Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

У березні 2019 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Хмельницьке обласне управління звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову посилається на те, що 15 грудня 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Хмельницьке обласне управління та [PERSON] було укладено договір у вигляд заяви про приєднання №489170 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу, за яким позивач на звернення відповідача встановив останньому відновлювальну кредитну лінію у сумі 31000 гривень на картковий рахунок із строком кредитування 24 місяці. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, станом на 05 березня 2019 року за ним утворилась загальна сума заборгованості по кредиту, що становить 49983 гривні 99 копійок, яку позивач просив стягнути з відповідача на його користь, суму втрат від інфляції на суму нарахованих та несплачених відсотків -1313 гривень, розмір 3% річних на суму нарахованих та несплачених відсотків - 169 гривень 61 копійка, а всього 51709 гривень 06 копійок та судові витрати по справі в розмірі 1931 гривню. У строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач відзив на позовну заяву не надала. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 18 березня 2019 року вказана позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Будь-які інші процесуальні дії у справі не проводилися. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання, в якому просив розгляд справи проводити у його відсутності, зазначивши, що позов підтримує повністю та не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився та не подав відзив, а тому суд, враховуючи думку представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, постановив ухвалу про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Суд, встановивши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню зважаючи на таке. Судом установлено, що 15 грудня 2015 року [PERSON] уклав з Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Хмельницьке обласне управління договір у вигляді Заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі Договір) та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), згідно якого відкрито поточний рахунок № [NUMBER] в гривнях на умовах тарифного пакету «Зарплатний». Банк встановив [PERSON] відновлювальну кредитну лінію у сумі 31000 гривень на картковий рахунок із строком кредитування 24 місяці (арк. спр. 4-6). Таким чином, між сторонами склались кредитні правовідносини, які регулюються параграфом 2 (кредит) глави 71 Цивільного кодексу України. Згідно із ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. В силу ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, кредитодавець взяті на себе зобов`язання за спірним кредитним договором виконав та надав грошові кошти відповідачу у вигляді кредитного ліміту на кредитну картку. Тобто виконав зі своєї сторони умови договору, у відповідності до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України. Щодо виконання зобов`язань за кредитним договором від 15 грудня 2015 року зі сторони відповідача, то останній ухиляється від їх виконання. Відповідно до розрахунку заборгованості за спірним кредитним договором заборгованість [PERSON] станом на 05 березня 2019 року склала 49983 гривні 99 копійок, з яких: 30579 гривень 71 копійка - сума основної заборгованості, 14925 гривень 28 копійок - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 4479 гривень 00 копійок - пеня. Окрім того, за період з 05 березня 2016 року по 05 березня 2019 року на заборгованість [PERSON] нараховано 1313 гривень 46 копійок - інфляційні витрати від простроченої заборгованості по процентам, 411 гривень 61 копійка - 3% річних від прострочених сум по кредиту. Всього кредитна заборгованість [PERSON] перед позивачем становить 51709 гривень 06 копійок. Розрахунок є належним доказом розміру заборгованості, що виникла в зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором, оскільки відповідачем такий розрахунок не оспорений, хоча останній мав таку можливість. Відтак, враховуючи, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки передбачені договором кредиту належним чином не виконав, суд прийшов переконання, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту є обґрунтованими. Суд приймає аргументи позивача, що наведені останнім як підстави для стягнення заборгованості, яка виникла за кредитним договором від 15 грудня 2015 року № б/н, адже такі стверджуються належними і допустимими доказами. Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що порушене право позивача, підлягає захисту, шляхом задоволення позову. Разом із тим, суд застосовує спеціальні норми ст.ст. 526, 530, 625, 1054 Цивільного кодексу України, які регулюють спірні правовідносини та на які вірно посилався позивач у поданому позові. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1921 гривню судового збору.

Outcome: approved