Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

У березні 2013 року заступник прокурора м. Києва в інтересах Київської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки. Позовні вимоги мотивував тим, що [PERSON] під час використання орендованої земельної ділянки, переданої їй у строкове платне користування на підставі договору оренди від 25 квітня 2008 року, у порушення умов вказаного договору та норм земельного законодавства здійснила роботи з капітального будівництва на спірній ділянці, у межах червоних ліній. В судовому засіданні прокурор та представник КМР позов підтримали, просили задовольнити. Представник відповідача проти задоволення вимог позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні. Треті особи в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Суд, заслухавши пояснення прокурора, представника КМР та представника відповідача, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного висновку. Справа розглядалась судами неодноразово. Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 18 травня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 грудня 2013 року, позов заступника прокурора м. Києва в інтересах Київської міської ради задоволено. Розірвано договір оренди земельної ділянки площею 0,1566 га, що розташована по [ADDRESS], укладений 25 квітня 2008 року між Київської міської радою та [PERSON] Зобов'язано [PERSON] повернути Київській міській раді вказану земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому вона була одержана в оренду, привівши її у придатний для використання стан. Вирішено питання про судові витрати. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.05.2014 заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 18 травня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 25 грудня 2013 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Київської міської ради № 462/3296 від 1 жовтня 2007 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано відповідачу [PERSON] у короткострокова, оренду на п'ять років земельну ділянку площею 0,1566 га, з них 0,1508 - у межах червоних ліній, для розміщення, експлуатації та обслуговування, об'єкту придорожнього обслуговування в тимчасових легких збірно - розбірних конструкціях по [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення між Київською міською радою та відповідачем, що змінила прізвище на [PERSON], 25 квітня 2008 року було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на п'ять років. Скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій суд касаційної інстанції виходив з того, що відповідно до вимог п. 11.3 договору оренди земельної ділянки від 25 квітня 2008 року та ст. 31 Закону України «Про оренду землі» дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено, а саме - 25 квітня 2013 року, на час вирішення спору вказаний договір припинив свою дію, доказів поновлення договору оренди матеріали справи не містять. Також суд касаційної інстанції вказав, що суди не з'ясували характер здійсненого відповідачем будівництва, його конструктивне рішення та вид використаних для цього матеріалів, не перевірили відповідність такого будівництва проектній документації й, відповідно, не визначилися з тим, які саме порушення умов цільового використання спірної земельної ділянки були допущені відповідачем та чи є вони суттєвими. Відповідно до ч. 3 ст. 345 ЦПК України у разі скасування судового рішення і направлення справи на новий розгляд, скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і передання справи для продовження розгляду в ухвалі суду касаційної інстанції має бути зазначено, які порушення права були допущені судом першої або апеляційної інстанції. За приписами ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Як вбачається з матеріалів справи, спірний договір оренди був укладений строком до 25.04.2013, при цьому рішенням КМР від 13.11.2013 № 644/10132 відповідачу відмовлено у поновленні договору оренди земельної ділянки. Згідно з ч. 1 ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Частиною 1 ст. 631 ЦК України встановлено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Відповідно до ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. За правилами ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Пунктом 11.3 договору оренди визначено, що його дія припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. В ході судового розгляду встановлено, що спірний договір припинив свою дію, у зв'язку із закінчення строку його дії, пролонгації договору також не відбувалось, а відтак суд приходить до висновку про те, що не підлягає задоволенню позовна вимога про розірвання договору оренди. З приводу позовної вимоги про зобов'язання відповідача повернути КМР земельну ділянку, у стані не гіршому порівняно з тим, у якому вона була одержана в оренду, привівши її у придатний для використання стан слід зазначити наступне. Згідно з ст. 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Умови повернення земельної ділянки визначені п. 7.1. договору оренди, відповідно до якого після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Аналогічні умови містяться і в п.11.8 договору оренди. В судовому засіданні встановлено, що договір земельної ділянки є припиненим, проти чого не заперечувала і сторона позивача та вказала, що в даний момент спірна земельна ділянка відповідачем не займається та на ній відсутні будь-які споруди. Враховуючи те, що у зв'язку із припинення дії договору оренди припинилися і договірні зобов'язання сторін за ним, а відповідач не володіє та не користується спірною земельною ділянкою, на ній відсутні будь-які споруди, то суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про повернення земельної ділянки також не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed