Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

У вересні 2011 року Позивачі звернулися з позовом, в якому просили визнати їх співавторами твору [INFO]»), припинити дії, що порушують їх авторське право, шляхом заборони відповідачам вчиняти дії щодо розпорядження майновими авторськими правами без згоди позивачів як співавторів та зобов'язати Державну службу інтелектуальної власності України внести до Державного реєстру свідоцтв про реєстрацію авторського права на твір відомості щодо визнання реєстрації за свідоцтвом № [NUMBER] недійсною. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі зазначають, що вказана комп'ютерна програма є похідним твором від цілої низки програм, що створювались протягом 40 років різними авторами і незмінним автором яких та науковим керівником усіх програм сімейства «[INFO]» був і є [PERSON] Підтвердженням його співавторства є також те, що у 2002 році ним у співавторстві з [PERSON] та [PERSON] було отримано свідоцтво [NUMBER] про реєстрацію 30.06.2002 року авторського права на твір [INFO]». Інші позивачі приймали участь у розробці модулів, які є складовою спірної комп'ютерної програми під керівництвом [PERSON], а також до 2009 року перебували у складі учасників ТОВ «Ліра софт». Зокрема, позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], у період з 2003 по 2009 роки були учасниками ТОВ «ЛІРА софт», а позивач [PERSON] є у складі учасників по теперішній час. В позові позивачі стверджують про наявність у них як у співавторів майнових авторських прав на комп'ютерну програму «ПК «[INFO]», обґрунтовуючи дане посилання численними публікаціями та статтями, планами семінарів та конференцій, в яких деякі позивачі приймали участь, переліком наукових праць позивача [PERSON] в період з 1962 по 2003 роки, численними семінарами та письмовими свідченнями фахівців та видатних діячів в галузі інформаційних технологій. Позивачі зазначають, що інформація про [INFO]» у засобах масової інформації з'явилася у 1981 році, тобто задовго до того, як було зареєстровано ТОВ «ЛІРА софт», а у різні роки [INFO]» мав різні назви: «[INFO]»(1969 р.), «[INFO]»(1971 р.), «[INFO]»(1975 р.), «[INFO]»(1976 р.), «[INFO]»(1982 р.), «[INFO]»(1986 р.), «[INFO]»(1988 р.), «[INFO]»(1991 р.). За твердженнями позивачів, у період з 1995 по 2011 роки великий колектив співавторів, включно з [PERSON] (позивач 1), [PERSON] (позивач 2), [PERSON] (відповідач 5), [PERSON] (відповідач 2), [PERSON] (відповідач 4), [PERSON] (відповідач 3), [PERSON] (позивач 7), [PERSON] (позивач 4), [PERSON] (позивач 2), [PERSON] (позивач 6), [PERSON] (позивач 5), працював у різних організаціях і створював версії Програмних комплексів: «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]» та «[INFO]». В судовому засіданні представник позивача-1 зазначив, що рукописний текст під назвою «[INFO]», виконаний особисто [PERSON] та свідчить про те, що саме позивач -1 є автором всіх програмних комплексів сімейства «[INFO]», починаючи з 1960-х років та до сучасності, оскільки розробив ідею, яку в подальшому відтворив у матеріальній формі. Базова модель програмного комплексу «[INFO]» залишилась майже незмінною, тож на основі саме цієї базової моделі було розроблено твір - [INFO]». Позивачі звертають увагу на ту обставину, що модулі, з яких складається [INFO]» та наявність у позивачів фрагментів вихідних кодів цих модулів, свідчить про наявності у них прав співавторів на дану комп'ютерну програму. Позивачі зазначають, що саме наявність у них вихідних кодів модулів комп'ютерної програми «ПК «[INFO]» доводить те, що вони є співавторами на зазначену комп'ютерну програму. Додатково позивачі звертають увагу суду на те, що відповідачі не можуть отримати виконувані коди модулів 1-5 ([INFO], [INFO], [INFO], [INFO] та [INFO]) у повному обсязі шляхом компіляції вихідних текстів, а це, на думку позивачів, однозначно доводить, що позивачі є співавторами перелічених модулів. Крім того, в якості підтвердження співавторства позивача-1 на комп'ютерну програму «ПК «[INFO]», позивачі посилались на свідоцтво [NUMBER] про реєстрацію 30.06.2002 року авторського права на твір «[INFO]». Позивачі вважають, що [INFO]» не є службовим твором, та звертають увагу суду на те, що лише частина співавторів знаходиться у трудових відносинах з ТОВ «ЛІРА софт», а тому підстав вважати, що зазначена комп'ютерна програма є службовим твором, на думку позивачів не має. Крім того, додатково звертають увагу суду на відсутність наказів та технічних завдань, які б мали бути створені ТОВ «ЛІРА софт» (відповідач- 1) у разі створення саме службового твору. Виходячи також з того, що позивачі не надавали відповідачам дозволів на використання комп'ютерної програми «[INFO]», а також у зв'язку з тим, що позивачі вважають себе співавторами зазначеної програми, на думку позивачів, дії відповідачів 1-5 є оманливими щодо зазначення їх, тобто відповідачів-1-5 співавторами під час реєстрації авторського права на комп'ютерну програму «[INFO]», яка засвідчується свідоцтвом № [NUMBER] від 10.05.2011 р. Посилаючись на п.24 та п.25 «Порядку державної реєстрації авторського права і договорів, які стосуються права автора на твір», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію авторського права і договорів, які стосуються права автора на твір» від 27.12.2001 року № 1756, позивачі просять визнати недійсною реєстрацію авторського права на комп'ютерну програму «ПК «[INFO]», яка підтверджується зазначеним свідоцтвом. Зазначене визнання реєстрації недійсною, на думку позивачів, має бути виконано шляхом занесення відповідних відомостей до Державного реєстру свідоцтв про реєстрацію авторського права на твір. У зв'язку з тим, що позивачі відносять себе до співавторів комп'ютерної програми «ПК «[INFO]», яку позивачі вважають похідним твором від програмного комплексу «[INFO]», на їх думку, вони мають виключні майнові авторські права на неї, і, звідси, мають як право спільно використовувати комп'ютерну програму «ПК «[INFO]», так і забороняти третім особам її використання. Виходячи з цього, вважають, дії відповідачів щодо реєстрації зазначеної комп'ютерної програми протиправними, посилаючись на ст.ст. 13, 15, 50, 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» від 23.12.1993 року № 3792-XII, ст. 436 ЦК України, а тому позивачі також просять суд заборонити відповідачам без згоди позивачів як співавторів: видавати дозволи на використання комп'ютерної програми «ПК «[INFO]»; тиражувати та розповсюджувати примірники цієї комп'ютерної програми; а також відтворювати зазначену комп'ютерну програму. В судовому засіданні представник позивачів також пояснив, що докази, які містяться в матеріалах справи в сукупності, а саме, наявність у позивачів відповідних вихідних кодів «ПК «[INFO]», показання свідків, численні публікації та статті [PERSON] в період з 1962 по 2003 роки, численні семінари та письмові свідчення фахівців та видатних діячів в галузі інформаційних технологій є беззаперечним доказом співавторства позивачів на комп'ютерну програму «ПК «[INFO]». В судовому засіданні позивачі та представники позивачів позов підтримали та просили його задовольнити. Представники відповідачів 1-5 проти позову заперечували, мотивуючи тим, що відповідачі діяли цілком правомірно, а заявлені вимоги безпідставні та необґрунтовані. Так, вказували, що 11.02.2003 року відповідач-1 уклав Авторський договір про передачу виключного права на використання програмного забезпечення щодо комп'ютерного програмного комплексу «[INFO]», строк дії якого сплинув 21.01.2004 року. Але вже 26.01.2004 року відповідач-1 уклав інший Авторський договір про передачу виключного права на використання програмного забезпечення щодо комп'ютерного програмного комплексу «[INFO]», що діяв до 24.01.2012 року. Співавторами, які передавали відповідачу-1 виключні майнові авторські права на використання комп'ютерного програмного комплексу «[INFO]» за зазначеними авторськими договорами є: [PERSON] (відповідач 5), [PERSON] (позивач 1) та [PERSON] У відповідності до п.п. 2.1. зазначених авторських договорів, відповідач-1 отримав виключне право на використання комп'ютерного програмного комплексу «[INFO]» всіма відомими способами та виключне право на дозвіл або заборону використання комп'ютерного програмного комплексу «[INFO]» іншими способами. Згідно з ч. 3 ст. 32 Закону України «Про авторське право і суміжні права», за авторським договором про передачу виключного права на використання твору автор (чи інша особа, яка має виключне авторське право) передає право використовувати твір певним способом і у встановлених межах тільки одній особі, якій ці права передаються, і надає цій особі право дозволяти або забороняти подібне використання твору іншим особам. При цьому за особою, яка передає виключне право на використання твору, залишається право на використання цього твору лише в частині прав, що не передаються. На думку представника відповідача -1, єдиною особою, яка у період до 24.01.2012 року мала право використовувати виключні майнові авторські права на [INFO]» є саме відповідач- 1. Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону України Закону «Про авторське право» та ст. 441 ЦК України, використанням твору є, зокрема, переробки, адаптації та інші подібні зміни творів. Представник відповідачів 1-5 зазначив, що використовуючи з 2003 року виключні майнові авторські права на [INFO]», відповідач-1 змінював зазначений твір та створював нові його версії. Останньою версією комп'ютерного програмного комплексу «[INFO]» є [INFO]». Представник відповідача-1 звернув увагу суду на те, що кожна версія програмного комплексу «[INFO]» є окремим об'єктом авторського права. Відповідач-1 надав суду бухгалтерські довідки щодо правовідносин, в яких він знаходився із всіма позивачами, відповідачами та [PERSON] з 2003 року та по цей час, та посилався на те, що із відповідачами 2-5 він знаходиться у трудових відносинах і саме ці відповідачі є співавторами комп'ютерної програми «ПК «[INFO]». Стверджував, що з деякими позивачами, відповідач- 1 не перебував ані в трудових, а ні в цивільно-правових відносинах, і будь-кому з них завдань на розробку ПК «[INFO]» не надавав, а тому твердження позивачів щодо їх співавторства є необґрунтованими. Представник відповідача -1 посилався на норми ч. 2 ст. 429 ЦК України, у відповідності до якої майнові права інтелектуальної власності на об'єкт, створений у зв'язку з виконанням трудового договору, належать працівникові, який створив цей об'єкт, та юридичній або фізичній особі, де або у якої він працює, спільно, якщо інше не встановлено договором. Посилаючись на вказані вище вимоги закону, на думку відповідача-1, [INFO]» є службовим твором, оскільки вона створена у співавторстві відповідачами 2-5 під час виконання службових обов'язків, а передача виключних майнових прав на цей твір від співавторів (відповідачів 2-5) до відповідача -1 підтверджується Договором № 02/09/09 від 02.09.2009 року про розподіл майнових прав на службовий твір «[INFO]». Крім того, [INFO]» була оприлюднена 29.09.2009 року під час проведення семінару «Інформаційні технології в проектуванні», який відбувався з 28.09.2009 року по 3.10.2009 року в Автономній республіці Крим, смт. Гурзуф у Міжнародному дитячому центрі «Артек». З метою доведення цього факту представник відповідача-1 надав копію програми зазначеного семінару, наказ № 50 А від 7.09.2009 року, розпорядження та посвідчення на відрядження щодо учасників семінару. Представник відповідача- 1 не погоджується з твердженнями представника позивача- 1 про те, що участь позивача- 1 у семінарі «Інформаційні технології в проектуванні» та його доповідь є підтвердженням того, що позивач- 1 є співавтором комп'ютерної програми «ПК «[INFO]», оскільки вважає доповідь на семінарі не є належним підтвердженням співавторства позивача- 1 на комп'ютерну програму «ПК «[INFO]» та можливу доповідь міг зробити будь-який технічний спеціаліст в цій галузі, який ознайомлений із комп'ютерною програмою «[INFO]». Оскільки у відповідності до ст. 13 Закону України «Про авторське право і суміжні права» співавторами є особи, спільною творчою працею яких створено твір, і відносини між співавторами визначаються угодою, укладеною між ними, то на підставі того, що позивачі не надали суду ніякої угоди, яка б регулювала відносини, що існують між ними як між співавторами, а також не повідомили суд про існування такої угоди, на думку представника відповідачів, недоведеним є твердження позивачів щодо факту існування між ними відносин співавторства щодо Комп'ютерної програми «[INFO]». Крім того, представник відповідача -1 пояснив, що під час реєстрації комп'ютерної програми «ПК «[INFO]» було подано вірну інформацію щодо співавторів, а також вказано, що зазначена комп'ютерна програми є похідним твором щодо комп'ютерного програмного комплексу «[INFO]», а тому вимоги позивачів щодо внесення до Державного реєстру свідоцтв про реєстрацію авторського права на твір відомостей про визнання реєстрації за свідоцтвом № [NUMBER] недійсною на тій підставі, що відповідачами подано оманливі свідчення, є неправомірними. На підтвердження розуміння та усвідомлення позивачем-1 значення укладення ним Авторських договорів про передачу виключного права на використання програмного забезпечення щодо комп'ютерного програмного комплексу «[INFO]» від 11.02.2003 року та 26.01.2004 року, представники відповідачів 1-5 надали суду Авторський договір № 1Д від 01 січня 2004 року про передачу невиключного права на використання програмного забезпечення, укладений між Державним підприємством «Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] Пунктом 1.1. Авторського договору № 1Д передбачено, що Співавтори передають, а Інститут отримує невиключне право на використання базових версій комп'ютерних програмних комплексів «МОНОМАХ» та «[INFO]» (далі за текстом «Договір»). Представники відповідачів 1-5 зазначають, що укладення між Державним науково-дослідний інститутом автоматизованих систем в будівництві та [PERSON], [PERSON], [PERSON], як співавторами Авторського договору № 1Д дає підстави стверджувати, що позивач -1, [PERSON], дав неправдиві показання в суді в тій частині, що не розумів юридичні наслідки своїх дій під час укладання в 2003 р. та в 2004 р. Авторських договорів. Вважає, що позивач- 1, [PERSON], керівник колективу Державного науково-дослідного інституту автоматизованих систем в будівництві, користуючись повною довірою свого колективу, продовжував використовувати КП «[INFO]» у способи, що виходили за межі повноважень, наданих на підставі Авторського договору № 1Д. Усвідомлена протиправна поведінка позивача -1, [PERSON],приховування від колективу, яким він керував, дійсного стану справ щодо КП «[INFO]» та юридичних наслідків власних дій, зокрема, передачі до ТОВ «ЛІРА софт» виключних авторських прав на КП «[INFO]» на підставі Авторського договору від 26 січня 2004 року, призвели до порушення авторських прав відповідача- 1 з боку позивачів 2-7, які після укладання Авторських договорів продовжували працювати із вихідними кодами КП «[INFO]». Представник вважає, що ні позивачі 2-7, ні будь-яка інша особа, крім відповідача- 1, ТОВ «ЛІРА софт», не мали права використовувати вихідні коди КП «[INFO]» після передачі до ТОВ «ЛІРА софт» виключних авторських прав на цю програму за Авторськими договорами від 11.02.2003 року та від 26.01.2004 року. Також представники відповідачів 1-5 вказують на те, що жоден з позивачів не здійснював розробку комп'ютерної програми «ПК «[INFO]» в ТОВ «ЛІРА софт» та не здійснював розробку комп'ютерної програми «ПК «[INFO]» у складі її дійсних співавторів - відповідачів 2-5. Особливу увагу відповідачі 1-5 звертають на те, що в ході дослідження наданих позивачами вихідних текстів й отриманих шляхом їх компіляції, модулів [INFO], [INFO], [INFO], [INFO], [INFO]) експертами виявлено неодноразове використання у них знаку охорони авторського права відповідача -1, а саме: «© 2009 ЛИРА софт. Все права защищены», зокрема, наявність знаку охорони авторського права відповідача- 1: у робочому вікні системи, інстальованої з CD-диску, наданого позивачами, та у робочому вікні системи, інстальованої з CD-диску, наданого відповідачем - 1 «О програмне ЛИРА» міститься ідентична інформація про те, що автором є ТОВ «ЛІРА софт», зазначено адресу сайту lira.com.ua та розміщено знак охорони авторського права; у керівництві по використанню програми, що міститься в складі інсталяційного пакету програмних модулів 1-5 ([INFO], [INFO], [INFO], [INFO], [INFO]), наданих на дослідження позивачами, в першому діалозі після запуску інсталяції програмних модулів 1-5 ([INFO], [INFO], [INFO], [INFO], [INFO]), наданих позивачами, в описі типу ключа захисту програмних модулів 1-5 ([INFO], [INFO], [INFO], [INFO], [INFO]), наданих позивачами. Відповідачі зазначають, що наявними у справі доказами підтверджуються авторські права відповідача -1 на ПК «[INFO]» та за відсутності належних і допустимих доказів участі позивачів у створенні цієї комп'ютерної програми, то виявлена експертами схожість наданих позивачами до наданих відповідачем -1 складу компонентів інсталяційного пакету, цільового призначення та функціональних можливостей; відображення інтерфейсної частини комп'ютерних програм, системи захисту ключем тощо, дає підстави стверджувати, про неправомірне використання перелічених об'єктів саме позивачами. Вважає, що використання самими ж позивачами у наданих ними модулях 1-5 знаку охорони авторського права відповідача- 1, не лише вказує на визнання авторських прав за відповідачем- 1 і спростовує заяви позивачів щодо їх співавторства на ПК «[INFO]», але й свідчить про неправомірне використання позивачами зазначених модулів ПК «[INFO]» за відсутності відповідного дозволу відповідача -1. З огляду на викладене, відповідачі 1-5 заперечують проти співавторства позивачів щодо комп'ютерної програми «ПК «[INFO]», вважаючи свої дії щодо створення зазначеної комп'ютерної програми, передачі виключних майнових прав на неї відповідачу- 1 та реєстрації зазначеної програми цілком правомірними, а тому просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача Державної служби інтелектуальної власності України проти позову заперечував, посилаючись на те, що Держслужба при здійсненні реєстрацій авторського права на службовий твір діяла у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів «Про державну реєстрацію авторського права і договорів, які стосуються права автора на твір» від 27 грудня 2001 р. № 1756. Разом з тим, представник Держслужби звернув увагу на ч. 3 п. 17 Постанови КМУ за № 1756, згідно якої під час розгляду заявок на реєстрацію авторського права на твори Держслужба не встановлює авторства, а в силу ч. 2 п. 13 даної Постанови, саме автор або особа, яка має авторське право на твір, несе відповідальність за достатність і достовірність інформації, наведеної у заявці на реєстрацію авторського права на твір. У судовому засіданні представник Держслужби просив у задоволенні позову відмовити. Рішенням Солом'янського районного суду м.Києва від 31.10.2011 року, яке було залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 08.02.2012 року, в задоволенні позову позивачів, відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.04.2012 року рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 31.10.2011 року та ухвалу Апеляційного суду м.Києва від 08.02.2012 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд. Згідно вимог касаційної інстанції при повторному розгляді справи, суд першої інстанції має вирішити питання про призначення у справі комплексної експертизи об'єктів інтелектуальної власності та ком»ютерно-технічну експертизу, здійснити виклик свідків та витребувати матеріали заявки, з'ясувати характер спірних правовідносин, права та обов»язки сторін, фактичні обставини справи. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, судових експертів, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Авторське право, як частина цивільного законодавства, регулює відносини, пов'язані з використанням творів літератури, науки і мистецтва, які є результатом творчої діяльності, незалежно від призначення, способу і форми їх вираження, а також художніх достоїнств або наукової цінності. Охорона комп'ютерних програм та баз даних в Україні здійснюється відповідно до Закону України «Про авторське і суміжні права», що відповідає вимогам міжнародних конвенцій і угод. Відповідно до п. 1 ст. 2 Бернської конвенції про охорону літературних і художніх творів від 24.07.1971 року, яка є чинною для України з 25.10.1995 року, термін «Літературні і художні твори» охоплює всі твори в галузі літератури, науки і мистецтва, яким би способом і в якій би формі вони не були виражені, як-то: книги, брошури та інші письмові твори, лекції, звертання, проповіді та інші подібного роду твори; драматичні і музично-драматичні твори; хореографічні твори і пантоміми, музичні твори з текстом або без тексту; кінематографічні твори, до яких прирівнюються твори, виражені способом, аналогічним кінематографії; малюнки тощо. Згідно з п. 6 ст. 2 Конвенції твори, зазначені у цій статті, користуються охороною у всіх країнах Союзу. Ця охорона здійснюється на користь автора і його правонаступників. В силу ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» від 23.12.1993 року № 3792-XII з подальшими змінами і доповненнями, первинним суб'єктом, якому належить авторське право, є автор твору або за відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору (презумпція авторства). Авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей. Відповідно до ст. 435 ЦК України та ст. 7, п. 1 ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» суб'єктами авторського права, окрім авторів творів, є їх спадкоємці та інші фізичні та юридичні особи, які набули авторських прав відповідно до закону або договору. Авторський договір це -консенсуальна угода, за якою автор або правонаступники передають готовий твір певній організації для використання, або автор бере на себе обов'язок створити певний твір і передати його для використання обумовленим у договорі способом. Судом встановлено, що [PERSON] (позивач- 1) у співавторстві з [PERSON] (відповідач 5, правонаступном якого є [PERSON] ) та [PERSON] було отримано свідоцтво [NUMBER] про реєстрацію 30.06.2002 року авторського права на твір «[INFO]». 11.02.2003 року ТОВ «ЛІРА софт» (відповідач-1) уклав Авторський договір про передачу виключного права на використання програмного забезпечення щодо комп'ютерного програмного комплексу «[INFO]» із його співавторами: [PERSON], [PERSON] (позивач- 1) та [PERSON], на строк до 21.01.2004 року. 26.01.2004 року відповідачем-1 з тими ж співавторами був укладений наступний Авторський договір про передачу виключного права на використання програмного забезпечення щодо комп'ютерного програмного комплексу «[INFO]», строком дії до 01.01.2020 року. Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 14.11.2011 року по справі №2-5656/11, порушеній за позовом [PERSON] та [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІРА софт» ( відповідач-1 ) про розірвання авторського договору, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24.01.2012 року, Авторський договір про передачу виключного права на використання програмного забезпечення щодо комп'ютерного програмного комплексу «[INFO]» від 26.01.2004 року було розірвано. Таким чином, строк дії Авторського договору про передачу виключного права на використання програмного забезпечення щодо комп'ютерного програмного комплексу «[INFO]» від 26.01.2004 року припинився 24.01.2012 року. У відповідності до п.п. 2.1. зазначених Авторських договорів про передачу виключного права на використання програмного забезпечення, відповідач -1 отримав виключне право на використання комп'ютерного програмного комплексу «[INFO]» всіма відомими способами та виключне право на дозвіл або заборону використання програмного забезпечення іншими способами. Згідно зі ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», до майнових прав автора належать, в тому числі, виключне право на використання твору. Таким чином, відповідачу- 1 як особі, яка отримала виключні майнові авторські права на використання комп'ютерного програмного комплексу «[INFO]», належать усі, визначені ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» та ч.1 ст. 440 ЦК України майнові авторські права на твір - [INFO]». У відповідності до ч.1 ст. 441 ЦК України, використанням твору вважається: а) опублікування (випуск у світ); б) відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі; в) переклад; г) переробка, адаптація, аранжування та інші подібні зміни; ґ) включення складовою частиною до збірників, баз даних, антологій, енциклопедій тощо; є) публічне виконання; ж) продаж, передання в найм (оренду) тощо; з) імпорт його примірників, примірників його перекладів, переробок тощо. Відповідно до ст.29 Закону використання твору допускається виключно на основі авторського договору з автором або іншою особою, що має авторське право. Стаття 14 Закону серед форм використання наводить переробку, адаптацію, які створюють похідний твір. Отже, похідний твір - твір, що є творчою переробкою іншого існуючого твору без завдавання шкоди його охороні, тому авторами визнаються і автори похідних творів, зокрема, переробок, при створенні яких автор похідного твору повинен зробити свій творчий внесок. Твори, створені в результаті переробки існуючих творів, відносяться до похідних творів, якщо при їх створенні була здійснена творча переробка іншого існуючого твору. Якщо твір повторює або включає в себе певні елементи твору, авторські права на які належать іншій особі, відповідно до ст.3 Закону України «Про авторське право та суміжні права», такий твір буде похідним твором продуктом інтелектуальної творчості, заснованим на іншому існуючому творі (переробка, адаптація). З огляду на викладене вище, суд вважає, і представниками позивачів ці обставини не оспорювались, що відповідач -1 мав право здійснювати переробку комп'ютерного програмного комплексу «[INFO]», внаслідок якої був створений похідний твір «[INFO]»), який зареєстрований 10.05.2011 року відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], як об'єкт авторського права за свідоцтвом [NUMBER] та як наслідок має самостійну правову охорону. Як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, співробітники ТОВ «ЛІРА софт» (відповідач 1), а саме: [PERSON] (відповідач- 2), [PERSON] (відповідач -3), [PERSON] (відповідач -4) та, [PERSON] (відповідач -5, що помер) передали відповідачу -1 виключні майнові авторські права на комп'ютерну програму «ПК «[INFO]», що підтверджується Договором № 02/09/09 від 02.09.2009 року про розподіл майнових прав на службовий твір «ПК «[INFO]», а також свідоцтвом про реєстрацію авторського права [NUMBER] від 10.05.2011 року. Суд погоджується з доводами представника відповідачів про те, що [INFO]» є службовим твором, оскільки вона створена у співавторстві відповідачами 2-5 під час виконання службових обов'язків, а передача виключних майнових прав на цей твір від співавторів (відповідачів 2-5) до відповідача- 1 підтверджується договором про розподіл майнових прав. Та обставина, що [INFO]» є службовим твором підтверджується, наданими відповідачем-1 довідками, згідно яких вбачається, що відповідачі 2-5 знаходилися з ним у трудових відносинах під час створення комп'ютерної програми «ПК «[INFO]». Доводи позивачів про те, що комп'ютерну програму «ПК «[INFO]» не можна вважати службовим твором, оскільки частина співавторів знаходиться з відповідачем-1 у трудових відносинах, а частина співавторів не знаходиться, суд вважає необґрунтованими, з огляду на те, що позивачами не подано доказів існування між позивачами та відповідачем -1 цивільно-правових договорів, на підставі яких можна зробити висновок щодо співавторства позивачів. У відповідності до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. З огляду на викладене, суд вважає встановленим, що [INFO]» є службовим твором, який був створений під час виконання трудових обов'язків у співавторстві відповідачів 2-5, виключні майнові права якої належать відповідачу -1. В обґрунтування заявлених вимог в частині співавторства позивачів на комп'ютерну програму «ПК «[INFO]» позивачі посилалися на те, що саме у них є вихідні коди модулів даної комп'ютерної програми, на відміну від відповідачів , які не можуть отримати виконувані коди модулів 1-5 ([INFO], [INFO], [INFO], [INFO] та [INFO]) в повному обсязі шляхом їх компіляції . Також в підтвердження співавторства на комп'ютерну програму «ПК «[INFO]», посилалися на статті, лекції, промови та їх особисті свідчення, як свідків, щодо участі у створенні даної програми, як об'єкта інтелектуально власності. Оцінюючи матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що доводи позивачів щодо їх співавторства на комп'ютерну програму «ПК «[INFO]», недоведені та не підтверджені відповідними доказами у справі, виходячи з наступного. У відповідності до ч.1 ст. 3 Закону України «Про авторське право і суміжні права», охорона цього Закону поширюється на твори, які знаходяться в об'єктивній формі на території України. Виходячи з вимог ч.2 ст. 429 ЦК України передбачено, якщо твір створено у порядку виконання працівником трудового договору (контракту) і в межах строку його дії, тобто при виконанні службових обов'язків і за службовим завданням роботодавця, то особисті немайнові права автора твору, які є невідчужуваними, належать працівникові. Майнові права на об'єкт авторського права і (або) суміжних прав, створений у зв'язку з виконанням трудового договору, належать працівникові, який створив цей об'єкт, та юридичній або фізичній особі, де або в якої він працює, спільно, якщо інше не встановлено договором . Відповідно до ст. 8 Закону України «Про авторське право і суміжні права», ч. 1, ч. 3 ст. 433 ЦК України, об'єктами авторського права є твори, зокрема, комп'ютерні програми. При цьому авторське право не поширюється на ідеї, процеси, методи діяльності або математичні концепції як такі. Як було наголошено, охороні підлягають форми вираження ідей автора, а не самі ідеї. Так, якщо автор опублікує у формі статті стислий виклад своїх ідей, ніхто не може перешкодити третій стороні використати ці ідеї для створення такого приладу; однак авторське право захистить автора від відтворення примірників його статті без його дозволу. Що стосується самої ідеї, то на неї не поширюється охорона відповідно до авторського права, але вона може бути захищена на інших підставах, наприклад, в контексті промислової власності. Головним є те, що ідеї не охороняються авторським правом. За змістом ч. 4 ст. 433 ЦК України, ст. 18 Закону № 3792-ХІІ комп'ютерні програми охороняються як об'єкти авторського права, а саме як літературні твори. Передбачена Законом № 3792-ХІІ правова охорона поширюється тільки на форму вираження твору і не поширюється на будь-які ідеї, теорії, принципи, методи, процедури, процеси, системи, способи, концепції, відкриття, навіть якщо вони виражені, описані, пояснені, проілюстровані у творі. Аналізуючи докази, подані позивачами на підтвердження свого співавторства на комп'ютерну програму «ПК «[INFO]», та враховуючи норми ст. 13 Закону України «Про авторське право і суміжні права», ч.1 ст. 58 ЦПК України, суд вважає ці докази неналежними, оскільки вони не містять інформацію щодо предмета доказування. Статті, лекції, промови є окремими об'єктами авторського права. Належність позивачам авторських прав на статті, лекції, промови не є доказами існування співавторства на комп'ютерну програму «ПК «[INFO]». Посилання позивачів на наявність у них вихідних кодів модулів комп'ютерної програми «ПК «[INFO]», а саме на модулі: [INFO], [INFO], [INFO], [INFO] та [INFO], як на підтвердження співавторства на комп'ютерну програму «ПК «[INFO]», є неналежними доказами щодо визнання за ними співавторства, оскільки сукупність зазначених модулів самих по собі не є об'єктивною формою твору - комп'ютерної програми «ПК «[INFO]», яка охороняється за Законом. Авторське право у автора виникає після досягнення творчого результату, втіленого в об'єктивну форму, яка забезпечує його сприйняття іншими особами. В той же час, модулі є елементами цілого комплексу комп'ютерної програми, які самостійного захисту не мають та окремо не використовуються, вказані висновки підтверджуються також наступним. Ухвалою суду від 18.10.2012 року у справі було призначено судову експертизу об'єктів інтелектуальної власності, проведення якої було доручено Науково-дослідному центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності (м. Київ, Львівська площа, 4а) на вирішення якої було постановлено наступні запитання: 1). Чи є вихідні тексти кожного з програмних модулів 1-5 ([INFO], [INFO], [INFO], [INFO], [INFO]) наданих Позивачами ([PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]) об'єктом права інтелектуальної власності? 2). Чи можливо з вихідних текстів програмних модулів 1-5 ([INFO], [INFO], [INFO], [INFO], [INFO]), наданих Позивачами шляхом компіляції отримати в повному обсязі виконувані модулі 1-5 «[INFO]», наданими Відповідачами 1-5? 3). Чи можливо з вихідних текстів програмних модулів 1-5 ([INFO], [INFO], [INFO], [INFO], [INFO]), наданих Позивачами шляхом компіляції отримати в повному обсязі виконувані модулі 1-5 «[INFO]», які містяться в матеріалах заявки поданих до Установи на реєстрацію авторського права на КП «[INFO]»? 4). Які саме елементи - вихідні тексти чи виконувані модулі були подані Відповідачем-1 до Установи для реєстрації авторського права на КП «[INFO]» та до якого із п'яти модулів «КП «[INFO]» ([INFO], [INFO], [INFO], [INFO], [INFO]), відносяться такі елементи? 5). Чи можливо з вихідних текстів програмних модулів 1-5 ([INFO], [INFO], [INFO], [INFO], [INFO]), наданих Відповідачем 1-5 шляхом компіляції отримати в повному обсязі виконувані модулі 1-5 «[INFO]», наданих відповідачем-1? 6). Чи є модулі 1-5 «КП «[INFO]», відтворенням виконуваних модулів 1-5 ([INFO], [INFO], [INFO], [INFO], [INFO]), які отримані шляхом компіляції вихідних текстів програм модулів 1-5 ([INFO], [INFO], [INFO], [INFO], [INFO]), наданих Позивачами? 7). Чи співпадають (є тотожними) вихідні тексти програмних модулів 1-5 ([INFO]. [INFO], [INFO], [INFO], [INFO]), наданих Позивачами, з вихідними текстами модулів 1-5 КП «[INFO]», наданими Відповідачем- 1? За результатами експертного дослідження було складено Висновок № 196/12 комісійної судової експертизи у сфері інтелектуальної власності від 19.11.2013 року. Згідно вказаного Висновку експертами встановлено, що вихідні тексти кожної комп'ютерної програми (програмного модолю) 1-5 ([INFO], [INFO], [INFO], [INFO], [INFO]) наданих позивачами 1-7, не мають ознак комп'ютерної програми як об'єкта права інтелектуальної власності. Разом з тим, Висновком експертів встановлено, що з вихідних текстів програмних модулів 1-5 ([INFO], [INFO], [INFO], [INFO], [INFO]), наданих відповідачами 1-5, шляхом компіляції можливо відтворити в повному обсязі виконувані модулі 1-5 КП «[INFO], наданих відповідачем-1. Згідно Висновку також вбачається, що експерти не надали висновок щодо інших питань поставлених для здійснення даного дослідження з огляду на те, що вихідні тексти об'єктів дослідження не були надані, а з наявних фрагментів вихідного коду у паперовій формі, відповісти на поставлені запитання неможливо. Як вбачається з висновку судової експертизи та пояснень допитаних в судовому засіданні судових експертів [PERSON] та [PERSON], експертами здійснювалося дослідження з дотриманням вимог абз. 1, 2 ст. 1, 4 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 р. № 53/5, з урахуванням усіх суттєвих фактів та обставин тією мірою, якою вони були представлені в матеріалах справи. Користуючись правами, передбаченими ст. 13 Закону України «Про судову експертизу», експерти неодноразово зверталися через суд до сторін справи з метою отримання додаткових матеріалів (вихідних текстів програмних модулів), які б надали можливість провести дослідження, проте вихідні тексти програмних модулів 1-5 ([INFO], [INFO], [INFO], [INFO], [INFO]) сторонами надані не були, внаслідок чого дослідження було проведено за наявними в матеріалах справи матеріалами. Допитані в судовому засіданні експерти [PERSON] та [PERSON] надали усні та письмові відповіді на питання сторін та пояснили, що неможливість надання відповіді на друге питання обумовлена його формулюванням, адже для відповіді на питання 2 висновку судової експертизи експертові необхідні вихідні коди обох сторін - позивачів та відповідачів (які фізично розташовані в різних місцях) на своєму робочому місці (чи на робочому місці на якому здійснювався огляд) одночасно, що не було забезпечено під час оглядів об'єкта дослідження. При цьому, для відповіді на питання 5 висновку експертові необхідні лише вихідні коди однієї сторони - відповідачів, що було забезпечено під час оглядів об'єкта дослідження. Судом встановлено, що експертне дослідження проведене відповідно до Закону України «Про судову експертизу» комісією кваліфікованих експертів, які мають відповідну кваліфікацію та внесені до реєстру атестованих судових експертів. Вбачається, що Висновок комісійної судової експертизи у сфері інтелектуальної власності містить докладний опис проведеного дослідження та обґрунтовані, чіткі висновки з поставлених запитань, виходячи з матеріалів, наданих на дослідження. З огляду на викладене вище, суд не знаходить підстав, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку судової експертизи чи суперечливість його іншим матеріалам справи,а тому за правила ст. 212 ЦПК України приймає його до уваги. Так, у Висновку експертів № 196/12 встановлено, що скомпільовані окремо з вихідних текстів позивачів модулі 1-5 «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]» не задовольняють критеріям працездатності, на відміну від скомпільованих одночасно у складі системи «[INFO]» разом із іншими її елементами , наданих відповідачем-1(сторінка 44 Висновку). Так, 18.07.2013 р. за результатами практичної перевірки програмних модулів 1-5 «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]», які були скомпільовані окремо, експертами виявлено, що вони не задовольняють критеріям працездатності у повному обсязі, відповідно, не забезпечують виконання усіх функцій, заявлених у матеріалах, наданих на дослідження. Під час виконання тестових прикладів виявлені помилки, повна відмова працездатності (критична помилка). Зазначене свідчить про те, що позивачами замість вихідних текстів та виконуваних модулів окремо кожного з модулів «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]» та «[INFO]» було надано для експертизи CD-диск, на якому містяться інсталяційні файли та ключ до цілої Комп'ютерної програми «[INFO]» (сторінка 10 Висновку). При цьому, відповідь експертів на перше запитання однозначно вказує, що вихідні тексти кожного модулю 1-5 «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]», наданих позивачами не мають ознак комп'ютерної програми як об'єкта права інтелектуальної власності. Отже, перелічені модулі є елементами цілої комп'ютерної програми ПК «[INFO]», які самостійного захисту не мають та окремо не використовуються. Таким чином, результати судової експертизи повністю спростовують доводи позивачів про те, що модулі 1-5 «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]» є рівноцінними і самостійними комп'ютерними програмами. Разом з тим, проведення експертами дослідження наданих відповідачем- 1 вихідних кодів ПК «[INFO]» безумовно вказує на наявність таких кодів у останнього. До того ж, наявність у відповідача -1 вихідних кодів усіх модулів ПК «[INFO]» прямо підтверджується відповіддю експертів на п'яте запитання Висновку, що з вихідних текстів програмних модулів 1-5 («[INFO]», «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]»), наданих відповідачем 1-5, шляхом компіляції можливо відтворити в повному обсязі виконувані модулі 1-5 «КП «[INFO], наданих відповідачем -1. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що надані на дослідження об»єкти програмних модулів 1-5 («[INFO]», «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]», «[INFO]») , скомпільовані окремо, не задовольняють критеріям працездатності у повному обсязі, а відтак не мають ознаки ком»ютерної програми та відповідно твердження позивачів про їх співавторство саме на ком»ютерну програму «Програмний комплекс [INFO]» , за даних обставин, є недоведеними. Суд звертає увагу на той факт, що ПК «[INFO]» є цілісною комп'ютерною програмою та виконує в цілому завдання та функції, заявлені у технічній документації наданій для проведення судового дослідження, зокрема, у технічному описі до ПК «[INFO]». В той час як позивачами було надано технічні описи до кожного з модулів 1-5 окремо. В ході розгляду справи судом було здійснено допит свідків, в тому числі позивачів по справі. Аналізуючи матеріали справи та експертне дослідження, суд вважає, що покази позивачів наданих в суді, як свідків, не можуть бути прийняті до уваги в підтвердження їх співавторства на комп'ютерну програму «ПК «[INFO]». Так, допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що «ПК «[INFO]» складається з шести основних модулів. Основними розробниками і авторами модуля [INFO] є [PERSON], [PERSON], [PERSON] Основними розробниками модуля [INFO] є [PERSON], [PERSON], [PERSON] Автором модулів [INFO] і [INFO] є [PERSON] Основними розробниками і авторами модуля [INFO] є [PERSON] і [PERSON] Шостий модуль [INFO], його розробниками є [PERSON], [PERSON], [PERSON] Але, у зв'язку з тим, що цей модуль реалізує методи математичної фізики та будівельної механіки, то він найбільш стабільний в сенсі незмінності програми і в основному використовує розробки ще 60-х років, які були створені, включаючи і програмування на комп'ютерах, особисто [PERSON] Також пояснив, що дійсно підписував Авторський договір про передачу виключного права на використання комп'ютерного програмного комплексу «[INFO]» та не пам'ятає, чи передавалися при цьому вихідні тексти комп'ютерної програми в цілому. Підтвердив, що після підписання вказаного авторського договору колектив продовжив працювати на основі вихідних текстів. Допитаний в якості свідка [PERSON] поянив, що [INFO]» являє собою складний комплекс програм, який розроблявся у великому авторському колективі. Авторами модуля [INFO] назвав [PERSON], [PERSON], [PERSON], авторами модуля [INFO] - [PERSON], [PERSON], [PERSON], авторами модуля [INFO] - [PERSON], модулів [INFO], [INFO], [INFO] - [PERSON], [PERSON], [PERSON], авторами модуля [INFO] - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] На питання представника відповідачів 1-5, який його особистий внесок по версіях ПК [INFO], [INFO], [INFO], [PERSON] засвідчив, що оскільки він акумулював всі бажання користувачів програми, то він висловлював ідеї, розробляв алгоритми, порядку дій користувача з програмою, він в багатьох випадках розробляв дизайн діалогів для користувача, як заповнюються вихідні дані, розробляв дизайн таблиць для результатів та оформлення документуючої системи. Засвідчив, що він особисто не програмував комп'ютерну програму «[INFO]», проте, розробляв алгоритми, які потім були переведені на сучасні мови програмування. [PERSON] зазначила, що вважає себе та [PERSON] співавторами модуля [INFO], співавторами модуля [INFO] є [PERSON] та [PERSON], автором модуля [INFO] є [PERSON], співавторами модуля [INFO] є [PERSON] та [PERSON] Засвідчила, що [PERSON] є співавтором практично всіх модулів комплексу: [INFO], [INFO], [INFO], [INFO], керував та алгоритмізував розрахунки в усіх вище перерахованих модулях, а також є розробником основних математичних функцій розрахункового процесора (МКЕ-розрахунок), про що свідчать систематичні наради, інженерне спілкування всіх позивачів на робочих місцях при створенні модулів ПК «[INFO]». Також пояснила, що [PERSON] є співавтором модуля [INFO], [INFO] та [INFO], [PERSON] є автором модулів [INFO], [INFO], [INFO]. Позивач [PERSON], пояснив, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] займалися модулем МКЕ-розрахунок, тому він вважає їх співавторами ПК «[INFO]», а також вказав, що позивачі є авторами цього твору. Зазначив, що [PERSON] є автором «[INFO]» і науковим керівником групи авторів і брав участь практично у всіх розробках кожної системи з самого початку і до версії [INFO] . Також підтвердив, що [PERSON] займалась модулем [INFO], [PERSON] є автором [INFO], [PERSON], є автором розрахунку металевих конструкцій [INFO], [INFO], є автором об'ємної моделі грунту. Крім того, зазначив, що він, разом з [PERSON] та [PERSON] розробляли алгоритми модулів для розрахунку залізобетонних пластинчатих та стрижневих кінцевих елементів для білоруських норм. [PERSON] заявив, що в різні роки над [INFO]» працювала різна кількість людей - 100, 40, 30 і багатьох він знає особисто. Позивач 5 [PERSON] пояснив, що [PERSON] є автором графічного двигуна «[INFO]», при чому двигун був розроблений раніше, для попередніх версій програми. Для версії [INFO] [PERSON] разом з [PERSON] в співавторстві з [PERSON] розробляли розрахунок коефіцієнтів пружної основи грунту по нормам ДБН 2009 року. Підтвердив, що [PERSON] завжди займалася програмою [INFO], а також вказав на те, що [PERSON] є науковим керівником групи авторів і брав участь практично у всіх розробках кожної системи, яка входить до «[INFO]» на протязі всієї історії. [PERSON] пеояснив, що [PERSON] є учасником їхнього авторського колективу, і відігравав в ньому роль основної ланки в алгоритмізації вводу вихідних даних та аналізу результатів, [PERSON] йому відомий як основний розробник програми [INFO] і програми [INFO], [PERSON] разом з [PERSON] розробляв систему [INFO]. Позивач 6 [PERSON] пояснив, що з початку його роботи в колективі по створенню [INFO]» (1991 рік), [PERSON] був і є науковим керівником цього проекту, фундатором цього проекту, його головним ідеологом, крім того, [PERSON] приймав безпосередню участь у розробці [INFO]» та писав конкретні алгоритми для конкретних процедур в усіх модулях [INFO]». Більшість алгоритмів в [INFO]» створені [PERSON] Зазначив, що [PERSON] також приймав участь в написанні алгоритмів практично в усіх модулях [INFO]», [PERSON] та [PERSON] разом з [PERSON] та [PERSON] є авторами модуля [INFO], [PERSON] разом з [PERSON] та [PERSON] розробив архітектуру даних модуля [INFO]. Також зазначив, що [PERSON] разом з [PERSON] є автором модуля [INFO] , [PERSON] разом [PERSON] є автором модуля [INFO]. Крім того пояснив, що ПК «[INFO]» є черговою версією у низці інших версій ПК «[INFO]»: ПК «[INFO]», ПК «[INFO]», ПК «[INFO]», ПК «[INFO]», ПК «[INFO]», ПК «[INFO]». Вказав, що в основу ПК «[INFO]» лягло все те, що зробив авторський колектив за 20 років роботи [PERSON] в колективі, та були зроблені додаткові розробки цим самим авторським колективом. Позивач 7 [PERSON] пояснила, що розробка «[INFO]» почалася у 2008 році. На питання в якому році свідок розпочала роботу над версією [INFO], відповіла, що обговорення версії з [PERSON] почалися в 2008 році, а розгорнулися в 2009 році. Свідчила, що [PERSON] в ПК «[INFO]» прискорив розробку системи [INFO], [PERSON] займалася візуалізацією імпорту результатів розрахунку армування в нелінійний розрахунок, цю роботу виконувала разом з [PERSON] Також вказувала, що [PERSON] розробив об'ємну модель грунту і цю роботу разом з ним виконували [PERSON], та [PERSON] Вказала також на те, що в ПК «[INFO]» в розробці блоку залізобетону брали участь лише [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] У судовому засіданні було допитано свідка [PERSON], який повідомив, що знає всіх позивачів та відповідачів по справі. [PERSON] засвідчив, що він приймав участь у розробці програм [INFO], [INFO], [INFO], потім «[INFO]» версій [INFO], [INFO], [INFO] і, з кінця 2007 року до лютого 2009 року - на етапі розробки [INFO] В обов'язки [PERSON] входила системна інтеграція окремих частин програмного комплексу, тобто він виконував обов'язки технічного координатора програмного проекту. Засвідчив, що по системі [INFO] основним розробником і виконавцем інтерфейсних компонентів була [PERSON] за завданням [PERSON], головним розробником графічної бібліотеки був [PERSON] По системі Скінченно-Елементний Процесор головними розробниками були [PERSON] та [PERSON] По модулях армування залізобетонних виробів ([INFO]), свідку як системному інтегратору здавали результати свої роботи [PERSON] та [PERSON], розробником модулів [INFO] та [INFO] був [PERSON] Оцінюючи покази вказаних вище свідків вбачається, що позивачі зазначають про свій вклад у розробку [INFO]» до 30.06.2002 року, коли трьома співавторами [PERSON],, [PERSON] та [PERSON] було отримано свідоцтво [NUMBER] про реєстрацію авторського права на твір «[INFO]». При цьому, позивачі 2-7 вважають себе співавторами [INFO]», разом з тим, в суді пояснили, що відмовилися від реєстрації за собою у 2002 році авторського права на [INFO]», створений у співавторстві з позивачем-1. Також всі позивачі, допитані в якості свідків підтвердили , що відповідач -1, ТОВ «ЛІРА софт», не давав завдань позивачам на розробку КП «ПК «[INFO]», та позивачі не здійснювали розробку КП «ПК «[INFO]» у ТОВ «ЛІРА софт». Крім того, [PERSON] зазначила, що в ТОВ «ЛІРА софт» здійснювала [INFO]-аналіз проблемних задач, що надходили від дилерів, [PERSON] зазначив, що до його службових обов'язків у ТОВ «ЛІРА софт», де він працював за сумісництвом з 2006 по 2009 роки і за основним місцем роботи з 2009 по 2011 роки входили підтримка і супровід користувачів. Його робота в ТОВ «ЛІРА софт» зводилась до того, щоб внаслідок отримання задач від користувачів через [PERSON] та [PERSON], пояснювати, з яких формул випливає результат розрахунку користувачів, а якщо результат був неправдоподібним, то допомагати користувачам вийти зі складної ситуації або визнати результат помилкою, щоб потім її виправити. З показів [PERSON] вбачаться, що єдиними його робочими моментами з ТОВ «ЛІРА софт» у період роботи за сумісництвом з 2003 по 2008 роки була допомога дилерам ТОВ «ЛІРА софт» у супроводу ПК «МОНОМАХ» в складних випадках, коли дилери не могли самі впоратися з проблемами, які виникали у користувачів ПК «МОНОМАХ». Суд звертає увагу, що на думку позивачів, підготовка алгоритмів є розробкою комп'ютерної програми, що суперечить вимогам чинного законодавства, що регулює поняття ком»ютерної програми. Суд бере до уваги те, що позивачі -1, 3, 6, допитані в якості свідків перебувають у родинних стосунках: [PERSON] є батьком [PERSON], а [PERSON] є дружиною [PERSON], та всі позивачі є колегами і продовжують працювати під керівництвом [PERSON], а тому є зацікавленими у розгляді справи. Суд погоджується з твердженнями відповідачів про те, що у поясненнях позивачів в якості сторін по справі та показаннях позивачів в якості свідків мали місце розбіжності. Так, свідок [PERSON] засвідчив, що [INFO]» являє собою дуже складний комплекс програм, який розроблявся у великому авторському колективі. Перелічив авторів.[INFO]: [PERSON], [PERSON], [PERSON] [INFO]: [PERSON], [PERSON], [PERSON] [INFO]: [PERSON] [INFO], [INFO], [INFO]: [PERSON], [PERSON], [PERSON] [INFO]: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] При цьому, [PERSON], не назвав серед співавторів [INFO] себе та позивача -1, [PERSON]; серед співавторів [INFO] хоча і назвав себе, але не назвав позивача -1, [PERSON]; серед співавторів модуля [INFO] назвав [PERSON], якого, у відповідності до позовної заяви, серед співавторів цього модулю немає; якщо вважати, що під модулем «[INFO]» [PERSON] розумівся модуль «[INFO]» (названий саме так в позовній заяві), то серед співавторів, які вказані як такі в позовній заяві, щодо модулю «[INFO]» [PERSON] не вказав позивача -1, [PERSON], та [PERSON] (хоча ці особи зазначені серед співавторів цього модуля у позовній заяві). [PERSON], надаючи показання в якості свідка, не назвав себе серед співавторів модулів [INFO], [INFO], [INFO], [INFO], [INFO], хоча вказаний в якості співавтора цих модулей у позовній заяві. Позивач -1, [PERSON], надаючи показання як сторона у справі не назвав серед співавторів модуля [INFO] [PERSON], хоча такий був названим серед співавторів цього модуля у позовній заяві. Надаючи показання як сторона у справі, і відповідаючи на запитання в якості свідка, позивач -1, [PERSON], не назвав [PERSON] серед співавторів цього модуля, що не співпадає з інформацією, яка міститься у позовній заяві, що підписана, зокрема, і [PERSON] та показаннями інших позивачів. Позивач -3, [PERSON], під час дачі пояснень в якості сторони по справі, так само як і позивач -7, [PERSON] під час дачі показань в якості свідка, серед співавторів модуля [INFO] не назвала [PERSON] У судовому засіданні також було допитано також свідка [PERSON], який засвідчив, що він працює генеральним директором проектного центру «Познякижитлобуд» начальником департаменту проектування АТ «Позняки-Жил-Буд» та зазначив, що він користувався цією програмою ще коли був студентом, а потім він працював в «Укрмедпроекті», а з 1991 року в проектному центрі «Познякижитлобуд» і завжди спілкувався тільки з [PERSON] та [PERSON], в тому числі починаючи з жовтня 2009 року і по програмі «[INFO]». На запитання представника відповідачів про те, у кого він придбав ПК «[INFO]» , свідок [PERSON] повідомив, що вони не тільки користуються цією програмою, а й є її відладчиками і тому цю програму вони отримали без договору, [PERSON] та [PERSON] принесли її з метою проведення тестування. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про авторське право і суміжні права» твори можуть бути результатом творчої праці як однієї, так і спільної творчої праці кількох осіб співавторів, які беруть участь у творчому процесі. Авторське право на твір, створений у співавторстві, належить всім співавторам спільно, в тому числі право опублікування та іншого використання твору в цілому. Якщо твір, створений у співавторстві, утворює одне нерозривне ціле, то жоден із співавторів не може без достатніх підстав відмовити іншим співавторам у дозволі на опублікування, інше використання або зміну твору. Разом з тим, позивачами не надано доказів того, у чому саме полягає творча участь кожного із позивачів у створенні саме комп'ютерної програми «ПК «[INFO]», а не попередніх її версій, які є, за твердженнями самих же позивачів, похідними одна від одної та самостійними об'єктами авторського права. Отже, позивачі повинні були довести факт наявності в них авторського права на спірний об'єкт та, навіть, виходячи із наявності матеріально-правової презумпції авторства, мали надати документи та докази, які підтверджують, що саме вони є суб'єктами відповідного права. За відсутності доказів іншого автором твору вважається особа, зазначена як автор на оригіналі або примірнику твору. Натомість, відповідачами надані докази створення «ПК «[INFO]» як службового твору у співавторстві відповідачів 2-5. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем- 1 надано належні докази наявності у нього виключних майнових авторських прав на «ПК «[INFO]», починаючи з 11.02.2003 року, 26.01.2004 року, зокрема, на ПК «[INFO]», починаючи з 02.09.2009 року. Крім того, під час проведення експертизи експертами було встановлено наявність у відповідачів вихідних текстів ПК «[INFO]» у повному обсязі, та перевірено їх функціональність і працездатність, в той час як скомпільовані окремо з вихідних текстів, наданих позивачами, модулі [INFO], [INFO], [INFO], [INFO], [INFO] не задовольняють критеріям працездатності. Як вбачається з показів позивачів вони продовжували працювати з вихідними текстами ПК «[INFO]» після укладання Авторських договорів від 11.02.2003 року та 26.01.2004 року без отримання будь-яких дозволів (ліцензій) щодо використання ПК «[INFO]» від відповідача -1 ТОВ «ЛІРА софт», що на думку суду є порушенням виключних майнових авторських прав на [INFO]», які належать відповідачу- 1 ТОВ «ЛІРА софт». Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що позивач- 1, [PERSON], як керівник позивачів 2-7, користуючись повною довірою свого колективу, продовжував використовувати КП «[INFO]» у способи, що виходили за межі повноважень, наданих на підставі Авторського договору № 1Д про передачу невиключного права на використання програмного забезпечення від 01 січня 2004 року. Усвідомлена протиправна поведінка позивача -1, [PERSON], приховування від колективу, зокрема, від позивачів 2-7, дійсного стану справ щодо КП «[INFO]» та юридичних наслідків власних дій, зокрема, передачі до ТОВ «ЛІРА софт» виключних авторських прав на КП «[INFO]» на підставі Авторських договорів від 11.02.2003 року та 26.01.2004 року, призвели до порушення авторських прав з боку позивачів 2-7, які після укладання Авторських договорів продовжували працювати із вихідними кодами КП «[INFO]». Дії, що порушують норми чинного законодавства не можуть бути підставою для звернення до суду з будь-якою вимогою, зокрема, з вимогою про встановлення співавторства. Отже, оцінюючи докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про недоведеність сумісної творчої праці позивачів над ПК «[INFO]», а їх покази в суді неспроможними. Крім того, як вбачаться з Висновку комісійної судової експертизи , в ході дослідження наданих позивачами вихідних текстів й отриманих шляхом їх компіляції, модулів [INFO], [INFO], [INFO], [INFO], [INFO]) експертами виявлено неодноразове використання у них знаку охорони авторського права відповідача -1, а саме: «© 2009 ЛИРА софт. Все права защищены». Зокрема, експертами встановлено наявність знаку охорони авторського права відповідача 1: у робочому вікні системи, інстальованої з CD-диску, наданого позивачами (стор.35 Висновку експертизи), та у робочому вікні системи, інстальованої з CD-диску, наданого відповідачем - 1 (стор.36 Висновку експертизи) «О програмне ЛИРА» міститься ідентична інформація про те, що автором є ТОВ «ЛІРА софт», зазначено адресу сайту lira.com.ua та розміщено знак охорони авторського права; у керівництві по використанню програми, що міститься в складі інсталяційного пакету програмних модулів 1-5 ([INFO], [INFO], [INFO], [INFO], [INFO]), наданих на дослідження позивачами (Сторінка 48 Висновку експертизи); 3) в першому діалозі після запуску інсталяції програмних модулів 1-5 ([INFO], [INFO], [INFO], [INFO], [INFO]), наданих позивачами (Таблиця 7, сторінка 72 Висновку експертизи); 4) в описі типу ключа захисту програмних модулів 1-5 ([INFO], [INFO], [INFO], [INFO], [INFO]), наданих позивачами (Таблиця 8, сторінка 73 Висновку експертизи). Виявлена експертами схожість наданих позивачами до наданих відповідачем -1: складу компонентів інсталяційного пакету (таблиця 2, сторінка 47 Висновку експертизи); цільового призначення та функціональних можливостей; відображення інтерфейсної частини комп'ютерних програм (таблиця 3, сторінка 49 Висновку експертизи); змісту тестових прикладів (таблиця 4, сторінка 54 Висновку експертизи); виконання тестових прикладів (таблиця 5, сторінка 56 Висновку експертизи); вхідних та вихідних даних, їх форматів (бінарних файлів даних); файлів допомоги (таблиця 6, сторінка 63 Висновку експертизи); процедури інсталяції (таблиця 7, сторінка 71 Висновку експертизи); системи захисту ключем (таблиця 8, сторінка 47 Висновку експертизи); користувацької документації свідчить, що наявними у справі доказами підтверджуються авторські права відповідача -1 на ПК «[INFO]» . При цьому суд вважає, що за відсутності належних і допустимих доказів участі позивачів у створенні спірної комп'ютерної програми, неправомірне використання перелічених об'єктів здійснено саме позивачами. Згідно з ч.1 ст. 13 Закону України «Про авторське право і суміжні права», відносини між співавторами визначаються угодою, укладеною між ними. При розгляді спорів про співавторство на твір, який утворює одне нерозривне ціле, слід виходити з факту визнання співавторства на момент оприлюднення твору. Це може бути підтверджено волевиявленням співавторів, вираженим у договорах про передачу прав, публічних заявах, листах тощо. Проте, позивачами не надано угоди, укладеної між ними, яка б свідчила про їх співавторство на комп'ютерну програму «ПК «[INFO]». Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивачів про визнання співавторами твору «[INFO]». Авторське право звичайно розуміється як виняткове право автора твору, що надається йому законом, оголосити себе автором твору, відтворювати його, розповсюджувати або доводити його до відома публіки якими-небудь способами і засобами, а також дозволяти іншим особам використовувати твір певними способами. Стаття 50 Закону встановлює, що вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права, визначені ст. 14 Закону, та їх майнові права, визначені ст. 15 Закону, є підставою для судового захисту. З огляду на викладене вище, суд не знаходить факту порушення авторських прав з боку відповідачів. Крім того, суд вважає встановленим факт, що саме відповідач- 1 є особою, якій належать виключні майнові авторські права на комп'ютерну програму «ПК «[INFO]», а тому розпорядження майновими авторськими правами є правомірним. З огляду на викладене, суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині припинення дій, що порушують авторські права позивачів. Крім того, виходячи з вимог ст. 11 ЦПК України суд вважає, що вимоги позивачів в частині зобов'язання Держслужбу занести до Державного реєстру свідоцтв про реєстрацію авторського права на твір відомості щодо визнання реєстрації за свідоцтвом № [NUMBER] недійсною, задоволенню не підлягають. Так, виходячи з меж заявлених вимог, позивачами не було заявлено вимог визнати реєстрацію авторського права на комп'ютерну програму «ПК «[INFO]» недійсною. Разом з тим, вимога про вчинення дій по здійсненню реєстрації щодо визнання недійсним свідоцтва [NUMBER] є наслідком визнання реєстрації авторського права на твір недійсною в судовому порядку. Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивачів, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed