Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

У вересні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 24 травня 2014 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 106. Від шлюбу в них є малолітній син [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є те, що взаємовідносини з відповідачем стали носити напружений характер. Відповідач часто вживає алкогольні напої, між ними постійно виникають конфлікти. [PERSON] часто хворіє, їй не можна нервуватися, а тому вона вирішила шлюб розірвати, просить за нею залишити прізвище [PERSON], дитину після розірвання шлюбу залишити проживати з нею та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити з мотивів, наведених в позовній заяві. Відмовляється від стягнення з відповідача судових витрат, посилаючись на те, що відповідач такі витрати їй відшкодував добровільно. Відповідач [PERSON] позов визнає, миритись з позивачкою не бажає. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 24 травня 2014 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 106. Від спільного подружнього життя в них є син [PERSON], [INFO]. Сторони в квітні 2017 року припинили шлюбні відносини, проживають окремо. Причиною цього стали конфлікти, які виникали між ними на грунті вживання відповідачем алкогольних напоїв. Взаємовідносини між сторонами стали носити напружений характер через розбіжність поглядів на сімейне життя. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Малолітнього сина сторін суд залишає проживати з матірю.

Outcome: approved