Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-27 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно позиач та її донька є власниками по Ѕ частці житлового будинку в [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстрований колишній чоловік [PERSON] . На даний час шлюб між ними розірваний. [PERSON] тривалий час в належному їй будинку не проживає, має іншу сім`ю. Витрати по утриманню будинку не здійснює, житлом не користується, речей в будинку не зберігає, однак самостійно вчиняти дії щодо зняття з реєстрації не бажає. А тому, [PERSON] просила суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим будинком по [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, не заперечила проти винесення заочного рішення. У судові засідання призначені на 18.04.2019 р., 24.05.2019 р., 11.07.2019 р. та 28.08.2019 р. відповідач не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином за місцем його реєстрації, однак поштові конверти повернулися без вручення з відміткою «не проживає». Третя особа в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За таких обставин, суд вважає можливим відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України, розглянути справу та ухвалити заочне рішення у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.8 ст. 178 ЦПК України у разі не подання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що житловий будинок по [ADDRESS] на праві приватної власті належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Даний факт підтверджується копією Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданим виконавчим комітетом Савинецької сільської ради від 04.03.2008 р. та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно 317967953 (а.с.7, 8). Згідно копії домової книги у вищевказаному будинку зареєстровані: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.9-11). Даний факт також підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб від 03.09.2018 р. №849 (а.с.13). 18.01.1977 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Після розірвання шлюбу позивач змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.12). Відповідно до довідки №521 від 25.08.2015 р., виданої виконкомом Савинецької сільської ради Тростянецького району, [PERSON] , 1954 р.н., зареєстрований з 09.04.2010 р. за адресою: [ADDRESS] , а проживає з травня 2013 р. по [ADDRESS] (а.с.14). В судовому засіданні свідок [PERSON] та [PERSON] , кожний окремо повідомили, що [PERSON] є колишнім чоловіком [PERSON] В будинку [ADDRESS] не проживає з 2013 року та йому не чинили перешкоди в користуванні зазначеним будинком. Права членів сім`ї власника на користування житловим приміщенням врегульовані ст. 405 ЦК України, відповідно до вимог якої члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналогічну норму містить також ст. 156 ЖК України. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім`ї наймача права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності. За таких обставин суд приходить до висновку, що оскільки відповідач не проживає у жилому приміщенні з 2013 року без поважних причин, окрім того cудом не встановлено, що йому чиняться перешкоди у користуванні, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про усунення перешкод в користуванні власністю, суд зазначає наступне. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що вимога позивача про усунення перешкод в користуванні власністю задоволенню не підлягає, оскільки [PERSON] не підтверджено належними та допустимими доказами, що [PERSON] чинить їй перешкоди в користуванні житловий будинком [ADDRESS] . Судом установлено, що при зверненні з позовом до суду, позивач сплатила судовий збір в сумі 704,80 грн., що підтверджується квитанцією №43 від 17.09.2018 року, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на підставі п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial