Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

У cічні 2019 року позивач звернувся до суду свої вимоги мотивував тим, що між ПрАТ «Київобленерго»(позивач) та [PERSON] (відповідач) був укладений Договір про користування електричною енергією від 25.05.2015 року №200902082 (далі-Договір) за адресою споживання: [ADDRESS] (а.с. 6-7). Відповідно до умов договору про користування електроенергією № 200902082 від 25.05.2015 року Відповідач є споживачем ПрАТ «Київобленерго» (старим найменуванням якого до 07.06.2017р. є ПАТ «Київобленерго»). Згідно Договору Позивач поставляє електроенергію за адресою: [ADDRESS] ( [ADDRESS] -2702 [ADDRESS] кВА) За вищевказаним Договором Позивач взяв на себе зобов`язання постачати Відповідачу електричну енергію у необхідних йому обсягах відповідно до встановленої потужності 15 кВт, а ВідповІдач зобов`язується своєчасно сплачувати спожиту електричну енергію відповідно до чинного законодавства. Оплата за електричну енергію, спожиту за розрахунковий .період здійснюється відповідачем щомісячно самостійно, згідно отриманого рахунку не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковим. Позивач посилаючись на п. 4 Договору зазначає, що облік електричної енергії: вид обліку трифазний кількість зон 1, (лічильник тип NP-06 ТDММЕ.ЗFSMx №10613493; дата повірки 2013 рік, встановлено пломб енергопосачальника № [NUMBER] , СІ9811480, СІ9811481 в кількості шт. 3. Відповідно до п. 20 Договору Споживач несе відповідальність, зокрема і за порушення вимог ПРРЕЕ ( ПКЕЕН) та умов цього договору; розкрадання електричної енергії, самовільне підключення до електромережі і споживання електричної енергії без приладів обліку; завдані енергопостачальнику збитки. Також, відповідно до п.19 ПКЕЕН- розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснювались за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку. Згідно із п.20 ПКЕЕН - розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Згідно п 21 ПКЕЕН знімання показань приладів обліку провадилось споживачем щомісяця (самостійно). Посилаючись на п. 29 Договору зазначав договір укладається на три роки, набирає чинності з дня його підписання та вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жодна із сторін не висловила наміру внести до нього зміни або доповнення. Згідно показань електролічильника №-06 ТП ММЕ.ЗБЗМх №10613493; за особовим рахунком № [NUMBER] , Відповідача станом на 28.12.2018 року показання лічильника 24 301 спожитої електричної енергії у розмірі 35 548,24 кВт.год., згідно особової картки споживача. Вважав, що заборгованість боржника за спожиту електричну енергію на підставі викладеного Договору становить 18,177 грн.35 коп., а тому просив суд: стягнути з [PERSON] грошові кошти по заборгованості за використану електричну енергію у сумі 18\~177 грн. 35 коп. Також просив стягнути з [PERSON] витрати по оплаті судового збору у сумі 1921 грн. В подальшому позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, зменшивши їх розмір до 17\~235 грн, 35 коп. У судових засіданнях представник Позивача позовні вимоги підтримав. Просив задоволити позов. Відповідач проти позову заперечував, подавши суду відзив на позовну заяву в обґрунтування пред`явлених заперечень стверджував, про необґрунтованість та незаконність нарахувань, що проведені позивачем, а сам відповідач жодної заборгованості перед позивачем не має, а всі дії з проведених позивачем нарахувань вважав незаконними. На переконання відповідача заявлена позивачем заборгованість є наслідком зміни в односторонньому порядку умов договору та застосування для розрахунків за спожиту електричну енергію комерційного тарифу, замість передбаченого в договорі тарифу для населення. Дослідивши матеріали справи та представлені доводи суд не погоджується з доводами Позивача з наступних підстав: судом встановлено, що на момент виникнення спірних правовідносин, вони врегульовувалися Цивільним кодексом України, Законом України «Про ринок електричної енергії» Правилами користування електричною енергією для населення, затверджених постановою КМУ від 26 липня 1999 р. № 1357 (ПКЕЕН) до 26.06.2018 року, та Правилами роздрібного ринку електричної енергії після 26.06.2018 р (ПРРЕЕ). У відповідності до п. 1 ПКЕЕН, ці Правила регулюють відносини між побутовими споживачами та енергопостачальниками. Правила обов`язкові для виконання всіма побутовими споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності. Як вбачається з матеріалів справи постачання електроенергії за адресою позивача у [ADDRESS] здійснюється у відповідності до договору №200902082 від 25.05.2015 року про користування електричною енергією, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Київобленерго» в подальшому назва змінена на ПрАТ «Київобленерго». Відповідно до пункту 21 Договору взаємовідносини сторін, що не врегульовані цим договором, регламентуються ПКЕЕН та законодавством України. Відповідно до п. 19 ПКЕЕН розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показів засобів обліку. В силу п 4.28. ПРРЕЕ оплата послуг, наданих оператором системи, здійснюється за тарифами, які встановлюються Регулятором відповідно до затвердженої ним методики. Тарифи на послуги оператора системи оприлюднюються операторами систем у порядку та строки, визначені нормативно-правовими актами, що регулюють функціонування ринку електричної енергії. Згідно п. 22 ПКЕЕН, Оплата спожитої електричної енергії може здійснюватися: за розрахунковими книжками; за платіжними документами, які виписуються енергопостачальником; за карткою попередньої оплати. Порядок та форма оплати спожитої електричної енергії визначаються у договорі. У платіжному документі електропостачальник обов`язково має зазначити: номер особового рахунка; адресу об`єкта; призначення платежу; період, за який проводиться розрахунок; значення попередніх та поточних показів засобу обліку (багатофункціонального/зонного засобу обліку у разі його наявності); дату зняття фактичних показів засобу обліку (у разі проведення розрахунків за платіжними документами, які виписуються електропостачальником); обсяг спожитої електричної енергії; тарифи; розмір наданих пільг та житлових субсидій; суму до оплати. У разі проведення побутовим споживачем оплати за спожиту електричну енергію за розрахунковою книжкою електропостачальник має навести приклад заповнення квитанцій, який розміщується у куточку споживача в пунктах прийому платежів, районних підрозділах, інформаційно-консультаційному центрі, на офіційному веб-сайті електропостачальника. В силу п. 9.6.1 ПРРЕЕ Електропостачальник зобов`язаний у рахунках за електричну енергію та на власному веб-сайті в особистому кабінеті споживача зазначити інформацію про: 1) діючі ціни (тарифи), за якими здійснюється розрахунок, із окремим зазначенням елементів таких цін (тарифів) у розрізі ціни на електричну енергію (як товару), тарифу на передачу електричної енергії, тарифу на розподіл електричної енергії, ціни (тарифу) на послуги з електропостачання, податків та їх розміру, складової диспетчеризації, вартості послуги комерційного обліку, інших складових (за наявності); 2) значення попередніх та поточних показів засобу вимірювання, у тому числі за періодами часу доби у разі розрахунків за тарифами, диференційованими за періодами часу доби; 3) обсяг електричної енергії у порядку надання електропостачальником споживачам даних щодо споживання ними електричної енергії; 4) розмір наданої житлової субсидії та/або пільги (у разі наявності); 5) розмір наданої компенсації у разі недотримання електропостачальником (оператором системи) показників якості електропостачання; 6) надлишок (переплату) оплаченої, але не спожитої електричної енергії або недоплату за спожиту, але не оплачену електричну енергію; 7) адреси, телефони, веб-сайти для подання заяв, претензій та скарг та надання повідомлень про загрозу для безпеки експлуатації електросистем; 8) реквізити для оплати спожитої електричної енергії (розрахунковий рахунок електропостачальника, номер особового рахунка або номер договору споживача); 9) період, за який проводиться розрахунок; 10) суму до оплати та дату, до якої необхідно сплатити; 11) строк, протягом якого споживач має попередньо проінформувати свого електропостачальника про бажання перейти до іншого електропостачальника; 12) номер договору, строк його дії та можливість пролонгації; 13) строк, протягом якого споживач має право змінити електропостачальника без штрафних санкцій. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено актом технічної перевірки розрахункового засобу обліку електричної енергії № 365396 (а.с. 69) 08.12.2017 року Позивачем Відповідачу було здійснено заміну (встановлення) електролічильника типу НІК 2301 зав №8522791 з показами приладу обліку 007868 на дату 08.12.2017 року. В рахунку за електричну енергію №8696465064 від 29 березня 2019 року Позивачем зазначено, що борг складає 17\~235 грн 35 коп (а.с.76). Суд звернув увагу на те, що вказаному рахунку не зазначено діючі ціни (тарифи), за якими здійснюється розрахунок, із окремим зазначенням елементів таких цін (тарифів) у розрізі ціни на електричну енергію (як товару), тарифу на передачу електричної енергії, тарифу на розподіл електричної енергії, ціни (тарифу) на послуги з електропостачання, податків та їх розміру, як то встановлено в п. 9.6.1 ПРРЕЕ, а тому інформація, що вказана в представленому рахунку не може бути перевірена судом та врахована як належний та допустимий доказ. Постановою НКРЕКП №220 від 26.07.2015 року затверджено розмір тарифів, що відпускаються населенню за спожиту електричну енергію. Так вартість 1 кВт/год електричної енергії становить: Населенню (у тому числі яке проживає в житлових будинках, обладнаних кухонними електроплитами) (у тому числі в сільській місцевості): за обсяг, спожитий до 100 кВт·год електроенергії на місяць (включно) становить- 0.90 грн з ПДВ; за обсяг, спожитий понад 100 кВт·год електроенергії на місяць становить 1 грн 68 коп з ПДВ; Перевіряючи як доказ розрахунки за спожиту електричну енергію в особовій картці споживача (а.с. 75) суд звернув увагу на те, що: За грудень 2017 року за 101 кВт/год електричної енергії нараховано 374 грн 99 коп з ПДВ, що складає 3 грн 71 коп з ПДВ за 1 кВт/год електричної енергії (374,99:101= 3,71); За січень 2018 року за 939 кВт/ год електричної енергії нараховано 2441 грн 26 коп з ПДВ, що складає 2 грн 59 коп з ПДВ за 1 кВт/год електричної енергії (2441,26: 939= 2,59); За лютий 2018 року за 3105 кВт/ год електричної енергії нараховано 7924 грн 84 коп з ПДВ, що складає 2 грн 55 коп з ПДВ за 1 кВт/год електричної енергії (7924,84: 3105= 2,55); За березень 2018 року за 1159 кВт/ год електричної енергії нараховано 3044 грн 30 коп з ПДВ, що складає 2 грн 63 коп з ПДВ за 1 кВт/год електричної енергії (3044,30: 1159= 2,63); За квітень 2018 року за 1031 кВт/ год електричної енергії нараховано 2851 грн 06 коп з ПДВ, що складає 2 грн 77 коп з ПДВ за 1 кВт/год електричної енергії (2851,06: 1031= 2,77); За травень 2018 року за 2040 кВт/ год електричної енергії нараховано 5450 грн 90 коп з ПДВ, що складає 2 грн 67 коп з ПДВ за 1 кВт/год електричної енергії (5450, 90: 2040= 2,67); За червень 2018 року за 1857 кВт/ год електричної енергії нараховано 4970 грн 24 коп з ПДВ, що складає 2 грн 68 коп з ПДВ за 1 кВт/год електричної енергії (4970,24: 1857= 2,68); За липень 2018 року за 505 кВт/ год електричної енергії нараховано 1511 грн 40 коп з ПДВ, що складає 2 грн 99 коп з ПДВ за 1 кВт/год електричної енергії (1511,40: 505= 2,99); За серпень 2018 року за 499 кВт/ год електричної енергії нараховано 1496, грн 05 коп з ПДВ, що складає 2 грн 59 коп з ПДВ за 1 кВт/год електричної енергії (1496,05: 99= 2,99); За вересень 2018 року за 625 кВт/ год електричної енергії нараховано 1813 грн 18 коп з ПДВ, що складає 2 грн 90 коп з ПДВ за 1 кВт/год електричної енергії (1813,18: 625= 2,90); За жовтень 2018 року за 1286 кВт/ год електричної енергії нараховано 3498 грн 28 коп з ПДВ, що складає 2 грн 72 коп з ПДВ за 1 кВт/год електричної енергії (3498,28: 1286= 2,72); За листопад 2018 року за 1941 кВт/ год електричної енергії нараховано 5165 грн 17 коп з ПДВ, що складає 2 грн 66 коп з ПДВ за 1 кВт/год електричної енергії (5165,17: 1941= 2,66); За грудень 2018 (за період з 01.12.2018 по 18.12.2019 року) за 985 кВт/ год електричної енергії нараховано 2639 грн 84 коп з ПДВ, що складає 2 грн 68 коп з ПДВ за 1 кВт/год електричної енергії (2639,84 : 985= 2,68); За грудень 2018 (за період з 19.12.2018 по 28.12.2019 року) за 526 кВт/ год електричної енергії нараховано 1433 грн 21 коп з ПДВ, що складає 2 грн 72 коп з ПДВ за 1 кВт/год електричної енергії (1433,21: 526= 2,72); Таким чином представлені позивачем до суду розрахунки в обґрунтування заборгованості Відповідача за спожиту електричну енергію не відповідають розміру встановлених тарифів для населення, що зазначені в Постанові НКРЕКП №220, а від так вимогам п. 19 ПКЕЕН, та п. 4.28 ПРРЕЕ. Позивач не заперечував того факту, що проводив розрахунки з Відповідачем за електричну енергію за тарифами на «непобутові потреби». Зазначав що підставою проведення розрахунків за таким тарифом є начебто приєднання до фази «С» газової заправочної станції, а як результат споживання електричної енергії Відповідачем на непобутові потреби. Дані обставини вказані Позивачем у відповіді на відзив (а.с. 114-119). У підтвердження своїх доводів викладених у відповіді на відзив позивач посилався на обставини порушення з боку Відповідача норм ПКЕЕН, та як доказ наводив акт про порушення №К036590 від 8.12.2017 року (а.с. 121-122), та звертав увагу суду на те, що в суді апеляційної інстанції розглядається справа № 369/14330/18 за позовом ПрАТ «Київобленерго» до [PERSON] , про стягнення вартості електричної енергії необлікованої внаслідок порушення споживачем ПКЕЕН по акту про порушення К036590. Однак на момент прийняття судом рішення, в Єдиному державному реєстрі судових рішень наявна постанова Київського апеляційного суду від 31.10.2019 року у справі № 369/14330/18, яким встановлено, що «…\~Крім того, суд дійшов висновку, що акт про порушення правил № К039590, який розглядався на засіданні комісії по розгляду актів про порушення правил у споживача, що відбулося 15 лютого 2018 року, відбувся з порушенням норм ПКЕЕН, а саме акт розглянутий з перевищенням встановленого у п.53 ПКЕЕН терміну його розгляду, а тому вважався недійсним та підлягав скасуванню…». Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Крім того Позивачем в суді не доведено самого факту використання Відповідачем електричної енергії на непобутові потреби, а дії Позивача по застосуванню до Відповідача тарифу «Населення _непобутові потреби непром. кл 4 КОЕ» прямо суперечать вимогам абз. 15 п.3 ПКЕЕН згідно якого електропостачальник не має права в односторонньому порядку змінювати визначений у договорі розподіл електричної енергії на побутові та непобутові потреби без заяви побутового споживача. Аналогічна інформація викладена у листах Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг №6373/20.3/9-18 від 31.07.2018 (а.с.45-47), Державної інспекції з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії №01/10-5305 від 04.09.2018р (а.с.51-52), Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №32.4-вих/1287-18 від 24.10.2018, та надані до суду відповідачем із відзивом на позовну заяву як доказ. Додані Позивачем до матеріалів справи акт №168384 та фотокартка лічильника (а.с. 71-72) не підтверджують та не спростовують позовних вимог. Суд звернув увагу на існування між сторонами договірних правовідносин, відповідно до ст. 611 ЦК України правові наслідки настають тільки у випадку порушення зобовязань, що встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 651 ЦК зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. П. 29 Договору №200902082 від 25.05.2015року передбачено, що цей Договір укладається на три роки, набирає чинності з дня його підписання та вважається продовженим на кожен наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії жлдна із сторін не висловила наміру внести до нього зміни або доповнення. Таким чином суд приходить до висновку, що доводи викладені позивачем стосовно наявності заборгованості за використану електричну енергію у смі розмірі 17\~235, 35 грн, не підтверджені належними та допустимими доказами. Частиною 1 статті 76\~ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: dismissed