішення суду на 10-12 місяців, вона зможе виконати наявне у неї перед позивачем зобов`язання та забезпечити лікування своїх близьких (а.с.70-72). Представник позивача у судове засідання не з`явилася, подавши при цьому клопотання про розгляд справи у її відсутності (а.с.54, 61, 69, 83, 93, 100). Представник відповідача під час судового розгляду позовні вимоги визнав частково, зазначивши, що заперечує щодо стягнення з відповідача пені та просив застосувати в цій частині позовних вимог строк позовної давності, який на момент подання позову сплив. Крім того, пояснив, що кредит брався відповідач для лікування своїх матері та доньки, а тому, зважаючи на майновий стан його довірительки, просив при прийнятті рішення у цій справі розстрочити його виконання на 1 рік. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов до наступних висновків. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. Відповідачем чи її представником окремої заяви про визнання позову частково не подавалося. Заяви по суті справи, у яких би відповідач та/або її представник визнавали позовні вимоги в тій чи іншій частині на адресу суду також не находили, а відтак, зважаючи на зазначення представником відповідача у своїх поясненнях під час розгляду справи про те, що відповідач визнає позов частково (окрім суми пені) суд не розцінює таку усну заяву як визнання позову в тій чи іншій частині. Як вбачається із матеріалів справи, 13.04.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сімпл мані» та [PERSON] було укладено кредитний договір №SM-00014666 (надалі - кредитний договір) (а.с.9-11), відповідно до [PERSON] отримала кредитні кошти у розмірі 28060 строком на 36 місяців з кінцевим терміном повернення 13.04.2021 року та сплатою щомісячного платежу 1899,05 грн. згідно графіка платежів (9-12). Отримані кредитні кошти, відповідно до п.2.5. згаданого договору, складаються із сум, що визначені пунктами 2.1., 2.2., 2.3.1. та 2.3.2.. Позивач зазначені кошти відповідачу перерахував, що підтверджується заявою-дорученням на перерахування ТОВ «Сімпл мані» грошових коштів (а.с.19). Згідно з п.2.7 зазначеного кредитного договору річна відсоткова ставка становить 0,001% річних. Пунктом 2.8 цього ж договору встановлено плату за оформлення договору в розмірі 1,5% від 20000,00 грн. та фіксованої плати в розмірі 1080,00 грн.. Відповідно до п.2.9 кредитного договору щомісячний процент становить 3,99% та обчислюється від загальної суми наданого кредиту за договором та нараховується щомісячно. Як вбачається із змісту п.4.5. кредитного договору орієнтовна загальна вартість за весь строк користування кредитом становить 68365,66 грн. та реальна річна процентна ставка становить 49,52%. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 23.10.2018 року між ТОВ «Сімпл мані» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20181023, відповідно до умов якого ТОВ «Сімпл мані» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» належні ТОВ «Сімпл мані» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників (а.с.28-30). Згідно витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №20181023 від 23.10.2018 року, позивач набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №SM-00014666 від 13.04.2018 року на суму 47260,82 грн., що включає: заборгованість за основною сумою боргу - 26501,12 грн.; заборгованість за комісіями - 11497,50 грн.; заборгованість за процентами - 0,20 грн.; заборгованість за пенею - 9262,00 грн. (а.с.31). Пунктом 1 ч.1 ст.512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). ТОВ «Сімпл мані» та позивач на адресу відповідача надсилали повідомлення від 07.06.2019 року з інформацією про укладення договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором №SM-00014666 від 13.04.2018 року та зазначенням банківських реквізитів для сплати заборгованості (а.с.26, 27). Як зазначалося вище, відповідач подала суду заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 3 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За нормою п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) позовна давність застосовується в один рік. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 47260,82 грн., що включає: заборгованість за основною сумою боргу - 26501,12 грн.; заборгованість за комісіями - 11497,50 грн.; заборгованість за процентами - 0,20 грн.; заборгованість за пенею - 9262,00 грн. Як убачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості, востаннє відповідач сплачувала кредитні кошти 29.08.2018 року та з того часу жодних оплат не здійснювала (а.с.25, 25 звор.). Позов поданий до суду засобами поштового зв`язку 30.06.2020 року (а.с.38). Отже, у межах позовної давності, виходячи з відомостей щомісячного розрахунку заборгованості, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 26501,12 грн., за комісіями у розмірі 11497,50 грн. та за процентами у розмірі 0,20 грн., а всього у розмірі 37998,82 грн.. Заборгованість по сплаті пені нарахована за період з 13.04.2018 року до 28.05.2019 року у розмірі 9262,00 грн., що виходить за межі річного строку позовної давності, який сплив 30.08.2019 року, а тому у цій частині позов задоволенню не підлягає. За правилами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З урахуванням викладених обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, а саме у межах строку позовної давності підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість, яка в сумі становить 37998,82 грн. та складається із заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 26501,12 грн., за комісіями у розмірі 11497,50 грн. та за процентами у розмірі 0,20 грн.. Відповідно ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягненню підлягає і судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що складає 80,40% від суми позовних вимог та, відповідно, суми сплаченого при подачі позовної заяви судового збору і становить 1690,01 грн. (а.с.1). Щодо поданого під час розгляду справи представником відповідача клопотання про розстрочення виконання ухваленого у цій справі рішення, суд вважає зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст.267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Частиною 3 ст.435 ЦПК України встановлено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Відповідно до ч.ч.4, 5 цієї ж статті вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Згадане вище клопотання представник відповідача мотивував тим, що [PERSON] проживає разом із своєю матір`ю. Вона є інвалідом третьої групи, мати пенсіонерка, через що потребують постійного лікування та медичного обстеження. Розмір її заробітної плати складає 6600,00 грн. і він не дозволятиме їй одночасно забезпечити лікування та обстеження себе з матір`ю та виконання ймовірного рішення суду про стягнення з неї заборгованості. Однак, у випадку розстрочення виконання ймовірного рішення суду на 10-12 місяців, вона зможе забезпечити обстеження, лікування своє та своїх рідних та виконання такого рішення. Проте, суд такі доводи представника відповідача відхиляє зважаючи на наступне. Відповідно до чинного на момент ухвалення рішення законодавства та як вбачається із долучених до клопотання про розстрочення виконання рішення суду документів, відповідач є інвалідом третьої групи та є працездатною (а.с.72). Крім того, мати відповідачки є пенсіонером і, очевидно, отримує один з видів пенсії (за віком чи інвалідністю) (а.с.71). Таким чином, зважаючи на те, що матір хоча і є пенсіонером, однак отримує пенсію, враховуючи, що відповідачка працює, суд вважає, що клопотання представника відповідача є необґрунтованим та безпідставним, оскільки зазначені ним обставини, на переконання суду, не є обставинами, які значно ускладнюють чи унеможливлюють виконання рішення суду про стягнення з [PERSON] 37998,82 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial