Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

У вересні 2015 року позивач звернувся до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У своїй позовній заяві позивач зазначив, що 03 травня 2007 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 30000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 13% річних на строк до 15 травня 2012 року. У подальшому до кредитного договору вносилися зміни та доповнення, зокрема позичальнику видавалися чергові транші, збільшилася процентна ставка за користування кредитом та було продовжено строк користування кредитними коштами до 15 травня 2018 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором у травні 2012 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки, відповідно до якого останній несе солідарну відповідальність за виконання [PERSON] зобов'язань з погашення кредитної заборгованості. Позичальник не виконала належним чином взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту у повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість у загальному розмірі 58346,76 грн., які позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь та вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 11 вересня 2015 року справу передано за підсудністю Оболонському районному суду м. Києва. Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва Шумейко О.І. від 09 березня 2016 року справа за позовом ПАТ «Брокбізнесбанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором прийнята до провадження, відкрито провадження у справі. Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року позов ПАТ «Брокбізнесбанк» задоволено. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року заочне рішення суду скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку. Представник позивача у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд задовольнити позов. Вказала, що станом на 21 лютого 2017 року заборгованість позичальника за кредитним договором зменшилася в частині основного боргу в повному обсязі та в частині процентів за користування кредитними коштами до 141,56 грн., у зв'язку з сплатою відповідачем грошових коштів у сумі 43778,21 грн., Представник відповідачів у судовому засіданні позов визнав частково, зазначив, що не погоджується з розміром штрафів, нарахованих позивачем, просив зменшити такі до 100 грн. Крім того, представник відповідачів вказав, що в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором відповідач [PERSON] перерахувала на банківський рахунок позивача грошові кошти у сумі 43778,21 грн. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 03 травня 2007 року між АТ «Брокбізнесбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №07Ф-96, згідно з умовами якого банк надає позичальнику в кредит грошові кошти у сумі 30000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 13%, строком до 15 травня 2012 року на споживчі цілі. Відповідно до п.4.1. кредитного договору позичальник повертає банку кредит на умовах цього договору зі сплатою відсотків щомісячно не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, та в день повного погашення кредиту. Згідно з п.7.1. кредитного договору у випадку несвоєчасного погашення кредиту та (або) відсотків за користування ним банк має право стягнути з позичальника штрафні проценти, які нараховуються виходячи з подвійної ставки по кредиту цього договору від суми простроченої і непогашеної заборгованості за кожний день прострочки. У відповідності до п.7.2. кредитного договору при несвоєчасній сплаті відсотків за користування кредитом та пені, передбачених цим договором, банк має право достроково припинити свої зобов'язання за цим договором і вимагати від позичальника повернення всієї заборгованості, включаючи кредит, відсотки і пеню. 11 жовтня 2007 року між АТ «Брокбізнесбанк» та [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №07Ф-96 від 03 травня 2007 року, згідно з якою внесені зміни та доповнення до кредитного договору, зокрема п.2.1. договору викладено в новій редакції, а саме: банк відкриває позичальнику відкличну лінію з лімітом одночасної заборгованості у розмірі 60000 грн. строком з 03 травня 2007 року до 15 травня 2012 року зі сплатою 13% річних за користування кредитом для споживчих цілей; доповнено кредитний договір п.2.2., згідно з яким після надходження письмових заяв від позичальника про надання коштів в межах відкличної кредитної лінії, банк і позичальник укладають додаткові угоди до цього договору про надання коштів в розмірі кредитної лінії (окремо по кожній сумі, що має надаватися). Після підписання такої додаткової угоди, банк протягом трьох днів перераховує позичальнику кошти за реквізитами в його письмовій заяві. 11 жовтня 2007 року та 28 листопада 2007 року між АТ «Брокбізнесбанк» та [PERSON] укладено додаткові угоди №2 та №3 до кредитного договору №07Ф-96 від 03 травня 2007 року, за якими банк надав позичальнику транши у розмірі 30000 грн. та 13505,59 грн. Крім того, додатковою угодою №3 від 28 листопада 2007 року було збільшено ліміт відкличної лінії до 70000 грн. 17 травня 2011 року між АТ «Брокбізнесбанк» та [PERSON] укладено додаткову угоду №4/1 до кредитного договору №07Ф-96 від 03 травня 2007 року, за умовами якої сторони дійшли згоди про внесення змін до п.4.5. кредитного договору з приводу порядку нарахування відсотків за користування кредитом. Додатковою угодою №5 від 10 січня 2012 року, укладеною між АТ «Брокбізнесбанк» та [PERSON] до кредитного договору №07Ф-96 від 03 травня 2007 року, сторони продовжили строк сплати заборгованості за кредитним договором, яка мала бути сплачена не пізніше 10 січня 2012 року, до 15 січня 2012 року включно. 15 травня 2012 року між АТ «Брокбізнесбанк» та [PERSON] укладено додаткову угоду №5 до кредитного договору №07Ф-96 від 03 травня 2007 року, за якою сторони дійшли згоди внести зміни до кредитного договору, зокрема: викласти п.2.1. договору у новій редакції, а саме: банк надає позичальнику кредит у розмірі 47323,87 грн. строком до 15 травня 2015 року, зі сплатою фіксованої відсоткової ставки у розмірі 24% річних, виключити п.2.2. договору; доповнити п.4.7. договору, згідно з яким у разі неповернення кредиту у строки, визначені додатком №1 до цього договору, банк здійснює нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості за ставкою 29% річних. З метою забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору між банком та [PERSON] укладено договір поруки №07Ф-96/2 від 15 травня 2012 року, згідно з умовами якого відповідач поручився за своєчасне та повне виконання [PERSON] зобов'язань щодо своєчасного повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, сплати штрафних санкцій та інших грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором №07Ф-96 від 03 травня 2007 року. За умовами п. 3.1. договору поруки у випадку невиконання боржником його зобов'язань перед кредитором згідно кредитного договору, поручитель та боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники. 11 квітня 2013 року між АТ «Брокбізнесбанк» та [PERSON] укладено додаткову угоду №6 до кредитного договору №07Ф-96 від 03 травня 2007 року, згідно з якою продовжено строк користування кредитними коштами до 15 травня 2018 року. Кредитний договір, додаткові угоди до нього та договір поруки укладені у письмовій формі та підписані сторонами. У відповідності до положень ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Першою частиною статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. За приписами ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстрочення), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. У відповідності до ст.554 ЦК України в разі невиконання зобов'язання боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає в тому обсязі, як і боржник, зокрема відповідає за сплату основного боргу і процентів, за відшкодування збитків, за сплату неустойки, якщо інше не встановлено договором позики. Згідно з ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами виникли договірні правовідносини, пов'язані з видачею кредитних коштів на користь позичальника [PERSON] Відповідач [PERSON] допустила порушення строків повернення кредитних коштів. Позивач неодноразово направляв на адресу позичальника та поручителя вимоги, в яких просив відповідачів погасити заборгованість по кредитному договору. Однак, такі вимоги банку виконані не були. З матеріалів справи, вбачається, що в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором відповідач [PERSON] перерахувала на банківський рахунок позивача грошові кошти у сумі 43778,21 грн. (а.с.172). Таким чином, враховуючи часткове погашення боргу по кредитному договору, заборгованість позичальника [PERSON] за кредитним договором складається з заборгованості за процентами у сумі 141,56 грн., штрафів за прострочення термінів сплати кредиту та процентів за кредитним договором у розмірі 7621,89 грн., трьох процентів річних у розмірі 476,36 грн., інфляційних втрат у сумі 6328,74 грн. За приписами ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Нараховані пеня та штрафні санкції мають відповідати реальним збиткам позивача, завданим внаслідок невиконання позичальником договірних зобов'язань. Як убачається з матеріалів справи, позичальника отримала у кредит грошові кошти у сумі 70000 грн. На виконання умов кредитного договору позичальника сплатила 32721,23 грн. на повернення кредиту та 60123,89 грн. в рахунок погашення процентів за користування кредитними коштами. Крім того, після ухвалення судом заочного рішення позичальником у добровільному порядку погашена в повному обсязі заборгованість за кредитом та у більшій мірі борг за процентами. Також суд звертає увагу, що позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідачів трьох процентів річних та інфляційних втрат. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За наведених обставин, суд вважає за доцільне зменшити розмір нарахованих позивачем штрафі з 7621,89 грн. до 2000 грн. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню та вирішує стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість по кредитному договору від 03 травня 2007 року у загальному розмірі 8946,66 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідачів в дохід держави судовий збір у сумі 527,25 грн. в рівних частках. На підставі викладеного,

Outcome: partial