Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

У вересні 2015 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до ПАТ «Дельта Банк», 3-тя особа: інспекція з питань захисту прав споживачів про визнання права на приведення умов договору у відповідність до чинного законодавства, зобов'язання здійснити реструктуризацію заборгованості за кредитним договором, а саме просив визнати право позивача на приведення умов кредитного договору №2627/0708/45-028 від 07.08.2008 року з ПАТ «Дельта Банк» у відповідність з чинним законодавством з питань захисту прав споживачів, шляхом реструктуризації та перерахунку боргу перед відповідачем, який виражено в доларах США, за курсом НБУ, який існував на 01.01.2014 року, зобов`язати відповідача здійснити реструктуризацію боргу позивача в сумі 45 226 доларів США перед відповідачем, наступним чином: датою реструктуризації вважати 6 січня 2015 року, коли [PERSON] подав відповідачу заяву про реструктуризацію боргу та здійснив свою останню плату за кредитом; позивач зобов`язується сплачувати суму заборгованості, яка рахувалась на його особовому рахунку на 6 січня 2015 року за даними банку, яка має бути перерахована за курсом 7,993 грн. За 1 долар США на 01.01.2014 року; відсоткова ставка на період з 7 січня 2015 року до 6 січня 2018 року має залишатися на рівні, передбаченому чинним договором - 11,9% річних, списати неустойку (штраф, пеню) на момент реструктуризації; для спрощення контролю подальших розрахунків замінити ануїтетну форму погашення кредиту на класичну (стандартну) на термін до 10.08.2038 року - кінцевої дати розрахунків за чинним договором; різниця між гривенним еквівалентом кредиту, розрахованим за курсом долара на день реструктуризації та офіційним курсом, установленим НБУ на 01.01.2014 року, підлягатиме поступовому списанню пропорційно погашенню позивачем заборгованості за основним тілом кредиту. Свої вимоги [PERSON] мотивував тим, що 09.07.2008 року між ним та ВАТ «Сведбанк» було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав позивачу споживчий іпотечний кредит у розмірі 68 000 доларів США строком до 09.07.2038 року зі сплатою 11,9% річних за користування кредитом. Гривенний еквівалент кредиту на той момент складав 329 167,60 грн. за курсом 4,8407 грн./долар США. 28.05.2012 року кредитні зобов`язання позивача за споживчим кредитом від ВАТ «Сведбанк» було передано ПАТ «Дельта Банк». У зв`язку із значним збільшенням ціни на валюту, а саме долар США, а повернення кредиту має відбуватися саме в доларах США, позивач неодноразово звертався до банку з метою реструктуризації кредитного договору, оскільки за 6,5 років з липня 2008 року до січня 2015 року позивач сплатив банкам кошти на загальну суму 65 970 доларів США, або 97% від взятої валютної суми. Сплачена сума в гривні за курсами на дату платежів натомість у півтора рази перевищила, досягши 500 000 грн. Тим не менше, гривнева вартість боргу [PERSON] з нарахованими відсотками за даними банку вже досягла 1 100 000 грн. за курсом на день звернення до суду. Проте на кожне звернення позивача банк відповідав відмовою. Тому за захистом своїх прав позивач звернувся до суду. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у запереченнях на позов, які долучено до матеріалів справи (а.с.61-64). Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За приписами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Судом встановлено, що 09.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», внаслідок відступлення права вимоги) та [PERSON] було укладено кредитний договір №2627/0708/45-028, за умовами якого банк надав позивачу кредит на купівлю житлової нерухомості в розмірі 68 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,9% річних та строком повернення до 09.07.2038 року (а.с.7-15). Банк виконав свою частину обов`язків за кредитним договором та надав позивачу кошти в розмірі 68 000 доларів США. Статтями 6,627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, згідно ст. 628 ЦК України. Пунктом 3.1.1 кредитного договору передбачено, що позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом, нарахованих відповідно до п. 3.2 цього договору, шляхом здійснення фіксованих платежів у сумі 694,23 доларів США у чітко встановлений кредитним договором термін 10 числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору. Згідно зі ст. 36 Закону України «Про Національний банк України» офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним банком України. Крім того, відповідно до Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України за №496 від 12.11.2003 року, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долара США, встановлюється щоденно. Відповідно до п. 11.1 кредитного договору підписанням даного договору позичальник повністю розуміє всі умови договору, свої права та обов`язки за цим договором і погоджується з ними. Позивач під час укладення кредитного договору був ознайомлений з його умовами та висловив своє волевиявлення шляхом підписання зазначеного договору. Таким чином, при укладенні кредитного договору в іноземній валюті та беручи на себе обов`язки щодо погашення цього кредиту саме в доларах США, позивач повинен був усвідомлювати, що курс національної валюти до гривні не є незмінним та те, що зміна цього курсу можливо настане, а тому повинен передбачити всі ризики за цим договором. Пунктом 12 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що кредитодавець має право проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію заборгованості за договором про надання споживчого кредиту. Тобто надання реструктуризації заборгованості за договором про надання споживчого кредиту - це право банку, а не обов`язок. Положеннями статті 652 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Правовий аналіз вищезазначених норм законодавства дозволяє зробити висновок, що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для зміни (реструктуризації) кредитного договору на підставі статті 652 ЦК України, оскільки зазначене стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також скористатися можливістю отримання кредиту в національній валюті. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Проте, а ні при зверненні до суду, а ні в процесі розгляду справи, [PERSON] не було надано належних доказів порушення банком його законних прав чи інтересів. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що 09.07.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №2627/0708/45-028, умови договору прийняті позивачем шляхом підписання договору на умовах, узгоджених сторонами, ці обставини визнанні [PERSON] в судовому засіданні, в свою чергу позивач не скористався своїм правом, визначеним ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Виходячи з наведеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог позивача до відповідача про визнання права на приведення умов договору у відповідність до чинного законодавства, зобов'язання здійснити реструктуризацію заборгованості за кредитним договором. При вирішенні даного спору суд враховує, що на підставі Постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 року №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (а.с.71), виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015 року за №181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку» (а.с.72), на підставі якого вирішено розпочати ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно. Спеціальним законом, який має пріоритет перед іншими нормами законодавства під час тимчасової адміністрації та ліквідації банків та в питаннях регулювання правовідносин у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, є Закон від 23.02.2012 р. №4452 «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Згідно з частиною третьою статті 1 зазначеного Закону відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України. Відповідно до ч. 8 Перехідних Положень зазначеного Закону законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, для правовідносин, що виникають під час тимчасової адміністрації або ліквідації банку, яку здійснює уповноважена особа Фонду, пріоритетними є норми Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до положень статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», визначено обсяг повноважень Уповноваженої особи Фонду з дня її призначення. Враховуючи вичерпний перелік повноважень Уповноваженої особи Фонду, який передбачений положеннями ст. 48 Закону, під час ліквідації не підлягають задоволенню вимоги клієнтів, які мають зобов'язання перед банком, на предмет проведення операцій щодо внесення змін до діючих кредитних договорів, в тому числі в частині: реструктуризації (зміна графіку погашення заборгованості та процентів, зменшення процентної ставки; тощо); пролонгації (продовження строку дії кредитного договору); конвертації (зміна валюти кредиту). Зважаючи на викладене, суд вважає доведеним той факт, що на час звернення позивача з цим позовом до суду, ПАТ «Дельта Банк» перебуває у стадії ліквідації, а виходячи з положень ст.48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не підлягають задоволенню вимоги клієнтів щодо внесення змін до діючих кредитних договорів, в тому числі в частині: реструктуризації (зміна графіку погашення заборгованості та процентів, зменшення процентної ставки. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», 3-тя особа: інспекція з питань захисту прав споживачів про визнання права на приведення умов договору у відповідність до чинного законодавства, зобов'язання здійснити реструктуризацію заборгованості за кредитним договором є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed