Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

У березні 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про стягнення з приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «ЦГОК») моральної шкоди заподіяною смертю батька, яку оцінює у розмірі 400 000,00 грн. Позовні вимоги позивача обґрунтовано тим, що її батько [PERSON] працював електрозварювальником по ремонту гірничого обладнання на гірничий дільниці у Петровському РУ-3 ЦГОКу на протязі 10 років 2 місяців. У зв`язку із роботою у шкідливих умовах праці [PERSON] було виявлено професійне захворювання - пневмоканіоз. [INFO] [PERSON] помер. За висновком Бюро МСЕК від 30.07.2002 встановлено причинний зв`язок смерті [PERSON] із професійним захворюванням - пневмоканіоз. Позивач зазначає, що смертю [PERSON] їй завдано моральну шкоду. Вказує, що моральна шкода полягає в тому, що вона втратила близьку людину, що відображається на її психоемоційному стані, у зв`язку із чим вона зазнає суттєвих незворотних негативних змін, які відбулись у її особистому житті. 29 березня 2021 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами. 6 травня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на наступне. Професійне захворювання колишнього працівника підприємства [PERSON] виникло також за наявності дій самого працівника, який тривалий час працював у шкідливих умовах праці. Також відповідач зазначає, що розмір компенсації моральної шкоди є занадто завищеним та не враховує особистої вини батька позивача в отриманому професійному захворюванні. Вказує, що після смерті батька позивача пройшло майже 19 років та позивачем не надано суду доказів на підтвердження моральних страждань, пов`язаних зі смертю [PERSON] . Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] народилась [INFO] , батьком якої у свідоцтві про народження зазначено [PERSON] . (а.с. 18) 2 вересня 1995 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». (а.с. 16) Як вбачається з Акту розслідування професійного захворювання, складеного 18 жовтня 1996 року, у [PERSON] електрозварювальника, слюсаря по ремонту гірничого обладнання гірничої дільниці у Петровському РУ-3 ЦГОКу виявлено професійне захворювання - пнемвоканіоз. (а.с. 9-10) Згідно витягу із акту огляду МСЕК від 04.12.2001 [PERSON] було встановлено 40% стійкої втрати працездатності у зв`язку із професійним захворюванням - пневмоканіоз. (а.с. 11) Згідно витягу із акту огляду МСЕК від 30.07.2020 [PERSON] було встановлено 80% стійкої втрати працездатності у зв`язку із професійним захворюванням - пневмоканіоз. (а.с. 11) [INFO] [PERSON] помер, причиною смерті останнього у свідоцтві про смерть зазначено - хронічний обструктивний бронхіт. (а.с. 13) За висновком Бюро МСЕК від 30.07.2002 встановлено причинний зв`язок смерті [PERSON] із професійним захворюванням - пневмоканіоз. (а.с. 14) Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. Смерть колишнього чоловіка позивача, яка стала підставою для звернення до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, настала [INFO] , тобто мала місце до 01 січня 2004 року, до набрання чинності ЦК України, а тому до спірних правовідносин слід застосовувати положення ЦК Української РСР 1963 року. Згідно зі статтею 440-1 ЦК Української РСР моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Необхідною умовою виникнення зобов`язання з відшкодування моральної (немайнової) шкоди є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою прийнято розуміти всяке зменшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК Української РСР не визначала її поняття. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Стаття 440-1 ЦК Української РСР не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК Української РСР фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. Неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. Стаття 440-1 ЦК Української РСР є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Отже, моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК Української РСР. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК Української РСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 210/2271/19 від 14 грудня 2020 року. За таких обставин вбачається, що у зв`язку із професійним захворюванням, отриманим на виробництві, позивач втратила батька. Відповідно до роз`яснень викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Суд встановивши обставини справи, давши їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону дійшов висновку, що позивачу [PERSON] заподіяна моральна шкода у зв`язку з втратою близької людини - батька [PERSON] . Аналізуючи зібрані в справі докази, в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до ПрАТ «ЦГОК» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю [PERSON] внаслідок професійного захворювання, отриманого на виробництві, підлягають частковому задоволенню. Беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер і тривалість моральних страждань позивача у зв`язку із смертю [PERSON] , істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, яка назавжди втратила турботу та підтримку близької людини, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, вважає, що справедливою компенсацією перенесених моральних страждань, пов`язаних із втратою близької людини та зміною звичного ритму життя, буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 275 000,00 грн. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору у сумі 2750,00 грн. На підставі ст.153 КЗпП України, ст. ст. 440-1 ЦК Української РСР, ст.ст. 4, 12, 23, 76-83, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 271, 273, 275 ЦПК України, суд,-

Outcome: partial