Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

У вересні 2013 року позивачка звернулася до Заводського районного суду м.Миколаєва із позовом до відповідача про визнання недійсним договору. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що 26 березня 2008 року між нею та відповідачем був укладений договір про надання споживчого кредиту №0003, відповідно до якого вона отримала кредит у сумі 6700,00 грн. строком по 25.03.2010 р. З 11 листопада 2007 року вона перебуває на обліку у Миколаївській обласній психіатричній лікарні №1. 24 жовтня 2008 року довідкою до акту огляду МСЕК встановлено, що вона є інвалідом ІІІ групи. Посилаючись на те, що під час підписання договору вона не в повній мірі усвідомлювала значення своїх дій та не мала змоги керувати ними, позивачка просила визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №0003 від 26 березня 2008 року, укладеного між [PERSON] та ВАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал», правонаступником якого є ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал». Позивачка у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справу. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності відповідача, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, в порядку заочного розгляду. Вислухавши пояснення позивача, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, 26 березня 2008 року між позивачем та ВАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал», правонаступником якого є ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал», був укладений договір про надання споживчого кредиту №0003, відповідно до якого позивач отримала кредит у сумі 6700,00 грн. строком з 26 березня 2008 року по 25 березня 2010 року зі сплатою 23,00 відсотків річних, з врахуванням офіційного індексу інфляції за відповідний період, над прогнозованим індексом інфляції, що публікується КМ України. Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 20.03.2013 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» 4482 грн.90 коп. заборгованості за тілом кредиту, 2587 грн. 13 коп. заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитними коштами, 632 грн. 78 коп. пені за прострочену заборгованість за тілом кредиту, 290 грн. 22 коп.пені за заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом та 214 грн. 60 коп. судового збору. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 22 травня 2013 року вищевказане рішення суду залишено без змін. Відповідно до довідок до акту огляду МСЕК від 24.10.2008 року, 26.10.2009 року [PERSON] є інвалідом ІІІ групи, причина інвалідності: загальне захворювання. Згідно характеристики телерадіокомпанії КМ «Март» від 23.04.2014 року, [PERSON] працює рекламним агентом КП ТРК «Март» з 05.05.2006 року. За станом свого здоров'я з 01.04.2010 року працює неповний робочий день (4 години). З перших днів роботи проявила себе як відповідальний, старанний та комунікабельний працівник. Но, іноді веде себе неадекватно. Періодично в неї відбувається втрата пам'яті, і в цей час вона нічого не пам'ятає. У такі моменти її вчинки необґрунтовані. Також відбуваються втрата орієнтації в просторі. Не один раз доводилося шукати її по місту. Також на її утриманні знаходиться син віком 16 років. Відповідно до Акту судово-психіатричної експертизи №269 від 18.06.2014 року, свідомість [PERSON] не порушена. Орієнтована всебічно вірно. Контакту доступна. Активної психопатологічної симптоматики у вигляді марення та галюцинацій не виявляє. Соціально адаптована. Працює. Займається вихованням сина. Протягом тривалого часу має місце судорожні еквіваленти, про які вона вперше повідомила лікарю невропатологу у 2006 році. Стаціонарного обстеження в неврологічному та психічних відділеннях не проходила. З приводу оформлення кредиту дає суперечливі відомості. У судовому засіданні 25.02.2013 року суду пояснила, що «кредит отримувала, куди поділа гроші не пам'ятає…», під час проведення амбулаторної судово-психіатричної експертизи заявила, що нею керувала та примушувала щодо оформлення кредиту жінка. Відповідно до Акту додаткової судово-психіатричної експертизи №478 від 15.10.2014 року, [PERSON] в період з 19.11.2007 р. по 16.09.2008 р. лікарями-психіатрами не оглядалася, за психіатричною допомогою в цей період часу в МОПЛ №1 не зверталась, також вона не зверталась за медичною допомогою до лікаря-невропатологу в поліклініку за місцем проживання в період з 19.11.2007 р. по 28.05.2008 р. Також зазначено, що визначити чи могла усвідомлювати та розуміти [PERSON] в момент оформлення договору про надання споживчого кредиту №0003 від 26.03.2008 року ВАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» значення своїх дій та їх наслідки та в якій мірі не надається можливим у зв'язку з відсутністю об'єктивних даних про її психічний стан (наявність судорожних еквівалентів) 28.03.2008 р. Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У ст. 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зважаючи на ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною 1 ст. 225 ЦК України визначено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням проаналізованих правових норм та судової практики в розрізі встановлених обставин у справі, суд приходить до висновку, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Так, з Актів судово-психіатричних експертиз вбачається, що під час підписання договору про надання споживчого кредиту №0003 від 26 березня 2008 року, [PERSON] з приводу оформлення кредиту дає суперечливі відомості, для уточнення її психічного стану та виключення симулятивної поведінки потребує стаціонарної судово-психіатричної експертизи про що була повідомлена, але відмовилася від її проведення, оскільки працює та на її утриманні знаходиться неповнолітній син. За такого, позов не підлягає задоволенню за недоведеністю. Також, суд бере до уваги, що позивачка весь цей час працює, веде соціально адаптоване життя, з її пояснень вбачається, що неодноразово укладала кредитні договори з різними банками та користувалася банківськими платіжними картками. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: dismissed