Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом до [PERSON] сільської ради Ізюмського району Харківської області про визнання права власності на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Дружба» [PERSON] сільської ради Ізюмського району Харківської області, розміром 8,16 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки (паю) в натурі, вартістю 28 244 гривні, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ХР № 0123462 на ім'я [PERSON] за розпорядженням Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області № 591 від 24 грудня 1997 року, зареєстрованого 15 квітня 1998 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 106, в порядку спадкування за заповітом від 1 грудня 1999 року після смерті [PERSON], померлої 13 лютого 2004 року (а.с. 2-3). Позивачка [PERSON] та представники відповідача [PERSON] сільської раді Ізюмського району Харківської області в судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, позивачка просить позовні вимоги задовольнити, відповідач заперечень на позов не надав. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлені факти і відповідні їм правовідносини. Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України (далі ЦК України), законами України: від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно вимогам ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно положень частин 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк. Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину. Згідно розяснення п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). За правилами ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно розяснення п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст. 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У відповідності до ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. 13 лютого 2004 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] І-ВЛ № 439528 від 16 лютого 2004 року (а.с. 7). Як установлено судом і підтверджується матеріалами справи, [PERSON] належало на праві власності та після смерті відкрилася спадщина на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Дружба» [PERSON] сільської ради Ізюмського району Харківської області, розміром 8,16 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки (паю) в натурі, вартістю 28 244 гривні, згідно до Сертифіката на право на земельну частку (пай) Серія ХР № 0123462 на підставі розпорядження Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області № 591 від 24 грудня 1997 року, зареєстрованого 15 квітня 1998 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 106 (а.с. 6). Відповідно копії свідоцтва про народження І-ВЛ № 470353 від 14 серпня 1986 року значиться, що [PERSON] народилася 23 липня 1976 року в с. Липчанівка Ізюмського району Харківської області, батько [PERSON], мати [PERSON] (а.с. 4, 9). Відповідно до змісту ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як установлено судом і підтверджується матеріалами справи, за життя [PERSON] склала заповіт від 1 грудня 1999 року, посвідчений виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Ізюмського району Харківської області 01.12.1999 року за реєстром № 24, за яким на випадок її смерті зробила розпорядження, яким все її майно, де б таке не було, та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день її смерті, і на що вона за законом буде мати право, [PERSON] заповідає [PERSON]. Заповіт на день смерті заповідача не відмінено, не змінено, не скасовано (а.с. 8). Довідкою Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області № 2638/01-16 від 22.09.2015 року підтверджується, що спадкова справа після смерті гр. [PERSON], померлої 13 лютого 2004 року, відсутня та не заводилася (а.с. 17). Судові витрати по справі суд залишає за позивачкою.

Outcome: approved