Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

У вересні 2017 року представник публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості в сумі 64627,54 грн. В обґрунтування позову вказує, що згідно договору б/н від 10.12.2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Станом на 21.08.2017 року [PERSON] має заборгованість у розмірі 64627,54 грн., з яких: 3661,04 грн. заборгованість за кредитом, 54212,81 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3200,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 3053,69 грн. штраф (процентна складова). Відповідач не виконує зобовязання з повернення грошових коштів, а тому позивач звернувся до суду.\~\~ Представник позивача подав до суду заяву, де позов підтримав і просив провести розгляд справи за його відсутності, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не зявився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подавав. За таких обставин судом ухвалюється заочне рішення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не зявились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.12.2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] уклали кредитний договір, за умовами якого банк надав останньому кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Станом на 21.08.2017 року [PERSON] має заборгованість у розмірі 64627,54 грн., з яких: 3661,04 грн. заборгованість за кредитом, 54212,81 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3200,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 3053,69 грн. штраф (процентна складова). Вказані обставини підтверджуються: договором № б/н від 10.12.2013 року; розрахунком заборгованості [PERSON] за договором. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності\~до положень\~ч.\~2\~ст.\~1054\~Цивільного кодексу\~України,\~до відносин\~за кредитним\~договором застосовуються\~положення параграфа\~1\~цієї глави,\~якщо інше\~не встановлено\~цим параграфом\~і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до\~параграфа 1\~ст.\~1049\~Цивільного кодексу\~України позичальник\~зобовязаний повернути\~позикодавцеві таку\~ж суму грошових коштів (позики). В силу ч. 1 ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно положень ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлено обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статі 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином,\~тобто\~зобовязання\~за\~кредитним договором припиняється лише виконанням, проведеним відповідно до умов договору, а саме: поверненням кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у строки, в розмірі та валюті, передбаченими в кредитному договорі. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 611 даного Кодексу у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Враховуючи вищевикладене, суд у відповідності до ст. 549 ЦК України приходить до висновку, що штраф і пеня є одним видом цивільно правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення порядку й строків погашення кредиту суперечить частині першій статті 61 Конституції України. Тому в частині стягнення штрафів слід відмовити. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути 61073,85 грн., з яких: 3661,04 грн. заборгованість за кредитом, 54212,81 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3200,00 грн. заборгованість за пенею та комісією. При розподілі судових витрат суд виходить із положень п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, згідно яких стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: partial