Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

У вересні 2013 року заступник прокурора міста Києва звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішенням Київської міської ради від 09.07.2009 року № 882/1938 «Про передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] » передано [PERSON] у приватну власність земельну ділянку площею 0,08 га для цілей та за адресою, вказаними у рішенні. На виконання вказаного рішення [PERSON] видано акт серії ЯЖ 912728 на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер 8000000000:78:306:0022), який зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 24.09.2009 року за № 04-7-02257. У подальшому 30.09.2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу вищезазначеної земельної ділянки, на підставі якого [PERSON] видано державний акт на право власності серії ЯЖ 912830 на вказану земельну ділянку, який зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 10.06.2010 року за №04-7-02572. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 314816,19 грн. Вважає, прийняте рішення Київради, видані державні акти на право власності на земельну ділянку та укладений договір її купівлі-продажу не відповідають вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим рішення має бути визнано незаконним і скасовано, а державні акти та договір купівлі-продажу - визнані недійсними. Прокурор, посилаючись на вимоги ст.ст. 14, 21 Конституції України, ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», ст.ст. 51, 52, 118, 152 Земельного Кодексу України, просив визнати незаконним та скасувати рішення Київської міської ради від 09.07.2009 року №882/1938 «Про передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] ». Просив визнати недійсним виданий [PERSON] державний серії ЯЖ 912728 на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер 8000000000:78:306:0022), який зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 24.09.2009 року за № 04-7-02257. Визнати недійсним укладений між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0845 га (кадастровий номер 8000000000:78:306:0022), вартістю 314816,19 грн., посвідчений 30.09.2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мисан А.О. та зареєстрований в реєстрі за № 952. Визнати недійсним виданий [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ 912728, зареєстрований 10.06.2010 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за № 04-7-02257. Також просив відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом визнання права власності на зазначену земельну ділянку за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради. В подальшому змінив позовні вимоги в частині визнання права власності - заявивши вимогу про відновлення становища, яке існувало до порушення шляхом повернення в розпорядження Київської міської ради земельної ділянки на [ADDRESS] кадастровий номер 8000000000:78:306:0022, вартістю 314816,19 грн., посилаючись на те, що Київська міська рада наділена державою повноваженнями щодо розпорядження землями на території міста Києва. (а.с.69-70 т.1) 26.11.2013 року Оболонським районним судом м.Києва постановлено ухвалу про забезпечення позову, якою накладено арешт на спірну земельну ділянку та заборонено [PERSON] та будь-яким іншим особам вчиняти дії стосовно вищевказаної земельної ділянки. (а.с. (60-61 т.1) Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 12.03.2014 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення Київської міської ради від 09.07.2009 року № 882/1938 «Про передачу громадянину [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] . Визнано недійсним виданий [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ 912728, зареєстрований 24.09.2009 року Головним Управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за №04-7-02257. Відновлено становище, яке існувало до порушення - повернуто в розпорядження Київської міської ради земельну ділянку на [ADDRESS] кадастровий № 8000000000:78:306:0022 вартістю 314816, 19 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено. (а.с.108-115 т.1) Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м.Києва від 03.06.2014 року рішення Оболонського районного суду м.Києва від 12.03.2014 року залишено без змін. (а.с.154-156 т.1) Постановою Верховного Суду від 26.06.2018 року рішення Оболонського районного суду м.Києва від 12.03.2014 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 03 червня 2014 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою від 01.08.2018 року по справі призначено підготовчий розгляд. Ухвалою від 18.10.2018 року за клопотанням представника прокуратури до участі в розгляді справи в якості третьої особи залучено [PERSON] (а.с.123-124 т. 2) 31.10.2018 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов в якому він посилався на те, що позивачем не наведено належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірна земельна ділянка відносилася до категорій земель рекреаційного призначення, вважає, що оскаржуване рішення прийняте уповноваженим органом, в порядку та у спосіб, передбачений законодавством, а тому підстави вважати його незаконним відсутні. (а.с.126-131 т. 2) 14.12.2018 року від прокуратури міста Києва надійшла відповідь на відзив в якому зазначають, що на момент виникнення спірних правовідносин, земельна ділянка з розташованими на ній зеленими насадженнями відносилася до категорії земель рекреаційного призначення. Окрім того, під час виділення спірної земельної ділянки порушено порядок зміни цільового призначення земель, передбачених ст.20 ЗК України, відповідно до якої, зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою. Зміна цільового використання проведена за відсутності відповідної заяви, та за відсутності обґрунтування необхідності зміни цільового призначення земельної ділянки із зазначенням її розміру, а також за відсутністю державної землевпорядної експертизи. (а.с.137-143 т.2) 14.12.2018 року від Київської міської ради надійшов відзив на позов в якому посилаються на те, що спірне рішення Київської міської ради прийнято в порядку та відповідно до вимог, встановлених чинним законодавством України. Передача спірної земельної ділянки у власність рішенням Київської міської ради здійснювалася Київською міською радою в межах її повноважень, у відповідності з Земельним кодексом України. Також посилалися на те, що оскаржуване рішення ніяким чином не порушує прав та охоронюваних законом інтересів прокуратури. Окрім того, просили застосувати строки позовної давності, відмовити в позові. Також просили суд проводити розгляд справи без участі представника Київської міської ради. (а.с. 144-147 т.2) Представник третьої особи - адвокат Курилич М.Я. подав письмові пояснення на позов в яких посилався на те, що заступником прокурора не доведено належними та допустимими доказами віднесення спірної земельної ділянки до земель рекреаційного призначення, а обраний спосіб відновлення порушеного права, не підлягає захисту з використанням правового механізму, установленого ст.215, 216 ЦК України, просив суд в задоволенні позову відмовити. (а.с. 213-217 т.2) 06.03.2020 року адвокат Курилич М.Я. подав додаткові письмові пояснення з судовою практикою за аналогічними спорами. Зокрема, ВСС України у справі №756/13346/13-ц (6-42125св14), розглядаючи аналогічну справу по сусідній земельній ділянці (була відведена рішенням Київради № 879/1935), з аналогічних підстав рішення судів попередніх інстанцій скасував та передав справу на новий розгляд. Під час нового розгляду, Оболонський районний суд міста Києва, з означених правових підстав, вирішив відмовити в задоволенні позову. Прокурор, з позицією суду погодився та не оскаржував таке рішення. Той же ВССУ, у справі № 756/12461/13 (6-44615св14) висловив аналогічну позицію. Верховний Суд України, розглядаючи справу 756/12461/13 по сусідній земельній ділянці (була відведена рішенням Київради № 878/1934), у зв`язку з ненаданням правильної оцінки наявним матеріалам справи доказам, зокрема, висновкам профільним Управлінь Київської міської ради, - скасував такі рішення судів. Оболонський районний суд м.Києва, розглядаючи в ході нового розгляду зазначену справу, дослідив проект землеустрою та встановив відсутність підстав для задоволення позову прокурора (а.с. 14-18 т.3) В судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримував, з обставин викладених в позові та просив суд позов задовольнити. Представник відповідача Київської міської ради в судові засідання не з`являвся, подаючи відзив заявив клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. В судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Матеріали справи містять заяву з проханням розглядати справу у його відсутності. Підтвердив обставини, викладені в позовній заяві в повному обсязі, позовні вимоги визнав. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`являвся, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідачів. Представник третьої особи в судовому засіданні посилався на те, що його довіритель є власником спірної земельної ділянки, про що свідчить договір купівлі-продажу, укладений 23.06.2010 року з [PERSON] . На час придбання земельної ділянки не існувала будь-яких заборон стосовно її відчуження. В судовому засіданні посилався на вибірковість правосуддя по вказаній категорії справ по аналогічним земельним ділянкам та просив суд в задоволенні позову відмовити, врахувавши практику Верховного Суду по аналогічній категорії справ. Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. Рішенням Київської міської ради від 09.07.2009 року № 882/1938 «Про передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] » передано [PERSON] у приватну власність земельну ділянку площею 0,08 га для цілей та за адресою, вказаними у рішенні (а.с.11,12). На виконання вказаного рішення [PERSON] видано акт серії ЯЖ 912728 на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер 8000000000:78:306:0022), який зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 24.09.2009 року за № 04-7-02257 (а.с.13,14). 30.09.2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу вищезазначеної земельної ділянки, на підставі якого [PERSON] видано державний акт на право власності серії ЯЖ 912830 на вказану земельну ділянку, який зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 10.06.2010 року за №04-7-02572 (а.с.15). Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 314816,19 грн. [PERSON] провів відчуження зазначеної земельної ділянки на користь [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 23.06.2010 року. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Висоцькою С.І., про що зроблено відповідний запис у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 912830 та проведено державну реєстрацію шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру правочинів. (а.с.20-22 т.3) Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами. Згідно з п.п. «а», «б», «в», «г» ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Положеннями ч. 1 ст. 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. За правилами ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільсько-господарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 п. 12 «Перехідних положень» ЗК України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок визначений положенням ст. 118 ЗК України. Так, ч. 1 ст. 118 ЗК України передбачено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України (в редакції Законів України від 18.03.2004 №1626-ІУ, від 16.09.2008 № 509-УІ, від 05.11.2009 № 1702-УІ) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. Згідно зі ст. 50 Закону України «Про землеустрій», яка була чинною на час виникнення правовідносин, у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок складаються проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Статтею 123 ЗК України встановлено, що розроблений проект відведення земельної ділянки погоджується з територіальним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, а також з відповідним територіальним органом виконавчої влади з питань лісового або водного господарства (у разі вилучення (викупу), надання, зміни цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення чи водного фонду). Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення (ч. ч. 1, 2 ст. 20 ЗК України). Судом встановлено, що п.3 та п.4 Рішення Київської міської ради від 09.07.2009 року внесено зміни до Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року, а саме: територію 0,08 га, яка передається відповідно до цього рішення, вилучено із зони зелених насаджень загального користування і переведено за функціональним призначенням до території садибної житлової забудови. Внесено зміни до Програми розвитку зеленої зони м.Києва до 2010 року та концепції формування зелених насаджень в центральній частині міста, затверджених рішенням Київської міської ради від 19.07.2005 року № 806/3381, виключивши з переліку озеленених території загального користування м. Києва земельну ділянку площею 0,08 га на [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що проект землеустрою щодо відведення [PERSON] , земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] погоджено із Головним управлінням містобудування, архітектури та дизайну міського середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Київською міською санепідемстанцією, Управлінням навколишнього природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Державною службою з питань національної культурної спадщини Міністерства культури і туризму України, Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Виконуючи доручення Київської міської ради від 12 червня 2008 року № 29/233-В- 7175, Головне управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надало висновок про погодження проекту відведення земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд без права забудови до погодження та затвердження містобудівної документації у встановленому законодавством порядку. Із цього висновку вбачається, що зазначена територія земельної ділянки відповідно до Генерального плану м. Києва, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28 березня 2002 року № 370/1804, за функціональним призначенням належить до багатоповерхової забудови. Крім того, про належність спірної земельної ділянки до багатоповерхової забудови йдеться також у висновку Управління охорони навколишнього природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 27 травня 2009 року № 071/04-4-22/2866 про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] , яке мало в 2009 році (на момент погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки) повноваження погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на підставі рішення Київської міської ради від 15 липня 2004 року № 457/1867 «Про врегулювання процедури передачі в користування земельних ділянок в м. Києві» та відповідно до Положення про Управління охорони навколишнього природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого рішенням Київської міської ради від 26 грудня 2002 року № 221/381. Державна служба з питань національної культурної спадщини Міністерства культури і туризму України висновком від 4 червня 2009 року № 22-1581/9 погодила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на [ADDRESS] для будівництва, обслуговування та експлуатації індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд за умови прийняття у встановленому порядку Київською міською радою рішень стосовно внесення змін до Програми розвитку зеленої зони м.Києва до 2010 року та концепції формування зелених насаджень в центральній частині міста, затвердженої рішенням Київської міської ради від 19 липня 2005 року № 806/3381, і до Генерального плану розвитку м. Києва в частині зміни цільового призначення земельної ділянки. Висновок про віднесення спірної земельної ділянки до категорії земель рекреаційного призначення не підтверджено належними доказами, а висновок про порушення Київською міською радою норм статей 118, 123 ЗК України при вирішенні питання про надання [PERSON] у власність земельної ділянки не відповідає змісту зазначених норм. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, Його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Стаття 216 ЦК України визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Разом із тим реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку із цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, установленого статями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно. Позиція ВСС України у справі №756/13346/13-ц (6-42125св14). Визнання позову [PERSON] в частині пред`явлених вимог до нього є недостатньою підставою для скасування рішення Київської міської ради від 09.07.2009 №882/1938 «Про передачу громадянину [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] », яке як встановлено в судовому засіданні прийнято на підставі підписаної [PERSON] заяви адресованої Київському міському голові (а.с.24 т.1). Свій підпис відповідач у заяві не оспорював. В судовому засіданні позивач посилався на те, що [PERSON] фактично погодився з встановленим прокуратурою фактом того, що він не мав наміру отримувати спірну земельну ділянку у власність і зробив це за винагороду, обіцяну [PERSON] в розмірі 300 грн., написавши відповідну заяву. Більше жодних дій, направлених на отримання даної земельної ділянки не вчиняв. Згодом підписав довіреність, після чого і отримав за це кошти 300 грн. Прокуратурою м.Києва зареєстровано кримінальне провадження за фактом шахрайства при відведенні земельних ділянок по [ADDRESS] за ознаками складу злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України. Разом з тим, суду не надано доказів на підтвердження того, що на час розгляду справи існує вирок суду за вищезазначеним кримінальним провадженням. Статтею 328 Цивільного кодексу України, встановлено що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоди на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Суд зазначає, що з 2010 року власником спірної земельної ділянки є [PERSON] , яка залучена до участі в розгляді справи за клопотанням позивача в якості третьої особи, разом з тим в якості відповідача [PERSON] , як власник земельної ділянки по [ADDRESS] до участі в розгляді справи не залучена. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, оскільки позовні вимоги не знайшли свого доведення, та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed