Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

у березні 2018 позивач звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Уніка Життя», третя особа: ПрАТ «Київстар» про стягнення недосплаченої суми страхової виплати в розмірі 237 815,23 грн. та судових витрат у справі. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 19.12.2007 між ЗАТ «Уніка Життя», правонаступником якого є ПрАТ «Уніка Життя», та ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем.», правонаступником якого є ПрАТ «Київстар», було укладено договір страхування життя № КС 001120 з участю в інвестиційному доході за програмою страхування «Майбутнє та захист» строком до 19.12.2017. Застрахованою особою за даним договором є він - позивач, який являється також вигодонабувачем за цим договором. Відповідно до умов вказаного договору страхувальник щомісячно мав вносити страховий внесок у розмірі 637,83 доларів США, і після спливу 10 років - 19.12.2017, він у випадку дожиття мав отримати страхову виплату у розмірі 75 000,00 доларів США. Додатковою угодою № 1 від 16.01.2015 до договору страхування № КС 001120, укладеною між страховиком та страхувальником, останні погодили зменшити розмір щомісячного страхового внеску до 425,40 доларів США, а розмір страхової виплати - до 63 507,19 доларів США. На дату укладення даної угоди страхувальником вже було сплачено страхових внесків на суму 54 215,55 доларів США. 18.03.2016 ПрАТ «Уніка Життя» додатковою угодою № 2 в односторонньому порядку змінило умови договору страхування № КС 001120, зменшивши розмір щомісячного страхового внеску до 100 доларів США, а суму страхової виплати - до 53 050,70 доларів США, і це при тому, що на вказану дату вже було сплачено страхових внесків на загальну суму 60 171,15 доларів США. Умовами укладеного договору страхування життя № КС 001120 було визначено, що з урахуванням Правил добровільного страхування життя (нова редакція), страховик зобов'язується здійснити страхову виплату, зокрема, у разі дожиття застрахованої особи до 00:00:00 19.12.2017. 20.12.2017 він звернувся до страхової компанії із заявою про здійснення страхової виплати, відповідно до якої 17.01.2018 йому була сплачена страхова виплата у перерахунку в національну валюту в розмірі 1 700 538,01 грн. за вирахуванням податку на прибуток та військового збору, тобто, 1 501 575,06 грн. Проте, вважає, що оскільки на момент укладення додаткової угоди № 2 вже було сплачено страхових внесків на загальну суму 60 171,15 доларів США з урахуванням розміру інвестиційного доходу та витрат страховика на ведення справи мав би отримати в перерахунку в національну валюту 1 969 864,47 грн., а до сплати за вирахуванням податку на прибуток та військового збору - 1 739 390,33 грн. Тому, оскільки страхова компанія здійснила виплату не в повному обсязі, так як в односторонньому порядку здійснила зміну умов договору страхування, що є порушенням його законних прав та інтересів, просив стягнути недосплачену суму страхової виплати у розмірі 237 815,27 грн. та судовий збір у розмірі 2 378,16 грн. Ухвалою суду від 13.09.2018 справу прийнято до провадження суддею Хоменко В.С. з проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без повідомлення сторін. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відповідач відзив на позовну заяву не подав. Пояснення третьою особою не надані. У відповідності до гл. 10 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема, малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін (ч. 2 ст. 274 ЦПК України). При цьому у відповідності до ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п'яти днів з дня отримання відзиву. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків». На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: 1) життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 981 ЦК України договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). Істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства (ст. 982 ЦК України). Договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором. (ст. 983 ЦК України). Відповідно до ст. 984 ЦК України страховиком є юридична особа, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності. Страхувальником може бути фізична або юридична особа. Страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування (ст. 985 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Вимоги ч. 1 ст. 16 цього Закону встановлюють, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Судом встановлено, що 13.12.2007 між ЗАТ «Уніка Життя», правонаступником якого є ПрАТ «Уніка Життя», та ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем.», правонаступником якого є ПрАТ «Київстар», було укладено договір страхування життя № 26911 з участю в інвестиційному доході за програмою страхування «Майбутнє та захист» строком до 19.12.2017 (а.с. 21-28). Застрахованою особою за даним договором є [PERSON] згідно полісу № КС 001120. Умовами укладеного договору страхування життя було визначено, що з урахуванням Правил добровільного страхування життя (нова редакція), страховик зобов'язується здійснити страхову виплату, зокрема, у разі дожиття застрахованої особи до 00:00:00 19.12.2017. Відповідно до умов вказаного договору страхувальник щомісячно мав вносити страховий внесок у розмірі 637,83 доларів США, і після спливу 10 років - 19.12.2017, він у випадку дожиття мав отримати страхову виплату у розмірі 75 000,00 доларів США. Додатковою угодою № 1 від 16.01.2015 до договору страхування № КС 001120, укладеною між страховиком та страхувальником, останні погодили зменшити розмір щомісячного страхового внеску до 425,40 доларів США, а розмір страхової виплати - до 63 507,19 доларів США (а.с. 2931). Згідно з додатковою угодою № 2 від 11.03.2018 змінено умови договору страхування, а саме: зменшено розмір щомісячного страхового внеску до 100 доларів США, а суму страхової виплати - до 53 050,70 доларів США (а.с. 32-33, 97). Згідно п. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У даному випадку, наявність підписаного правочину з відповідними змінами свідчить про те, що обидва учасники бажали укласти правочин і що зовнішній вираз волі відповідає внутрішньому. Крім того, законодавством України чітко врегульовані питання щодо недійсності угод (ст. 215-216 ЦК України). Зокрема, відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Обставин, визначених частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України при розгляді даної справи судом не встановлено. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Вказаних підстав судом не встановлено, а позивачем доказів зворотного не надано. Договір страхування, укладений між ЗАТ «Уніка Життя», правонаступником якого є ПрАТ «Уніка Життя», та ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем.», правонаступником якого є ПрАТ «Київстар», та додаткові угоди до нього недійсними в установленому законом порядку не визнані. Докази в матеріалах справи з даного приводу відсутні. Сторонами вказане не заперечено. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до поданої [PERSON] заяви про страхову виплату, останньому було сплачено за вирахуванням податку на прибуток та військового збору страхову суму в національній валюті в розмірі 1 501 575,06 грн. (а.с. 34, 35). З матеріалів справи вбачається, що договір страхування та відповідні зміни до нього були внесені сторонами договору за взаємною згодою у відповідності до їх волевиявлення у встановленому законом порядку. При цьому обов'язку у страхувальника чи страховика повідомляти позивача про зміну укладеного між останніми договору не виникло, так само як він і відсутній у них в силу закону. Страхувальником було повністю виконано взяті на себе зобов'язання по сплаті страхових внесків за позивача (а.с. 99-100), а страховиком виконані повністю зобов'язання по сплаті страхової виплати при настанні страхового випадку на умовах і в розмірі, визначених договором страхування. Вказане позивачем не спростовано. З огляду на викладене, суд надходить до висновку про хибність тверджень позивача про односторонню зміну страховою компанією умов договору страхування без його повідомлення. Згідно п. п. 12.1 та 12.3 Правил добровільного страхування життя (нова редакції), зареєстрованих Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України 19.11.2008, із змінами та доповненнями, зареєстрованими 28.01.2010 та 20.06.2013, які діяли на момент укладення додаткової угоди № 2 і на які звертає увагу позивач у своєму позові, зміни договору страхування на умовах цієї програми здійснюються за взаємною згодою страхувальника і страховика. Зміни до умов оформляються шляхом укладання додаткової угоди до діючого договору страхування. Як вбачається з матеріалів справи, вказані пункти ПрАТ «Уніка Життя» та ПрАТ «Київстар» дотримані. Згідно п. 12.4 вказаних Правил право страховика в односторонньому порядку внести зміни в договір страхування при настанні умов, визначених у п. 5.10 цієї програми. Пункт 5.10 Правил передбачає, що у випадку, якщо страхувальник не сплатив черговий страховий платіж протягом строків. вказаних у договорі страхування, страховик має право в односторонньому порядку здійснити перерахунок страхової суми, виходячи з фактично сплачених страхових платежів. Якщо страхувальник не є застрахованою особою, страховик може повідомити застраховану особу про несплату страхувальником чергового страхового платежу. при цьому застрахована особа може самостійно внести страховий платіж або за неї це може виконати інша особа, яка виявила бажання прийняти на себе права та обов'язки страхувальника за договором страхування життя цієї застрахованої особи. Разом з тим, випадку, передбаченого п. 5.10 не настало, оскільки страхувальник - ПрАТ «Київстар» належним чином виконав взяті на себе зобов'язання. Так само, не виникло і обов'язку у страхової компанії повідомляти [PERSON] як застраховану особу про зміну умов договору та отримувати від нього згоду на це, оскільки такий обов'язок у страхової компанії в силу п. 5.10 і не виникає. Критично оцінюється судом й твердження сторони позивача про те, що листом ПрАТ «Київстар» № 7453/05 від 11.03.2016 (а.с. 96), який передував укладенню додаткової угоди № 2, жодним чином не вбачається, що Товариство просило внести зміни щодо страхового внеску безпосередньо відносно застрахованої особи - [PERSON] Вказане твердження позивача судом не приймається до уваги з огляду на те, що договір страхування життя, укладений 13.12.2007 між ЗАТ «Уніка Життя», правонаступником якого є ПрАТ «Уніка Життя», та ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем.», правонаступником якого є ПрАТ «Київстар», було укладено договір страхування життя № 26911 з участю в інвестиційному доході за програмою страхування «Майбутнє та захист» строком до 19.12.2017, був колективним, і [PERSON] є однією із застрахованих осіб за вказаним договором. З вказаного листа вбачається, що ПрАТ «Київстар» просить встановити розмір щомісячного страхового внеску у розмірі 100,00 доларів США по 92 співробітникам, у яких станом на 19.02.2016 минуло п'ять і більше років дії страхового покриття. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є такою особою. Доказів на підтвердження зворотного в розпорядження суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Разом з тим, слід зазначити, що однією з засад судочинства є, зокрема, визначена ст. 12 ЦПК України змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю та недоведеністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed