Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

У березні 2020 року до суду надійшла заява відповідача [PERSON] , в якій остання просила ухвалити додаткове рішення суду у цивільній справі за позовною заявою Фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, яким вирішити питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, зокрема послуг адвоката за договором, сума яких склала 5500 грн. та яка була сплачена відповідачем на користь адвоката, а тому вказана сума має бути стягнута з позивача на користь відповідача. В обґрунтування поданої заяви, остання вказала на те, що їй у зазначеній справі була надана правнича допомога адвокатом, сума якої склала 8000,00 грн., а тому вказана сума має бути стягнута з позивача на її користь, у зв`язку з чим, просила заяву задовольнити та винести додаткове рішення. Ухвалою суду від 23.03.2020 заява про стягнення витрат на правничу допомогу прийнята до розгляду та вирішено розгляд справи проводити без повідомлення (виклику) сторін; та згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, подану заяву, суд вважає необхідним ухвалити у даній справі додаткове рішення з наступних підстав. Відповідно до ч. ч. 3-4 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Встановлено, що 18 лютого 2020 року Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська була розглянута цивільна справа № 204/7523/19 за позовною заявою Фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, - і за результатами розгляду цієї справи ухвалено відповідне рішення суду, яким (рішенням) в задоволенні позовних вимог відмовлено. При цьому, зважаючи на положення п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Разом з тим, у вищевказаному рішенні судом було вирішено питання лише щодо розподілу судових витрат в частині судового збору, питання щодо розподілу інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи вирішено не було. Згідно з п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. У зв`язку із зазначеним, відповідач звернулась до суду в порядку п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України з відповідною заявою, в якій просила ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання як розподілити між сторонами судові витрати на правничу допомогу. Так, частиною 1 ст.133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 цієї статті передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Зокрема, у даній справі відповідачу [PERSON] адвокатом Савко В.В. надавалася правнича допомога на підставі укладеного Договору №1912 від 19.12.2019 року. За надану правничу допомогу позивачем було сплачено кошти у розмірі 5500,00 грн., про що відповідачем надано квитанцію до прибуткового касового ордеру №1912 від 19.12.2019 року. Верховний Суд у своїй Постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. В свою чергу, відповідно до детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, стороною відповідача визначено обсяг наданих послуг в обсязі 8,5 відпрацьованих годин з вартістю години в розмірі 500 грн., що сукупно становить 4250 грн. (8,5 Х 500), однак відповідачем помилково підраховано вартість обсягу наданих послуг в розмірі 4500 грн., отже, суд приходить до висновку, що сума дійсно понесених відповідачем витрат на правничу допомогу складає саме 4250,00 грн. (т.1 а.с.89-92). Положеннями же ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші, окрім судового збору, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, а саме понесені витрати відповідача на професійну правничу допомогу, мають бути покладені на позивача. При цьому, суд враховує, що ці витрати дійсно пов`язані з розглядом справи, а тому суд частково погоджується із заявою відповідача щодо ухвалення додаткового рішення суду. За таких обставин, оскільки в рішенні суду не в повній мірі вирішено питання про розподіл судових витрат, суд вважає необхідним ухвалити додаткове рішення і стягнути з Фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до положень п.2 ч.2, ч.8 ст.141 ЦПК України визначивши її в сумі 4250,00 грн., згідно обсягу наданих послуг та розміру дійсно понесених витрат, з відмовою у задоволенні решти вимог заяви. На підставі викладеного,

Outcome: partial