Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

У вересні 2017 року Печерська районна в м. Києві державна адміністрація звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON]) про відшкодування шкоди. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22.12.2016 задоволено позовні вимоги [PERSON] до Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, Печерської гімназії №75 Печерського району м. Києва про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Зазначеним рішенням, серед іншого, стягнуто на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 100 144 грн. 90 коп., моральну шкоду у розмірі 1 000 грн. 00 коп. та стягнуто в дохід держави судовий збір у розмірі 2 113 грн. 85 коп. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 14.03.2017 рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22.12.2016 скасовано в частині стягнення моральної шкоди, в іншій частині залишено без змін. Посилаючись на положення Закону України «Про державну службу», позивач вважає, що саме відповідач має відшкодувати державі в особі Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської РДА шкоду, спричинену незаконним звільненням [PERSON], у сумі 102 258 грн. 75 коп., оскільки, саме [PERSON] винна у заподіяній державі шкоді внаслідок неналежного виконання нею її посадових обов'язків. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.04.2018 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Разом з цим, учасникам справи було направлено ухвалу суду про відкриття провадження у справі та направлено відповідачу копію позовної заяви з додатками, та встановлено для учасників строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень. 07.05.2018 на адресу суду надійшов відзив відповідача, відповідно до якого відповідач не погоджується з позовними вимогами в повному обсязі, просить відмовити, посилаючись на те, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог, зважаючи на те, що з нею не укладався контракт про повну матеріальну відповідальність, вона не підписувала ніяких договорів про повну матеріальну відповідальність та на той час не була ознайомлена з посадовою інструкцією та положеннями. Також, зазначає, що позивачем не надано суду жодного доказу наявності протиправної поведінки позивача або її винних дій чи бездіяльності, що призвели до виплат на користь [PERSON], а також причинного зв'язку між її винними діями чи бездіяльністю і шкодою, що настала. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно наказу №32-к від 13.01.2015 Управління освіти Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про призначення в.о. директора Печерської гімназії №75, [PERSON], заступника директора з виховної роботи Печерської гімназії №75 було призначено виконувачем обов'язків директора Печерської гімназії №75 з 13.01.2015. Згідно наказу №673-к від 08.06.2015 про надання відпустки [PERSON], відповідно до ст. 6 ЗУ «Про відпустки», [PERSON], виконуючій обов'язки директора Печерської гімназії №75, надано 51 календарний день основної щорічної відпустки з 22.06.2015 по 12.08.2015, виконання обов'язків директора Печерської гімназії №75 на час відпустки [PERSON] покладено на [PERSON], завгоспа. Згідно наказу №202-к від 29.07.2015 Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про відкликання з відпустки [PERSON] у зв'язку із службовою необхідністю та на підставі ст. 12 ЗУ «Про відпустки», на підставі доповідної записки директора Печерської гімназії №75 [PERSON] від 28.07.2015 №85, було відкликано [PERSON] із щорічної основної відпустки заступника директора Печерської гімназії №75 з 03.08.2015. Згідно листа Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 30.07.2015 №105/72-329 за підписом в.о. начальника Базильчук К.С. на ім'я [PERSON], Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в м. Києві державної адміністрації надіслало їй наказ від 29.07.2015 №202-к «Про відкликання з відпустки [PERSON]». Згідно наказу №168-к від 08.07.2015 Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в м. Києві державної адміністрації про призначення [PERSON] на посаду директора Печерської гімназії №75, [PERSON] було призначено на посаду директора Печерської гімназії №75 на умовах контракту з 08.07.2015 по 08.07.2016, а наказ управління освіти від 13.01.2015 №32-к «Про призначення в.о. директора Печерської гімназії №75 [PERSON]» вважати таким, що втратив чинність. Згідно подання про звільнення директора Печерської гімназії №[PERSON] від 31.08.2015 №144, на ім'я в.о. начальника управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в м. Києві державної адміністрації [PERSON], відповідно до ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про загальну середню освіту» було надіслано подання про звільнення [PERSON], заступника директора з навчально-виховної роботи Печерської гімназії №75, за систематичні грубі порушення трудового законодавства та педагогічної етики. Наказом Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в м. Києві державної адміністрації №526-к від 31.08.2015 [PERSON] було звільнено з посади заступника директора з виховної роботи та вчителя української мови та літератури Печерської гімназії №75 за грубі порушення трудового законодавства та педагогічної етики відповідно до п. 1 ст. 41 КЗпП України, на підставі подання директора Печерської гімназії №75 [PERSON] про звільнення [PERSON] від 31.08.2015 №144. Зазначені обставини встановлено рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22.12.2016. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зазначеним вішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22.12.2016 у справі №367/8110/15-ц задоволено позовні вимоги [PERSON] до Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, Печерської гімназії №75 Печерського району м. Києва про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Рішенням визнано незаконним та скасовано наказ Управління №526-к від 31.08.2015 про звільнення [PERSON]; поновлено [PERSON] з 31.08.2015 на посаді; стягнуто з Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в м. Києві державної адміністрації на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 100 144 90 грн. 00 коп., 1 000 грн. 00 коп. моральної шкоди; вирішено питання розподілу судових витрат. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 14.03.2017 рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22.12.2016 скасовано в частині стягнення моральної шкоди, в іншій частині залишено без змін. Звертаючись до суду з позовом позивач зазначає про наявність вини відповідача у незаконному звільненні [PERSON], у зв'язку з чим вважає, що саме відповідач має відшкодовувати шкоду, завдану державі. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог статті 1166 ЦК України покладено на відповідача. Відповідно до положення ст. 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Регрес - право відповідальної особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким відповідальна особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв'язку з чим і виникло нове пов'язане саме з регресною вимогою. Відповідно до п.п. 10 п. 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, посадові та службові особи органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), дії яких завдали шкоди, що відшкодована з бюджету, несуть цивільну, адміністративну та кримінальну відповідальність згідно з законом. У разі встановлення в діях посадової, службової особи органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування) складу злочину за обвинувальним вироком суду щодо неї, який набрав законної сили, органи державної влади (органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування) в установленому законодавством порядку реалізовують право зворотної вимоги (регресу) до цієї особи щодо відшкодування збитків, завданих державному бюджету (місцевим бюджетам), у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інше не встановлено законодавством. Органи державної влади (органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування) після виконання рішень суду про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного бюджету (місцевих бюджетів), у випадках, визначених цим пунктом, проводять службове розслідування щодо причетних посадових, службових осіб цих органів, якщо рішенням суду не встановлено в діях посадових, службових осіб складу злочину. За результатами службового розслідування органи державної влади (органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування) та органи прокуратури за поданням відповідних матеріалів органами Державної казначейської служби України у місячний строк можуть звернутися до суду з позовною заявою про відшкодування збитків, завданих державному бюджету (місцевим бюджетам), з пред'явленням зворотної вимоги (регресу) у розмірі виплаченого відшкодування до посадових, службових осіб цих органів, винних у завданні збитків (крім відшкодування виплат, пов'язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди). Якщо збитки, завдані державному бюджету (місцевому бюджету), є результатом спільних дій або бездіяльності кількох посадових та службових осіб, що призвели до завдання шкоди фізичним чи юридичним особам, такі посадові та службові особи несуть солідарну відповідальність згідно з Цивільним кодексом України та іншими законодавчими актами України. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», кошти, виплачені за рішенням суду про стягнення коштів згідно з цим Законом, вважаються збитками державного бюджету. Посадова, службова особа державного органу, державного підприємства або юридичної особи, дії якої призвели до збитків державного бюджету, несе відповідальність згідно із законом. Орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, звертається до суду з позовами про відшкодування збитків, завданих державному бюджету. У разі встановлення в діях посадової, службової особи державного органу складу кримінального правопорушення за обвинувальним вироком суду щодо неї, який набрав законної сили, державні органи в установленому законодавством порядку реалізують право зворотної вимоги (регресу) до такої особи щодо відшкодування збитків, завданих державному бюджету, у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інше не встановлено законодавством. Державні органи після виконання рішень суду про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного бюджету, у випадках, визначених цим Законом, проводять службове розслідування щодо причетних посадових, службових осіб таких органів, якщо рішенням суду не встановлено складу кримінального правопорушення в діях зазначених осіб. За результатами службового розслідування державні органи та органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у місячний строк можуть звернутися до суду з позовною заявою про відшкодування збитків, завданих державному бюджету, з пред'явленням зворотної вимоги (регресу) у розмірі виплаченого відшкодування до посадових, службових осіб таких органів, винних у завданні збитків (крім відшкодування виплат, пов'язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди). Якщо збитки, завдані державному бюджету, є результатом спільних дій або бездіяльності кількох посадових та службових осіб, такі посадові та службові особи несуть солідарну відповідальність згідно із законом. У разі встановлення в діях службової особи державного підприємства або юридичної особи складу кримінального правопорушення за обвинувальним вироком суду щодо неї, який набрав законної сили, органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, звертаються до суду з позовами про відшкодування збитків, завданих державному бюджету. Після виконання рішень суду відповідно до цього Закону за поданням органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, державний орган, до сфери управління якого належить державне підприємство, забезпечує проведення службового розслідування щодо службових осіб державного підприємства, дії яких призвели до збитків державного бюджету, якщо рішенням суду в діях зазначених осіб не встановлено складу кримінального правопорушення. За результатами службового розслідування органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів за поданням відповідних матеріалів державними органами в місячний строк можуть звернутися до суду з позовом про відшкодування збитків, завданих державному бюджету, з пред'явленням зворотної вимоги (регресу) у розмірі виплаченого відшкодування до службових осіб державних підприємств, винних у завданні збитків. За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Разом з тим, жодних належних, допустимих доказів на підтвердження визнання вини саме [PERSON] у заподіянні майнової шкоди [PERSON] у встановленому законом порядку позивачем суду не надано. Матеріали справи не містять доказів щодо наявності всіх складових цивільно-правової відповідальності саме [PERSON] у завданні позивачу шкоди. Так, підставою застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків є наявність повного складу цивільного правопорушення: 1) протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; 2) шкідливий результат такої поведінки (збитки); 3) причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; 4) вина правопорушника. Судові рішення, на які посилається позивач у позові як на доказ вини відповідача, не є належними доказами в розумінні п.п. 10 п. 9 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, такими рішеннями судів не доведений факт вини саме [PERSON], оскільки, рішеннями судів встановлено неправомірність дій та вину Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в м. Києві державної та Печерської гімназії №75 Печерського району м. Києва. Отже, судовими рішеннями встановлено невідповідність дій не окремого працівника, а Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в м. Києві державної та Печерської гімназії №75 Печерського району м. Києва, що в силу абзацу 5 п.п. 10 п. 9 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України є підставою для солідарної відповідальності всіх працівників, а не лише одного із них, до якого пред'явлено позов. Також, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22.12.2016 та рішення Апеляційного суду Київської області від 14.03.2017 не містить повного складу, необхідного для цивільно-правової відповідальності саме відповідача [PERSON] Окрім того, суд вбачає за необхідне зазначити, що з вимогами про відшкодування збитків в порядку регресу держава може звернутися в разі наявності доказів виплаченого відшкодування. Поряд з цим, матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] було виплачено 100 144 грн. 90 коп., а наказ №149-к від 15.03.2017, на який посилається позивач, не може бути належним доказом виплати [PERSON] зазначеної суми, оскільки, з нього вбачається лише те, що відповідний орган прийняв рішення про виплату середнього заробітку, однак, не вбачається, що грошові кошти були виплачені [PERSON] в подальшому. Також, у долученому до матеріалів справи наказі №149-к від 15.03.2017 не зазначено, у якій саме сумі прийнято рішення про виплату [PERSON] грошового відшкодування, а зазначено лише про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу без конкретизації його розміру. Також, матеріали справи не містять жодних доказів погашення в дохід держави судового збору у розмірі 2 113 грн. 85 коп. Враховуючи вищевикладене, позивачем не було належними та допустимими доказами доведено факту вини саме відповідача [PERSON] у заподіянні збитків та не надано доказів того, що грошові кошти, у зазначеному у позові розмірі, були відшкодовані [PERSON], тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову за відсутністю доказів вини відповідача у заподіянні збитків та відсутність доказів виплати грошового відшкодування [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, сплачені позивачем судові витрати не підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed