Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

У вересні 2015 року позивач ПАТ «СК «Універсальна» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення шкоди в порядку регресу, мотивуючи тим, що 18 травня 2013 року між сторонами укладено договір № АС/0304058 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до котрого забезпечений транспортний засіб HYUNDAI GETZ, реєстраційний номер [NUMBER], зі строком дії договору в 1 рік. 24 квітня 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача, який керував транспортним засобом марки HYUNDAI GETZ, реєстраційний номер [NUMBER] та [PERSON], яка керувала транспортним засобом MAZDA 3, номерний знак [NUMBER]. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 11 червня 2014 року відповідача визнано винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована позивачем, то позивач у виконання договору виплатив потерпілій [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 42 207 грн. 95 коп. Враховуючи порушення відповідачем пп. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме не повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, то позивач звернувся з цим позовом до суду та просив стягнути виплачене страхове відшкодування з відповідача в порядку регресу на підставі пп. «ґ» п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Під час судового розгляду справи представник позивача уточнила позовні вимоги, зазначивши, що підставою для стягнення коштів з відповідача в порядку регресу є і порушення останнім пп. «а» п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - відмова від проходження перевірки на стан сп'яніння. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, мотивуючи тим, що відсутня постанова суду про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за відмову від проходження перевірки на стан сп'яніння. Крім того, доводи позивача щодо неналежного повідомлення страховика про настання страхового випадку спростовуються поясненнями відповідача, які він подавав страховику на третій день після настання дорожньо-транспортної пригоди та Інтернет-перепискою з приводу дорожньо-транспортної пригод з позивачем. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. Під час судового розгляду справи встановлено, що 18 травня 2013 року між сторонами ПАТ «СК «Універсальна» та [PERSON] укладено договір № АС/0304058 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до котрого забезпечений транспортний засіб HYUNDAI GETZ, реєстраційний номер [NUMBER], зі строком дії договору в 1 рік, тобто до 17 травнчя 2014 року (а.с. 10). 24 квітня 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю відповідача, який керував транспортним засобом марки HYUNDAI GETZ, реєстраційний номер [NUMBER] та [PERSON], яка керувала транспортним засобом MAZDA 3, номерний знак [NUMBER]. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 11 червня 2014 року [PERSON] визнано винним в даній дорожньо-транспортній пригоді за ст. 124 КУпАП (а.с. 13). У результаті дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено автомобіль [PERSON] - MAZDA 3, номерний знак [NUMBER] (а.с.11) та відповідно до калькуляції, розрахунку, страхового акту страхове відшкодування, що підлягало виплаті становить 42 207 грн. 95 коп. (а.с. 24-37). Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦПК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону (пп. «ґ» п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Підпунктом 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди. Проте, доводи позивача про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу з відповідача стосуються неповідомлення відповідачем позивача про настання страхового випадку відповідально до положень іншого підпункту пункту 33.1 стаття 33 вказаного Закону, а саме пп. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33, котра передбачає, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Разом з тим, судом встановлено, що [PERSON] вказане положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не порушував, оскільки дорожньо-транспортна пригода за його участю сталася 26 квітня 2014 року, а страховика про вказану пригоду відповідач повідомив в межах трьохденного строку, визначеного пп. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - 28 квітня 2014 року, що стверджується його поясненнями датованими 28 квітня 2014 року, наданими страховику, довідкою представника страховика [PERSON] щодо отримання від [PERSON] документів про дорожньо-транспортну пригоду від 28 квітня 2014 року та інтренет-перепискою. Тому, позовні вимоги щодо стягнення страхового відшкодування в порядку регресу на підставі пп. «ґ» п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» через порушення відповідачем положення пп. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 вказаного Закону задоволенню не підлягають. Що стосується позовних вимог про стягнення в порядку регресу виплаченого страхового відшкодування з відповідача на підставі пп. «а» п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - відмова від проходження перевірки на стан сп'яніння, то суд також дійшов висновку про відмову у їх задоволенні, виходячи з такого. Дійсно, відповідно до розширеної довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 9380145 [PERSON] відмовився від проходження перевірки на стан сп'яніння. Відповідно до вказаної довідки вбачається, що [PERSON] порушив правили маневрування, передбачені п. 12.1, 13, 1, 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2003 року № 1306, щ призвело до скоєння ДТП та складено відповідний протокол про адміністративне правопорушення. Зокрема, п. 2.5 Правил дорожнього руху передбачає, що водій повинен на вимогу працівника міліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. За порушення положень п. 2.4 Правил дорожнього руху встановлена адміністративна відповідальність (ст. 130 КУпАП). Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Оскільки позивачем не надано суду постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 130 КУпАП та інших доказів, які з достовірністю встановлюють таку обставину, що [PERSON] відмовився від проходження медичного огляду на перевірку стану сп'яніння (п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 1 березня 2014 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»), в матеріалах цивільної справи міститься лише постанова суду про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності лише за ст. 124 КУпАП, то суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення коштів в порядку регресу на підставі пп. «а» п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем при пред'явленні позову, йому не відшкодовується. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed