Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначила, що 19.04.1997 вона зареєструвала шлюб з [PERSON] Від шлюбу в них народилася дочка [PERSON], [INFO], яка на даний час є повнолітньою. Подружнє життя в них з відповідачем не склалося, на протязі останніх двох років шлюбно-сімейні відносини між ними припинені, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюб існує формально. Відповідач проживає за власними інтересами в іншій сім'ї. Зусилля, які докладались нею для збереження сім'ї та шлюбу виявились марними, нехтуючи її намаганнями зберегти сім'ю, відповідач продовжує проживати за власними інтересами. За таких обставин примирення між ними неможливе. Вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням звернутися з письмовою заявою до органу РАЦС про розірвання шлюбу, однак відповідач на її прохання та звернення не реагує. Так, як вона не бажає перебувати в шлюбі з відповідачем, а добровільно його розірвати він не бажає, вона змушена звернутись до суду із заявою про розірвання шлюбу. Просить шлюб з відповідачем розірвати. У судовому засіданні позивач підтримала вимоги свого позову, на розірванні шлюбу наполягає, причиною розірвання шлюбу зазначає проживання відповідача за власними інтересами, припинення подружніх відносин. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав, просить шлюб розірвати. Враховуючи твердість намірів сторін на розірвання шлюбу, відсутність неповнолітніх дітей, тривалий час розгляду справи в суді, заперечення сторін щодо надання строку для примирення, судом прийнято рішення строк для примирення сторонам не надавати. Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У ході судового розгляду справи з'ясовано, що 19 квітня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], яка на даний час є повнолітньою. Між сторонами подружні відносини припинилися, відповідач проживає за власними інтересами, внаслідок чого шлюб їхній на даний час існує лише формально, позивач просить шлюб з відповідачем розірвати, відповідач також наполягає на розірванні шлюбу. Ці обставини підтверджуються дослідженими доказами: заявою позивача, свідоцтвом про шлюб серії І-БВ № 288916. Відповідно до стст. 24, 55, 56, 112 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається; дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній; кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність; суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя; суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Розірвання шлюбу подружжя [PERSON] не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін чи інших осіб, оскільки спільне проживання подружжя в сім'ї, де відсутні любов, злагода, взаєморозуміння і взаємоповага, є сварки і взаємна неприязнь між ними, негативно впливає на кожного з них, і примус їх до спільного проживання всупереч їх волі та обставинам, що склалися, приведе до порушення їх прав на свободу та особисту недоторканність. Статтями 12, 13 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Однак відповідачем у ході судового розгляду справи не надано будь-яких заперечень чи спростувань фактів, викладених у позовній заяві. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] неможливе, а збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому, враховуючи, що позов підлягає до задоволення повністю, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати.

Outcome: approved