overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

У березні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, в якому зазначила, що з 2002 року по 2008 рік вони з відповідачем перебували у фактичних шлюбних відносинах. Мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. З 2008 року однією сім'єю вони з [PERSON] не проживають, дитина мешкає разом з нею. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день розгляду справи був повідомлений належним чином, у зв'язку з чим, суд ухвалив розглядати справу заочно у порядку ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року народився [PERSON], батьками якого є сторони по справі. Дитина мешкає разом з позивачкою в м. Маріуполі Донецької області по пров. Напорному,8 та знаходиться на повному її утриманні. Згідно зі ст. 180 СК України батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Вирішуючи питання про розмір належних до стягнення аліментів, суд з урахуванням здоров'я та матеріального положення дитини, платника аліментів, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. У зв'язку з тим, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачка була звільнена від сплати судового збору та її вимоги задоволені, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

У березні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, в якому зазначила, що 25 серпня 2012 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у Іллічівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, про що в книзі реєстрації шлюбів був зроблений запис за №238. Від шлюбу мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивачка зазначила, що з лютого 2016 року вони з відповідачем однією сім'єю не проживають. Відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання дітей, що ставить позивачку у скрутне матеріальне становище. На підставі вищезазначеного позивачка просила стягнути з [PERSON] на її користь, аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 серпня 2012 року між позивачкою та [PERSON] у Іллічівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області було укладено шлюб, про що було зроблено актовий запис №238 (а.с. 5). Від шлюбу [INFO] народилась [PERSON], батьками якої є сторони по справі (а.с. 6). [INFO] народився [PERSON], батьками якого є сторони по справі (а.с. 8). Відповідно до довідки про склад сім'ї, за підписом голови Талаківської селищної ради, [PERSON] та [PERSON] мешкають разом з позивачкою в [ADDRESS]. Згідно зі ст. 180 СК України батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей. Вирішуючи питання про розмір належних до стягнення аліментів, суд з урахуванням здоров'я та матеріального положення дитини, платника аліментів, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дітей в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При цьому суд також враховує, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. У зв'язку з тим, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачка була звільнена від сплати судового збору та її вимоги задоволені, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

У березні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, в якому зазначила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 1998 року, від шлюбу народилися діти: син - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO] З 2012 року сторони шлюб роірвано та сторони разом не мешкають. Старша дитина навчається у будівельному коледжі, молодший у школі. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини доходу відповідача щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи утримання з 14.03.2016 року. Позивачка у судове засідання не зявилася, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за її відсутності, у якій позивачка зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не зявився, з невідомих суду причин. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У звязку із неявкою відповідача в судове засідання судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи у порядку ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON], [INFO] народився [PERSON], батьками яких є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6-7). Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08.09.2012 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 9). Відповідно до довідки №103 від 13.03.2016 року, за підписом уповноваженої особи КСН «ПЕРСПЕКТИВА»», [PERSON], [INFO] проживає за адресою [ADDRESS] разом з [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання про розмір належних до стягнення аліментів, суд, з урахуванням матеріального положення позивачки та платника аліментів, вважає що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. У звязку із задоволенням позовних вимог, судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 551,20 грн. від сплати яких позивачка була звільнена при подачі позову, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

У березні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 01.06.2011 року, від якого спільних дітей не мають. Також просила поновити її дошлюбне прізвище. В обґрунтування позову зазначає, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність почуття взаємної любові, поваги, розуміння та взаємодопомоги. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе, однак добровільно розірвати шлюб в органах РАЦС відповідач відмовляється. Сторони в судове засідання не прибули, надіслали до суду письмові заяви, в яких просили справу розглянути у їх відсутність. Позивачка позовні вимоги підтримала, проти чого відповідач не заперечив та погодився на розлучення. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сім'ї неможливе. Встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01.06.2011 року, від шлюбу спільних дітей не мають. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обов'язки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім'ї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. У сім'ї немає перспективи возз'єднання. До порозуміння сторони не прагнуть, у кожного сформувався свій погляд на життя та інтереси, а йти на поступки один одному подружжя не бажає. В письмовій заяві до суду позивачка наполягала на розірванні шлюбу, вважаючи примирення і збереження їх сім'ї неможливим, проти чого відповідач, в свою чергу, не заперечив, що свідчить про погодження з позовними вимогами. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них, тому є підстави для розірвання шлюбу. У відповідності до ст. 113 СК України вимоги позивачки щодо відновлення її дошлюбного прізвища також підлягають задоволенню. З відповідача належить стягнути судовий збір, понесений позивачкою при подачі позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

У березні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 21.09.2013 року, від якого спільних дітей не мають. Також просила поновити її дошлюбне прізвище. В обґрунтування позову зазначає, що перебування в шлюбі є неможливим, зважаючи на відсутність почуття взаємної любові, поваги, розуміння та взаємодопомоги. Вважає, що поновлення подружніх відносин неможливе, однак добровільно розірвати шлюб в органах РАЦС відповідач відмовляється. Сторони в судове засідання не прибули, надіслали до суду письмові заяви, в яких просили справу розглянути у їх відсутність. Позивачка позовні вимоги підтримала, проти чого відповідач не заперечив та погодився на розлучення. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 СК України шлюб може бути розірвано, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання сторін і збереження сімї неможливе. Встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.09.2013 року, від шлюбу спільних дітей не мають. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обовязки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами. Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сімї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати. У сімї немає перспективи воззєднання. До порозуміння сторони не прагнуть, у кожного сформувався свій погляд на життя та інтереси, а йти на поступки один одному подружжя не бажає. В письмовій заяві до суду позивачка наполягала на розірванні шлюбу, вважаючи примирення і збереження їх сімї неможливим, проти чого відповідач, в свою чергу, не заперечив, що свідчить про погодження з позовними вимогами. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сімя розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них, тому є підстави для розірвання шлюбу. У відповідності до ст. 113 СК України вимоги позивачки щодо відновлення її дошлюбного прізвища також підлягають задоволенню. З відповідача належить стягнути судовий збір, понесений позивачкою при подачі позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

У березні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сім'я розпалася та з жовтня 2015 року сторони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просила шлюб між ними розірвати. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач позов визнав. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 31 липня 2005 року. Від шлюбу мають одну малолітню дитину [PERSON], [INFO]. В даний час сторони не проживають разом, не бажають зберегти сім'ю та наполягають на розірвання шлюбу, під час наданого судом терміну примирення між сторонами не сталось. У відповідності до ч.1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч.1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. На підставі ст.ст. 112, 114 Сімейного Кодексу України, суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

У березні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], посилаючись на те, що з відповідачем знаходиться у шлюбі з 16 лютого 2013 року, зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, за актовим записом № 87. Від шлюбу мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Вказує, що приводом для розлучення стали розбіжність характерів, різні життєві інтереси та цілі, внаслідок чого їх подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити її інтересам. Вважає, що сім'я розпалася остаточно, строк для примирення просить не надавати. У судове засідання сторони не з'явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивачка позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити, відповідач проти задоволення позову не заперечував. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії І-ВЛ № 200510 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, [PERSON] та [PERSON], 16 лютого 2013 року, уклали шлюб та отримали спільне прізвище «Мітченко», про що було зроблено відповідний актовий запис № 87. Відповідно до свідоцтва серії І-ВЛ № 342699 про народження [PERSON], [INFO] батьками дитини зазначені сторони по справі. Відповідно до вимог ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після з'ясування фактичних взаємин подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та встановивши, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається з письмових пояснень позивачки, вона наполягає на розірванні шлюбу та не бажає його збереження, посилаючись на фактичне припинення з відповідачем шлюбно-сімейних відносин. Зазначені позивачкою причини розірвання шлюбу та неможливість збереження сім'ї суд вважає поважними, тому надання строку для примирення суд вважає не доцільним. Майнового спору між сторонами немає. Таким чином, суд вважає, що шлюб між подружжям підлягає розірванню, оскільки вступ до шлюбу здійснюється вільно і добровільно та ніхто не може бути примушений до зберігання подружніх відносин, якщо їхні засади втрачені. З відповідача підлягають стягненню судові витрати понесенні позивачкою у сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

У березні 2016 року позивач ПАТ «Акцент-Банк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В судове засідання не зявився представник позивача, але надіслав до суду заяву про те, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі та просить справу розглянути у його відсутність. Відповідач у судове засідання не зявилася, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча завчасно та належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач без поважних причин ухиляється від явки до суду, а тому у відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України справу потрібно вирішувати на підставі наявних у ній даних і доказів. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов законний та обґрунтований, а тому підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно позовної заяви ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] 26.07.2012 року уклали кредитний договір № б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 2900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. ПАТ «Акцент-Банк» свої зобовязання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав [PERSON] кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач зобовязання за кредитним договором належним чином не виконала, та має прострочену заборгованість за кредитним договором в сумі 24702 грн. 46 коп., тому ПАТ «Акцент-Банк» просить стягнути з відповідача виниклу заборгованість за кредитним договором та судові витрати. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором Відповідач станом на 08.03.2016 року має заборгованість - 24702 грн. 46 коп., яка складається з наступного: - 2845,73 грн. - заборгованість за кредитом; - 17404,23 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 2800,00 грн. заборгованість за пенею та комісією. А також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частка); 1152,50 грн. штраф (процентна складова). Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановленний строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

У березні 2016 року позивач ПАТ «Акцент-Банк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В судове засідання не зявився представник позивача, але надіслав до суду заяву про те, що позовні вимоги він підтримує в повному обсязі та просить справу розглянути у його відсутність. Відповідач у судове засідання неодноразово не зявилася, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча завчасно та належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач без поважних причин ухиляється від явки до суду, а тому у відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України справу потрібно вирішувати на підставі наявних у ній даних і доказів. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов законний та обґрунтований, а тому підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно позовної заяви ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] 28.05.2013 року уклали кредитний договір № б/н, відповідно до якого отримала остання кредит у розмірі 12000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. ПАТ «Акцент-Банк» свої зобовязання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав [PERSON] кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач зобовязання за кредитним договором належним чином не виконала, та має прострочену заборгованість за кредитним договором в сумі 18869 грн. 74 коп., тому ПАТ «Акцент-Банк» просить стягнути з відповідача виниклу заборгованість за кредитним договором та судові витрати. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором Відповідач станом на 24.02.2016 року має заборгованість - 18869 грн. 74 коп., яка складається з наступного: - 9827,81 грн. - заборгованість за кредитом; - 7367,18 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 300,00 грн. заборгованість за пенею та комісією. А також штрафи відповідно до пункту 2.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частка); 874,75 грн. штраф (процентна складова). Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановленний строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. На підставі викладеного,

Outcome: approved