Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернувся з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП в сумі 9557,58 грн. та моральної шкоди в сумі 5000,00 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 29.07.2015 року о 02.30 год. на вул. Дашавській, 25 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], який належить позивачу та автомобіля [NUMBER], під керування відповідача [PERSON] Після дорожньо-транспортної пригоди автомобіль [NUMBER] з місця ДТП поїхав без виклику представників поліції. Відповідно до підписаного [PERSON] повідомлення про ДТП від 29.08.2015 року №670 дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок протиправних дій відповідача. Вина [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригода, яка сталася 29.07.2015 року підтверджується його поясненнями, складеними на ім'я голови правління ПрАТ «Європейський Страховий Союз» від 23.10.2015 року. [PERSON] повідомив позивача, що його автомобіль застрахований у ПрАТ «Європейський Страховий Союз» та усі пошкодження будуть відремонтовані за рахунок страхового полісу. 30.07.2015 року представник ПрАТ «Європейський Страховий Союз» оглянув пошкоджений автомобіль [NUMBER] та склав протокол огляду транспортного засобу в якому були зафіксовані всі пошкодження автомобіля. Однак, страхова компанія відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування, у зв'язку з порушенням [PERSON] умов договору страхування. З урахуванням викладеного, позивач вважає, що в даному випадку відшкодування збитків покладається на відповідача [PERSON] Відповідно до рахунку №ВДи-0003543 від 31.01.2016 року, складеного ТОВ «ВіДі Автострада», вартість відновлювального ремонту автомобіля [PERSON] складає 9557,58 грн. Зазначив, що відповідач [PERSON] відмовився добровільно відшкодувати матеріальну шкоду, у зв'язку з чим позивачу завдано збитків на суму 9557,58 грн. Крім того, внаслідок неправомірних дій відповідача, позивачу було завдано також моральної шкоди, яку він оцінює в сумі 5000,00 грн. На підставі викладеного просив позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, врахувавши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 29.07.2015 року по вул. Дашавська, 25 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля [NUMBER], який належить позивачу [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керування відповідача [PERSON] Після настання дорожньо-транспортної пригоди, відповідач з місця ДТП поїхав без виклику працівників поліції. Позивач [PERSON] про зазначену подію та пошкодження свого транспортного засобу дізнався вранці, оскільки його автомобіль був припаркований у дворі та дорожньо-транспортна пригода сталася о 02.30 год. ночі, про що його повідомили сусіди та охорона будинку. 29.08.2015 року відповідач [PERSON] повідомив ПрАТ «Європейський Страховий Союз» про настання дорожньо-транспортної пригоди. У вказаному повідомлені відповідач [PERSON] зазначив, що 29.07.2015 року о 02.30 год. він рухаючись на своєму автомобілі [NUMBER], а саме виїжджаючи з парковки по вул. Дашавська, 25 у м. Києві, не помітив автомобіль [NUMBER], оскільки був зосереджений на іншому транспортному засобі, який заважав виїзду, рухаючись заднім ходом здійснив зіткнення з автомобілем позивача. 30.07.2015 року представником ПрАТ «Європейський Страховий Союз» був оглянути автомобіль позивача [PERSON] та складений протокол огляду транспортного засобу, в якому були зафіксовані усі його пошкодження. 08.09.2015 року [PERSON] звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування. 23.10.2015 року відповідач [PERSON] надав письмові пояснення до ПрАТ «Європейський Страховий Союз», в яких визнав свою вину у настанні 29.07.2015 року дорожньо-транспортної пригоди. Однак, 02.11.2015 року ПрАТ «Європейський Страховий Союз» відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, у зв'язку з тим, що учасниками дорожньо-транспортної пригоди не були викликані представники МВС України, а також вони не скористались правом складання Європротоколу, у зв'язку з чим був порушений порядок умов договору страхування. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії водія [PERSON] вочевидь не відповідали вимогам ПДР України, а тому він, як особа, що керував автомобілем [NUMBER], внаслідок чого позивач поніс значні матеріальні збитки, є єдиною винною особою дії якої призвели до ДТП. Встановлено, що внаслідок ДТП був пошкоджений автомобіль [NUMBER], який належить позивачу на праві власності. Згідно рахунку №ВДиС-0003543 від 31.01.2016 року складеного ТОВ «ВіДі Автострада», вартість відновлювального ремонту позивача «Toyota Camry», д.н. [NUMBER] становить 9557,58 грн. Вимога позивача [PERSON] від 03.02.2016 року про відшкодування матеріальної шкоди була залишена відповідачем без уваги. Позивач просив стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду завдану внаслідок ДТП в сумі 9557,58 грн., на що слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо , що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» N 6 від 27.03.92р.: «Володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії, відшкодовують шкоду за правилами відповідальності володільців джерел підвищеної небезпеки, а коли цьому сприяла винна поведінка володільця (не була забезпечена належна охорона і т.п.), відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, що протиправно заволоділа цим джерелом, і на його володільця відповідно до ступеня вини кожного з них». Згідно вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (абз. 4 п. 4 Постанови). На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] матеріальної шкоди в сумі 9557,58 грн. Позивач також просив стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 5000,00 грн., на що слід зазначити наступне. Встановлено, що внаслідок порушення відповідачем правил дорожнього руху, позивачу було спричинено моральну шкоду, яка полягала в порушенні звичайного ритму життя та організації діяльності. Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. П.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодження здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог. Проте, виходячи з обставин справи суд вважає, що розмір моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 5000,00 грн. завищений ним і тому з відповідача на його користь підлягає стягненню моральна шкода в сумі 1000,00 грн. Що стосується вимог позивача про стягнення на його користь з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі визначеному судом, то вони задоволенню не підлягають, оскільки [PERSON] не було надано підтвердження їх оплати, так само як і не було надано належного розрахунку в розумінні Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого нею судового збору 1102,40 грн.

Outcome: partial