Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-11 00:00:00

У березні 2020 року позивач Фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на його користь завдані збитки в порядку регресу у розмірі 3\~892,09 грн., а також судові витрати по справі. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та [PERSON] було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту № АК/7902813, за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля «Хюндай», номерний знак [NUMBER] . 17 жовтня 2018 року місті Вишневе мала місце дорожньо-транспортна\~пригода за\~участю автомобіля «Хюндай», номерний знак [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] , та автомобіля «Мазда», номерний знак [NUMBER] . В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль «Мазда», номерний знак [NUMBER] , відповідно до чого власник зазнав матеріального збитку. Відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 січня 2019 року по справі № 369/668/19, відповідач [PERSON] , 17 жовтня 2018 року, о 18.30 год., в м. Вишневе, по вул. Святоюріївська, 10-Г, керуючи автомобілем Hyundai Accent, номерний знак [NUMBER] , під час руху заднім ходом не забезпечив безпеку дорожнього руху, не звернувся за допомогою до інших осіб, внаслідок чого вчинив наїзд на припаркований автомобіль «Мазда», номерний знак [NUMBER] . Після вчинення ДТП самовільно залишив місце пригоди до прибуття працівників поліції, чим порушив вимоги п. 2.10 Правил дорожнього руху, за що ст.ст. 124, 122-4 передбачена адміністративна відповідальність. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження та заподіяно матеріальну шкоду. Однак, провадження у справі було закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП. Зазначає, що закриття провадження у справі на підставі ч. 2 ст. 38 КУпАП не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи у скоєнні ДТП. Факт ДТП 17 жовтня 2018 року був визнаний ПрАТ СК «ВУСО» страховим випадком, було здійснено розрахунок страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого у сумі 3\~892,09 грн. Відшкодувавши матеріальну шкоду в сумі 3\~892,09 грн., заподіяну відповідачем внаслідок ДТП, ПрАТ «ВУСО» отримало право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування на підставі п. 38.1.1. в ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки відповідач після ДТП з його участю самовільно залишив місце пригоди. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. 20 грудня 2019 року між ПрАТ «ВУСО» та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено Договір № 20/12/2019 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступив (передав), а новий кредитор (позивач) отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, в тому числі позивач отримав і право вимоги відшкодування в порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором страхування (поліс) № АК/7902813. Таким чином, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вказаної вище суми боргу. З метою досудового врегулювання спору відповідачу 27 грудня 2019 року та повторно 25 січня 2020 року було направлено акт (вимогу) про відшкодування збитків в порядку регресу, однак відповідачем жодних дій проведено не було. Також, позивачем було понесено судові витрати: 840,80 грн. судовий збір, та 7\~299,80 грн. оплата правової (правничої) допомоги адвоката, які позивач також вважає за необхідне стягнути з відповідача. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 січня 2019 року, яка набрала законної сили 08 лютого 2019 року, встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 09.01.2019 року серії ОБ № 081498, 17.10.2018 року о 18:30 год. в м. Вишневе, вул. Святоюріївська, 10-Г, водій [PERSON] , керуючи автомобілем Hyundai Accent, номерний знак [NUMBER] , під час руху заднім ходом не забезпечив безпеку дорожнього руху, не звернувся за допомогою до інших осіб, внаслідок чого вчинив наїзд на припаркований автомобіль Mazda, номерний знак [NUMBER] . Під час ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 10.9 ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. Також, згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 09.01.2019 серії ОБ № 081498, 17 жовтня 2018 року, о 18:30 год., в м. Вишневе,\~вул. Святоюріївська, 10-Г, водій [PERSON] , керуючи автомобілем Hyundai Accent, номерний знак [NUMBER] ,\~був учасником дорожньо-транспортної пригоди з матеріальними збитками; після вчинення ДТП самовільно залишив місце пригоди до прибуття працівників поліції, чим порушив вимоги п. 2.10 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ст. 122-4 КУпАП (а.с. 24). Так, стаття 124 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, а стаття 122-4 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за залишення водіями транспортних засобів місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні. Вказаною постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 січня 2019 року справу про адміністративні правопорушення відносно [PERSON] за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП було закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення на підставі ч. 2 ст. 38 КУпАП. Відповідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Факт отримання автомобілем Mazda, номерний знак [NUMBER] , механічних пошкоджень підтверджується актом огляду колісного транспортного засобу від 22 жовтня 2018 року, в якому зафіксований характер пошкоджень даного автомобіля (а.с. 31), з фототаблицею (а.с. 32-33), а також довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 3018316504011092 від 22 жовтня 2018 року (а.с. 20). Автомобіль Mazda, номерний знак [NUMBER] , 1997 року випуску, на праві власності належить [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с. 26 (зворотній бік)). При цьому, за кермом автомобіля Mazda, номерний знак [NUMBER] , під час ДТП знаходився [PERSON] , що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 3018316504011092 від 22 жовтня 2018 року (а.с. 20). Згідно полісу АК/7902813, який був чинним станом на 17 жовтня 2018 року, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Hyundai Accent, номерний знак [NUMBER] , була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ВУСО», що підтверджується Витягом з централізованої бази даних МТСБУ (а.с. 16-18). 22 жовтня 2018 року [PERSON] повідомив Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталась 17 жовтня 2018 року о 18.30 год. (а.с. 25-26), та 14 лютого 2019 року [PERSON] подала заяву про здійснення відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 36). Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У відповідності до 29 Закону України\~«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Вищезазначена дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Hyundai Accent, номерний знак [NUMBER] , та Mazda, номерний знак [NUMBER] , яка мала місце 17 жовтня 2018 року, була визнана страховим випадком та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» було здійснено розрахунок страхового відшкодування, сума страхового відшкодування склала 3\~892,09 грн., що підтверджується Страховим актом № 02258-24 по полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/7902813 від 14.11.2017 р., затвердженим 01 березня 2019 року (а.с. 37). 01 березня 2019 року Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» [PERSON] було здійснено виплату страхового відшкодування на суму 3\~892,09 грн. (а.с. 37 (зворотній бік)). Відповідно до ст. 993 ЦК України, а також ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика,\~який виплатив\~страхове відшкодування\~за договором\~майнового страхування,\~у межах\~фактичних витрат\~переходить право\~вимоги,\~яке страхувальник\~або інша\~особа,\~що одержала\~страхове відшкодування,\~має до\~особи,\~відповідальної за\~завдані збитки. Згідно з ч. 1\~ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодовувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно підпункту «в» п. 38.1.1\~ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду,\~якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.\~ Як вже\~було зазначено\~вище,\~водій [PERSON] \~залишив місце\~дорожньо-транспортної\~пригоди,\~що мала\~місце 17\~жовтня 2018\~року за його участю, та не повідомив до поліції, а отже Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» мала право на стягнення з [PERSON] в порядку регресу понесених витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування. Разом з цим, 20 грудня 2019 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір про відступлення права вимоги № 20/12/2019, відповідно до умов якого Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» передало (відступило) за плату Фізичній особі-підприємцю [PERSON] свої права вимоги до боржників, а Фізична особа-підприємець [PERSON] набув права вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування (а.с. 10-12). З додатку № 1 до Договору № 20/12/2019 про відступлення права вимоги від 20 грудня 2019 року вбачається, що до позивача Фізичної особи-підприємця [PERSON] перейшло також і право вимоги до відповідача [PERSON] на суму 3\~892,09 грн. (а.с. 13-15). Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі\~статтею 514\~ЦК України - до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон не вимагає, щоб при заміні кредитора, новий кредитор укладав з боржниками договір. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь Фізичної особи-підприємця [PERSON] в порядку регресу суми завданих збитків у розмірі 3\~892,09 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги Фізичної особи-підприємця [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами\~розгляду справи\~витрати на\~правничу допомогу\~адвоката підлягають\~розподілу між\~сторонами разом\~із іншими\~судовими витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: розмір\~витрат на\~правничу допомогу\~адвоката,\~в тому\~числі гонорару\~адвоката за\~представництво в\~суді та\~іншу правничу\~допомогу,\~пов`язану зі\~справою,\~включаючи підготовку\~до її\~розгляду,\~збір доказів\~тощо,\~а також\~вартість послуг\~помічника адвоката\~визначаються згідно\~з умовами\~договору про\~надання правничої\~допомоги та\~на підставі\~відповідних доказів\~щодо обсягу\~наданих послуг\~і виконаних\~робіт та\~їх вартості,\~що сплачена\~або підлягає\~сплаті відповідною\~стороною або\~третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судом встановлено, що позивачу Фізичній особі-підприємцю [PERSON] правничу допомогу у вказаній справі надавав адвокат Самойленко Петро Миколайович (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 6314 від 24 січня 2019 року, видане на підставі рішення Ради адвокатів міста Києва), що підтверджується ордером серії КВ № 475567 від 15 лютого 2020 року (а.с. 7), а також Договором про надання правової (правничої) допомоги № 1 від 10 грудня 2019 року, укладеним між Адвокатським об`єднанням «Адвокатус» в особі голови адвоката Самойленко Петра Миколайовича та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] (а.с. 41-42). Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10 визначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. 15 лютого 2020 року між Адвокатським об`єднанням «Адвокатус» в особі голови адвоката Самойленко Петра Миколайовича та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] було підписано Додаткову угоду № 3 Акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 1 від 10.12.2019 р., в якому сторони погодили обсяг наданої правової (правничої) допомоги та визначили вартість наданих послуг 7\~299,80 грн. (а.с. 42 (зворотній бік)). 15 лютого 2020 року Фізична особа-підприємець [PERSON] сплатив Адвокатському об`єднанню «Адвокатус» 7\~299,80 грн. згідно договору про надання правової (правничої) допомоги № 1 від 10 грудня 2019 року та Додаткової угоди № 3/Акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги від 15 лютого 2020 року, що підтверджується платіжним дорученням № 23 від 15 лютого 2020 року на суму 7\~299,80 грн. (а.с. 43). За таких обставин, суд вважає, що позивачем документально доведений факт понесення витрат на правову допомогу у загальному розмірі 7\~299,80 грн. та вказані витрати мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до\~висновку, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця [PERSON] підлягають задоволенню, а порушені права позивача судовому захисту. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі ст.ст. 993, 1187, 1188, 1191 ЦК України, ст. ст. 22, 29, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та

Outcome: approved