Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

У березні 2021 року\~ позивач звернувся до суду з позовом про його часткове звільнення від сплати заборгованості по аліментах у сумі 32500,18 гривень на утримання сина [PERSON] , 2001 р.н., та дочки [PERSON] , 2003 р.н., мотивуючи заяву тим, що за рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 16.05.2007 року з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] та дочки [PERSON] у розмірі 1/3\~ частини його доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття на 1/5 частину його доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення старшою дитиною повноліття з дня набрання рішення законної сили (ВП №59682982). На теперішній час у нього утворилась заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на грудень 2020 року становить\~ 62500,18 гривень. Разом з ним, позивач не працює, з 23.12.2019 року перебуває на обліку як безробітний в Маріупольському міському центрі зайнятості, має на утримані двох малолітніх дітей від другого шлюбу [PERSON] , 2007 р.н, та [PERSON] , 2011 р.н. При цьому, старші діти, яким він заборгував аліменти, досягли віку, який дозволяє їм працювати, син [PERSON] проходить службу в армії, де має безкоштовне харчування, дочка [PERSON] працює в закладі харчування. На теперішній час єдиним джерелом доходу у позивача є виплати з центру зайнятості, відтак в силу свого матеріального стану, він не в змозі сплатити зазначену заборгованість, що змусило його на звернення до суду з відповідним позовом, за яким просить звільнити його від сплати половини суми заборгованості по аліментах. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] , який діє на підставі ордеру серії ДН №087881 від 07.04.2021 року, у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Позивач зазначив, що діти від першого шлюбу вже дорослі, мають змогу самі працювати, діти від другого шлюбу є малолітніми, потребують значних матеріальних витрат на харчування, лікування, навчання, тощо. Його дружина є приватним підприємцем. Сина [PERSON] він усиновив, а [PERSON] є їх спільною дитиною. Сам позивач не працює більше повтори року, хворіє, має проблеми зі спиною, йому рекомендована легка праця, але зовсім працювати не заборонено, на теперішній час майже здоровий. З попереднього місця роботи звільнився сам, за згодою сторін. Також вказав, що за рішенням суду на дітей від першого шлюбу було стягнуто 1/3 частину його доходів щомісячно, але у виконавчому листі помилково зазначили 1/9 частину, яку він і сплачував, та у 2017 році помилку виправили, а відтак заборгованість утворилась не за його провиною. У 2018 році він звертався до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, мотивував його наявністю на утриманні двох малолітніх дітей, таким чином розмір аліментів було зменшено з 1/3 частини його доходів до досягнення дитиною повноліття на 1/5 частину його доходів (заробітку) щомісячно. Останній раз сплачував заборгованість по аліментам у жовтні 2020 року, сплатив 3600-3800 грн. Повністю сплатити заборгованість не в змозі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, надали відповідні заяви про розгляд справи у їх відсутність, заперечують проти задоволення позовних вимог, просили справу розглядати за участю їх представника [PERSON] . Представник відповідачів [PERSON] , яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 12.04.2021 року та ордеру серії ДН №125490 від 19.04.2021 року, у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала, вказала, що у 2017 році з`ясувалось про наявну помилку у виконавчому листі, а саме замість 1/3 частини доходу щомісячно з [PERSON] стягувалось 1/9 частина, після виправлення вказаної помилки, державним виконавцем було зроблено перерахунок, утворилась заборгованість по аліментам. Відповідачка [PERSON] є малограмотною особою. Про наявність помилки стягувачка не здогадувалась, а тому тривалий час до суду не зверталась, вважаючи отримувану суму аліментів вірною. Разом з тим, у 2018 році позивач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, таким чином розмір аліментів було зменшено з 1/3 частини його доходів до досягнення дитиною повноліття на 1/5 частину його доходів (заробітку) щомісячно. Дійсно позивач має захворювання, проте їх наявність не перешкоджає працювати, жодного обмеження за станом здоров`я він не має, працювати не бажає. Всі обставини, на які посилається позивач щодо свого здоров`я, враховувались судом при розгляді справи щодо зменшення розміру аліментів. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, згідно з яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Судом встановлено,\~ що за рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 28.12.2018 року, яке набрало законної сили 21.05.2019 року, зменшено розмір аліментів, стягуваних на підставі рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16.05.2007 року з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , з 1/3 частини його доходів до досягнення дитиною повноліття на 1/5 частину його доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення старшою дитиною повноліття з дня набрання рішенням законної сили. Виконавчий лист №264/4859/18 від 21.05.2019 року, за листом Кальміуського відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Харків) від 28.01.2021 року, перебуває на виконанні в Маріупольському міському центрі зайнятості, який безпосереднього здійснює нарахування заборгованості. Згідно наданого 18.01.2021 року Маріупольським міським центром зайнятості звіту про здійсненні відрахування та виплати, [PERSON] перебуває на обліку з 23.12.2019 року, заборгованість станом на грудень 2020 року складає 62500,18 грн. 31.12.2009 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] у Виконкомі Талаковської селищної ради Іллічівського району міста Маріуполя Донецької області, актовий запис № 16. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження, виданого повторно 28.12.2010 року Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, та свідоцтва про народження, виданого 02.03.2011 року Виконкомом Сартанської селищної ради Іллічівського району міста Маріуполя Донецької області, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти навчаються у КЗ «Маріупольська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів №8 імені Героя України Бойка В.С. Маріупольської міської ради Донецької області», [PERSON] у 7-му класі, [PERSON] у 3-му, що підтверджується відповідними довідками. Відповідно до довідки Маріупольського міського центру зайнятості №170 від 01.03.2021 року, [PERSON] перебуває на обліку як безробітний з 23.12.2019 року. У зв`язку з наведеним, суд вважає за необхідне роз`яснити, що, відповідно до ч.2 статті 197 Сімейного кодексу України, суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості частково або повністю залежно від обставин справи. При цьому суд з`ясовує, внаслідок яких обставин утворилася заборгованість. В законі закріплено приблизний перелік підстав, за наявності яких це можливо. Суд може звільнити платника від сплати заборгованості, якщо вона виникла в результаті: а) тяжкої хвороби платника аліментів; б) інших обставин, що мають істотне значення. На підтвердження свого хворобливого стану здоров`я позивачем надано: - виписку із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого неврологічного відділення №13031/1397, за якою [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 14.12.2018 року по 21.12.2018 року з діагнозом: Загострення хронічного вертеброгенного остеохондрозу LS відділу хребта, протрузія дисків на рівні (LS) радикуліту, правобічний ішиорадікулоневрит з вираженим корінцевим, міотонічним синдромами; - копії картки №681 хворого денного стаціонару поліклініки на ім`я [PERSON] , направлення на стаціонар та призначення за лікуванням; - протокол МРТ від 12.09.2018 року, за висновком якого виявлено МР-ознаки остеохондроза, спондилоартроза, спондилеза попереково-крижового відділу хребта. Протрузії дисків L2-L3, L3-L4, L4-L5, L5-L6. Грижі Шморля. Як убачається з рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 28.12.2018 року у підтвердження стану здоров`я позивачем надавались до суду довідки з медичних установ, з яких вбачається, що він періодично проходить лікування та з 14.1.22018 року перебуває на лікуванні у неврологічному відділенні КЗ «Маріупольська міська лікарня №1». Тобто, обставини щодо стану здоров`я позивача вже були предметом розгляду судом, у зв`язку з чим розмір аліментів був зменшений. Разом з тим, представником відповідачів суду надана копія довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ від 15.09.2020 року, за якою [PERSON] , 1983 р.н., з 11.09.2020 року має ІІІ групи інвалідності за загальним захворюванням, протипоказана важка фізична праці, вплив високих температур. За довідкою ФОП [PERSON] №24/03-21 від 24.03.2021 року, [PERSON] з 25.02.2020 року працює на посаді кухара. Суд зазначає, що питання про звільнення від сплати заборгованості вирішується судом за позовом платника аліментів. Законодавством встановлена можливість, а не обов`язок суду ухвалити відповідне рішення, тому суд може відмовити в позові, якщо підстави для його задоволення відсутні. Відповідно до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.ч.1,2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2 ст.197 Сімейного кодексу України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.\~\~\~\~\~ У §54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, №250, ст.35-36, §90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява №2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Зважаючи на те, що на теперішній час позивач не обмежений у можливості працювати, має захворювання яке не є підставою для призначення будь-якої групи інвалідності, не приймає заходів щодо свого працевлаштування, був обізнаний про розмір аліментів, які підлягали сплаті на дітей за рішенням суду, своєчасно не сплачував їх у повному розмірі, що призвело до утворення заборгованості, при цьому потурбувався щодо зменшення їх розміру при здійсненому згодом перерахунку, посилаючись на наявність малолітніх дітей від другого шлюбу, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд зазначає про відсутність умов передбачених ст.197 СК України, які б надавали можливість суду частково звільнити позивача від сплати заборгованості за аліментами по утриманню дітей [PERSON] та [PERSON] .

Outcome: dismissed