Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

У вересні 2015 р. позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, посилаючись на ті підстави, що п'ять років сторони спільного господарства не ведуть, сімейне життя у них не склалося у зв'язку із взаємним непорозумінням, розходженням поглядів на життя та через втрату взаємного інтересу, подальше спільне життя і збереження сім'ї, вважає неможливим та таким, що заважає її інтересам та інтересам їх спільної дитини. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги пітримала у повному босязі, проти можливості примирення заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином про слухання справи, шляхом оголошення у пресі «Урядовий кур'єр» за №246 від 31.12.2015 р. (а.с.35-38), причини неявки суду не повідомив. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів згідно частини 4 ст.169 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Cуд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст.109 Сімейного Кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Судом встановлено, що 27.07.2005 р. між сторонами зареєстрований шлюб у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром сім'ї, актовий запис № 1649 (а.с.12). Від даного шлюбу у подружжя є спільний син [PERSON], [INFO] (а.с.9). Як вбачається із матеріалів справи відповідач являється громадянином Турецької Республіки та наданий час позивачка з ним зв'язку не підтримує та місце знаходження їй не відоме (а.с.6-11). У зв'язку із різними поглядами на сім'ю та шлюб, сторони проживають окремо на протязі 5 років, , спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, позивачка має намір створити сім'ю з іншим чоловіком та можливість примирення з відповідачем заперечує. За таких обставин суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Згідно ч. 2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved