Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позову зазначив, що його мати, [PERSON] з 29.10.1993 року перебувала у шлюбі з [PERSON], який помер 24.11.2012 року. За свого життя [PERSON] склав на [PERSON] заповіт, яким заповідав їй все майно, з чого б воно не складалося. 08 лютого 2016 року [PERSON] померла. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом до майна померлої [PERSON] Із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно позивач звернувся до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори, проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки мати позивача, [PERSON] за своє життя хоч і виявила бажання прийняти спадщину, проте пропустила строки для її прийняття після померлого [PERSON], а отже спадщину не прийняла. Зважаючи на викладене вище, позивач просить визнати за ним право власності на 33/100 частини домоволодіння по вул.. Фруктовій, 1 у м. Дніпро в порядку спадкування після померлої 08 лютого 2016 року [PERSON] та після померлого 24 листопада 2012 року [PERSON]. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач позов визнав. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що з 29.10.1993 року [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON]. 24.11.2012 року [PERSON] помер, після смерті якого відкрилася спадщина на 33/100 домоволодіння по вул.. Фруктовій, 1 у м. Дніпро. Спадкоємцем за заповітом після померлого [PERSON] є його дружина, [PERSON], яка на день смерті чоловіка була зареєстрована за адресою: [INFO] (Будьонного) 41 кв. 47. З матеріалів спадкової справи убачається, що 26 жовтня 2013 року [PERSON] звернулася до Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого24.11.2012 року [PERSON] в якій зазначила, що вона пропустила строк для прийняття спадщини після померлого чоловіка, оскільки з ним не проживала. Порядок звернення для відновлення строку для прийняття спадщини їй відомий. З матеріалів справи убачається, що із заявою про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, [PERSON] до суду не зверталася, а отже спадщину після померлого [PERSON] е прийняла. Крім [PERSON], спадкоємцем першої черги за законом після померлого [PERSON] є його син, [PERSON], проте він також спадщину після його смерті не прийняв. Відповідно до\~ст. 1270 ЦК України\~для прийняття спадщини встановлений 6-місячний строк, який починається з моменту відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків ( спадщина) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця) , до інших осіб ( спадкоємців). Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з частинами 1, 3, 5 статті 1268 ЦПК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як розяснено у п. 6 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» , суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК ). Проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно ( стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (обєкт спадкування) на виникнення права власності на спадкове майно як на обєкт нерухомого майна. Оскільки [PERSON] спадщину після померлого [PERSON] не прийняла, свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, яке залишилося після смерті чоловіка їй державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контри видано не було, та у [PERSON] не виникло право власності на спадкове майно - домоволодіння по вул.. Фруктовій, 1 у м. Дніпро (Дніпропетровськ) , яке залишилося після смерті [PERSON] , а тому позовні вимоги в частині визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] задоволенню не підлягають. Так, як позивач не перебуває у родинних відносинах з [PERSON] та не спадкоємцем після його смерті ні за законом, ані за заповітом, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання права власності на домоволодіння по вул.. Фруктовій, 1 у м. Дніпро (Дніпропетровськ) , яке залишилося після померлого [PERSON] також задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed