Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила в порядку поділу майна подружжя стягнути з відповідача на її користь 88 156,50 грн в якості компенсації вартості 1/2 частки автомобіля марки Mercedes Benz S420, 1995 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Позовна заява мотивована тим, що 17 вересня 2016 року між нею та [PERSON] зареєстровано шлюб. Також [PERSON] зазначала, що під час шлюбу, а саме у лютому 2018 року сторонами за спільні кошти придбано згаданий вище транспортний засіб, який використовувався ними спільно, однак після припинення шлюбних відносин відповідач залишив його у своєму особистому користуванні та вирішувати питання про порядок поділу цього автомобіля та виплату їй компенсації відмовлявся. Позивачка вказувала, що пізніше довідалася, що [PERSON] без її відома продав автомобіль марки Mercedes Benz S420, 1995 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Посилаючись на те, що кошти за реалізований відповідачем транспортний засіб в інтересах сім`ї не використовувалися, письмової згоди на його реалізацію вона не надавала, [PERSON] просила позов задовольнити та стягнути на її користь компенсацію у розмірі 1/2 частки ринкової вартості спірного автомобіля. Ухвалою судді від 01 жовтня 2018 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження /а. с. 32, 32 зворот/. Від відповідача у січні 2019 року до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач позовні вимоги [PERSON] не визнав та зазначив, що дійсно сторонами за спільні кошти придбано спірний транспортний засіб, який було реалізовано за 48 000,00 грн у шлюбі та під час спільного проживання з позивачкою у м. Києві у червні 2018 року, а кошти використано на в інтересах сім`ї та на спільні потреби. Зазначав про невідповідність визначення позивачкою вартості вказаного автомобіля, з огляду на те, що оголошення про продаж в мережі Інтернет ним не розміщувалися та проданий транспортний засіб потребував ремонту /а. с. 78-81/. На підставі розпорядження керівника апарату суду Ліннік Н. В. № 627 від 09 липня 2019 року, здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, у зв`язку із перебуванням судді Бортницької В. В. у відпустці. Ухвалою суду від 23 липня 2019 року підготовче провадження у справі закрито і призначено справу до розгляду по суті. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явились, позивач подала до суду заяву, в якій просить слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі й просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність , у задоволенні позову просив відмовити. Суд, заслухавши обґрунтування і заперечення сторін у справі, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 17 вересня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб /а. с. 4, 5/. 13 лютого 2018 року за [PERSON] зареєстровано автомобіль марки Mercedes Benz S420, 1995 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Обставини щодо набуття спірного автомобіля під час шлюбу та за кошти подружжя сторонами не заперечуються. Тобто вказаний транспортний засіб є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також судом з`ясовано, що 15 червня 2018 року відповідачем продано вказаний транспортний засіб [PERSON] . Згідно з пунктом 2.2. договору купівлі-продажу ціна транспортного засобу складає 48 000,00 грн (а. с. 82, 82 зворот). Крім того, судом встановлено та сторонами не заперечується, що рішенням Печерського районного суду від 07 грудня 2018 року у справі № 757/51573/18-ц розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 17 вересня 2016 року. Засади шлюбу, а також правовідносини, які виникають із особистих немайнових та майнових прав та обов`язків подружжя, визначаються нормами СК України. Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Стаття 63 СК України, передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними. Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачені статтею 65 СК України. Відповідно до частини 2 статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Частиною 4 статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У відповідності до частини 3 статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном. Частина 1 статті 369 ЦК України визначає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно. Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Не дивлячись на те, що спірний транспортний засіб знятий з обліку та зареєстровано за [PERSON] , він входить до складу майна, що підлягає поділу, оскільки до загального майна подружжя включається наявне у нього на час розгляду справи майно, та те, що знаходиться у третіх осіб. Поряд із цим, згідно з вище переліченими нормами матеріального права, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частку вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби. Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка вказувала, що відповідач зняв спірний автомобіль з обліку без її згоди та відчужив його на користь третіх осіб, а заперечуючи проти позову, [PERSON] посилався на те, що оспорюваний транспортний засіб відчужений сторонами у справі під час шлюбу та за їхньою взаємною згодою, а кошти використані в інтересах сім`ї. Проте, позивачем не доведено та в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що відповідач зняв спірний автомобіль з обліку без згоди [PERSON] та відчужив його на користь третіх осіб, а коштами від продажу розпорядився на власний розсуд не в інтересах сім`ї. Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як з`ясовано вище, рішенням Печерського районного суду міста Києва від 07 грудня 2018 року у справі № 757/51573/18-ц, яке набрало законної сили, встановлено, що із позовом про розірвання шлюбу [PERSON] звернулася до суду у жовтні 2018 року. Крім того, під час розгляду вказаної справи з`ясовано, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, проживають окремо та втратили один до одного почуття поваги і любові. З часу припинення шлюбних відносин та часу знаходження позову в суді, примирення між сторонами не відбулось. Кожна з сторін не вважає можливим збереження сім`ї. Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що спірний автомобіль продано під час перебування сторін у шлюбі та з відома позивачки (договір купівлі-продажу датовано червнем 2018 року), оскільки за змістом рішення суду у справі № 757/51573/18-ц момент припинення шлюбних відносин між сторонами збігається з часом знаходження позову про розірвання шлюбу між подружжям Березових в суді. Жодних підтверджень іншої, більш ранньої дати щодо вказаного факту стороною позивачки не надано, тобто обставин не доведено. Отже, з урахуванням того, що спірний транспортний засіб відчужено під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбу, до моменту подачі позову про його розірвання до суду (жовтень 2018 року), відсутні правові підстави вважати, що кошти від продажу автомобіля були використані не в інтересах сім`ї. За викладених обставин не можна погодитися й з доводами позивачки, що їй не було відомо про відчуження вказаного автомобіля і згоди на його відчуження вона не давала, оскільки такі доводи не підтверджені належними та допустимими доказами, а відповідно до частини другої статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, а зокрема те, що спірний автомобіль реалізовано під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі і під час коли шлюб-сімейні відносини між ними не були припинені, що свідчить про те, що автомобіль марки Mercedes Benz S420, 1995 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] проданий з відома позивачки, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed