Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-09 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], посилаючись на те, що в період з 25 жовтня 1980 року по 24 грудня 2002 року перебувала в шлюбі з [PERSON]. За час шлюбу 19 серпня 1999 року ними була придбана квартира [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу укладався [PERSON], за яким було зареєстровано право власності на вказану квартиру. 31 січня 2012 року [PERSON] помер. Після його смерті спадкоємцями першої черги є його мати [PERSON] та їх дочка [PERSON], які кожна окремо отримали свідоцтво про право на спадщину, яка складається з 1/4 частини квартири [ADDRESS]. В свою чергу вона звернулася до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала та не заперечувала проти його задоволення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином, заперечень проти позову не надала. Представник відповідача - [PERSON] міської ради [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала, вважала, що права позивача міської радою жодним чином не порушені. Крім того, позивачем обраний невірний спосіб захисту своїх прав. Суд, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 25 жовтня 1980 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. 19 серпня 1999 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS] загальною площею 37,4 кв.м. Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу 24 грудня 2002 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. 31 січня 2012 року [PERSON] помер (актовий запис про смерть № 150 від 02.02.2012 року). З матеріалів спадкової справи № 288/2012, заведеної Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, вбачається, що після смерті [PERSON] спадщину прийняли його мати [PERSON] і дочка [PERSON] 19 квітня 2016 року кожній з них нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частину квартири [ADDRESS]. Право власності [PERSON] і [PERSON] на 1/4 частину вищевказаної квартири цього ж дня було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 6 вересня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя, але постановою державного нотаріуса [PERSON] у вчиненні даної нотаріальної дії їй було відмовлено з тих підстав, що на час смерті [PERSON] шлюб між ними був розірваний. Відповідно до статті 22 Кодексу про шлюб і сім'ю України (КпШС), який регулював правовідносини, що виникли до набрання чинності Сімейним кодексом України 1 січня 2004 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Отже, придбання майна в період шлюбу встановлювало презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з частиною 1 статті 28 КпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.\~ Аналогічне положення закріплено й у статті 70 Сімейного кодексу України. Приймаючи до уваги, що квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] у період шлюбу з [PERSON], доказів, що така квартира є його особистою приватною власністю суду не надано, а також те, що після смерті [PERSON] його спадкоємцям - [PERSON] і [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частину цієї квартири кожній та останні не заперечували проти визнання права власності на іншу 1/2 частину спірної квартири за [PERSON], суд вважає можливим позов задовольнити, визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Доводи представника відповідача [PERSON] міської про не порушення міською радою прав позивача, а також обрання позивачем неналежного способу захисту, суд вважає необґрунтованими, оскільки в спірних правовідносинах у разі неприйняття спадщини спадкоємцями або відмови спадкоємців від її прийняття спадкове майно переходить у власність територіальної громади міста, у зв'язку з чим позивачем і був пред'явлений позов до міської ради. Крім того, заявлена позивачем вимога про визнання права власності відповідає способам захисту цивільних прав та інтересів, визначеним статтею 16 ЦК України.

Outcome: approved