Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

ТОВ «ФГ-ОЛІМП» в особі [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом від імені та в інтересах [PERSON], посилаючись на ту обставину, що 27.10.2011 року [PERSON] здійснено Пропозицію АТ «[PERSON] Життя», який діє як від власного імені, так і від імені та в інтересах ПрАТ «[PERSON] Життя» на підставі Агентського договору, на умовах, визначених в Пропозиції, Загальних умовах відкриття та обслуговування карткового рахунку та договору страхування та чинних Правилах добровільного страхування життя, які є невід»ємною частиною Пропозиції, укласти Договір страхування й Договір карткового рахунку, в рамках яких відкрити карткових рахунок на ім»я Позичальника, випустити на ім»я Позичальника платіжну картку міжнародної платіжної системи Master Card, встановити Позичальнику ліміт овердрафту (кредитування) за Картковим рахунком на умовах, визначених в цій Пропозиції не більше 50000.ю оформити страхування майнових інтересів, пов»язаних з життям, здоров»ям та працездатністю Позичальника. Відповідно до чого [PERSON] було встановлено ліміт овердрафту 3000,00 гривень строком на 24 місяці, зі сплатою 0,0001% річних при здійсненні розрахункових операцій в торгівельно-сервісній мережі за рахунок коштів Овердрафту (в межах ліміту) при здійсненні інших дебетових операцій по Картковому рахунку за рахунок коштів Овердрафту 36%. Представник позивача вважає, що при укладанні вищевказаного Кредитного договору порушені права [PERSON], зокрема, як споживача, згідно з норами\~ЗУ «Про захист прав споживачів» та\~ЗУ «Про банки і банківську діяльність», оскільки позичальник з Умовами кредитування та сукупною вартістю кредиту належним чином не була ознайомлена, встановлення у кредитному договорі комісії за обслуговування овердрафту є незаконним, а умова кредитного договору щодо послуг страхування є несправедливою. А тому є всі підстави для визнання кредитного договору судом недійсним вцілому. Просив суд визнати недійсним Кредитний договір №26256018699273 від 27.10.2011 року. В судове засідання представник позивача [PERSON] та [PERSON] не з'явились. Від [PERSON] до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, надала до суду заперечення проти позову, згідно яких просила у задоволенні позову відмовити. Також надала заяву про розгляд справи без її участі. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 27.10.2011 року [PERSON] здійснено Пропозицію АТ «[PERSON] Життя», який діє як від власного імені, так і від імені та в інтересах ПрАТ «[PERSON] Життя» на підставі Агентського договору, на умовах, визначених в Пропозиції, Загальних умовах відкриття та обслуговування карткового рахунку та договору страхування та чинних Правилах добровільного страхування життя, які є невід»ємною частиною Пропозиції, укласти Договір страхування й Договір карткового рахунку, в рамках яких відкрити карткових рахунок на ім»я Позичальника, випустити на ім»я Позичальника платіжну картку міжнародної платіжної системи Master Card, встановити Позичальнику ліміт овердрафту (кредитування) за Картковим рахунком на умовах, визначених в цій Пропозиції не більше 50000.ю оформити страхування майнових інтересів, пов»язаних з життям, здоров»ям та працездатністю Позичальника. Відповідно до чого [PERSON] було встановлено ліміт овердрафту 3000,00 гривень строком на 24 місяці, зі сплатою 0,0001% річних при здійсненні розрахункових операцій в торгівельно-сервісній мережі за рахунок коштів Овердрафту (в межах ліміту) при здійсненні інших дебетових операцій по Картковому рахунку за рахунок коштів Овердрафту 36%. Згідно із ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частини 1, 3 та 5 ст.203 Цивільного кодексу України визначають, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно зі ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.628, ст.629 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Стосовно посилання представника позивача на той факт, що під час підписання пропозиції укласти Договір карткового рахунку та договір страхування (оферта) [PERSON] не була ознайомлена з умовами кредитування, змістом договору та орієнтовною сукупною вартістю кредиту, тобто не отримала повну інформацію щодо умов надання кредиту, судом встановлено згідно Пропозиції [PERSON] своїм особистим підписом засвідчила, що до підписання нею цієї Пропозиції вона була ознайомлена в письмовій формі з інформацією про умови кредитування Рахунку (у формі овердрафту) та орієнтовною сукупною вартістю кредиту, а саме (1) найменуванням та місцезнаходженням Банку та його структурного підрозділу; (2) умовами кредитування (зокрема, щодо можливості суми кредиту, строку, на який кредит може бути одержаний; мети, для якої кредит може бути використаний; форми та видів його забезпечення; необхідності здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявних форм кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобовязаннями позичальника; типу процентної ставки (фіксованої, плаваючої тощо); переваг та недоліків пропонованих схем кредитування); (3) орієнтовною сукупною вартістю кредиту; (а) процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань позичальника, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі третіх осіб страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); (б) варіантів погашення кредиту, включаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; (в) можливості та умови дострокового повернення кредиту; (4) податковий режим сплати процентів та про державні субсидії, на які позичальник має право, або відомості про те, від кого позичальник може одержати докладнішу інформацію тощо, а також з Правилами страхування. З чого також вбачається, що підписуючи Пропозицію укласти Договір карткового рахунку та договір страхування (оферта), а також Загальні умови відкриття та порядку ведення карткового рахунку та Договору страхування, сторони дійшли згоди щодо його змісту та згодні на зазначені умови, а відтак, з власної ініціативи на момент отримання коштів сторони з власної волі на свій розсуд визначили для себе правила подальшої поведінки, зокрема, щодо усіх ризиків, пов'язаних зі зміною обставин, з яких вони виходили при укладенні цього договору. Крім того, згідно п.6 Пропозиції укласти Договір карткового рахунку та договір страхування (оферта) позичальник підтвердила, що отримала від Банку автентичний примірник цієї Пропозиції, Умов та Тарифів в дату їх підписання нею, що підтверджується підписом представника Банку («Службові відмітки Банку»). З вищевикладених обставин вбачається, що сторони домовились про всі умови оскаржуваного Договору, його сукупну вартість та дійшли згоди з цього приводу, жодних доказів всупереч цьому та добровільності підписання спірного договору позивачем чи її представником до суду не надано, тому суд не вбачає підстав, передбачених ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» для визнання недійсним спірного Договору. Щодо порушення ст.55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та ст.ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» судом встановлено, що під час підписанні Пропозиції укласти Договір карткового рахунку та договір страхування (оферта) [PERSON] погоджено умову за частиною 3 Пропозиції, згідно якої страхова Сума Пропозиції дорівнює сумі Овердрафту на кінець кожного Розрахункового періоду, а страховий тариф становить 0,90%. З урахуванням того, що Договір страхування є невідємною частиною Пропозиції укласти Договір карткового рахунку та договору страхування (оферта) [PERSON] 27.10.2011 року власним підписом погодилась зі всіма його умовами, в яких зокрема, вказано, що вона отримала повну і докладну інформацію та ознайомлена з Правилами страхування, прийняла їх та зрозуміла, жодних заперечень чи незгоди з цією умовою спірного Договору [PERSON] не зазначено, та інших доказів на підтвердження цього стороною позивача суду не надано. Також, помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним, аналогічний правовий висновок міститься також в постанові Верховного Суду України №522/2038/14 від 12 жовтня 2016 року. На підставі викладеного, суд не вбачає підстав, передбачених ст.55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та ст.ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» для визнання недійсним спірного Договору. Щодо порушення ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» незаконним встановленням в кредитному договорі сплати щомісячної комісії за обслуговування овердрафту, судом встановлено наступне. За положеннями частини пятої статті 11, частин першої, другої, пятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо окреме положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року №1746цс16. На підставі вищевикладеного, суд дійшов переконання щодо часткового задоволення заявлених позовних вимог в частині визнання умови договору споживчого кредиту №26256018699273 від 27.10.2011 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Перший Український акціонерний [PERSON]» та [PERSON], щодо обовязку позичальника сплачувати комісію за обслуговування овердрафту недійсною.

Outcome: partial