Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-19 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], про поділ спільного майна подружжя, у якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила поділити спільно набуте майно, у період шлюбу, а саме пральну машину «LG» вартістю 4 000,00 грн., диван вартістю 3 500 тис. грн., шафу купе вартістю 6 000,00 грн., кухонну стінку вартістю 500 грн., 90 000,00 грн. вартості автомобіля «Renault Clio» державний номер знак [NUMBER], телевізор вартістю 1000,00 тис. грн., холодильник вартістю 1 500,00 тис. грн., диван вартістю 3 500 тис. грн., музичний центр вартістю 600,00 грн., DVD-плеєр вартістю 300,00 грн. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти поділу вказаним позивачкою способом у натурі речей побутового вжитку, однак заперечував проти поділу автомобіля, зазначаючи те, що він був об'єктом його особистої приватної власності і не підлягає поділу між подружжям; крім того відповідач заперечував проти наявності у нього у натурі ноутбуку, вартістю 3500,00 грн. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, свідків, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з частиною 1 статті 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 вересня 2005 року по 28 травня 2014 року. Під час шлюбу подружжя придбало пральну машину «LG» вартістю 4 000,00 грн., диван вартістю 3 500 тис. грн., шафу купе вартістю 6 000,00 грн., кухонну стінку вартістю 500 грн., телевізор вартістю 1000,00 тис. грн., холодильник вартістю 1 500,00 тис. грн., диван вартістю 3 500 тис. грн., музичний центр вартістю 600,00 грн., DVD-плеєр вартістю 300,00 грн. У ході розгляду даної справи відповідач проти цієї обставини не заперечував; крім того відповідач погодився і стосовно запропонованого позивачкою способу поділу вказаних речей домашнього вжитку, однак при цьому заперечував проти наявності у нього у натурі ноутбуку, вартістю 3500,00 грн. Разом із цим, відповідач заперечував щодо того, що автомобіль «Renault Clio», державний номер знак [NUMBER], підлягає поділу, як спільне майно подружжя, вказуючи на те, що даний транспортний засіб було куплено за грошові кошти, які були надані батьком відповідача - [PERSON]; крім того, відповідач вказував на те, що даний автомобіль було ним придбано у попереднього власника у травні 2011 року за ціною, меншою, ніж вказала у позові [PERSON], тобто дешевше 90 000,00 грн. Відповідно до статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. На запит суду органом ДАІ було надіслано листи-відповіді і витяг із бази даних ДАІ, із яких вбачається, що спірний автомобіль було придбано і зареєстровано за відповідачем 31.05.2011 року; 28.05.2014 року транспортний засіб було перереєтровано на [PERSON] - батька відповідача. У ході розгляду даної справи було допитано як свідка [PERSON], який вказав про те, що у травні 2011 року ним, як попереднім власником, було продано за усним договором купівлі-продажу автомобіль «Renault Clio», державний номер знак [NUMBER], [PERSON], на території МРЕО у м.Києві; так, розраховувався за автомобіль батько відповідача, [PERSON], який і передав свідкові 56 000,00 грн. вартості автомобіля, після чого, [PERSON] передав відповідачу ключі від автомобіля і здійснив дії із зняття його з реєстрації і перереєстрації за відповідачем у справі. Допитаний як свідок батько відповідача, [PERSON], повідомив суду про те, що у травні 2011 року він був присутній у м.Києві при купівлі вказаного автомобілю і передав продавцю 56 000,00 грн. його вартості; зі змісту пояснень [PERSON] вбачається, що вказані грошові кошти ним було надано сину для купівлі автомобілю, для того щоб відповідач із сім'єю приїжджав до нього в гості; після припинення шлюбних відносин між позивачкою і відповідачем, [PERSON] наполіг на тому, щоб відповідач перереєстрував на нього автомобіль. Відповідно до статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відтак, відповідач вказував на те, що автомобіль [NUMBER] було ним придбано за власні кошти, що були надані відповідачеві його батьком, а тому цей транспортний засіб не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і не може бути об'єктом поділу у межах даного спору. Водночас, позивачка заперечувала проти такого твердження відповідача, вказуючи на те, що правочин із купівлі вказаного транспортного засобу було вчинено відповідачем в інтересах сім'ї на гроші батька відповідача, які також були надані відповідачеві на інтереси сім'ї. Відповідно до частини 3 статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Проаналізувавши зміст вказаних свідчень і пояснень сторін, суд доходить до висновку про відсутність належних доказів того, що батько відповідача подарував відповідачеві у особисту власність 56 000,00 грн., за які відповідачем було придбано спірний автомобіль. Із пояснень свідків і сторін у справі вбачається, що 31.05.2011 року у м.Києві за усним договором купівлі-продажу [PERSON] було придбано у [PERSON] автомобіль «Renault Clio» за 56 000,00 грн., які були надані [PERSON], для використання транспортного засобу в інтересах сім'ї - сторін у даній справі. Зі змісту статей 60, 61, 57 СК України, їх взаємного системного зв'язку, вбачається, що правовий режим набутого під час шлюбу майна, як об'єкту спільної сумісної власності подружжя є визначеною законодавцем презумпцією; водночас та обставина, що певна річ, що була придбана під час шлюбу, не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя - має доводитись у ході судового розгляду спору заінтересованою особою, стороною у справі, з метою доказування своїх позовних вимог чи заперечень проти позову, використовуючи належні, допустимі і достовірні докази. У даному випадку зміст свідчень батька відповідача - [PERSON] не надає можливості однозначно встановити правову природу надання ним грошових коштів на купівлю відповідачем вказаного автомобіля. Будь-яких достовірних, належних і допустимих доказів того, що вказані грошові кошти були дарунком [PERSON] особисто відповідачу у справі, у ході розгляду даної справи, відповідачем надано не було і про можливе існування таких доказів заявлено не було. Враховуючи викладене, суд доходить до висновку про те, що спірний автомобіль «Renault Clio», із моменту його придбання [PERSON], став об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина 1 статті 70 Сімейного кодексу України). Відповідно до частини 1 статті 71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, з огляду на те, що відповідач без згоди позивачки відчужив автомобіль, що був об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, своєму батьку, то [PERSON] у такому разі набула право заявити вимогу до [PERSON] про присудження їй половини вартості спільного автомобіля у розмірі 56 000,00 грн. Така вартість спірного автомобіля підтверджується показами допитаних у справі свідків. При цьому, суд виходить із того, що будь-яких інших доказів вартості спірного транспортного засобу, на час його відчуження, у ході розгляду даної справи сторонами надано не було. Таким чином, із відповідача на користь позивачки підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 32 500,00 грн. вартості ? частини автомобілю, як об'єкту права спільної сумісної власності, при його відчуженні. У судовому засіданні відповідач не заперечував проти поділу вказаним позивачкою способом у натурі речей побутового вжитку, заперечуючи при цьому проти наявності у нього у натурі ноутбуку, вартістю 3500,00 грн. Згідно з частиною 1 статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, суд відмовляє у задоволенні даного позову у частині присудження позивачці вказаного ноутбуку, оскільки нею не було доведено самого факту його купівлі подружжям. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне у цій частині позов задовольнити частково і провести поділ спільного майна подружжя наступним чином. У порядку поділу спільного майна подружжя виділити у натурі [PERSON] пральну машину «LG» вартістю 4 000,00 грн., диван вартістю 3 500 тис. грн.., шафу купе вартістю 6 000,00 грн., кухонну стінку вартістю 500 грн.; стягнути з [PERSON] (іпн - [NUMBER]) на користь [PERSON] 32 500,00 грн. половини вартості автомобіля «Renault Clio» державний номер знак [NUMBER]. У порядку поділу спільного майна подружжя виділити у натурі [PERSON] телевізор вартістю 1000,00 тис. грн., холодильник вартістю 1 500,00 тис. грн., диван вартістю 3 500 тис. грн., музичний центр вартістю 600,00 грн., DVD-плеєр вартістю 300,00 грн. Крім того суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 465,00 грн., пропорційно задоволеним позовним вимогам, відповідно до статті 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial