Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що з 08 березня 2008 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який за рішенням суду був розірваний. 20 вересня 2008 року в них народилась донька [PERSON], яка після припинення між сторонами шлюбних відносин, залишилась проживати з нею. Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 22 листопада 2013 року з [PERSON] на її користь були стягнуті аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, однак не менше 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. 19 лютого 2015 року утримання аліментів на її користь з відповідача було припинено, з огляду на те, що останній, перебуваючи з ДП ««Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» у трудових відносинах, із вказаного часу знаходиться у відпустці без збереження заробітної плати на час проведення антитерористичної операції. З урахуванням викладеного, просила суд змінити визначений раніше розмір аліментів та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1689,00 грн на місяць з дня звернення нею до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. В ході розгляду справи позивач зменшила свої позовні вимоги та просила змінити визначений раніше розмір аліментів та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки у розмірі 1200,00 грн щомісячно з дня звернення нею до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 18 серпня 2017 року позов [PERSON] задоволено. Змінено розмір аліментів, визначений рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 22 листопада 2013 року, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на тверду грошову суму у розмірі 1200 гривень щомісячно, починаючи з дня предявлення позову, а саме з 24 березня 2017 року і до повноліття дитини. З таким судовим рішенням відповідач не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевий суд, ухвалюючи рішення, неповно з'ясував обставини справи та не прийняв до уваги те, що на його утриманні, крім доньки [PERSON], є друга дружина, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною та дитина [PERSON], [INFO]. Представник відповідача адвокат [PERSON] в судовому засіданні апеляційного суду підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити. Позивач до суду апеляційної інстанції не зявилась, згідно заяви, яку вона направила на адресу суду, вона просила апеляційну скаргу [PERSON] відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно п.п.1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. У відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі та мають доньку [PERSON], [INFO], яка, після припинення між сторонами шлюбних відносин, залишилася проживати з матір'ю (а.с.8, 9,12). Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 22 листопада 2013 року стягнуто з [PERSON], на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, встановленого законодавством України, починаючи з 30 жовтня 2013 року і до повноліття дитини (а.с.13). Як вбачається з довідки про доходи №1024 від 20 грудня 2016 року, виданої ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», [PERSON] працює на зазначеному підприємстві та з 19 лютого 2015 року знаходиться у відпустці без збереження заробітної плати на час проведення антитерористичної операції, у звязку з чим аліменти на користь [PERSON] у період з 01 грудня 2015 року по 30 листопада 2016 року не утримувались (а.с. 17). Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що є підстави для зміни розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], які стягуються з відповідача за рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 22 листопада 2013 року на тверду грошову суму у розмірі 1200 гривень щомісячно, з огляду на те що матеріальне забезпечення позивача погіршилось, а інших утриманців відповідач немає. При цьому місцевий суд дійшов висновку, що зміна розміру аліментів повинна відбуватись з часу звернення позивачем до суду з позовом. З таким висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитись не можна з огляду на наступне. Згідно із ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом У відповідності до ст.182 СК України, із змінами і доповненнями, внесеними згідно із законами України від 22 вересня 2005 року № 2901-IV, від 17 травня 2017 року № 2037-VIII, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3- 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За приписами ст. 184 СК України (у редакції Закону України від 17 травня 2017 року N 2037-VIII), суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Апеляційним судом встановлено, що сторони з 08 березня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі та мають доньку [PERSON], [INFO], яка після припинення між позивачем та відповідачем шлюбних відносин, проживає з матір'ю (а.с.8, 9, 12). Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 22 листопада 2013 року стягнуто з [PERSON], на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, встановленого законодавством України, починаючи з 30 жовтня 2013 року і до повноліття дитини (а.с.13). Відповідач працює в ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», проте з 19 лютого 2015 року знаходиться у відпустці без збереження заробітної плати на час проведення антитерористичної операції, у звязку з чим аліменти на користь [PERSON] у період з 01 грудня 2015 року по 30 листопада 2016 року ним не виплачувались (а.с. 17). З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що є підстави для зміни розміру аліментів на утримання дитини, проте, визначаючи їх в новому розмірі, не врахував, що 23 грудня 2015 року відповідач зареєстрував другий шлюб з [PERSON] і в них 13 лютого 2015 року народилась донька [PERSON] ( а.с. 86,87). Отже, у порушення норм матеріального права, при визначенні нового розміру аліментів, суд першої інстанції не врахував усіх обставин, передбачених ст. 182 СК України, зокрема, наявність інших утриманців. Таким чином, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині визначення нового розміру аліментів необхідно змінити та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1100 гривень щомісячно. Крім того, місцевий суд не прийняв до уваги роз'яснення п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року N 3, а також те, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зазначене, судом не правильно визначено дату з якої необхідно сплачувати аліменти у новому розмірі. За таких обставин, є підстави для зміни оскарженого рішення суду в частині визначення нового розміру аліментів та дати, з якої необхідно їх сплачувати. В іншій частині дане рішення суду підлягає залишенню без змін.

Outcome: partial