Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

. У березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач мотивував тим, що з відповідачкою перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.02. 1995 року, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ялтинської міської ради видано свідоцтво про укладення шлюбу від 25.02. 1995 року серія [NUMBER], актовий запис 87. Від шлюбу мають двох доньок [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Протягом останніх десять років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Між ними постійно виникають конфлікти та сварки. На даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено з 2007 року. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON], який діє за довіреністю НВХ665262 від 16.03. 2017 року ( а.с. 10) позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити позов. Відповідачка в судове засідання не прибула, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, проте через загальну канцелярію за вз. № 16213 від 03.04. 2017 року ( а.с. 19) надійшло письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги вимоги підтримує в повному обсязі та просить шлюб розірвати. Згідно ст. 158 ЦПК України особа яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Визнання відповідачем позовних вимог прийнято судом. Відповідно до роз'яснень п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції » від 12 червня 2009 року № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника [PERSON], дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25.02. 1995 року, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Ялтинської міської ради видано свідоцтво про укладення шлюбу від 25.02. 1995 року серія [NUMBER], актовий запис 87 ( а.с. 8) Від шлюбу мали двох доньок [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO] ( а.с.9), як встановлено в судовому засіданні, остання згідно свідоцтва про смерть [INFO] трагічно загинула. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей, дитини інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не підтримують подружні стосунки, не ведуть спільне господарство з 2007 року понад десять років і не бажають примиритися, оскільки до цього питання підійшли виважено. Судом встановлено, що спору про поділ майна на даний час не існує. Таким чином, враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що шлюб може бути розірваний.

Outcome: approved