Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду з указаним позовом. Зазначивши, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] та постійно проживає у вказаному будинку. Крім нього у даному будинку зареєстровані відповідачі, які не проживають у будинку з 2011 року, не є його родичами та не знімаються з реєстраційного обліку. Наявність зареєстрований осіб унеможливлює оформлення позивачем субсидії, також може в майбутньому ускладнити відчудження нерухомості тощо. Просить ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні зазначеним будинком шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Ухвалою Лугинського районного суду Житомирської області від 26.09.2018 року відкрито провадження в указаній справі. Вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання та надано відповідачам строк для подачі відзиву на позовну заяву. На виконання указаної ухвали [PERSON] та [PERSON] подали відзив на позовну заяву (а. с. 21). Ухвалою Лугинського районного суду Житомирської області від 01.11.2018 року у задоволенні клопотання [PERSON] та [PERSON] про витребування з архіву Лугинського районного суду Житомирської області та огляд у судовому засіданні цивільної справи № 281/3601/14ц відмовлено (а. с. 46). Ухвалою Лугинського районного суду Житомирської області від 19.11.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 11.12.2018 року. У судовому засіданні 11.12.2018 року у задоволенні клопотання [PERSON] про витребування додаткових відомостей про відповідачів відмовлено. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином шляхом надіслання судових повісток на зареєстроване місце проживання відповідачів (судові повістки поверталися до суду з відміткою пошти, що відповідачі за вказаною адресою не проживають). Також, виклик відповідачів у судове засідання здійснено через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відповідачі надіслали відзив на позов в якому зазначили свої контактні телефони, інших адрес проживання крім адреси реєстрації не зазначили. Суд неодноразово намагався повідомити про розгляд справи за вказаними телефонами відповідачів, однак, абоненти знаходились поза зоною досяжності. У відзиві на позов відповідачі зазначили, що [PERSON] в 2006 році зареєстрував шлюб з [PERSON], яка є матір'ю [PERSON] та свекрухою [PERSON] Весь час відповідачі та їх діти проживали однією сім'єю з позивачем та були зареєстровані у житловому будинку [ADDRESS]. Після смерті матері [PERSON] відповідачі продовжували проживати разом з дітьми та позивачем однією сім'єю у вказаному будинку. Зазначають, що є родичами та членами сім'ї позивача, що відповідно до ст. 405 ЦК України надає їм право на користування указаним житлом. Також у відзиві відповідачі зазначають, що [PERSON] знайшов роботу в м. Буча та виїхав туди разом з дружиною та дітьми на тимчасове проживання. Повернутися в спірний будинок вони не можуть, оскільки [PERSON] чинить їм перешкоди в користуванні будинком, змінив замки і більше не пускає в будинок, хоч там і залишились особисті речі відповідачів. Зазначені обставини були встановлені рішенням Лугинського районного суду № 281/3601/14ц від 01.10.2015 року. Також відповідачі зазначають, що для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна право власності на яке або право користування яким мають діти необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування. Відповідачі та їхні діти відсутні в житловому приміщенні більше як один рік з поважних причин, так як позивач чинить їм перешкоди в користуванні житловим приміщенням. Також посилаються на те, що позивачем не надано доказів того, що відповідачі своїми діями (чи бездіяльністю) порушують його права, оскільки наявність зареєстрованих осіб, які фактично не проживають в житловому приміщенні не є перепоною для отримання субсидії. Відповідачі комунальними послугами не користувались, тому і не мають нести витрати на оплату зазначених послуг. На думку відповідачів у позові не наведено жодних доказів того, що реєстрація відповідачів у будинку чимось порушує права позивача. Просять у задоволені позову відмовити у повному обсязі. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених у позовній заяві та у відповіді на відзив. Зазначає, що спір стосується житлового будинку набутого ним у 2017 році. Жодного відношення до набутого ним майна відповідачі не мають, оскільки не проживають у спірному будинку з 2011 року. Реєстрація дітей у спірному будинку не має значення для вирішення справи, оскільки місцем проживання дітей є місце проживання їх батьків, а відповідач - [PERSON] є власником іншого житлового будинку куди можна зареєструвати дітей. Від третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору надійшли письмові пояснення та висновок органу опіки та піклування. Відповідно до яких орган опіки та піклування не дає згоду на зняття з реєстрації місця проживання малолітніх [PERSON] та [PERSON] У судовому засіданні представник Органу опіки і піклування Лугинської районної державної адміністрації просила відмовити у задоволені позову в частині позовних вимог до малолітніх [PERSON] та [PERSON], в частині позовних вимог до [PERSON] та [PERSON] покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що рішенням Лугинського районного суду Житомирської області від 27.06.2017 року (а. с. 4-6) визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] Також, дана обставина підтверджується сформованим 03.08.2017 року витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 7). Отже, [PERSON] на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] Відповідно до довідки Липниківської сільської ради Лугинського району Житомирської області № 666 від 23.08.2018 року в будинку [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON] - власник, [PERSON] - не родич, [PERSON] - не родич, [PERSON] - не родич, [PERSON] - не родич (а. с. 8). Згідно з довідкою Липниківської сільської ради Лугинського району Житомирської області № 667 від 23.08.2018 року [PERSON] і його сім'я у складі: бувша дружина [PERSON], син [PERSON], син [PERSON] зареєстровані але фактично з 2011 року по даний час не проживають в спірному будинку (а. с. 9). Відповідно до технічного паспорту житловий будинок [ADDRESS] був побудований у 1991 році (а.с. 54-58). Відповідно до інформаційної довідки № 150923400 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS]. Згідно з довідкою Липниківської сільської ради Лугинського району Житомирської області № 993 від 19.12.2018 року [PERSON] та [PERSON] не були зараховані та не відвідували дитячий навчальний заклад «Ромашка» Липниківської сільської ради. Відповідно до довідки Липниківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 222 від 18.12.2018 року [PERSON] та [PERSON] в указаній школі не навчалися і не навчаються. З огляду на зазначене суд приходить висновку, що відповідачі не є членами сім'ї [PERSON] та не проживають і не користуються з 2011 року житловим приміщенням у будинку належному позивачу на праві власності набутому ним у порядку спадкування 31.07.2017 року. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Аналіз наведених норм дає можливість дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Відповідачі не володіючи та не користуючись будинком [ADDRESS] Житомирської області, але залишаючись в ньому зареєстрованими, створюють перешкоди позивачу у належному використанні його права власності на указаний будинок. Тому суд доходить висновку, що позовні вимоги про усунення перешкод позивачу у користуванні та розпорядженні вказаним будинком шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог до [PERSON] ([INFO]) та [PERSON] ([INFO]) суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] ([INFO]) та [PERSON] ([INFO]) залишили зареєстроване місце проживання в будинку [ADDRESS] як і їх батьки - у 2011 році, та до теперішнього часу за місцем реєстрації не повернулись. Оскільки суд дійшов до висновку, що батьки [PERSON] та [PERSON] втратили право користування житловим будинком [ADDRESS], а діти залишили зареєстроване місце проживання у віці 4 та 3 роки відповідно, суд приходить до висновку про можливість позбавлення вказаних дітей права користування вказаним житловим приміщенням, оскільки діти за своїм віком не можуть залишатися за місцем проживання окремо від батьків, що в такому разі буде суперечити наведеним вище вимогам ст. 29 ЦК України. Право малолітніх осіб, на користування житловим приміщенням є також похідним від права їх батьків на яких у відповідності до норм чинного сімейного законодавства покладається обов'язок щодо утримання, піклування та створення належних умов існування малолітньої дитини. З огляду на зазначене висновок органу опіки та піклування Лугинської районної державної адміністрації про права малолітніх [PERSON] та [PERSON] на користування спірним житловим приміщенням та неможливість зняття їх з реєстрації суд вважає необґрунтованим. За таких обставин справи позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. Враховуєчи, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є малолітніми, судовий збір підлягає стягненню на користь держави з [PERSON] та [PERSON] у рівних частках. На підставі ст. 41 Конституції України, ст. 16, 29, 316-317, 319, 321, 391, 386 ЦК України,

Outcome: approved