Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

У березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди та супроводу матері [PERSON] Обґрунтовує позов перебуванням з 10.06.1995 року з відповідачкою [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, наявності спільних дітей [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. Також позов обґрунтовує рішенням суддів 16.05.2011 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 22.10.2012 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15.01.2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.04.2013 року, визначено місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Позовною заявою повідомляє про наступні обставини [PERSON] 24.03.2012 року уклав шлюб з [PERSON]. Від цього шлюбу є спільна дитина [PERSON], [INFO]. Від попереднього шлюбу [PERSON] має сина [PERSON], [INFO]. На даний час сім'я маємо статус багатодітної сім'ї, що підтверджує посвідченням [NUMBER]. Сім'я проживає за адресою: [ADDRESS]. Діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] не потребують дозволу відповідачки на виїзд за кордон. Звернувшись у лютому 2017р. до [PERSON] в усній та письмовій формі з проханням надати дозвіл на виїзд за кордон у супроводі батька з метою оздоровлення [PERSON] на період 20.06.2017 року по 20.07.2016 року до Угорщини, Словаччини, Хорватії, та теж отримав відмову у наданні вказаного дозволу. В судовому засіданні позивач підтримує свої вимоги та просить суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, через канцелярію суду надала свої заперечення на позов та просить справу слухати у її відсутність. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 61 ЦПК України підстави звільнення від доказування є обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З 10.06.1995 року позивач перебував з відповідачкою [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. (а.с.8). [PERSON] та [PERSON] є батьками дітей [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 26.10.2011 року, актовий запис № 482, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 26.10.2011 року, актовий запис № 1604, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 26.10.2011 року, актовий запис № 2385, що виданні відділом реєстрації актів цивільного стану [PERSON] районного управління юстиції у м.Києві (а.с. 13-15). 22.10.2012 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15.01.2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.04.2013 року, визначено місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з позивачем [PERSON].(а.с.6-12). 24.03.2012 року позивач уклав шлюб з [PERSON] про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції у Київській області зроблено актовий запис № 72 та видане відповідне свідоцтво (а.с.18). Від шлюбу з [PERSON] мають спільну дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 30.09.2014 року, актовий запис № 3025. Від попереднього шлюбу [PERSON] має сина [PERSON], [INFO]. На даний час сім'я має статус багатодітної сім'ї, що підтверджується посвідченням [NUMBER] (а.с.19) та разом проживаєм за адресою: [ADDRESS]. Як встановлено судом, після розірвання шлюбу позивача з відповідачкою [PERSON] сторони проживають окремо, узгодити питання виїзду за кордон їх неповнолітньої дитини, яка проживає з батьком вони не можуть. Судом встановлено, що позивач у січні 2017 року придбав та частково оплатив проживанням в отелі м.Міміце Хорватія, а також забронював через сайт Booking.com апартаменти та місця в отелі Хорватія та Угорщина за маршрутом поїздок (а.с.20, 48-50). 28.02.2017р. позивач звернувся до відповідача шляхом направлення телеграми з проханням надати дозвіл на виїзд за кордон у супроводі батька з метою оздоровлення [PERSON] на період 20.06.2017 року по 20.07.2017 року до Угорщини, Словаччини, Хорватії (а.с.21), але нотаріальної згоди матері не отримав. Отже, позивач має намір і можливість з метою забезпечення розвитку дитини та її оздоровлення періодично виїжджати з дитиною за кордон, проте, мати дитини, яка заперечуючи проти виїзду сина [PERSON], [INFO] за кордон у супроводі батька, не надає нотаріально посвідченої згоди на виїзд за межі України дитини у супроводі батька [PERSON], чим фактично створює перешкоди дитині у виїзді за кордон. Згідно ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в»їзду в Україну» оформлення проїздного документу дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правила перетинання державного кордону гр. України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 р. № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 р. № 231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. З огляду на зазначене, суд має визначитись із правовою підставою надання дозволу на виїзд дитини без згоди матері, зазначити конкретну країну, до якої дозволяється виїзд дитини без згоди матері; та з урахуванням визначеної ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» можливості ухвалення судом рішення на разовий виїзд без згоди матері, не позбавленої батьківських прав. А тому суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача частково в межах періоду, в якому здійснене бронювання, з урахуванням часу на можливість виникнення форс-мажорних обставин. Заперечення відповідача щодо здійснення позивачем їй перешкод у вихованні дитини, судом відхиляються, як такі, що не підтвердженні належними доказами. Окрім того, позивач не позбавлений права для звернення до суду із аналогічним позовом. Заперечення відповідача ґрунтуються на відсутності у тексті отриманої телеграми періоду на який позивач просить дати дозвіл на виїзд дитини; на бронювання отелю на шістьох дорослих; на відмову позивача у її проханні у наданні дозволу на відпочинок із сином у березні 2017 року в Арабській Республіці Єгипет. Судом не приймаються вищезазначенні заперечення як такі, які можуть вплинути на рішення суду, оскільки засвідчений текс телеграми мав період на який позивач просив відповідача надати дозвіл на виїзд, а відповідач мала змогу, за наявності її доброї волі, з'ясувати таку обставину. Бронювання отелю із зазначенням лише дорослих осіб позивач пояснив необхідністю більш комфортного проживання дітей (не на приставних ліжках), що приймається до уваги судом. Відмова позивача щодо відпочинку [PERSON] з відповідачем у березні 2017 року у АР Єгипет була позивачем аргументована судом. Таким чином, надання дозволу на виїзд за межі України малолітнього [PERSON], [INFO] у період з 22 червня 2017 року по 22 липня 2017 року до країн прямування: Угорщина, Хорватія у супроводі батька [PERSON] без згоди та супроводу матері - [PERSON] повністю відповідає правам та інтересам дитини, і, при цьому, не буде порушувати права відповідача на спілкування та участь у вихованні сина, оскільки такий виїзд має короткостроковий характер. Суд, приймаючи до уваги всі обставини та оцінивши відповідні докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом надання дозволу на разовий тимчасовий виїзд за межі України малолітнього [PERSON], [INFO] у період з 22 червня 2017 року по 22 липня 2017 року до країн прямування: Угорщина, Хорватія у супроводі батька [PERSON] без згоди та супроводу матері - [PERSON] Крім того, відповідно до частини 3 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Outcome: partial