Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

У березні 2019 р. [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] , відповідач, разом - сторони) про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] з матір`ю. Позов обґрунтований такими обставинами. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20.07.2012 Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 537. Від шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через постійні непорозуміння. Відповідач неналежно виконує свої обов`язки щодо виховання дитини та зовсім не дбає про нього та не приділяє свій час та увагу. Відповідач систематично поводився із сином грубо та агресивно. Через таке ставлення відповідача до дитини, в сім`ї часто виникали сварки та непорозуміння, внаслідок чого у позивача були втрачені почуття любові і поваги до відповідача. Півроку назад сторони припинили шлюбні відносини, а з лютого 2019 р. позивач разом із сином проживають окремо від відповідача та не ведуть спільного господарства. Квартира, в якій проживає позивач з сином, оснащена необхідними меблями та побутовою технікою. Поблизу їх місця проживання розташований садок, в якому запроваджена програма постійних занять, направлених на розвиток дітей, Позивач постійно піклується та дбає про дитину, слідкує за станом її здоров`я, розвитком, виховує та піклується про неї, у неї з сином наявний психологічний контакт, прив`язаність один до одного. Позивач має постійну роботу, стабільний заробіток і регулярний дохід. Проживання дитини з матір`ю є для дитини більш прийнятним, оскільки у матері більше емоційно-вольової мотивації, можливостей та часу приділяти дитині увагу. Позивач подала заяву про підтримання позовних вимог, а відповідач - про визнання позову у повному обсязі. Служба у справах дітей Дарницької районної у м Києві державної адміністрації надала до суду висновок про доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю. Враховуючи, що відповідач визнав позов, суд відповідно до положень частини 3 статті 200 ЦПК України вбачає підстави для ухвалення рішення в підготовчому засіданні. Оскільки від обох учасників справи надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутності, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим з таких підстав. Відповідно до положень частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З позовної заяви та заяви відповідача про визнання позову вбачається, що внаслідок відсутності порозуміння та розбіжностей у поглядах на життєві і сімейні цінності сторони втратили почуття взаємної любові та поваги і, як наслідок, припинили шлюбно-сімейні відносини та спільне проживання, при цьому домовились про проживання дитини з матір`ю. Правовими підставами для задоволення позову є відповідні положення сімейного законодавства. Так, відповідно до положень частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За приписом частини 2 статті 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, відповідно до положень частини 2 статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За приписами статті 161 Сімейного кодексу України при вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, при цьому орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання тому з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно положень, закріплених у статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Такі ж рекомендації містяться і в Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959. Отже враховуючи, що відповідач безумовно визнав позов і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для задоволення позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, а відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд відповідно до положень статей 141, 142 ЦПК України покладає на відповідача 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору та повертає позивачу 50 відсотків судового збору з державного бюджету.

Outcome: approved