Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-30 00:00:00

У березні 2018 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], відповідач, разом - сторони) про розірвання шлюбу. Позов обґрунтований такими обставинами. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 22.11.1986 Московським відділом ЗАГС м. Києва. Неповнолітніх дітей подружжя не має. Подружнє життя сторін не склалося: їх стосунки стали поступово погіршуватись із-за відсутності порозуміння, сварок, розбіжностей у поглядах на життя. Все це призвело до того, що з липня 2017 р. сторони припинили підтримувати подружні відносини, стали проживати окремо. Таким чином сім'я їх існує лише формально, вони втратили почуття любові один до одного та вже не зможуть бути сім'єю. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, проте до суду він не з'явився без повідомлення причин неявки, відзив на позов не подав, у зв'язку з чим суд вбачає підстави для розгляду справи за його відсутності. У підготовчому засіданні позивач пояснювала, що між нею та відповідачем давно немає жодних відносин, він живе у селі, у будинку її мами, а вона - у Києві. Чоловік все життя зловживав спиртними напоями, вона намагалась його лікувати, кілька разів кодувала. Почуття між ними зникли, до того ж відповідач постійно висуває до неї необґрунтовані претензії, вимагає, щоб вона доглядала за ним. Вона вже подавала заяву про розлучення, але відмовилась від неї через погрози чоловіка. У підготовчому засіданні відповідач заявляв про невизнання позову посилаючись на їх тривалий сімейний стаж та небажання розлучатись. Нез'явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 22.11.1986 Московським відділом ЗАГС м. Києва, актовий запис № 1951. Неповнолітніх дітей у подружжя немає. З позовної заяви та пояснень сторін вбачається, що внаслідок відсутності порозуміння та розбіжностей у поглядах на життя, сім'ю та шлюб сторони втратили почуття взаємної любові та поваги і, як наслідок, припинили шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання. Відповідно до положень статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження…є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість… (частини 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України). За приписом частини 2 статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Отже зважаючи на те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не навів переконливих аргументів, які б свідчили про можливість збереження шлюбу, суд дійшов висновку, що між сторонами існує стійкий розлад подружніх стосунків і подальше збереження шлюбу, який існує лише формально, суперечить інтересам позивача. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до положень статті 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved