Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом та об-ґрунтовує його тим, що 7 серпня 2010 року вона уклала шлюб з [PERSON] Під час шлюбу вони придбали телевізор торгової марки «Samsung» вартістю 4500 гривень, телевізор торгової марки «Supra» вартістю 3600 гривень, кондиціонер вартістю 3500 гривень, супут-никову тарілку вартістю 1800 гривень, ліжко, ортопедичний матрац вартістю 2800 гривень, журнальний столик вартістю 450 гривень, пральну машину вартістю 8100 гривень, холо-дильник вартістю 4500 гривень, кухонний куток вартістю 800 гривень, кухонну стінку вартістю 1500 гривень, пароварку, міксер, ноутбук торгової марки «Lenovo» вартістю 4800 гривень та автомобіль марки «ВАЗ-2109» вартістю 48000 гривень. Водночас, [PERSON] не бажає проживати однією сімєю з відповідачем. Збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Крім того, сторони не дійшли згоди з приводу майна, придбаного ними під час шлюбу. Тому [PERSON] просить суд розірвати шлюб, укладений 7 серпня 2010 року між нею та [PERSON], зареєстрований виконавчим комітетом Ревненської сільської ради, про що в Книзі реєстрації шлюбів був зроблений актовий запис за №5; виділити у власність позивача майно загальною вартістю 33400 гривень: а саме, телевізор торгової марки «Samsung» вартістю 4500 гривень, кондиціонер вартістю 3500 гривень, ортопедичний матрац вартістю 2800 гривень, пральну машину вартістю 8100 гривень, холодильник вартістю 4500 гривень, газову плиту торгової марки «Beko» вартістю 5200 гривень, пароварку, міксер та ноутбук торгової марки «Lenovo» вартістю 4800 гривень; у власності [PERSON] залишити інше майно загальною вартістю 56150 гривень: а саме, телевізор торгової марки «Supra» вартістю 3600 гривень, супутникову тарілку вартістю 1800 гривень, ліжко, журнальний столик вартістю 450 гривень, кухонний куток вартістю 800 гривень, кухонну стінку вартістю 1500 гривень та автомобіль марки «ВАЗ-2109» вартістю 4800 гривень; а також стягнути з відповідача на користь [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 22750 гривень. У судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] підтримують позов та наполягають на його задоволенні. [PERSON] та його представник [PERSON] визнають позов лише в час-тині вимоги про розірвання шлюбу. Водночас, в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що перелічене вище майно було придбано під час шлюбу. Зокрема, [PERSON] придбав телевізор торгової марки «Supra» та кондиціонер торгової мар-ки «Galanz». Власником автомобіля марки «ВАЗ-2109» взагалі є [PERSON] Тому [PERSON] та його представник [PERSON] просять суд відмовити у задоволен-ні позову в частині вимоги про поділ майна. [PERSON] не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В обґрунту-вання своїх заперечень відповідач посилається на те, що саме він придбав телевізор торгової марки «Supra» та кондиціонер торгової марки «Galanz». Ця обставина свідчить про те, що вказане майно не є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Тому [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову. [PERSON] також не визнає позов та заперечує проти його задоволення. В об-ґрунтування своїх заперечень вона посилається на те, що є власницею автомобіля марки «ВАЗ-2109». Тому [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, а також дослідивши письмові дока-зи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 7 серпня 2010 року сторони уклали шлюб, зареєстрований виконав-чим комітетом Ревненської сільської ради, про що в Книзі реєстрації шлюбів був зроблений актовий запис за №5. Це підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-ОК №103121 від 7 серпня 2010 року (а.с.10). Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу супере-чило б інтересам хоча б одного з них. Як розяснив Верховний Суд України, згідно зі ст.24 цього ж Кодексу шлюб ґрунтуєть-ся на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не до-пускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої 10 грудня 1948 року Генеральною Асамблеєю ООН. Встановлено, що [PERSON] та відповідач не бажають жити однією сімєю. Вони не мають намір вживати заходи, спрямовані на примирення. Ці обставини свідчать про те, що збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін. З огляду на це суд вважає, що шлюб, укладений між ними, допустимо розірвати. Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч.1, ч.3 ст.61 цього ж Кодексу обєктом права спільної сумісної власності по-дружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то майно, яке було одержане за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. З копії договору про надання споживчого кредиту №90708486000 від 13 березня 2011 року (а.с.17), а також копій гарантійних документів (а.с.40-46, 75-76, 78-80) вбачається, що під час шлюбу позивач та [PERSON] придбали телевізор торгової марки «Samsung», холодильник-морозильник торгової марки «Ariston», пароварку торгової марки «Saturn», кондиціонер торгової марки «Galanz», газову плиту торгової марки «Beko» та теле-візор торгової марки «Supra». Гарантійні документи були надані саме [PERSON], а не [PERSON] Крім того, він взагалі не подав жодної квитанції або іншого платіжного документа на під-твердження придбання ним телевізору торгової марки «Supra» та кондиціонеру торгової мар-ки «Galanz». Тому суд критично оцінює доводи [PERSON] про те, що він ніби-то придбав це рухоме майно. Крім того, з п.1.1 та п.1.2 договору купівлі-продажу транспортного засобу №00215/02/ 3243/2016 від 25 травня 2016 року (а.с.126) вбачається, що 22 вересня 2015 року за відпо-відачем був зареєстрований автомобіль марки «ВАЗ-2109», номерний знак [NUMBER]. Ретельний аналіз наведених обставин свідчить про те, що позивач та [PERSON] набули право спільної сумісної власності на телевізор торгової марки «Samsung», холо-дильник-морозильник торгової марки «Ariston», пароварку торгової марки «Saturn», конди-ціонер торгової марки «Galanz», газову плиту торгової марки «Beko», телевізор торгової марки «Supra» та автомобіль марки «ВАЗ-2109», номерний знак [NUMBER]. Відповідно до ч.1 ст.71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 цієї ж статті неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Як розяснив Верховний Суд України в правовій позиції у справі №6-486цс16, у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Зі звіту про оцінку майна (а.с.57-83) вбачається, що вартість телевізора торгової марки «Samsung» становить 4500 гривень, холодильника-морозильника торгової марки «Ariston» 4433 гривні, пароварки торгової марки «Saturn» 500 гривень, кондиціонера торгової марки «Galanz» 3591 гривню, газової плити торгової марки «Beko» 5000 гривень та телевізора торгової марки «Supra» 3550 гривень. Загальна вартість переліченого майна складає 21574 гривень. Ця обставина свідчить про те, що кожен з подружжя має право на виділ в його влас-ність майна вартістю 10787 гривень (21574 : 2). У судовому засіданні представники сторін [PERSON] та [PERSON] визнали, що [PERSON] користується майном вартістю 8933 гривні: а саме, телевізором торгової марки «Samsung» вартістю 4500 гривень та холодильником-морозильником торгової марки «Ariston» вартістю 4433 гривні; [PERSON] користується майном вартістю 12641 гривні: а саме, пароваркою торгової марки «Saturn» вартістю 500 гривень, кондиціонером торгової марки «Galanz» вартістю 3591 гривні, газовою плитою торгової марки «Beko» вар-тістю 5000 гривень та телевізором торгової марки «Supra» вартістю 3550 гривень. На під-ставі ч.1 ст.82 ЦПК України ці обставини не підлягають доказуванню. Таким чином, вартість майна, яким користується позивач, є меншою ніж 10787 гривень на 1854 гривні (10787 8933), а вартість майна, яким користується відповідач, навпаки пере-вищує 10787 гривень на 1854 гривні (12641 10787). Ці обставини свідчать про те, що [PERSON] має право на отримання грошової компенсації в розмірі 1854 гривень. Крім того, 25 травня 2016 року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу транспортного засобу №00215/02/3243/2016 (а.с.126), за яким він відчужив у власність [PERSON] автомобіль марки «ВАЗ-2109», номерний знак [NUMBER]. За це вона спла-тила [PERSON] грошові кошти в розмірі 10000 гривень. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] надавала дозвіл на від-чуження вказаного транспортного засобу. Ця обставина свідчить про те, що вона має право на отримання додаткової грошової компенсації в розмірі 5000 гривень (10000 : 5). З огляду на це суд вважає, що в порядку поділу, що є обєктом спільної сумісної влас-ності подружжя, у власність [PERSON] належить виділити телевізор торгової мар-ки «Samsung» вартістю 4500 гривень та холодильник-морозильник торгової марки «Ariston» вартістю 4433 гривні; у власності відповідача слід залишити пароварку торгової марки «Saturn» вартістю 500 гривень, кондиціонер торгової марки «Galanz» вартістю 3591 гривні, газову плиту торгової марки «Beko» вартістю 5000 гривень та телевізор торгової марки «Supra» вартістю 3550 гривень; з [PERSON] на користь позивача належить стяг-нути грошову компенсацію в загальному розмірі 6854 гривень (5000 + 1854). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропор-ційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що [PERSON] сплатила судовий збір в загальному розмірі 1446 гривень 70 копійок (895,50 + 551,20). Ця обставина підтверджується квитанціями (а.с.1, 2). Предявлений нею позов задоволений в повному обсязі. З огляду на це суд вважає, що з [PERSON] на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 1446 гривень 70 копійок.

Outcome: partial