Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 216 000,00 гривень та судового збору. В обґрунтування своїх вимог позивач вказувала, що 09.11.2011 року вона уклала з відповідачем договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 2272, у відповідності до якого передала [PERSON] позику грошові кошти у сумі 216000,00 грн. Договором визначено, що термін виконання відповідачем обов'язку з повернення боргу є момент пред'явлення нею вимоги про повернення грошей. 10.07.2012 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] за № 264/02-24 на адресу [PERSON] направлено вимогу про повернення грошових коштів за договором позики, проте грошові кошти їй так і не повернуті. Тому на підставі ст.ст. 526, 530, 1049 ЦК України вважає, що гроші повинні бути стягнуті в примусовому порядку. Посилаючись на наведені вище обставини, позивач просила позов задовольнити, стягнути вказану суму та відшкодувати судові витрати. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчать наявні у справі поштові повідомлення, причини неявки суду не повідомив, із заявою про розгляд справи в його відсутність не звертався. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 09 листопада 2011 року між позивачем і відповідачем був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 2272, у відповідності до якого передала [PERSON] позику грошові кошти у сумі 216000,00 гривень. Пунктом 1 Договору позики сторони визначили, що термін виконання позичальником обов'язку з повернення боргу визначено моментом пред'явлення вимоги про повернення боргу позикодавцем, яка повинна бути вчинена шляхом передачі нотаріусом відповідної заяви позикодавця позичальнику. За домовленістю сторін договір був визнаний безпроцентним. 10.07.2012 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] за № 264/02-24 на адресу [PERSON] направлено вимогу про повернення грошових коштів за договором позики, в якій визначено, що борг повинен бути повернутий протягом тридцяти днів від дня отримання вимоги. На день розгляду справи гроші позивачу повернуті не були. Зміна прізвища позивачки з Козоріз на Вітвицьку підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-АП № 163503, виданого 15.03.2014 року. Стаття 1046 ЦК України передбачає, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Обовязок позичальника повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором, передбачений в ст.1049 ЦК України. Таке ж правило містить ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 525 ЦК зазначає, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлене договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З огляду на вищевикладене суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача сплачений останньою при подачі позову судовий збір у розмірі 2160,00 гривень.

Outcome: approved