Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

У березні 2018 року представник Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до [PERSON]\~ про стягнення за кредитним договором заборгованості у сумі 19341,29 грн.. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 15 січня 2014 року сторони уклали Кредитний договір № 3839/51/к, на підставі якого Банк надав [PERSON] кредит на споживчі потреби для працівників підприємства учасника зарплатного проекту із зарахуванням грошових коштів на картковий рахунок НСМЕП по кредитному продукту 51 «Чудеса під Новий рік» у розмірі 14000,00 грн. зі сплатою 1,4% річних за користування кредитом на строк 14 місяців, з 15 січня 2014 року по 15 березня 2015 року. Згідно із п. 1.6 Кредитного договору та Додатку № 1 до даного договору, Відповідачем було сплачено Позивачу одноразово комісію за надання кредиту в розмірі 196,00 грн. У позові зазначено, що позичальник сплачує кредитодавцю щомісячну комісію (надалі комісія за кредитне обслуговування) за послуги з супроводження кредиту за цим договором. З моменту укладання договору до моменту припинення здійснення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладання цього договору - комісія за кредитне обслуговування становить 1,4 % від суми кредиту за договором. З моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладення цього договору до закінчення строку дії договору становить 2,4 % від суми кредиту за договором. Згідно з п. 1.1 Кредитного договору, відповідач зобовязався використати кредит на цілі, визначені договором, своєчасно та в повному обсязі сплачувати проценти за користування кредитом, інші платежі, виконати інші свої зобовязання за договором, та повернути позивачу кредит на умовах та в строки, визначені договором. З 04 грудня 2017 року ПАТ «Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» став правонаступником всього майна, всіх прав та обовязків Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-Банк». Відповідач був зобов'язаний повернути кредит не пізніше 15 березня 2015 року. Однак зобов'язання за договором виконано не було, тому станом на 06 березня 2018 року загальна сума заборгованості відповідача за Кредитним договором становить 19 341,29 грн., з яких: сума простроченої заборгованості по кредиту - 4 000,00 грн.; сума простроченої заборгованості по нарахованим процентам - 789,29 грн.; сума простроченої заборгованості по нарахованій комісії за кредитне обслуговування - 12 376,00 грн.; інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту - 2 176,00 грн. Представник позивача у судове засідання не зявилась, однак, звернулась в суд з заявою про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився,\~ про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України у відповідності до ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Згідно ч. ч. 1, 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 ЦПК України. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив, що на підставі заяви [PERSON] [PERSON] від 15 січня 2014 року (а.с.11), 15 січня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний банк «Експрес банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 3839/51/к (кредит на споживчі потреби для працівників підприємства учасника зарплатного проекту із зарахуванням грошових коштів на картковий рахунок НСМЕП по кредитному продукту 51 «Чудеса під Новий рік»), відповідно до п. 1.1. 1.5. якого, банк зобовязався надати позичальнику на споживчі цілі грошові кошти в сумі 14000,00 грн. на строк 14 місяців, з 15 січня 2014 року по 15 березня 2015 року, з датою повернення кредиту не пізніше 15 березня 2015 року, під 1,4 % річних, а відповідач зобовязався використати кредит на цілі, визначені договором, своєчасно та в повному обсязі сплачувати проценти за користування кредитом, інші платежі, виконати інші свої зобовязання за договором, та повернути Позивачу кредит на умовах та в строки, визначені договором. (а.с.5) Пунктом п.1.7 Кредитного договору встановлено, що позичальник сплачує кредитодавцю щомісячну комісію за послуги з супроводження кредиту за цим договором. З моменту укладання договору до моменту припинення здійснення нарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладання цього договору, на поточний (картковий) рахунок, відкритий у кредитодавця, комісія за кредитне обслуговування становить 1,4% від суми кредиту за договором. З моменту припинення зарахування заробітної плати та інших виплат від підприємства, яке було роботодавцем позичальника на момент укладання цього договору, на поточний (картковий) рахунок, відкритий у кредитодавця, до закінчення строку дії договору становить 2,4% від суми кредиту за договором (а.с.5) Відповідно до п.п. 2.3 - 2.4 Договору, датою видачі кредиту є дата зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № 26202865006157.980, відкритий у кредитодавця. Крім того, для обліку кредитної заборгованості відкрито рахунок № 22033000383905.980. Відповідно до п. 5.1.1. Договору, банк зобовязався надати кредит, а позичальник, відповідно до п. 5.2.1., зобовязася використати кредит на зазначені в Договорі цілі, сплачувати проценти за користування ним та інші платежі за Договором, та повернути його кредитодавцеві в порядку та на умовах, визначених Договором. Сторони передбачили у п. 6.1. Договору, що у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за Договором, позичальник відшкодовую позикодавцю завдані ним збитки у повному обсязі понад неустойку (штраф, пеню), які передбачені Договором. З матеріалів справи вбачається, що з 04 грудня 2017 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний комерційний банк «Індустріалбанк» стало правонаступником всього майна, всіх прав та обовязків Публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес банк» (а.с.50-55, 69-74). Згідно розрахунку заборгованості\~ станом на\~ 06 березня 2018 року загальна сума заборгованості відповідача за Кредитним договором становить 19 341,29 грн., з яких: сума простроченої заборгованості по кредиту - 4 000,00 грн.; сума простроченої заборгованості по нарахованим процентам - 789,29 грн.; сума простроченої заборгованості по нарахованій комісії за кредитне обслуговування - 12 376,00 грн.; інфляційні нарахування на суму простроченого кредиту - 2 176,00 грн. (а.с.46) Відповідно до\~ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 цього кодексу, а саме положення про позику. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. У відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст. 525, 526\~ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1049 ЦК України\~встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір та порядок процентів встановлюється договором. Таким чином, суд дійшов висновку про порушення відповідачем встановленого у кредитному договорі строку повернення грошових коштів, а тому з нього на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом, а також, з урахуванням положень\~ст. 1048 ЦК України, заборгованість по процентам за користування кредитом. Що ж стосується вимоги позивача щодо стягнення суми простроченої заборгованості по нарахованій комісії за кредитне обслуговування, то суд дійшов наступних висновків. Позивач надав позичальнику кредит на споживчі потреби, тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013, умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Згідно\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(в редакції, чинній на момент укладення договору) встановлює, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Зокрема, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 вказується, що встановлення банком у кредитному договорі обов'язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсація сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що встановлення у кредитному договорі обов'язку боржника сплачувати щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості, а саме послуги, яка супроводжує кредит є незаконним. Оскільки банк не повинен встановлювати платежі обов'язкові для споживача за свої дії, на власну користь. Крім того, суд зазначає, що Банком не визначено у Кредитному договорі які саме послуги за комісію за кредитне обслуговування надаються клієнту. Умови кредитного договору, якими встановлено обов'язок позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредиту є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків. Як наслідок, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення суми простроченої заборгованості по нарахованій комісії за кредитне обслуговування задоволенню не підлягають. Однак, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. (стаття 625 ЦК України). Відповідно до вимог\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо\~\~договором\~\~встановлений\~\~обов'язок\~\~позичальника повернути позику частинами\~\~(з\~\~розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. На підставі наведеної норми, зважаючи на невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань щодо своєчасного повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування ним, позивачем за період з 01 квітня 2015 року по 31 січня 2018 року нараховані та заявлені до стягнення інфляційні витрати від простроченої заборгованості по кредиту в розмірі 2176,00 грн. (а.с.45) Аналізуючи наведені вище обставини, враховуючи відсутність відзиву з запереченнями проти позовних вимог, суд приходить до висновку про порушення інтересів позивача внаслідок неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, тому на користь позивача з відповідача належить стягнути заборгованість в сумі 6965,29 грн., яка складається з: суми простроченої заборгованості по кредиту - 4 000,00 грн.; суми простроченої заборгованості по нарахованим процентам - 789,29 грн.; інфляційних нарахувань на суму простроченого кредиту - 2 176,00 грн. В силу вимог\~ст. 141 ЦПК України, в користь позивача з відповідача слід стягнути понесені судові витрати по справі, зокрема, 634,54 грн. судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: partial