Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01.08.2017 року він отримав від [PERSON] у користування та володіння легковий автомобіль марки «Daewoo Lanos», 2008 року випуску, д/н [NUMBER] , який належить [PERSON] на праві приватної власності, для здійснення підприємницької діяльності щодо надання послуг у вигляді перевозки пасажирів на таксі. У середині березня 2018 року [PERSON] уклав із [PERSON] договір оренди автомобіля від 05.03.2018 року для роботи водієм таксі із іспитовим строком три тижні із сплатою орендної плати 300 грн. щоденно. 01.07.2018 року [PERSON] , керуючи вказаним автомобілем, скоїв дорожньо-транспортну пригоду, в наслідок якої завдані механічні пошкодження автомобілю, належного позивачу. Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.05.2018 року [PERSON] визнаний винним у вченні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. Відповідно висновку №69/8 експертного автотоварознавчого дослідження від 24.07.2018 року вартість матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля на момент проведення дослідження становить 37 574,29 грн. Крім того, вартість оплачених позивачем ремонтних робіт двигуна становить 8850 грн. Також [PERSON] сплатив експерту за проведення дослідження 1500 грн. У зв`язку з пошкодженням автомобіль не працював з 01.04.2018 року по 01.08.2018 року, що спричинило позивачу матеріальну шкоду у вигляді недоотриманого доходу за чотири місяці із розрахунку 300 грн. щодня - 36 000 грн. Таким чином, загальна сума матеріальної шкоди становить 83 924,29 грн. Крім того, позивач вказує, що йому було завдано моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, пов`язаних з пошкодженням автомобіля, необхідністю звертатися до експерта, адвоката, яку позивач оцінює у 5 000 грн. Таким чином, позивач просить стягнути на його користь з [PERSON] суму матеріальної шкоди у розмірі 82424,29 грн., моральної шкоди у розмірі 5000 грн., судові витрати у розмірі 551,21 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн., і витрати, пов`язані із оплатою експертного висновку у розмірі 1500 грн. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, тому суд відповідно до ч.1 ст.280, ч.4 ст.223 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи представника позивача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Згідно ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Частина 2 цієї статті визначає, що під збитками розуміється, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст.1166 ЦК України шкода заподіяна майну фізичної особи неправомірними діями відшкодовується в повному обсязі особою, яка її заподіяла. Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.42) автомобіль «Daewoo Lanos», 2008 року випуску, д/н [NUMBER] належить [PERSON] . Відповідно до розписки від 01.08.2014 року [PERSON] отримав від [PERSON] у користування та володіння належний йому на праві особистої власності легковий автомобіль марки «Daewoo Lanos», д/н [NUMBER] (а.с.13). Відповідно до ліцензії Державної інспекції України з безпеки на наземному транспорті (а.с.8), Витягу з реєстру платників єдиного податку (а.с.9), виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.10) ФОП [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків та інших обов`язкових платежів [NUMBER] , здійснює господарську діяльність по наданню послуг таксі. Як вбачається з договору оренди автомобіля від 05.03.2018 року (а.с.17), укладеного між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] передав, а [PERSON] отримав в користування та володіння легковий автомобіль марки «Daewoo Lanos», д/н [NUMBER] , для роботи на ньому та використанні його у якості таксі для надання послуг по перевезенню пасажирів у м.Ізмаїлі та Ізмаїльському районі. За користування та володіння автомобілем [PERSON] зобов`язаний щодня сплачувати [PERSON] за оренду автомобіля гроші в сумі 300 грн. Крім того, судом встановлено, що 01.04.2018 року о 06 год. 15 хв. в м.Ізмаїлі по просп.Суворова [PERSON] , керуючи автомобілем «Daewoo Lanos», д/н [NUMBER] , виїхавши на регульоване перехрестя з вулиці Короленко на заборонений (червоний) сигнал світлофору скоїв зіткнення з автомобілем «HYUNDAI Santa Fe», д/н [NUMBER] , який рухався по вулиці Короленко на зелений сигнал світлофору. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с.18-19). Постановою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.05.2018 року [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Відомості про те, що дана постанова суду оскаржувалась сторонами суду надано не було. Постанова набрала законної чинності 21.05.2018 року. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч.4,6 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ті обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці її дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже судом встановлено, що з вини [PERSON] сталася ДТП, в результаті якої автомобіль «Daewoo Lanos», д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , належний [PERSON] та переданий в користування [PERSON] , отримав механічні пошкодження. Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як вбачається зі ст.317 ЦК України за змістом права власності власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Daewoo Lanos», д/н [NUMBER] , відповідно до висновку №69/18 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню матеріальної шкоди, завданої власнику транспортного засобу автомобіля «Daewoo Lanos», д/н [NUMBER] , складеного 24.07.2018 року ПП [PERSON] , на момент складання дослідження становить 37574,29 грн. (а.с.20-27). За таких обставин, оскільки позивач не є власником автомобілю, відсутні підстави для стягнення на його користь суми матеріальної шкоди, тому позов [PERSON] в цій частині не підлягає задоволенню. Відповідно до Акту виконаних робіт №25 від 04.07.2018 року (а.с.43) вартість відновлювального ремонту двигуна становить 8850 грн., які сплачені [PERSON] , що підтверджується квитанцією (а.с.46). Також відповідно до даної квитанції [PERSON] сплачено 1500 грн. за проведення експертного дослідження. Як встановлено п.2.4 та Розділом VIII Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 04.11.2003 р. №142/5/2092, із відповідними змінами, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ складається з суми вартості ремонтно-відновлювальних робіт, вартості необхідних для ремонту матеріалів, вартості нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, величини втрати товарної вартості. Тому, оскільки позивачем сплачена вартість відновлювального ремонту двигуна у розмірі 8850 грн. та вартість експертного висновку у розмірі 1500 грн., що підтверджується належними доказами, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Частина 2 ст.1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п.2 ч.2. ст.22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Позивач вказує, що з 01.04.2018 року по 01.08.2018 року автомобіль перебував у пошкодженому вигляді, тому не був засобом отримання доходу. У зв`язку із чим позивач недоотримав дохід, який би отримав від використання автомобілю. Згідно розрахунку, наданого позивачем, сума недоотриманого доходу за період з 01.04.2018 року по 01.08.2018 року становить 36 000 грн. (по 300 грн. щодня відповідно до договору оренди автомобіля від 05.03.2018 року). Відповідно до ст.11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини. Відповідно до ст.629, ч.ч.1,2 ст.651 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. За таких обставин, суд приходить до висновку, що з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] збитки в сумі 36 000 грн. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно зі ч.2 ст.78 того ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Що стосується вимог щодо стягнення моральної шкоди з відповідача [PERSON] в розмірі 5 000 грн., суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди в наслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю і стражданнях які особа отримала в наслідок ушкодження здоров`я, у душевних стражданнях яких зазнала фізична особа в зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, у душевних стражданнях які особа зазнала в зв`язку з приниженням її честі гідності та ділової репутації. Частиною 2 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей особи. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 (зі змінами до пункту 9 внесеними постановою від 25.05.2001 р. № 5), роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру - немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, а також враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Оскільки судом встановлено, що діями відповідача [PERSON] позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що в результаті ДТП позивач відчував душевні страждання, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням майна, що передане в його користування, суд приходить до висновку, що вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Враховуючи факт заподіяння позивачу моральної шкоди, протиправність дій відповідача [PERSON] , причинний зв`язок між такими діями та їх наслідками, вину відповідача [PERSON] в завданій моральній шкоді, суд приходить до висновку, щодо необхідності стягнення з [PERSON] на користь позивача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості у відшкодування моральної шкоди грошової компенсації в сумі 2000 грн. Вирішуючи вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом справи, суд виходить з положень ст.133 ЦПК України, відповідно до яких, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог тощо. Відповідно до частини 3 статті 137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Стаття 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» за №4191-VІ від 20.12.2011 року передбачає, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не можуть перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. З матеріалів справи вбачається, що адвокат Дойков В.П. надав правову допомогу позивачу, що підтверджується ордером серії ОД №362590 (а.с.49) та договором про правову допомогу від 19.05.2018 року (а.с.47). . Відповідач поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн. На підтвердження витраченої суми, позивачем та його представником суду надано квитанцію прибуткового касового ордеру №10 від 19.05.2018 (а.с. 46) та акт виконаних робіт відповідно до договору про надання правової допомоги від 19.05.2018 року з детальним описом отриманих позивачем адвокатських послуг, що становлять в сукупності 5000 грн. та 1000 грн. в рахунок оплати за послуги щодо отримання судового рішення та виконавчого листа по справі. Зазначений розмір судових витрат підтверджений належними та допустимими доказами, є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом обсягу робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони. Відтак, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 6000 грн. судових витрат, понесених ним на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи у суді. За загальним правилом (ч.1 ст.13 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ст.129 Конституції України, ст.ст.12,81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] вартості відновлювального ремонту у сумі 8850 грн., вартості проведення експертного висновку у сумі 1500 грн., суми збитків у розмірі 36 000 грн., суми моральної шкоди у розмірі 2000 грн., витрат на професійну правничу допомогу у сумі 6000 грн. та судового збору у сумі 384,20 грн. підлягають задоволенню. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити у зв`язку з їх недоведеністю. Матеріали справи містять документальне підтвердження понесених позивачем при зверненні до суду судових витрат (судового збору) в розмірі 384,20 (а.с. 1). Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується правилами ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial