Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив стягнути з відповідача на його користь на відшкодування матеріальної шкоди 338 грн. та на відшкодування моральної шкоди 20000 грн., а також вирішити питання про розподіл судових витрат. Позовні вимоги мотивовано тим, що 21.01.2015 року відповідач вчинила з позивачем сварку, висловлювала в його бік нецензурною лайкою та вдарила по обличчю, за що її притягнено до адміністративної відповідальності. Протиправними діями відповідача позивачу спричинено матеріальну та моральну шкоди, яку вона добровільно відшкодувати відмовляється, що змісило позивача звернутись з позовом до суду. У судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову у зв'язку з його безпідставністю та недоведеністю. В останнє судове засідання він не з'явився, причини неявки суду не відомі, про дату, місце і час судового засідання був повідомлений належним чином. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з урахуванням наступного. В судовому засіданні встановлено, що постановою судді Суворовського районного суду м. Херсона від 05.03.2015 року (справа № 668/1285/15п) [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП (дрібне хуліганство). Згідно матеріалів справи постанова набрала законної сили. Розглядаючи справу, суддя встановив, що 21.01.2015 року відповідач вчинила з позивачем сварку, висловлювала в його бік нецензурною лайкою та вдарила по обличчю. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Аналогічні положення містяться в ст. 10 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно положень ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у п. 2 постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року, шкода, заподіяна майну або особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 9 цієї постанови Пленуму розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди позивач обґрунтовує тим, що в результаті неправомірних дій відповідача через психологічний стрес в нього загострилась гіпертонічна хвороба ІІ ступеню та лікарем встановлено невротичний синдром, у зв'язку з чим позивач змушений був купити ліки загальною вартістю 211,03 грн. Крім того, у зв'язку з хуліганськими діями відповідача позивач змушений був пройти медичне освідування для фіксації тілесних пошкоджень, за що ним було сплачено 75 грн. Доводи позивача в цій частині підтверджуються довідкою лікаря, медичними документами та квитанціями про купівлю ліків та оплату медичного огляду. Отже, оцінивши обставини справи, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустими доказами довів суду наявність безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями відповідача та спричиненою йому матеріальною шкодою, розмір якої суд вважає обґрунтованим в сумі 286,03 грн. Вказані кошти слід стягнути з відповідача на користь позивача. Крім того, суд дійшов висновку, що протиправними діями відповідача, які полягали у висловлюванні в бік позивача нецензурної лайки, вчинення сварки та нанесені удару по обличчю, позивачу було завдано душевного болю та страждання, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими. Враховуючи обставини справи, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 500 грн. на відшкодування моральної шкоди, що відповідатиме характеру та обсягу страждань, яких він зазнав. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Зокрема, судові витати, які складаються з судового збору в розмірі 243,6 грн.

Outcome: partial