Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

у 2013 році [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], посилаючись на ті обставини є власником жилого будинку під номером [ADDRESS]. Як власник житлового будинку, скориставшись правом на приватизацію земельної ділянки, одержала державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯГ № 163237 та серії ЯГ № 163238 від 17.05.2006, які були видані на підставі рішення 17 сесії IV скликання Пустовітської сільської ради Миронівського району Київської області № 145 від 22.05.2005. За вказаними державними актами вона отримала у власність земельну ділянку площею 0,2500 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, а також земельну ділянку площею 0,2004 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою місцезнаходження будинку. Після отримання державних актів нею було виявлено, що під час їх виготовлення було допущено помилки, зокрема при обмірі земельних ділянок та складанні кадастрового плану було визначено невірну конфігурацію та місце розташування (координати) земельних ділянок. У зв'язку з чим в державних актах межі земельних ділянок на кадастрових планах не відповідають межам земельних ділянок в натурі (на місцевості). Вказану невідповідність було виявлено під час винесення межових знаків та проведення топографічної зйомки. За результатами топографічної зйомки було складено топографо-геодезичний план, з якого вбачається, що межі земельних ділянок проходять посеред належної їй земельної ділянки, або накладаються на сусідню земельну ділянку, тобто межі згідно державних актів не відповідають фактичним межам земельних ділянок. За внесенням змін до державних актів вона звернулась до Пустовітської сільської ради та управління Держкомзему України у Миронівському районі. На звернення було повідомлено, що виправлення у державних актах не допускаються, а право власності на земельну ділянку може бути припинене лише судом. У зв'язку із помилковим внесенням неправильних даних в державні акти на право власності на земельні ділянки вона не може здійснювати будь-яких дій на підставі державних актів, що порушує її право на володіння, користування та розпорядження приватною власністю. Під час винесення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) вона дізналась, що власник сусіднього жилого будинку під номером [ADDRESS], [PERSON] виготовив та отримав державні акти на право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, а також для ведення особистого селянського господарства. За результатами топографічної зйомки було виявлено, що під час виготовлення та видачі державних актів відповідач приватизував частину належної їй земельної ділянки, в тому числі і земельну ділянку, на якій розташована частина належного їй будинку. Під час виготовлення та видачі державних актів відомості про земельні ділянки були внесені до Поземельної книги, яка є одним із документів державного земельного кадастру. Просила в судовому порядку визнати незаконними та скасувати рішення Пустовітської сільської ради Миронівського району Київської області про передачу їй у власність земельних ділянок, призначених для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства, що розташовані по [ADDRESS], визнати недійсними державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 163237 та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 163238 від 17.05.2006, які були видані на підставі вказаного рішення, скасувати державну реєстрацію державних актів та запис про земельні ділянки в Поземельній книзі Державного земельного кадастру. Також просила визнати незаконними та скасувати рішення Пустовітської сільської ради Миронівського району Київської області про передачу відповідачу [PERSON] у власність земельних ділянок, призначених для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства, що розташовані по [ADDRESS], визнати недійсними державні акти на право власності на земельну ділянку, які видані відповідачу на вказані земельні ділянки на підставі вказаного рішення, скасувати державну реєстрацію державних актів та запис про земельні ділянки в Поземельній книзі Державного земельного кадастру. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 17 червня 2014 року в зв'язку зі смертю [PERSON] до участі у справі залучено як позивача спадкоємицю померлої [PERSON] [PERSON]. Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 02 липня 2014 року до участі у справі як співвідповідачів залучено співвласника земельних ділянок, на які видано державні акти на право власності на земельну ділянку відповідачу, [PERSON], а також Пустовітську сільську раду Миронівського району Київської області та реєстраційну службу Миронівського районного управління юстиції Київської області. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені вимоги, посилаючись на обставини, викладені у поданих до суду уточнених позовних заявах. Представник позивача [PERSON] також підтримав заявлені вимоги, в їх обґрунтування послався на ті обставини, що оскаржувані рішення Пустовітської сільської ради прийняті з порушенням ч. 1 ст. 118 ЗК України. Приймаючи рішення про передачу земельних ділянок, на підставі яких видані державні акти, Пустовітська сільська рада передала [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] земельні ділянки, які не перебувають у їх користуванні, оскільки відповідно до державних актів межі земельних ділянок не відповідають фактичним межам земельних ділянок на місцевості, якими сторони фактично користуються. При затвердженні технічної документації щодо виготовлення державних актів та передачі у власність земельних ділянок Пустовітська сільська рада не перевірила, чи відповідають межі земельних ділянок, зазначені в технічній документації, межам земельних ділянок на місцевості. Сільська рада не мала права затверджувати технічну документацію, яка не відповідає фактичному розташуванню земельних ділянок. При виготовленні державних актів на право власності на земельну ділянку було порушено вимоги Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі. Під час виготовлення технічної документації щодо складання державних актів межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) не встановлювались та не відновлювались. У разі встановлення та відновлення меж земельної ділянки було б виявлено, що межі земельних ділянок згідно координат, зазначених у технічній документації, не відповідають фактичним межам земельних ділянок в натурі (на місцевості). Отримавши державні акти, відповідачі [PERSON] та [PERSON] приватизували частину земельної ділянки [PERSON], яка протягом тривалого часу перебувала у її користуванні, що порушувало її право на приватизацію земельної ділянки, яка перебувала у її користуванні згідно ч. 1 ст. 118 ЗК України. Відповідно до записів у Земельно-кадастровій (шнуровій) книзі [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,4504 га. Згідно із ч. 1 ст. 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст. 23 ЗК України 1990 року. Проте дію ст. 23 зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом. Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно - кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Отже, п. 3 Декрету визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах. Згідно з п. 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Було порушено право власності [PERSON] на житловий будинок, який був побудований в 1971 році (прибудова - у 1992 році). За даними топографічної зйомки встановлено, що під час виготовлення та видачі державних актів відповідачі приватизували частину земельної ділянки, на якій розташована частина будинку [PERSON] Після отримання [PERSON] державних актів на право власності на земельні ділянки було виявлено, що під час виготовлення державних актів допущено помилки, зокрема при обмірі земельних ділянок та складанні кадастрового плану, було визначено невірну конфігурацію та місце розташування (координати) земельних ділянок [PERSON] У зв'язку з чим в державних актах межі земельних ділянок на кадастрових планах не відповідають межам земельних ділянок в натурі (на місцевості). Невідповідність меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) межам вказаних у державних актах було виявлено [PERSON] під час винесення межових знаків та проведення топографічної зйомки. Під час винесення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) [PERSON] дізналась, що власники сусіднього житлового будинку під номером [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] виготовили та отримали державні, відповідно до яких приватизували частину земельної ділянки [PERSON], в тому числі і земельну ділянку, на якій розташована частина належного їй будинку. За результатами топографічної зйомки було складено топографо-геодезичний план, з якого вбачається, що межі земельних ділянок відповідачів проходять посеред земельної ділянки [PERSON] або накладаються на сусідню земельну ділянку, тобто межі згідно державних актів не відповідають фактичним межам земельних ділянок. Наявність державних актів, які виготовленні з грубими помилками, унеможливлює використання земельних ділянок у відповідності до меж земельних ділянок. Державні акти [PERSON] та відповідачів пройшли державну реєстрацію та зареєстровані в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю. У зв'язку з незаконністю державних актів [PERSON], відповідачів [PERSON] і [PERSON] та у разі визнання їх недійсними судом їх державна реєстрація підлягає скасуванню згідно з п. 22 Порядку ведення Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, затвердженого Постановою КМУ № 1051 від 17.10.2012. Під час виготовлення та видачі державних актів відомості про земельні ділянки були внесені до Поземельної книги, яка є одним із документів Державного земельного кадастру. У зв'язку з визнанням недійсними державних актів вважає необхідним скасувати запис про земельні ділянки в Поземельній книзі Державного земельного кадастру відповідно до п. 60 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМУ №1051 від 17.10.2012. Строк звернення за захистом порушеного права не було пропущено, він почав перебіг з 2012 року, коли [PERSON] дізналась про наявність рішення, державних актів та невідповідність їх координат фактичним межам земельних ділянок, а також про порушення її прав. [PERSON] не могла довідатись про порушення свого права під час отримання державних актів та при підписанні акту погодження меж земельних ділянок. У разі підписання акту погодження меж земельних ділянок [PERSON] не могла перевірити відповідність меж земельних ділянок згідно координат фактичним межам через відсутність геодезичних знань та відповідних приладів. Факт прийняття рішення та видачі державних актів відповідачам став відомим [PERSON] у 2012 році. Підписання [PERSON] акту погодження меж не доведено відповідачами та не підтверджує того факту, що [PERSON] знала про державні акти, які видавались набагато пізніше. Крім вимог, викладених в уточненій позовній заяві, просив стягнути з відповідачів солідарно понесені позивачами судові витрати. Відповідач [PERSON] позов не визнав, суду пояснив, що його батьки користувалися земельною ділянкою, яка мала межі, що відповідають межам, встановленим при приватизації землі. Його мати [PERSON] приватизувала земельні ділянки на підставі рішення сільської ради, норм чинного законодавства, погодила межі земельних ділянок з сусідніми землекористувачами та отримала державні акти на право власності на земельні ділянки. Право власності на земельні ділянки, яке було набуте у 2006 році, та яке в подальшому він з братом [PERSON] успадкували, вважає непорушним і підстави для припинення вказаного права відсутні. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] вважає позовні вимоги такими, що не обґрунтовані, не підтверджені жодним належним, допустимим доказом та не підлягають задоволенню. Заперечуючи проти позову, зазначила, що позивач, заявляючи вимогу про визнання незаконними та скасування рішень органу місцевого самоврядування про надання земельних ділянок [PERSON] не зазначив жодної підстави їх незаконності, не врахував, що Пустовітська сільська рада Миронівського району Київської області не приймала рішення про надання земельної ділянки відповідачу [PERSON], вимоги не конкретизував, не вказав реквізитів рішення, які просить скасувати, який розмір земельних ділянок ними виділено, не додав рішення до матеріалів справи. Проти зміни чи скасування рішення, яким матері відповідача надано у власність земельні ділянки, заперечує за відсутністю доказів, що його винесено незаконно. Вважає, що такі дії призведуть до безпідставного припинення права власності, яке набуто в порядку спадкування. Вважає, що матеріали топографічної зйомки, яка проведена у 2012 році, не можуть бути належним та допустимим доказом того, що у 2005 році було порушено права позивача винесенням рішень сільською радою, а у 2006 році було порушено права позивача видачею оспорюваних державних актів. З 2005 року до 2012 року пройшло занадто багато часу і в матеріалах справи немає жодного доказу, що межі земельних ділянок чи прибудови до будинку позивача мали такий самий вигляд, як і на день розгляду справи в суді. При набутті права власності на земельні ділянки, погоджуючи межі земельних ділянок та отримуючи державні акти, [PERSON] погодилась на межі, які були визначені технічною документацією та державними актами, претензій відносно неправильності меж, зазначених в державних актах, не заявляла. В матеріалах справи відсутні докази існування прибудови до будинку чи існування меж в їх конкретному місці на день видачі рішень сільською радою та на день видачі державних актів, окрім тих, які зазначеній державних актах. У 2005 році всім жителям села виділялись однакові розміри земельних ділянок. З огляду на позицію позивача, площа земельних ділянок, що успадковані відповідачами буде зменшена, що порушуватиме їх права. Посилання позивача на ті обставини, що до прийняття оспорюваних рішень [PERSON] з кимось помінялась чи взяла у когось в користування певну ділянку, тому на сьогодні їм належить більший розмір землі, не доведений. Зазначила, що твердження представників позивача про те, що [PERSON] дізналася про порушення своїх прав лише під час топографічної зйомки і підготовки топографічного плану спростовуються обов'язковою процедурою підготовки технічної документації, в яку входить і підготовка кадастрового плану, який складається за результатами зйомки, і збірного кадастрового плану суміжних землевласників і землекористувачів. Процедура підготовки технічної документації та видачі державного акту, процедура погодження меж, яка закріплена в законодавстві та яка доводить обов'язкове ознайомлення з межами та іншими відомостями до отримання державного акту, доводить обізнаність [PERSON] про обставини, зазначені в позові ще під час виготовлення такої технічної документації. Після погодження меж, закріплення їх першочерговими власниками, за відсутності скарг і спорів за весь цей час, вважає незаконним пред'являти зазначені в позові вимоги через 9 років після такого погодження меж і отримання державних актів на право власності на земельні ділянки. Стверджує, що позивач довідалася і знала про дані, які було занесено до її державних актів, під час процедури підготовки технічної документації та безпосередньо під час отримання державних актів 17.05.2006, а тому заявила про застосування строку позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки до суду не повідомив. Представники відповідачів Пустовітської сільської ради Миронівського району Київської області та реєстраційної служби Миронівського районного управління юстиції Київської області в судове засідання не з'явилися. Про розгляд справи вказані юридичні особи повідомлялися належно. Представник третьої особи відділу Держземагентства у Миронівському районі Київської області в судове засідання не з'явився, 15.07.2014 надіслав до суду заяву, в якій просить слухати справу у його відсутності. Суд, заслухавши представників позивача, відповідача [PERSON] та його представника, свідків, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Стаття 14 Конституції України передбачає, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічне правило закріплено в частині 1 статті 153 ЗК України, за якою власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим кодексом та іншими законами України. Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування тощо. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] за життя була власником жилого будинку під номером [ADDRESS] та двох земельних ділянок: площею 0,2500 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, та площею 0,2004 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, що розташовані по [ADDRESS]. Вказані обставини підтверджені: свідоцтвом про право власності та свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченими державним нотаріусом Миронівської державної нотаріально контори 26.03.1999, зареєстрованими в Білоцерківському МБТІ 09.06.1999; державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 163237, державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 163238, виданими Пустовітською сільською радою Миронівського району Київської області 17.05 2006. Зі змісту державних актів вбачається, що вони видані на підставі рішення 17 сесії IV скликання Пустовітської сільської ради Миронівського району Київської області № 145 від 22.04.2005. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого [INFO] виконкомом Пустовітської сільської ради Миронівського району Київської області. Спадкоємцем померлої [PERSON] є позивач [PERSON], що підтверджується листом державного нотаріуса Миронівської районної державної нотаріальної контори Київської області № 496/02-14 від 05.06.2014. Частиною першою статті 87 ЗК України встановлено, що право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, в тому числі, при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами. Згідно з частиною першою статті 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Пунктом 2.10 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомзему від 04.05.1999 № 43 (яка діяла на час видачі державних актів на право власності на земельні ділянки [PERSON]) було визначено, що до державного акта на право власності на земельну ділянку, який видається співвласникам, обов'язково додається затверджений список співвласників цієї земельної ділянки. Відповідачам [PERSON] та [PERSON] належить право спільної сумісної власності на земельні ділянки: площею 0,2500 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд, та площею 0,1982 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, що розташовані по [ADDRESS]. Дане право у них виникло в порядку спадкування. Дані обставини підтверджені державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 931071, державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 811074, виданими [PERSON] Пустовітською сільською радою Миронівського району Київської області 15.10.2012, додатками до державних актів, які містять відомості про співвласника земельних ділянок [PERSON] Зі змісту державних актів вбачається, що вони видані на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом № 2-3179, № 2-3171, № 2-3173, № 2-3181 від 28.08.2009. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. За положеннями ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно п. 11 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 суд, розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність. Дані положення вказують на те, що вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України (постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України: від 18 вересня 2013 у справі № 6-92цс13; від 23 жовтня 2013 у справі № 6-93цс13). Вимоги позивача про скасування рішення органу місцевого самоврядування про передачу земельних ділянок у власність не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Подані представниками [PERSON] та [PERSON] первісна та уточнюючі позовні заяви не містили посилань на реквізити рішення органу місцевого самоврядування, законність якого має перевірити суд. В судовому засіданні представником позивача до матеріалів справи додано копію рішення 16 сесії IV скликання Пустовітської сільської ради Миронівського району Київської області № 135 від 11.02.2005, яким [PERSON] було передано у власність земельну ділянку, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,25 га, та земельну ділянку, призначену для ведення особистого селянського господарства, площею 0,20 га. Із вказаного рішення вбачається, що на засіданні вказаної сесії вирішено питання про передачу у власність [PERSON], матері відповідачів [PERSON] та [PERSON], земельної ділянки, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,25 га, та земельної ділянки, призначеної для ведення особистого селянського господарства, площею 0,19 га. Обґрунтовуючи вимоги про скасування рішення Пустовітської сільської ради Миронівського району Київської області, представник позивача [PERSON] вказав, що при затвердженні технічної документації щодо виготовлення державних актів та передачі у власність [PERSON], [PERSON] та [PERSON] земельних ділянок сільська рада не перевірила, чи відповідають межі земельних ділянок, зазначені в технічній документації, межам земельних ділянок на місцевості, та не мала права затверджувати технічну документацію, яка не відповідає фактичному землекористуванню. Дані обставини свідчать про незаконність рішення. Встановлено, що вказане рішення Пустовітської сільської ради Миронівського району Київської області не було підставою для видачі оспорюваних позивачем державних актів, які видані [PERSON] та відповідачам [PERSON] і [PERSON] Як встановлено судом, державні акти [PERSON] видані на підставі рішення 17 сесії IV скликання Пустовітської сільської ради Миронівського району Київської області № 145 від 22.04.2005, державні акти [PERSON] та [PERSON] видані на підставі свідоцтв про право на спадщину за заповітом № 2-3179, № 2-3171, № 2-3173, № 2-3181 від 28.08.2009. Враховуючи положення ч. 2 ст. 118 ЗК України, за якими рішення приймається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки, органи, які приймають рішення щодо приватизації, повинні виходити із презумпції правомірності фактичного користування, що підтверджене «технічними матеріалами та документами». Проте у разі виявлення відсутності у заявника права користування відповідною земельною ділянкою спрощена процедура застосована бути не може, оскільки у ч. ч. 1 та 2 ст. 118 ЗКУ мається на увазі саме правомірне (на підставі права) користування земельною ділянкою. Технічні матеріали та документи, на підставі яких земельні ділянки були передані у власність [PERSON] суду не надані. Перевірити правомірність користування [PERSON] земельною ділянкою, на яку претендує її спадкоємиця [PERSON] суд не взмозі. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що [PERSON] та [PERSON] дотримувалися правил добросусідства і не мали спору щодо меж земельних ділянок, фактично земельна ділянка між дворами не мала межі, користувались нею спільно, облаштували спільний заїзд. Свідки також підтвердили факт перенесення веранди [PERSON] в бік двору [PERSON] Рішення, що були підставою для видачі державних актів [PERSON], позивачем та її представниками в ході підготовки справи до судового розгляду та судового розгляду не надані. З пояснень представників позивача вбачається, що вони не ознайомлені з вказаними рішеннями органу місцевого самоврядування, що вказує на ту обставину, що, звертаючись до суду, [PERSON] не пересвідчилась чи було її права порушено даними рішеннями, вимоги заявила,

Outcome: dismissed