Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до ВАТ агрофірма «Зоря Новобужжя» Новобузького району Миколаївської області, третя особа без самостійних вимог: відділ Держземагенства у Новобузькому районі Миколаївської області, в якому просила поновити строк позовної давності; визнати за нею ([PERSON]Ю.) право на земельну частку (пай) при розпаюванні земель ВАТ агрофірми «Зоря Новобужжя», посилаючись на те, що вона з 13.03.1991 року по 28.12.1999 року працювала у даному підприємстві, мала акції даного підприємства та була членом акціонерного товариства. Як член господарства на час отримання державного акту на право колективної власності на землю ВАТ агрофірма «Зоря Новобужжя» (24.03.2000 року) мала право на отримання земельної частки (паю), але була пропущена в списках осіб, що мають таке право. Про те, що дане підприємство отримало державний акт на право колективної власності на землю дізналася лише 21.03.2012 року, але в звязку з тяжкою хворобою та періодичним знаходженням на стаціонарному лікуванні не мала змоги вчасно звернутися до суду з позовом. У судовому засіданні позивачка позовну заяву підтримала, просила її задовольнити, посилаючись на обставини зазначені в ній. Представник відповідача ВАТ агрофірми «Зоря Новобужжя» в судове засідання не зявився повторно, про час та місце розгляду справи судом був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи маються поштові повідомлення, де зазначено, що представником відповідача було 25.04.2015 року та 20.06.2015 року отримано судові повістки. Причини неявки свого представника відповідач не повідомив. За згоди позивача, суд ухвалив справу слухати в заочному розгляді відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання також не зявився, про час та місце розгляду справи також повідомлявся належним чином, однак причини своєї неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку . Згідно\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як встановлено у судовому засіданні, при огляді даних копії трудової книжки серії БТ-ІІ № 0139785, виданої на імя [PERSON] видно, що позивачка: - 13.03.1991 року була прийнята на посаду бухгалтера- диспетчера Новобузького ремонтно-технічного підприємства ( РТП); - 27.11.1991 року у звязку з ліквідацією РТП позивачка була переведена на посаду бухгалтера до новоствореного підприємства «Райагропромтехніка»; - 18.12.1999 року позивачка [PERSON] була звільнена із ВАТ агрофірма «Зоря Новобужжя» за власним бажанням (Наказ 62-к від 28.12.1999 року), тобто вибула з членів ВАТ агрофірма «Зоря Новобужжя» Новобузького району Миколаївської області. (а.с.8,9). Відповідно до архівної довідки № Ч/01-12/485 від 30.07.2014 року 29.12.1994 року підприємство Новобузька «Райагропромтехніка» було перейменоване в АТ «Новобузьку Райагропромтехніку», а 28.02.1998 року у ВАТ агрофірма «Зоря Новобужжя» (а.с.24) \~ Відповідно до положень\~ст.23 Земельного Кодексу України\~в редакції 1992 року, що діяла на момент розпаювання земель, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. \~Із змісту статей\~\~1\~та\~2 Указу Президента України від 10.11.1994 р. № 666/ 94 «Про невідкладні заходи щодо реформи у сфері сільськогосподарського виробництва,»\~вбачається, що передача земель у колективну власність для виробництва сільськогосподарської продукції відбувалась, виходячи з того, що земля повинна належати тим, хто її обробляє, що сертифікат на право власності на земельну частку (пай) видається члену підприємства, кооперативу, товариства, тобто особам, працюючим в підприємствах. \~Статтею 2 Указу Президента України від 08.08.1995 р № 720/95 « Про паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям уточнено», що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Отже, право громадян,\~\~ як\~\~ співвласників\~\~ колективної\~\~ власності\~\~ на землю,\~\~ набувається з дня видачі в установленому порядку державного акта на\~\~ право\~\~ колективної\~\~ власності\~\~ на\~\~ землю\~\~ з\~\~ обов'язковим додатком - списком громадян,\~\~ які є членами сільськогосподарського підприємства.\~\~\~\~ Зі змісту наведеного вбачається, що особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо\~\~\~\~на момент одержання сільськогосподарським акціонерним товариством акта на право колективної власності на землю\~\~ вона працювала в цьому товаристві й була його акціонером. Відповідно до абзацу 2 пункту 8\~Перехідних положень Земельного кодексу України, що набрав чинності з 1.01.2002 року, члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств та працівники державних і комунальних закладів освіти, культури та охорони здоровя, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями\~25\~та\~118 цього\~кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа. Державний акт на право колективної власності на землю відкритого акціонерного товариства агрофірми «Зоря Новобужжя» Новобузького району Миколаївської області зареєстровано та видано 24 березня 2000 року (а.с. 62-64). З доказів, наданих позивачкою, а саме даних копії архівної довідки, виданої директором Новобузького районного трудового архіву [PERSON] від 30.07.2014 року (а.с.23), не вбачається, що позивачка, на час одержання ВАТ Агрофірма «Зоря Новобужжя» Новобузького району Миколаївської області державного акта на право колективної власності на землю була членом вказаного господарства, а тому її прізвище не могло бути занесене ні в первинні, ні в додаткові списки осіб - членів ВАТ агрофірма «Зоря Новобужжя», що мають право на земельну частку (пай). За положеннями\~Закону України «Про господарські товариства»\~зокрема ст. 10, не передбачено, що акціонер Товариства в разі проведення приватизації його земель має обов'язкове право на отримання у власність земельної ділянки. Відповідно до роз'яснень,\~\~які містяться в листі Державного комітета України по земельним ресурсам №14-17-11/4388 від 09.11.2000 року громадяни,які працюють у товаристві або працювали в ньому на момент передачі земель у колективну власність, та пенсіонери, які раніше працювали в товаристві ( або в господарстві, правонаступником якого стало товариство) і залишаються його членами, мають право на земельну частку (пай) незалежно від того,\~\~є вони акціонерами цього товариства чи ні. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Громадяни, які хоч і є акціонерами товариства, але на момент передачі земель у колективну власність не були членами товариства, та відповідно, не були включені до списку - додатку до державного акта на право колективної власності на землю, права на земельну частку (пай) не мають. Окрім того, позивачкою належним чином не доведено того, що вона є держателем акцій відповідача по справі. Надані суду копії сертифікатів акцій ( а.с.25-32) підтверджують, що акціонерами ВАТ агрофірма «Зоря Новобужжя» є родичі позивачки [PERSON] - донька, мама, батько та брат, однак вони не підтверджують наявність акцій у самої позивачки. Допитаний в судовому засідання свідок [PERSON] дійсно підтвердив, що позивачка [PERSON] була акціонером відповідача по справі, але суд не може покази свідка прийняти як допустимий доказ, оскільки наявність сертифікату акцій не може підтверджуватись показами свідків. У відповідності до\~\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Ч.1\~ст.261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як видно із позовної заяви, позивачка про порушення свого права дізналась у лютому 2012 року, а із позовом до суду вона звернулась у вересні 2014 року. Відповідно до вимог\~\~ст. ст.\~256,\~257 ЦК України\~передбачено, що загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.\~\~\~\~Тобто, на момент подачі позовної заяви позивачкою строк позовної давності не пропущено. Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та досліджених в судовому засіданні доказів, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed