Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

У березні 2016\~року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] обласної ради, [PERSON] обласного Центру народної творчості, посилаючись на те, що працювала на посаді директора [PERSON] обласного Центру народної творчості з вересня 2002року. Рішенням [PERSON] обласної ради ХХVI сесії шостого скликання від 13.11.2013 року № 900, її було звільнено з посади у звязку з незадовільним виконанням обовязків директора [PERSON] обласного Центру народної творчості, що унеможливлює подальше виконання нею цих обовязків, у звязку з грубим порушенням трудових обовязків (п. 1 ст. 41 КЗпП України). Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 28.02.2014 року її поновлено на посаді директора [PERSON] обласного Центру народної творчості з 25.11.2013 року. Враховуючи те, що рішенням апеляційного суду встановлено факт її праці на зазначеному робочому місці з 25.11.2013 року, вона має право на повне відшкодування недоотриманої та не донарахованої заробітної плати за весь час вимушеного прогулу. Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 24.06.2015 року у справі № 668/16999/14-ц з відповідачів стягнуто на її користь суми за час вимушеного прогулу по 28.04.2015 року. Рішеннями ХХХV сесії [PERSON] облради від 05.06.2015 року за № 1287 її . було поновлено на роботі на виконання рішення апеляційного суду від 28.02.2014 року, а другим рішення облради від 05.06.2015\~року за № 1288 звільнено з посади. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 09.09.2015\~року, залишеним без змін Апеляційним судом Херсонської області від 21.10.2015\~року скасовано рішення [PERSON] обласної ради ХХХV сесії від 05.06.2015 року № 1288 «Про звільнення [PERSON]В.» та поновлено її на роботі на раніше займаній посаді директора [PERSON] обласного Центру народної творчості. Однак, [PERSON] обласна рада до теперішнього часу не здійснила фактичного її поновлення на роботі, тому повинна виплатити на її користь середній заробіток за час вимушених прогулів та за час невиконання рішення суду з 29 квітня 2015року по теперішній час, який повинен бути вирахуваний із середньоденного заробітку 190,30 грн., оскільки суд апеляційної інстанції невірно виходив із розрахунку середньоденної заробітної плати 182,82\~грн. З огляду на викладене просила суд стягнути з [PERSON] обласної ради середню заробітну плату за вимушені прогули у розмірі 38 971,80 грн.; стягнути з [PERSON] обласного Центру народної творчості середню заробітну плату за вимушені прогули у розмірі 13 288,35 грн.; стягнути з відповідачів судові витрати на правову допомогу в сумі 11\~000,00 грн. В ході судового розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги та просила суд стягнути з [PERSON] обласної ради середній заробіток за час невиконання рішення Апеляційного суду Херсонської області від 28.02.2014 року про поновлення на роботі за період із 28.04.2015 року по 05.06.2015 року в сумі 4 567,20 грн., що визначена із середньоденної заробітної плати 190,30грн.; стягнути з [PERSON] обласної ради середній заробіток за час невиконання рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 09.09.2015 року по справі № 668/8155/15-ц за період із 10.09.2015 року по 16.09.2016 року у розмірі 60 604,26 грн.; стягнути з [PERSON] обласної ради за період із 28.02.2014 року по 28.04.2015 року 2175 грн., враховуючи середньоденний заробіток 190,30 грн. а не 182, 80 грн. як визначив апеляційний суд; стягнути з [PERSON] обласного Центру народної творчості середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 05.06.2015 року по 09.09.2016 року в сумі 12 718,35 грн., яка визначена із середньоденного заробітку 190,30 грн.; стягнути з [PERSON] обласного центру народної творчості за період із 13.11.2013 року по 28.02.2014 року середній заробіток у розмірі 570 грн. різницю розбіжності між наявною середньоденною заробітною платою 190,30 грн. та 182,80 грн., яку апеляційний суд поклав в основу рішення при стягнення середньомісячного заробітку за період із 13.11.2013 року по 28.02.2014року; стягнути з відповідачів судові витрати в сумі 9 282, 40 грн. за договорами про надання правової допомоги від 05.12.2013 року в сумі 8 282, 40 грн. та від 09.04.2015року в сумі 600\~грн. В судовому засідання позивачка наполягала на задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у позові з у рахуванням уточнених позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] обласної ради в судовому засіданні заперечувала проти позову, просила відмовити у його задоволенні, в обґрунтування зазначила, що [PERSON] фактично просить змінити вже стягнуті судом із відповідачів на її користь суми середнього заробітку, включивши до них 570 грн. за час вимушеного прогулу з 13.11.2013 року по 28.02.2014 року та 2175 грн. за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 28.02.2014 року по 28.04.2015 року., а також витрати на правову допомогу. Зазначені стягнення з відповідачів вже були предметом позовних вимог та розглядалися в судовому порядку із встановленням обставин і фактів, які мали значення у справі. Невірним є також розрахунок проведений позивачем, не враховано середньомісячне число робочих днів, тому заявлена сума не відповідає фактичній кількості робочих днів, які [PERSON] безпідставно вважає вимушеним прогулом. Окрім того, трудова книжка [PERSON] перебуває у неї на руках, що свідчить про її зацікавленість у вимушеному прогулі та відсутність дійсних намірів позивача у поновленні на роботі та виконанні своїх трудових обовязків, а [PERSON] обласна рада не здійснювала призначення на цю посаду інших осіб, що свідчить про те, що відповідач не чинив жодних перешкод у виконанні рішення суду. Представник відповідача [PERSON] обласного Центру народної творчості в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити у їх задоволенні, в обґрунтування зазначив, що у позовній заяві не надано обґрунтувань вини Центра народної творчості, який здійснює виплату грошових коштів заробітної плати відповідно до табелю, а позивач [PERSON] упродовж 2015-2016 років на робочому місці відповідно до наказу засновника не обліковувалась. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Суворовського районного суду м.\~Херсона від 28.04.2015 року, частково зміненим рішення Апеляційного суду Херсонської області від 24.06.2015\~року задоволено позов [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі та про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Судом стягнуто з [PERSON] обласного Центру народної творчості на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 13.11.2013 року по 28.02.2014 року в розмірі 13 362,75 грн., із [PERSON] обласної ради на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період із 28.02.2014 року по 28.04.2015 року в розмірі 51 669,30 грн., а також із [PERSON] обласної ради на користь [PERSON] на відшкодування моральної шкоди стягнуто 2\~000,00\~грн. В задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів судових витрати в сумі 400 грн. та у стягнення збитків у звязку з наданням правової допомоги в сумі 10\~000, 00 грн. відмовлено за необґрунтованістю. Рішенням ХХХV сесії шостого скликання [PERSON] обласної ради від 05.06.2015\~року за № 1287 [PERSON] поновлено на посаді директора [PERSON] обласного Центру народної творчості. Рішенням ХХХV сесії шостого скликання [PERSON] обласної ради від 05.06.2015\~року за № 1288 [PERSON] звільнено з посади директора [PERSON] обласного Центру народної творчості у звязку з систематичним невиконання нею трудових обовязків директора цього закладу (п. 3 ст. 40 КЗпП України). Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 09.09.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від\~21.10.2015\~року позов [PERSON] задоволено частково. Скасовано рішення [PERSON] обласної ради від 05.06.2015 року за № 1288 та поновлено [PERSON] на роботі на раніше займаній посаді директора [PERSON] обласного Центру народної творчості. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення [PERSON] на роботі В задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено з підстав звернення до неналежного відповідача Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.04.2016\~року рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 09.09.2015\~року та ухвала Апеляційного суду Херсонської області від 21.10.2015\~року залишені без змін. 11.11.2015 року Суворовським районним судом м. Херсона був виданий виконавчий лист про примусове виконання рішення суду від 09.09.2015\~року про скасування рішення [PERSON] обласної ради від 05.06.2015 року за № 1288 та поновлення [PERSON] на роботі на раніше займаній посаді директора [PERSON] обласного Центру народної творчості. Рішенням [PERSON] обласної ради VІ сесії сьомого скликання від 09.09.2016 року за № 205 «Про примусове виконання рішення Суворовського районного суду м. Херсона про поновлення на роботі [PERSON] на посаді директора [PERSON] обласного Центру народної творчості» поновлено [PERSON] на посаді директора [PERSON] обласного Центру народної творчості. Згідно до наказу № 53-к від 16.09.2016 року [PERSON] обласного Центру народної творчості [PERSON] приступила до виконання обовязків директора Центру з 16.09.2016\~року. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею 235 КЗпП України визначено, що при винесені рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Отже, матеріалами справи підтверджено, що рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 09.09.2015\~\~року у задоволенні вимог [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період із 05.06.2015\~року по 09.09.2015\~року відмовлено, з підстав предявлення вимог до неналежного відповідача. Зважаючи на те, що вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не були вирішенні при ухваленні 09.09.2015року судового рішення про поновлення на роботі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення на її користь з [PERSON] обласного Центра народної творчості середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 05.06.2015року по 09.09.2015 року підлягають задоволенню в сумі 12\~217,\~05 грн., при цьому суд виходить із середньоденної заробітної плати позивача в розмірі 182,\~80\~грн. який визначений відповідно до п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №\~100 від 08.02.1995\~року (з послідуючими змінами), з урахуванням визначених п. 4 виплат, які не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, в тому числі виплата премії на зарахування якої наполягає позивач (182, 80 грн.* 59 робочих дні (за період з 05 червня по 31 серпня 2015 року: червень 16 днів, липень 23 дні, серпень 20 днів)+ 204,55 грн.*7 дні (вересень 2015 року) = 12\~217,05 грн.). Матеріалами справи також підтверджено, що рішення Апеляційного суду Херсонської області від 28.02.2014 року про поновлення на роботі позивача виконано [PERSON] обласною радою 05.06.2015\~року, а рішення Суворовського районного суду м. Херсона від\~09.09.2015\~року про поновлення [PERSON] на роботі було виконано в примусовому порядку лише 16.09.2016\~року і єдиною особою, яка за статутними документами [PERSON] обласного Центру народної творчості (п. 5.1.Статуту), відповідальна за прийняття відповідних рішень є - [PERSON] обласна рада, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення із [PERSON] обласної ради середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення [PERSON] на роботі за період із 28.04.2015року по 05.06.205року та за період із 10.09.2015\~року про 16.09.2016\~року підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 236 КЗпП України\~у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Обов'язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (частина пята статті 124 Конституції України). Отже, з огляду на принцип загальнообов'язковості судових рішень за змістом статей 14, 367 ЦПК України судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обовязковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обовязків. Отже аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обовязок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обовязок полягає у тому, що у роботодавця обовязок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття «затримка», як «зволікання», «проволока», за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати не видання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення. Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові №\~6-435цс15 від 01.07.2015\~року, яка є обовязковою для суду в частині застосування норм матеріального справа до спірних правовідносин. За приписами ч.3 ст. 10, ч.2 ст.27, ч.1 ст.60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставина, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Посилання представника [PERSON] обласної ради, як на підставу невиконання рішення суду, на відсутність у роботодавця трудової книжки [PERSON], суд до уваги не приймає, оскільки зазначена обставини не перешкоджала [PERSON] обласній раді виконати рішення суду про поновлення позивача на роботі. Загальна сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період із 28.04.2015року по 05.06.2015року складає 4\~387,20 грн., що визначена без вирахування прибуткового податку та інших обовязкових платежів\~(182,50грн,? 24 робочих дні (квітень 2015 року 2 дні, травень 2015 року 18 дні, червень 2015 року 4 дні) = 4\~378,20грн.). Загальна сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період із 10.09.2015\~року по 16.09.2016\~року складає 58\~214,\~98\~грн., що визначена без вирахування прибуткового податку та інших обовязкових платежів (204, 55 грн. * 57 робочих днів (за період з 10.09.2015 року по 30.11.2015 року: вересень 15 днів, жовтень 21 день, листопад 21 день) + 227,05 грн. * 106 робочих дні (за період з 01.12.2015 року по 30.04.2016 року: грудень 23 дні, січень 2016 року 19 днів, лютий 21 день, березень 22 дні, квітень 21 день)+241,81 грн.*93 робочих дні (за період з 01.05.2016 року по 16.09.2016 року: травень 2016 року 19 днів, червень 20 днів, липень 21 день, серпень 22 дні, вересень 11 днів) = 58\~214, 98 грн., при цьому суд, як зазначалося вище, виходив із середньоденної заробітної плати позивача 182,80 грн.). Позовні вимоги в частині стягнення 570 грн. за час вимушеного прогулу з 13.11.2013\~року по 28.02.2014 року та 2175 грн. за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 28.02.2014 року по 28.04.2015 року, а також витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають, оскільки позивачем фактично порушується питання про зміну, стягнутих чинними судовими рішеннями грошових сум та вимог про стягнення витрат на правову допомогу в задоволенні, яких було відмовлено. Відповідно до\~ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд прийшов до висновку про стягнення судового збору з відповідачів пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме 92,79% судового збору, що складає 748,22 грн., тобто по 374,11 грн. з кожного, як це передбачено ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 235-236 КЗпП України,

Outcome: partial