Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь борг за договором позики від 17.12.2014 року в розмірі 16092,00 грн., проценти за користування грошовими коштами в сумі 9497,24 грн., та 3% річних в сумі 571,56 грн., а також судові витрати в розмірі 551,20 грн., посилаючись на те, що 17.12.2014 року між нею та відповідачем був укладений договір позики, згідно з яким позивач передала відповідачу у борг 600 дол. США, про що була складена розписка. Відповідач у встановлений договором строк 17.06.2015 року, борг не повернув, через що позивач була змушена звернутися до суду із даним позовом. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання неодноразово не зявлявся, був належним чином та своєчасно повідомлений про час та місце судового засідання, причина його неявки суду не відома. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши надані суду письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи із такого. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 17 грудня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якої сторони домовилися про те, що відповідач бере в борг у позивача грошові кошти у розмірі 600 дол. США, що прийнято за домовленістю сторін. Строк повернення грошових коштів за договором позики становить шість календарних місяців з моменту укладання зобов'язань, тобто до 17.06.2015 року. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Однак відповідач свої зобовязання не виконав у встановлений договором строк, що передбачено розпискою від 17 грудня 2014 року. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання. Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України за порушення зобов'язання настають наслідки встановлені договором або законом. Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. На підставі наведеного, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача боргу у сумі 16 092,00 грн., процентів за користування грошовими коштами в сумі 9 497,24 грн., та 3% річних в сумі 571,56 грн. обґрунтованими і такими що підлягають задоволенню.

Outcome: approved