Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

У березні 2020 року ТзОВ «Київ Комфорт Сервіс» звернулось з позовом до суду, в якому просило стягнути з [PERSON] заборгованість за житлово-комунальні послуги за договором про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 08.12.2016 [ADDRESS], яка складається з: суми основного боргу 5 874,18 грн., 3% річних та інфляційну складову боргу у розмірі 1 879,92 грн., та судовий збір в розмірі 2 102,00 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що позивач надавав послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: [ADDRESS] . 08 грудня 2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Київ Комфорт Сервіс» та [PERSON] укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій [ADDRESS] , предметом якого є забезпечення виконавцем надання послуг у житловому будинку по [ADDRESS] , а споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом, у строк та на умовах, що передбачені цим Договором. 08 грудня 2016 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Київ Комфорт Сервіс» та [PERSON] також укладено договір про надання послуг та відшкодування витрат виконавця №1А-131, предметом якого є надання послуг з охорони, послуги консьєржа та відшкодування витрат виконавця за забезпечення електропостачанням, постачанням холодної води та водовідведення та збір, нарахування і облік плати понесених витрат. Виходячи, з умов зазначених договорів споживач зобов`язаний оплачувати послуги у встановлений строк. Розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше, ніж до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Послуги оплачуються в безготівковій формі. Наявність відносин між сторонами, отже, і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: виконавець надавав послуги, надсилав споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату послуг, а споживач мав здійснювати оплату виставлених рахунків. Згідно умов договору, виконавець надав послуги відповідно до затвердженого (погодженого) тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Однак, відповідач користуючись наданими послугами, не в повному обсязі виконував зобов`язання по їх оплаті. Таким чином, товариство надано в повному обсязі житлово-комунальні послуги згідно умов договору, а зобов`язання щодо своєчасної оплати наданих послуг відповідачем виконано неналежним чином з порушенням умов договору та норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги», внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 01.03.2020 складає 5 874,18 грн. Крім того, посилаючись на положення ст. 625 ЦК України позивач вважає за потрібне стягнути з [PERSON] 3% річних та інфляційну складову боргу в сумі 1 879,92 грн. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 08.04.2020 відкрито провадження у вказаній справі з проведенням розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, у відповідності до ст. 274 ЦПК України. 22 червня 2020 року на адресу суду надійшли заперечення від представника відповідача, в якому остання просила у задоволенні позову відмовити, посилаючись на його безпідставність та недоведеність. Зокрема, заявлена до стягнення сума грошових коштів, не враховує проведені оплати відповідача, свідчить про перекручування та маніпулювання з розподілом платежів, всупереч їх призначенням, включає в себе зайві нарахування по послугах, які з відповідачем не погоджувались отримувати та які не включені до договору (як то полив газону та ін.), ТОВ «Київ Комфорт Сервіс» фактично не надавало відповідні послуги і утримання будинку і прибудинкової території. При укладення договору з ТОВ «Київ Комфорт Сервіс» була відсутня внутрішня воля відповідача, а цей Договір був нав`язаний йому. Договір з ТОВ «Київ Комфорт Сервіс» не відповідає типовій формі. Тариф, за яким заявлено позовні вимоги - не був затверджений органом місцевого самоврядування, як того вимагав закон. Також, як у запереченнях так і окремою заявою заявила про застосування строків позовної давності. 14 липня 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив ТОВ «Київ Комфорт Сервіс», у яких позивач просив суд задовольнити позов, виходячи з обставин, викладених в позові. Вказав на недоведеність позиції відповідача, а також про відсутність підстав для застосування строків позовної давності. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У судове засідання представник позивача з`явився, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. У попередньому судовому засіданні 21.10.2020 представник відповідача позовних вимог не визнала, просили суд відмовити у задоволенні позову з підстав викладених у письмових запереченнях. Суд, заслухавши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, становив наступні фактичні обставини та відповідні докази, приходить до наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивач виконує функції експлуатуючої організації, а саме: забезпечує організацію комплексу заходів з технічного, адміністративного супроводження і належного управління та утримання житлового будинку по [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . 08 грудня 2016 року між ТзОВ «Київ Комфорт Сервіс» та [PERSON] укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій [ADDRESS] . Згідно п. 2.1 предметом договор є забезпечення виконавцем надання послуг у житловому будинку по [ADDRESS] , а споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом, у строк та на умовах, що передбачені цим Договором. Пунктом 2.2 даного договору передбачено, що виконавець надає послуги відповідно до затвердженого (погодженого) тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг (Додаток №1). Розмір щомісячної плати за надані послуги на дату укладення цього договору становить 590 грн. 85 коп. (п. 2.3 договору). Додатком № 1 до договору визначено, що на момент укладення цього договору сторони дійшли згоди про надання послуг з утримання житлового будинку та прибудинкової території за договірним тарифом 5,02 грн./м2 загальної площі власного житлового приміщення згідно складових тарифу на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій розрахованих відповідно до Постанови КМУ від 01.06.2011 р. №869. Додаток № 1 є підставою для проведення взаємних розрахунків і платежів між виконавцем та замовником. Додаток №1 є невід`ємною частиною до договору про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій від 08 грудня 2016 року. Також, 08 грудня 2016 року між ТзОВ «Київ Комфорт Сервіс» та [PERSON] укладено договір про надання послуг та відшкодування витрат виконавця №1А-131. Предметом даного договору є надання послуг з охорони, послуги консьєржа та відшкодування витрат виконавця за забезпечення електропостачанням, постачанням холодної води та водовідведення та збір, нарахування і облік плати споживачем та за послуги холодного водопостачання використані на полив прибудинкової території споживачем у житловому будинку [ADDRESS] , а споживачем-забезпечення своєчасної оплати послуг виконавця та відшкодування витрат виконавця за встановленими розцінками, у строк та на умовах, що передбачені цим договором (п.2.1). Споживач відшкодовує витрати виконавця до моменту укладання прямого договору про користування відповідних послуг (п. 2.2). Повна вартість відшкодування забезпечення витрат виконавця за цим договором визначається загальною сумою, що складається з фактичних витрат понесених виконавцем, підтверджених у квитанції на оплату житлово-комунальних послуг за кожен місяць, що надається споживачу. Згідно умов зазначених Договорів Споживач зобов`язаний оплачувати послуги у встановлений строк. Розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше, ніж до 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Послуги оплачуються в безготівковій формі. Господарська діяльність, спрямована на задоволення потреб фізичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них території є діяльністю з утримання будинків і прибудинкових територій відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». У залежності від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання, централізоване опалення тощо), 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт тощо), 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо) (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами Цивільного кодексу України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. У розрізі даного спору зобов`язання відповідача оплатити послуги з утримання будинку та прибудинкової території урегульовано договірним зобов`язанням на підставі узгоджених договором дій постачальника і споживача послуг. Відповідно до положень ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, який є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України), а ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Метою договору є забезпечення фіксування тих умов, на які сторони погоджуються для врегулювання своїх взаємних прав і обов`язків щодо обраного ними кола відносин. Умови договору та спосіб його вчинення можуть бути визначені сторонами з урахуванням вимог законодавства та із дозволеним відступом від нього, або на таких саме принципах запропоновані однією із сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Уклавши 08.12.2016 договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій [ADDRESS] та договір про надання послуг та відшкодування витрат виконавця №1А-131 на умовах, викладених у них, сторони тим самим засвідчили свою згоду та взяли на себе зобов`язання виконувати умови, які були в них закріплені. Договори є чинними, на момент розгляду справи докази визнання їх недійсності в розрізі положень ст.ст. 76-81 ЦПК України суду не надано. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов?язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Звернувшись до суду, позивач вказав, що у період з 01.01.2017 року по 01.03.2020 відповідач має заборгованість перед товариством позивача по сплаті за послуги з утримання та управління будинку та прибудинковою територією на загальну суму 5 874,18 грн., заборгованість нарахована щодо квартири за адресою: [ADDRESS] . У той же час, відповідач, заперечуючи проти позову, вказав на відповідність здійснених розрахунків позивачем умовам укладеного між ними договору, та не враховано вже сплачені суми заборгованості за спірний період. На підтвердження своїх доводів стороною позивача надано суду розрахунок заборгованості, який судом приймається до уваги як належний доказ, який свідчить про розмір заборгованості відповідача перед позивачем за надані та отримані житлово-комунальні послуги. Судом встановлено та не спростовано відповідачем належними доказами відповідно до положень ст.ст. 76-81 ЦПК України, що з боку останнього має місце невиконання умов договору, укладеного з позивачем. Зокрема, відповідачем не надано доказів про проведення оплат послуг з утримання та управління будинку та прибудинковою територією відповідно до укладеного договору [ADDRESS] від 08.12.2016. Судом безспірно встановлено, що позивачем надавались комунальні послуги відповідачу, як власнику квартири. Представником відповідача разом із запереченнями проти позовних вимог подано заяву про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно частини третьої статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Наслідки спливу позовної давності визначені ч. 4 ст. 267 ЦК України, відповідно до якої, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Згідно положень частини другої та третьої статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Як вбачається з матеріалів справи, у травні 2019 року позивач звертався до Дарницького районного суду м. Києва із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості. 17 травня 2019 Дарницьким районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих на суму заборгованості, в загальній сумі 9766, 53 коп. та судового збору. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17.05.2019 за заявою відповідача [PERSON] вказаний судовий наказ скасовано. Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. За положеннями ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, зокрема, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості; Ураховуючи те, що судовий захист права на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, звернення ТзОВ «Київ Комфорт Сервіс» із заявою про видачу судового наказу перериває перебіг строку позовної давності. Звернення позивача у травні 2017 року із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з заборгованості є різновидом пред`явлення позову, що свідчить про переривання строку позовної давності до 03.05.2019, та наявного у позивача строку позовної давності щодо заборгованості за період з січня 2017 року по березень 2020 року. Оскільки відповідач добровільно заборгованість не сплатив, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за період з січня 2017 року по березень 2020 року підлягають задоволенню. Згідно із частиною першою, другою статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Наведене вище узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14цс18), від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (14-16цс18). Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов0язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, 3 % річних та інфляційні втрати повинні нараховуватися на суму основного боргу. Беручи до уваги зазначене, та те, що правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг, є грошовим зобов`язанням, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, стороною позивача доведено обставини, на які посилається у позовній заяві, а стороною відповідача вони не спростовані. Враховуючи порушення відповідачем виконання зобов`язань по сплаті послуг з утримання та управління будинку та прибудинковою територією за період з 01.01.2017 року по 01.03.2020 року, суд визнає правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідача на його користь інфляційної складової боргу та 3% річних. Перевіривши наведений представником позивача розрахунок заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтовані, і тому позов про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційної складової боргу та 3 % річних у розмірі 1 879,92 грн. також підлягає задоволенню. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню заборгованість по сплаті за послуги з утримання та управління будинку та прибудинковою територією в сумі 5874,18 грн., інфляційна складова боргу у розмірі та 3% річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 1879,92 грн., як таке, що узгоджується з дослідженими матеріалами справи та вимогами закону. У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 102,00 грн., відповідно до ст. 141 ЦПК України, покладаються на відповідача.

Outcome: approved