Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей та дружини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 27.01.2012 року зареєструвала шлюб з [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 24. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Як зазначає позивач, з жовтня 2015 року сторони проживають окремо, спільно господарство не ведуть та шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. [PERSON] стверджує, що неповнолітні діти проживають разом з нею та перебувають повністю на її утриманні. Крім того, як вказує позивач, вона на даний час перебуває у відпустці по догляду за дітьми та іншого доходу не має. При цьому зазначає, що син [PERSON] має поганий стан здоровя, що призводить до додаткових витрат на лікування. Крім того [PERSON] вказує, що вона має проблеми зі здоровям, та їй необхідно приймати протисудомні препарати у звязку з перенесеним менінгоенцефалітом, що підтверджується довідкою ЦРЛ Ковельського МТМО. Відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча офіційно являється підприємцем та згідно довідки виданої Ковельською ОДПІ, загальна сума доходу відповідача за 2015 рік становить 1304691, 71 грн. Оскільки добровільно про сплату аліментів домовитися не вдалося, позивач змушена звертатися до суду. Обґрунтовуючи вказаними обставинами свої позовні вимоги, позивач просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі, а саме - в розмірі по 5000 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття та стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 5000 грн. щомісячно до досягнення дитиною сином [PERSON] трирічного віку. 22.09.2016 року [PERSON] звернувся в суд з зустрічним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з середини 2015 року сімейне життя між сторонами погіршилось та кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сімю. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] вказує, що подальше підтримання сімейних відносин немає сенсу, оскільки між сторонами виникають конфлікти на ґрунті сімейно-побутових проблем, розвинулась неприязнь один до одного, втрачено почуття любові та поваги. Позивач за зустрічним позовом вказує на те, що за таких умов шлюб необхідно розірвати та вказує на відсутності доцільності визначення часу для можливого примирення сторін. Враховуючи наведене, позивач за зустрічним позовом просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 27.01.2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ковелю реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 24. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13.10.2016 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей та дружини. В судове засідання позивач за первісним позовом [PERSON] не зявилась, однак подала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги в частині розміру аліментів зменшує та просить стягнути з відповідача: аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 1500,00 грн. на кожну дитину щомісячно; аліменти на її утримання - в розмірі по 200,00 грн. щомісячно. В решті позов підтримує. Зустрічний позов про розірвання шлюбу визнає повністю та не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подав суду заяву\~ про розгляд справи в його відсутності. Зменшені позовні вимоги за первісним позовом про стягнення аліментів визнає повністю. Зустрічний позов про розірвання шлюбу підтримує повністю. Суд, зясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, вважає, що первісний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей та дружини та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, підставні та підлягають до задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають в шлюбі, який було зареєстровано 27.01.2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 24, що стверджується копією відповідного свідоцтва. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами про їх народження. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері (батька). У відповідності до ч. 2 с. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Неповнолітні діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні, що фактично визнав відповідач, подавши заяву про визнання позову. Як стверджується позивачем, відповідач має мінливий дохід, оскільки є підприємцем та згідно довідки Ковельської ОДПІ № 2829/03-06-13-01/4370 від 16.08.2016 року загальна сума доходу за 2015 рік згідно поданої декларації становить 1304691,71 грн. Таким чином вбачаються підстави для стягнення аліментів в твердій грошовій сумі. Відповідач має вік 32 роки, не подав докази існування обставин, які істотно обмежують його працездатність, докази існування у нього зобовязань по утриманню інших осіб, докази існування інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, що дозволяє зробити висновок про його спроможність сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі по 1500,00 грн. на кожну дитину щомісячно, та аліменти на утримання дружини в розмірі 200,00 грн. щомісячно. Таким чином суд повно, всесторонньо та об'єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що визнання відповідачем пред'явленого первісного позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому слід стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в розмірі по 1500 (одна тисяча п'ятсот) гривень 00 копійок на кожну дитину щомісячно, починаючи з 14 вересня 2016 року і до досягнення дітьми повноліття та стягувати аліменти на її утримання в розмірі 200 (двісті) гривень щомісячно, починаючи з 14 вересня 2016 рокуі до досягнення дитиною сином [PERSON], [INFO], трирічного віку, тобто до 09 лютого 2018 року. Рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць слід звернути до негайного виконання відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України. Крім цього, з відповідача за первісним позовом слід стягнути судові витрати по справі у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України. Крім цього, відповідно до п. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до п. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 3 ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З огляду на викладені правові норми, обставини по справі та позицію сторін щодо неможливості збереження сімейних стосунків, суд вважає, що збереження сім'ї в даному випадку буде нічим іншим, як примушуванням сторін до збереження шлюбних відносин. Як встановлено у судовому засіданні, сторони тривалий час не підтримують подружніх стосунків, спільне господарство не ведеться, в сім'ї втрачена взаємоповага та розуміння, шлюб існує лише формально й зберегти сім'ю не можливо. Зважаючи на дійсні причини розірвання шлюбу, зазначені позивачем, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та інтересам неповнолітніх дітей. Таким чином суд повно, всесторонньо та об'єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що визнання за відповідачем за зустрічним позовом пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому слід розірвати шлюб між сторонами.

Outcome: approved