Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

У вересні 2014 році [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути з відповідача його вклади за депозитними договорами та відсотки по ним, а також 3% з неповернутих сум, а також інфляційне збільшення заборгованості за час прострочення виконання зобовязань. В обґрунтування позову зазначав, що між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» були укладені договори: -20 листопада 2013 року договір банківського вкладу № SАMDNWFD0070019050400, відповідно до умов якого 20.11.2013 року позивачем було внесено на відповідний рахунок банку вклад у розмірі 5316,0 доларів США на термін по 20.05.2014 року включно, з нарахуванням відсотків в розмірі 7,5 % річних; - 20 грудня 2013 року договір банківського вкладу № SАMDNWFD0070041097400, відповідно до умов якого 20.12.2013 року позивачем було внесено на відповідний рахунок банку вклад у розмірі 16700 гривень на термін по 20.03.2014 року включно, з нарахуванням 18 % річних; -18 січня 2014 року договір банківського вкладу № SАMDNWFD0070061615100, відповідно до умов якого 18.01.2014 року позивачем було внесено на відповідний рахунок банку вклад у розмірі 38900 доларів США на термін по 18.07.2014 року включно, з нарахуванням 9 % річних. Заборгованість відповідача за договором банківського вкладу № SАMDNWFD0070019050400 від 20.11.2013 року з урахуванням встановлених договором відсотків та 3% річних станом на 11.02.2015 року становить 5922,02 доларів США; за договором № SАMDNWFD0070041097400 від 20.12.2013 року заборгованість відповідача з урахуванням встановлених договором відсотків, 3% річних та інфляційного збільшення суми боргу станом на 11.02.2015 року становить 24767,69 гривень, за договором № SАMDNWFD0070061615100 від 18.01.2014 року заборгованість відповідача з урахуванням встановлених договором відсотків та 3% річних станом на 11.02.2015 року становить 43296,23 доларів США. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 10 липня 2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь позивача суму банківського вкладу за договором банківського вкладу № SАMDNWFD0070019050400 від 20.11.2013 року в розмірі 5316 доларів США з нарахованими відсотками за користування коштами в розмірі 489,36 доларів США, 3% річних в розмірі 116,66 доларів США, а разом 5922 США, за договором банківського вкладу № SАMDNWFD0070041097400 від 20.12.2013 року на користь позивача з ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто суму в розмірі 16700,00 гривень з нарахованими відсотками за користування коштами в розмірі 3442,48 гривень, 3% річних у розмірі 450,21 гривень, 4175 гривень індексу інфляції, а разом 24767,69грн., а також стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] суму вкладу за договором № SАMDNWFD0070061615100 від 18.01.2014 року в розмірі 38900 доларів США з нарахованими за користування коштами в розмірі 3731,20 доларів США та 3% річних у розмірі 665,03 доларів США, а разом 43296,23 доларів США. Вирішено питання щодо судових витрат. На зазначене рішення суду першої інстанції відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» у липні 2015 року звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що оскаржуване рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Судом не було належним чином досліджено існування спірних правовідносин між сторонами. Незаконно прийнято судом до уваги в якості належних доказів копії договорів банківського вкладу, тоді як позивачем оригіналів не було надано. Судом першої інстанції було неповно зясовано обставини справи, що призвели до неправильного вирішення питання і постановлення незаконного рішення у справі. Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб що зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що апеляційна скарга підлягає задоволенню. Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведені позовні вимоги в повному обсязі. З таким висновком суду колегія суддів не погоджується . Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Проте таким вимогам рішення суду не відповідає Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає наступне. 20.11.2013 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір банківського вкладу №SАMDNWFD0070019050400, увідповідності до якого вкладник передав банку грошові кошти для розміщення на депозитний вклад строком на 6 місяців (до 20.05.2014 року включно) у розмірі 5316,00 доларів США, з нарахуванням відсотків у розмірі 7,5 % річних, що підтверджується копією договору наявного в матеріалах справи (а.с.20). 20.12.2013 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір банківського вкладу № SАMDNWFD0070041097400, у відповідності до якого вкладник передав банку грошові кошти для розміщення на депозитний вклад строком на 3 місяці (до 20.03.2014 року включно) в розмірі 16700,00 гривень, з нарахуванням відсотків у розмірі 18 % річних, що підтверджується копією договору наявною в матеріалах справи (а.с.22). 18.01.2014 року між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір банківського вкладу № SАMDNWFD0070061615100 у відповідності до якого вкладник передав банку грошові кошти для розміщення на депозитний вклад строком на 6 місяців (до 18.07.2014 року включно) в розмірі 38900 доларів США на термін по 18.07.2014р. включно, з нарахуванням 9 % річних, що підтверджується копією договору наявною в матеріалах справи (том 1 а.с.24). Згідно умов цих договорів банк відкриває вкладникові депозитні рахунки, на яких обліковується суми вкладів. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Статтею 64 ЦПК України передбачено, що письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. На підтвердження своїх доводів позивач надав суду докази, що 20.11.2013 року, 20.12.2013 року та 18.01.2014 року позивачем було внесено на відповідні особові рахунки грошові кошти, що підтверджується відповідними чеками з терміналу відповідача від 20.11.2013 року, 20.12.2013 року та 18.01.2014 року, копії яких містяться в матеріалах справи (т.1 а.с.21, 23, 25), а також наданими суду копіями листів-відповідей відповідача, заявами позивача на відкриття депозитних рахунків, виписками про рух коштів на рахунках і чеками роздрукованими в терміналі відповідача (том 2 а.с.96-142). Відповідач не заперечує той факт, що були укладені договори і вносились позивачем кошти. Але заперечує проти стягнення їх в зазначеному позивачем розмірі, оскільки останній не надав доказів в оригіналі і міг отримати ці кошти на окупованій території Автономної Республіки Крим. Вищезазначені документи, не є належними доказами, в розумінні ч.2 ст.59 ЦПК України, а тому підстав для задоволення позову не має. Судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про доведеність позову, оскільки матеріали справи не містять оригіналів наданих доказів. Копії заяв про оформлення вкладів, довідки і квитанції без обовязкових реквізитів не можуть свідчити про дотримання письмової форми договорів банківського вкладу. Письмова форма банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими вкладами) і звичаями ділового обороту. Такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції ( у разі здійснення операції в післяопераційний час час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. Судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про доведеність позову, оскільки матеріали справи не містять оригіналів наданих доказів і тому рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed