Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

У березні 2019 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 25.12.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 3005, мотивуючи позов тим, що останнім часом сімейні стосунки сторін погіршилися, спільного майна сторони не мають, тому тривалий час вони проживали в орендованих квартирах, остання з яких в м. Бровари Київської області, в червні 2018 року позивач разом з дитиною повернулася до м. Ізмаїл на постійне місце проживання, де і проживає по теперішній час. З початку червня 2018 року сторони разом не проживають. Від шлюбу мають малолітню дитину, сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина залишиться проживати разом з позивачем. Спору щодо поділу спільного майна подружжя, на теперішній час, немає. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечує. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 3, ст. 200 ЦПК України - за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01.10.2019 року направлено судове доручення до Сквирського районного суду Київської області для здійснення допиту відповідача по справі [PERSON] та зупинене провадження по справі. 24.01.2020 року ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області провадження по справі відновленно. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі з 25.12.2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 3005. (а.с.3) Від шлюбу сторони мають малолітню дитину, сина [PERSON] , [INFO] . (а.с. 4) Шлюбно-сімейні стосунки сторін та ведення спільного господарства припинено з червня 2018 року. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки сторони однією сім`єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, суд вважає за можливе шлюб розірвати.

Outcome: approved