Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з даною позовною заявою (яку пізніше було уточнено), в якій просила збільшити розмір стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , з 150 грн. на 2000 грн., але не менш ніж 50% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що на виконанні у Чечелівському відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчого листа № 2-2239/2004 від 13 квітня 2004 року виданого Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , аліменти у розмірі 150 грн. З часу винесення судом рішення про призначення аліментів 16 років. За цей час значно зросли ціни на продукти харчування, комунальні послуги, одяг та взуття. Крім того потреби дитини значно зросли. Син відповідача [PERSON] навчається на 2-му курсі Дніпропетровського центру професійно-технічного навчання, стипендію не отримує, планує навчання у вищому навчальному закладі, що значно збільшує витрати на його утримання. Також коли син хворіє, позивач змушена нести витрати на лікування. Її доходи в цей період є мінімальними. Допомоги у вихованні дитини, догляді за ним, витратах на лікування відповідач не бере. Для навчання в центрі професійно-технічного навчання - купівлі одягу, взуття, учнівського приладдя відповідач коштів не надає. Такі витрати позивач несе самостійно. Перед початком навчання позивач придбала сину шкільні приладдя та купує додатково зошити, ручки і т.д. впродовж навчання. Крім цього син розвивається, йому цікаво читати нові книги, журнали, відвідувати музеї, галереї і т.д. Відповідач ці витрати оплачувати не бажає, хоча син потребує і духовного розвитку та завданням батьків є забезпечити розвиток талантів, здібностей дитини, її духовних та культурних потреб. З часу винесення судом рішення значно зросли витрати на комунальні послуги, які позивач оплачує самостійно. Також значно зросла вартість продуктів харчування. У зв`язку з вищенаведеним є очевидним, що витрати необхідні для виховання та прожиття дитини збільшились. Збільшився також і прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 2218,00 грн. відповідно до ЗУ «Про державний бюджет України на 2020 рік». Відповідач має змогу сплачувати аліменти у більшому розмірі оскільки він останні роки працює за кордоном в Польській народній республіці. Заробітна плата в країнах Європейського союзу набагато більша, ніж в Україні. Крім того, відповідач є засновником та керівником фермерського господарства «КРИСТАЛ», яке діє з 1995 року та вочевидь приносить прибутки відповідачу. Маючи змогу платити аліменти в більшому розмірі, відповідач з лютого 2019 року почав оплачувати тільки по 1000,00 грн. щомісяця та не бере участі у додаткових витратах на дитину. Починаючи із дати присудження аліментів з 2004 року по 2019 рік відповідач сплачував по 150 грн. і при цьому постійно мав заборгованість, за що притягався до відповідальності. Представником відповідача [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач з позовними вимогами не погоджується категорично. Свій позов позивач обґрунтовує тим, що відповідач, нібито, останнім часом не бере участі у вихованні та утриманні дитини. Вказана інформація не відповідає дійсності, оскільки відповідач справно сплачує аліменти, розмір яких встановлено рішенням суду у справі № 2 - 2239 від 05.03.2004 року (150 грн. щомісячно), заборгованості не має. Також зауважує, що раніше встановлений розмір аліментів, визначений на підставі позовної заяви позивачки, яка самостійно запросила саме 150 грн. на місяць, позов було задоволено в повному обсязі. Але з лютого 2019 р. відповідач сплачує аліменти у розмірі 1 100 грн. (50% розміру доходу/середня заробітна плата працівника для цієї місцевості), згідно з нарахуваннями державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно - Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). У вихованні дитини відповідач також бере активну участь: бачить сина регулярно, постійно забирає його до себе, відвідує разом з ним місця відпочинку, намагається цікаво проводити час із дитиною. Відіграє активну роль у формуванні сином світобачення та світосприйняття. Зустрічами із сином не нехтує, оскільки дуже сильно його любить та сумує за ним, як і він за ним. Також вказав, що він офіційно працевлаштований у фермерському господарстві «КРІСТАЛ», але дане підприємство фактично господарську діяльність не здійснює. Останнє нарахування заробітної плати було у 2011 р. Як фізична особа - підприємець не зареєстрований, жодних видів допомоги не отримує, також має дитину - сина [PERSON] [INFO] . Крім цього зазначає, що на утриманні у відповідача перебувають непрацездатні батьки та цивільна дружина, яка отримує мінімальну заробітну плату, малолітній син. Вказав, що відповідач не має постійного місця роботи, у зв`язку з цим не отримує великого заробітку. При цьому, позивачкою не надано суду жодних доказів щодо відвідування сином музеїв, галерей, купування нових книжок, журналів, в матеріалах справи відсутні також докази відвідування сином басейну, тренажерного залу, курсів та зменшення доходів позивача. Позивачка в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше його представник [PERSON] надав заяву, в якій просив розгляд справи провести без його участі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Просив прийняти рішення у справі на розсуд суду. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки не підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2004 року по цивільній справі № 2-2239/04 з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO] у розмірі 150 грн. щомісячно, починаючи з 15 січня 2004 року і до досягнення дітьми повноліття на користь [PERSON] . На підставі вищевказаного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2004 року по цивільній справі № 2-2239/2004 - Ленінським районним судом м. Дніпропетровська був виданий відповідний виконавчий лист № 2-2239/2004. Позивачка звернулася до суду з даним позовом та просила збільшити розмір стягуваних на її користь з відповідача аліментів до 2000,00 грн., але не менш ніж 50% відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Даний виконавчий лист перебуває на виконанні Чечелівському відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивачка не надала суду належних доказів, у встановленому законом порядку, що у неї або у відповідача змінився матеріальний або сімейний стан або у когось із них погіршилось або поліпшилось здоров`я, у зв`язку з чим розмір аліментів могло бути збільшено. Необхідно зазначити, що в матеріалах справи є розрахунок заборгованості державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Савенко Оксани, відповідно до якого з 01.02.2019 року відповідач сплачує аліменти у розмірі 50 % прожиткового мінімуму. Крім того, заявлені позивачкою обставини зокрема те, що дитина навчається на другому курсі Дніпропетровського центру професійно-технічного навчання, стипендію не отримує, планує навчання у вищому навчальному закладі та на його фізично-розумовий розвиток необхідні додаткові витрати, є підставами для звернення до суду з вимогами про стягнення з відповідача додаткових витратах на дитину, що передбачено ч. 1 ст. 185 СК України, згідно якої той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), або ж на підставі ч. 1 ст. 191 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Проте, з такими вимогами, з приводу вищевказаних підстав, позивачка до суду не зверталася та у даній справі такі вимоги не заявляла. Відповідно до ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Втім, судом встановлено, що позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з вищевказаним, суд вважає необхідним компенсувати судові витрати за рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed