Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

У вересні 2015 року позивач, [PERSON], звернувся до суду з вказаним позовом до [PERSON], третя особа: Ізюмський РС ГУ ДМС України в Харківській області, про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинку [ADDRESS], та зобов'язати Ізюмський РС ГУ ДМС України в Харківській області зняти відповідача з реєстраційного обліку місця проживання (а.с. 3-4). Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримує і просить суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без участі відповідача, позовні вимоги визнає повністю. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України. Перевіривши і дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлені факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до статей 3, 4, 15 ЦПК України особа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбачений ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. За змістом ч.ч. 4, 5 ст. 9 Житлового Кодексу Української РСР від 30 червня 1983 року №5464-X, із наступними змінами (далі - ЖК УРСР), ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Матеріалами справи встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 липня 2013 року, посвідченого державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори Харківської області Покровською Л.І. за реєстровим № 2-610, зареєстрованого Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 30.07.2013 року, житловий будинок в [ADDRESS], дійсно належить [PERSON] на справі власності, який складається з одного будинку та надвірні будівлі (а.с. 7-8). В даному житловому будинку з 12.04.2007 року був зареєстрований відповідач (а.с. 9-10, 21-22). Довідкою голови квартального комітету № 19 від 03.09.2015 року підтверджується факт, що відповідач [PERSON] у жилому будинку [ADDRESS] ніколи не проживав та не користувався жилим приміщенням з часу реєстрації по цей час, постійно проживає в іншому жилому приміщені в м. Вороніжі (а.с. 11). Вказаний факт відповідача не оспорював та підтвердив письмово у заяві (а.с. 20). Таким чином судом установлено, що відповідач [PERSON] з квітня 2007 року не проживав у жилому будинку [ADDRESS] без поважних причин, оскільки постійно проживає на території Російської Федерації, порушує права позивача тим, що не знявся з реєстрації як особа, яка не проживає і не користується приміщенням вказаного жилого будинку позивача без поважних причин. Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р. № 1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Судові витрати суд залишає за позивачем згідно його вимогам (а.с. 2).

Outcome: approved