Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь суму несплаченої страховою компанією при виплаті страхового відшкодування франшизи в розмірі 510,00 гривень та 5000,00 гривень моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги наступним. Так, 03.12.2013 в Солом`янському районі м. Києва на проспекті Перемоги сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої було пошкоджено належний на праві власності позивачу автомобіль «Опель», д.н.з. [NUMBER]. Винним постановою Солом`янського районного суду м. Києва було визнано відповідача. При цьому, позивач стверджує, що він звернувся для отримання страхового відшкодування до третьої особи по справі, оскільки саме страховою компанією - Публічне акціонерне товариство «Просто-страхування» (далі - ПАТ «Просто-страхування») було застраховано цивільно-правову відповідальність відповідача під час вищезазначеної ДТП. Однак, згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, також саме з винної особи, наполягає позивач, підлягає стягненню сума моральної шкоди. Щодо останньої вимоги, то позивач з урахуванням пояснень в судовому засіданні пояснив, що він через ДТП і, власне, механічні пошкодження свого автомобіля зазнав значних емоційних страждань, які переносив не тільки він, але і його родина, оскільки було порушено звичайний спосіб життя через ДТП і пошкодження свого майна - автомобіля, який тривалий час не ремонтувався. Також саме такий розмір моральної шкоди обґрунтовував тим, що відповідач «не дуже порядна людина», оскільки до даного часу шкоду в добровільному порядку позивачу не відшкодував (а.с.2-3, 10-11) Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України не тільки на адресу своєї реєстрації, але і за адресою свого проживання. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позові, проти винесення рішення в порядку заочного провадження згідно ст. ст. 224-227 ЦПК України на підставі наявних доказів в матеріалах справи не заперечував. Представник третьої особи подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, долучивши пояснення, з яких вбачається, що 30.04.2013 між [PERSON] та ПАТ «Просто-страхування» був укладений договір АС/2397469 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу «Деу-Ланос», р.н.з. [NUMBER]. 15.01.1014 позивач звернувся до них із заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 1207,24 грн. у зв`язку із страховим випадком, який мав місце 03.12.2013 року з вини водія забезпеченого транспортного засобу. Ремонтна калькуляція на відновлювальний ремонт автомобіля позивача склала 1717,24 грн., а за вирахуванням франшизи в сумі 510,00 грн. сума в розмірі 1207,24 грн. і була сплачена позивачу (а.с.34) Заслухавши позивача та дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ним позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В свою чергу, статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка в частині 4 вказує, зокрема, на те, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Так, судовим розглядом встановлено, що згідно постанови Солом`янського районного суду м. Києва від 20 грудня 2013 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, яке мало місце 03.12.2013 року. Внаслідок порушення відповідачем Правил дорожнього руху України, а саме внаслідок того, що він, керуючи автомобілем «Деу-Ланос», р.н.з. [NUMBER] по проспекту Перемоги в м. Києві, не дотримався безпечної швидкості для руху та безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з належним на праві власності автомобіль позивача «Опель», р.н.з. [NUMBER], зазнав механічні ушкодження (а.с.4-5) Згідно ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Зазначена норма закріплює таке право за усіма власниками незалежно від того, якими діями було заподіяно шкоду їх праву власності, та які способи захисту ними застосовувалися. Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Зокрема, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку (ст. 1187 ЦК України) Як вбачається з полісу №АС/2397469 цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «Деу-Ланос», р.н.з.[NUMBER], - [PERSON], застрахована ПАТ «Просто-страхування». Також вбачається, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована цим договором (полісом) (а.с.37) Умовами полісу встановлений розмір франшизи в сумі 510,00 грн. Строк дії полісу - з 01.05.2013 року по 30.04.2014 року. 15.01.2014 року позивач звернувся до ПАТ «Просто-страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.38) Згідно ремонтної калькуляції №91740 від 06.12.2013 року відновлювальний ремонт автомобіля позивача складає 1717,24 грн. (а.с.39-40) 27.01.2014 ПАТ «Просто-страхування» прийняла рішення про виплату позивачу суми страхового відшкодування за вищенаведеною калькуляцією, тільки-но за вирахуванням франшизи, що і було зроблено 28.02.2014 року в сумі 1207,24 грн. (а.с.41) Відповідно до ч.1, 2 п.12.1 ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно п.36.6 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. На підставі викладеного, вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь суми франшизи в розмірі 510,00 грн. підлягають задоволенню. При вирішенні питання щодо заявлених позивачем вимог по стягненню саме з відповідача [PERSON] 5000 грн. моральної шкоди, суд враховує судову практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, викладену в узагальненні, положення ст. 611 ЦК України про те, що таке відшкодування за рахунок страхової компанії може бути застосоване лише у передбачених законом або договором випадках порушення нею зобов`язань і виходить з того, чи передбачено укладеним договором страхування можливість такого відшкодування страховиком. Оскільки така можливість договором (полісом) не передбачена, на підставі п. 22.3 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України обов`язок відшкодування моральної шкоди, завданої пошкодженням майна, може бути покладений на особу, яку визнано винною у скоєнні ДТП. Так, відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірним рішенням, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України, п. п. 3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Суд вважає доведеними твердження [PERSON] про те, що внаслідок даної ДТП йому була спричинена моральна шкода, оскільки внаслідок пошкодження свого автомобіля 03.12.2013р. він зазнав стресу, тому що належне йому майно - автомобіль - зазнало механічні пошкодження при ДТП, винним в якій визнано відповідача. Крім того, моральний дискомфорт позивачу спричинювало і те, що замість використання автомобіля за призначенням він був змушений витрачати час та грошові кошти на вирішення питань щодо ремонту автомобіля (звертання до страхової компанії, до спеціалістів для оцінки вартості спричиненої шкоди його автомобілю і можливого подальшого ремонту), що заважало йому, змінило на деякий час звичний уклад його життя, позивач став нервовим, почав втрачати почуття впевненості за кермом. Натомість всупереч вимогам ч.1 ст.60 ЦПК України позивачем не надано суду доказів того, що пошкодження його автомобіля внаслідок ДТП 03.12.2013 негативно вплинуло на стан його здоров`я і благополуччя його родини, як і зокрема, не надано доказів на підтвердження існування будь-яких родинних відносин і подальший причинно-наслідковий зв`язок із ймовірним порушенням стану здоров`я близьких через вищезазначену ДТП. На підставі викладеного,

Outcome: partial