Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

У березні 2014р. позивач звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнення до позовної заяви від 29.05.2014р., поставлено питання про стягнення з відповідача на її користь суми боргу з авторського гонорару, з урахуванням інфляційних витрат та 3% річних, у загальному розмірі 18293,19грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.07.2012р. між нею та державним спеціалізованим видавництвом «Вища школа» (надалі-відповідач) було укладено авторський договір №2 (надалі-авторський договір) відповідно до умов якого позивач, як автор, передала відповідачу виключне майнове право на видання, перевидання і розповсюдження українською мовою свого твору «[INFO]» (надалі-твір), а відповідач в свою чергу зобов'язався, після опублікування твору, виплатити позивачу гонорар в сумі 16424,00грн. Позивач зазначає, що нею зобов'язання за авторським договором були виконані. Проте, відповідачем зобов'язання по виплаті гонорару досі не виконано, в зв'язку із чим вона була вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги, з урахуванням уточнення до позовної заяви від 29.05.2014р., підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на неможливість виплати позивачу авторського гонорару у зв'язку з важким становищем на підприємстві. Крім цього вказував, що, оскільки рахунки відповідача заблоковані, також, відсутня можливість здійснити виплату. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, сповіщений належним чином про час та місце слухання справи, однак подав до суду клопотання з якого вбачається, що, оскільки третя особа не є стороною авторського договору, то позовні вимоги не стосуються її прав та обов'язків. Просив розглядати справу без його участі. Заслухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.8 Закону України «Про авторське право і суміжні права», ст. 433 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), літературні письмові твори белетристичного, публіцистичного, наукового, технічного або іншого характеру (книги, брошури, статті тощо) є об'єктом авторського права. Відповідно до ст.440 ЦК України, майновими правами інтелектуальної власності є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Майнові права на твір належать його авторові, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, відповідно до ч.3 ст.32 Закону України «Про авторське право і суміжні права», за авторським договором про передачу виключного права на використання твору автор (чи інша особа, яка має виключне авторське право) передає право використовувати твір певним способом і у встановлених межах тільки одній особі, якій ці права передаються, і надає цій особі право дозволяти або забороняти подібне використання твору іншим особам. При цьому за особою, яка передає виключне право на використання твору, залишається право на використання цього твору лише в частині прав, що не передаються. Згідно з п.п.1, 2 ч.1 ст.441 ЦК України використанням твору є його опублікування (випуск у світ), відтворення в будь-якій формі, будь-яким способом. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 05.07.2012р. між Державним спеціалізованим видавництвом «Вища Школа» та [PERSON] був укладений авторський договір №2, за яким позивач передала відповідачу виключне майнове право на видання, перевидання та розповсюдження українською мовою свій твір «[INFO]» (а. с.5-7). Відповідно до п.п.12,13 авторського договору, відповідач, після видання твору, зобов'язується виплатити позивачеві гонорар у розмірі 16424,00грн. Як вбачається з листа-відповіді державного підприємства «Державне спеціалізоване видавництво «Вища школа» (відповідач у справі) від 19.05.2014р. №705, твір був опублікований (виданий) відповідачем 13.12.2012р., що засвідчується актом виконаних робіт підписаним ДП ДСВ «Вища школа» та ТОВ «Побутелектротехніка» та накладною №3624-23489130 від 13.12.2012р. (а.с.35). Згідно з ч.1 ст.442 ЦК України твір вважається опублікованим (випущеним у світ), якщо він будь-яким способом повідомлений невизначеному колу осіб, у тому числі виданий, публічно виконаний, публічно показаний, переданий по радіо чи телебаченню, відображений у загальнодоступних електронних системах інформації. З пояснень позивача та її представника у судовому засіданні встановлено, що оскільки за умовами авторського договору відповідач зобов'язався виплатити авторський гонорар після видання твору, тобто після 13.12.2012р., то датою настання виконання відповідачем своїх зобов'язань вважається 14.12.2012р. Однак, на сьогоднішній день, відповідач своїх зобов'язань з виплати авторського гонорару за авторським договором, не виконав. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що моментом виникнення у відповідача зобов'язання сплатити на користь позивача гонорар є момент опублікування (видання) твору, тобто 13.12.2012р. Отже, у зв'язку з невиплатою відповідачем гонорару, починаючи з 14.12.2012р. його грошове зобов'язання за авторським договором є простроченим. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім цього, у відповідності до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На підставі викладеного, а також враховуючи те, що взяті на себе зобов'язання за авторським договором відповідач не виконав, гонорар позивачу не сплатив, виходячи із розрахунків позивача, перевірених судом, окрім основної суми заборгованості у розмірі 16424,00грн., з відповідача підлягають стягненню також інфляційні втрати у сумі 1149,68грн. та 3% річних у сумі 719,51грн., а всього з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 18293,19грн. Також, з відповідача на користь позивача підлягають присудженню судові витрати, пов'язані із розглядом справи, зокрема, судовий збір у розмірі 243,60грн. Заперечення представника відповідача судом не приймаються до уваги, оскільки на їх підтвердження жодного доказу представником відповідача не надано. З урахуванням вищевикладеного, на підставі ст.ст. 430, 440, 441, 442, 530, 625 Цивільного кодексу України, Закону України «Про авторське право і суміжні права», ст.ст. 10, 11, 13, 60, 88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

Outcome: approved