Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-18 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08.09.2002р. Перебуваючи у шлюбі в сторін народилося троє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через непорозуміння, в сім`ї виникали постійні сварки, відповідач систематично ображав [PERSON] , піднімав на неї руку та виганяв із дому. Місяць відповідач проживає окремо. Спільне господарство не ведеться, майно сподіваються поділити в добровільному порядку. З огляду на викладене, позивач просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути з відповідача понесені нею судові витрати та відновити їй дошлюбне прізвище. Ухвалою Тростянецького районного суду від 24.04.2019 р. дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 24.06.2019 р. в задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про надання строку на примирення відмовлено, підготовче провадження у даній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю та просила задовольнити позов. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав та просив суд розглянути справу без його участі. Згідно з частиною третьою статті 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що 08.09.2002 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб Виконкомом Олександрівської сільської ради Тростянецького району, про що в книзі реєстрації актів про одруження 08.09.2002р. зроблено запис за №9. Прізвище дружини після одруження - «[PERSON]» (а.с. 5). [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Тростянецьким міжрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 8). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Виконкомом Олександрівської сільської ради Тростянецького району (а.с. 7). [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Виконкомом Олександрівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області (а.с. 6). Згідно довідки №451 від 28.03.2019р., в складі сім`ї [PERSON] зареєстровані та проживають - чоловік [PERSON] , 1982р.н., дочка [PERSON] , [INFO] син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Відповідно до статті 51Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно частини 1статті 24СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. За змістом частини третьої статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам статті 215 ЦПК України. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. Позивач в заяві вказала, що шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство не ведеться, проживають окремо. Відповідач у заяві визнав позовні вимоги в повному обсязі та підтвердив викладені в позовній заяві обставини. Суд вважає, що визнання відповідачем позову в частині розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вбачає можливим прийняти визнання позову відповідачем. З огляду на викладене, суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, в той час як сторони не мають наміру зберегти шлюб. Окрім того суд зазначає, що позовну заяву подано до суду 29.03.2019р., на момент ухвалення рішення у даній справі сторонами не було вжито заходів щодо примирення подружжя. За таких обставин суд прийшов до висновку, що сім`я сторін по справі розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, за таких обставин, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до вимог ст. 113 СК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. [PERSON] виявила бажання повернути своє дошлюбне прізвище. Також, у позовній заяві позивачка просила стягнути з [PERSON] на її користь понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 800 грн. За ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивачем до позовної заяви на підтвердження сплати нею гонорару адвокату у розмірі 800 грн. за надання професійної правничої допомоги долучено договір про надання правової допомоги від 29.03.2019р., квитанцію від 29.03.2019р. та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №587. Оскільки відповідач повністю визнав позовні вимоги, то з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 800 грн. Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, зважаючи на визнання відповідачем даного позову, суд застосовує частину першу статті 142 ЦПК України, за якою у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма закріплена частиною третьою статті 7 Закону України «Про судовий збір». З огляду на викладене необхідно стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved