Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та коштів на її утримання, як матері дитини-інваліда [PERSON] на весь час, починаючи з моменту подачі позову, посилаючись на те, що в добровільному порядку відповідач допомоги на утримання дитини-інваліда та її утримання не надає і дитина повністю перебуває її утриманні, просила позов задовольнити. У судовому засіданні представник позивачки позов підтримав та просив його задовольнити. Позивачка у судове засідання не зявилася. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, доказів поважності причин пропуску до суду не надав. Суд, вислухавши представника позивачки, дослідивши наявні письмові докази по справі, приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 13.11.2007 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Син проживає з позивачем та знаходяться на її повному матеріальному утриманні. Неповнолітній [PERSON] є дитиною-інвалідом підгрупи «А» з діагнозом Спінальна аміноотрофія Вердніга-Гоффмана, кіфосколіоз ІІ ступеню, плоско-вальгусна деформація ступнів, що підтверджується довідкою ЛКК № 51 від 12.07.2012 року, тобто дитина має тяжку форму захворювання та потребує постійного догляду. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини та матері дитини-інваліда не надає. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відображене і в національному законодавстві. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Згідно ст.181 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі. Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Крім цього,\~статтею 75 СК України\~передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. \~\~Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до\~ст. 88 Сімейного кодексу, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.\~ Ураховуючи, що відповідач є батьком [PERSON], який повністю перебуває на утриманні матері, а батько не виконує свого обовязку щодо утримання сина, допомоги не надає, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/3 частини від усіх його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Окрім цього, позивачка просила суд стягнути грошові кошти з відповідача на її утримання у розмірі ? частини від усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно протягом усього часу проживання з дитиною інвалідом [PERSON], починаючи з моменту подачі цього позову. Однак, враховуючи вимоги ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тому суд приходить до висновку про часткове задоволення цих вимог позивачки, стягнувши аліменти з відповідача на її утримання у розмірі ? частини від усіх видів його доходу (заробітку) щомісячно протягом усього часу проживання з дитиною інвалідом [PERSON], починаючи з 08 вересня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 25 травня 2018 року включно. Враховуючи вищевикладене та те, що дитина перебуває на утриманні позивачки, відповідач як батько також зобов'язаний брати участь в утриманні своєї неповнолітньої дитини нарівні із матір'ю, а також зважаючи на те, що позивачка ніде не працює та не має можливості працювати, так як доглядає за хворою дитиною та не має жодного доходу,суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. На підставі\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача на користь держави потрібно стягнути 1280 грн 00 коп. судового збору.

Outcome: partial