Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

У березні 2018 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що 17.01.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, відповідно якому остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку 2 000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З часу отримання кредиту відповідач належним чином не виконувала грошове зобов'язання, внаслідок чого виникла заборгованість. [INFO] [PERSON] померла. 12.11.2017 року позивачем була направлена претензія кредитора до Бериславської державної нотаріальної контори. За повідомленням Бериславської державної нотаріальної контори від 26.11.2017 року, після смерті [INFO] [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкова справа була заведена на підставі претензії ПАТ КБ «ПриватБанк». Враховуючи те, що [PERSON] на час смерті спадкодавця проживала разом із ним за однією адресою, то вона вважається такою, що прийняла спадщину. 02.01.2018 року до спадкоємця [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно якого позивач пред'явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано, в зв'язку з чим позивач просить суд стягнути із [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 11 793, 04 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 21.03.2018 року було відкрито провадження у вказаній справі із призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 03.05.2018 року у підготовчому судовому засіданні було оголошено перерву до 23.05.2018 року до 13-00 години та запропоновано позивачу надати відомості щодо строку дії кредитного договору б/н від 17.01.2012 року, укладеного із [PERSON], яким чином остання отримала кредит (готівкою чи на кредитну карту), строк дії кредитної карти за наявності, коли було пред'явлено вимогу до спадкоємців померлої, а також інформації щодо наявності спадкового майна із наданням підтверджуючих це матеріалів та доказів направлення цих матеріалів відповідачам. Листом від 22.05.2018 року позивач надав додаткові пояснення щодо зміни процентної ставки кредиту та долучив до матеріалів справи довідку про термін дії виданих [PERSON] карток та лист-претензію від 24.12.2017 року. Ухвалою суду від 23.05.2018 року справу було призначено до судового розгляду по суті. 01.06.2018 року на адресу суду надійшов лист ПАТ КБ «ПриватБанк» № 67680 із додатковими поясненнями щодо видачі кредитного ліміту, доданою довідкою про термін дії виданих [PERSON] карток та листи-претензії. В цьому листі банк просив витребувати інформацію про наявність спадкового майна в нотаріальній конторі та у відповідача. В судове засідання представник позивача не з'явився, заявою від 19.03.2018 року просив розглянути справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягав, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями, причину своєї неявки не повідомила, відзив на позов не подала. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що 17.01.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, відповідно якому останній на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності було відкрито картковий рахунок та встановлено ліміт кредитної лінії в сумі 2 000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20, 40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.9-15). Згідно із довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк», на ім'я [PERSON] було видано кредитні картки: [NUMBER] із датою відкриття 17.01.2012 року та терміном дії до вересня 2015 року, [NUMBER] із датою відкриття 09.11.2012 року та терміном дії до березня 2016 року (а.с.53). З ухвали Бериславського районного суду Херсонської області від 19.04.2017 року за позовною заявою публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, якою провадження закрито, вбачається, що [PERSON] померла [INFO] Із зазначеною ухвалою ПАТ КБ «ПриватБанк» був ознайомлений 27.04.2017 року, про що свідчить печатка вхідної кореспонденції банку (а.с.18). Відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем, за кредитним договором №б/н від 17.01.2012 року, станом на дату смерті [PERSON] заборгованість за кредитним договором становить 11 793, 04 грн., яка складається з 2 000,00 грн. - заборгованості за кредитом, 9 793, 04 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом (а.с.6-8). На підставі претензії кредитора ПАТ КБ «ПриватБанк» від 07.10.2017 року (а.с.22), яка направлена згідно реєстру згрупованих поштових відправлень - рекомендованих листів претензій кредитора до ДНК 12.11.2017 року (а.с.19-21), 16.11.2017 року Бериславська державна нотаріальна контора надала відповідь №1393/02-14, з якої вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась за відсутності заяв від спадкоємців. При заведенні спадкової справи за претензією кредитора нотаріусом перевіряється наявність спадкових справ та заповітів/спадкових договорів у Спадковому реєстрі. Рекомендовано сплатити кошти в розмірі 102,00 грн. для заведення спадкової справи (а.с.23). Відповідно до копії листа-претензії від 24.12.2017 року, який направлений згідно реєстру згрупованих поштових відправлень - рекомендованих листів претензій до спадкоємців 02.01.2018 року (а.с.25-26), ПАТ КБ «ПриватБанк» направило [PERSON] вимогу про погашення боргових зобов'язань [PERSON], померлої [INFO], на підставі норм ст.ст.1261, 1281-1282 ЦК України, у розмірі 11 793, 04 грн. (а.с.24). Згідно із листом Бериславської державної нотаріальної контори від 25.04.2018 року за № 417/01-16, після смерті [INFO] [PERSON] державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 283/2017 за претензією кредитора ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», яка надійшла 16.11.2018 року. Спадкоємці до державної нотаріальної контори не зверталися. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с.44). З копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON], [INFO] з 30.05.2003 року зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с.16). Відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER], [PERSON], [INFO] з 13.01.2006 року зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с.17). За довідкою Високівської сільської ради Бериславського району Херсонської області № 104/02-35 від 20.03.2018 року, [PERSON], [INFO] зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] (а.с.39). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у ст.1219 ЦК України (ст.ст.1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст.1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч.1 ст.1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем визначені у ч.3, 4 ст.1268, ст.1269 ЦК України. Так, згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину,може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст. 1268 ЦК України). Частиною першою ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України). Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст.1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого ст.1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. При цьому, оскільки зі смертю боржника зобов'язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною 2 цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємця. Так, згідно із ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст.1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Зокрема, відповідно до ч.ч.2, 3, 4 ст.1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкоємців, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені ст.1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право, а не є строком позовної давності. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі №6-2962цс16. У відповідності до вимог ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази надаються сторонами та іншими учасниками справи. При цьому, згідно із ч.7 ст.81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У задоволенні клопотання позивача, висловленого у листі № 67680, який було отримано судом 01.06.2018 року, про витребування інформації щодо наявності спадкового майна померлої [PERSON] в нотаріальній конторі та у відповідача, в порядку ч.4 ст.83 ПК України слід відмовити, оскільки позивачем не надано доказів, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Крім того, в порядку ч.2 ст.83, ч.1 ст.84 ЦПК України позивач мав можливість подати таке клопотання при подачі позову або до призначення справи по суті, чого ним зроблено не було. За приписами ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Зважаючи на те, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що [PERSON] є спадкоємицею померлої [INFO] [PERSON] (перебування останніх у родинних відносинах, що передбачало б віднесення відповідача до певної черги спадкоємців), прийняття [PERSON] спадщини після померлої (матеріали справи містять суперечливі відомості щодо місця реєстрації вказаних осіб, що не спростовано позивачем в ході судового розгляду), наявності спадкового майна, в межах вартості якого в порядку ст.1282 ЦК України можливо б було задоволення вимог кредитора, враховуючи, що строк дії кредитної картки та відповідно строк вимоги за кредитом, виданим на ім'я [PERSON] 17.01.2012 року, визначено до вересня 2015 року, у зв'язку з чим за положеннями ч.3 ст.1282 ЦК України банк мав право у строк до 30.09.2016 року пред'явити свої вимоги до спадкоємців, при цьому про смерть боржника банк дізнався 27.04.2017 року та відповідно до положень ч.2 ст.1281 ЦК України у строк до 27.10.2017 року мав право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, а із претензією кредитора позивач звернувся до нотаріальної контори лише 12.11.2017 року, що підтверджується реєстром згрупованих поштових відправлень - рекомендованих листів претензій кредитора до ДНК 12.11.2017 року (а.с.19-21) та листом Бериславської державної нотаріальної контори від 25.04.2018 року за № 417/01-16 (а.с.44), тобто із пропуском визначених у статті 1281 ЦК України присічних строків такого звернення, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. В порядку ст.141 ЦПК України, судові витрати відносяться за рахунок позивача.

Outcome: dismissed