Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-03 00:00:00

У вересні 2013 року [PERSON] звернулась з позовом про визначення місця проживання неповнолітньої дитини посилаючись на те, що в період з 09 квітня 2005 р. до 29 квітня 2013 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO]. У квітні 2013 р. відповідач повідомив їй, що подав позов до суду про розірвання шлюбу, а 29 квітня 2013 р.- що вона разом із дочкою від першого шлюбу не мешкає у квартирі, запропонувавши залишити житло. Під погрозами з боку відповідача вона разом із старшою дочкою мусили залишити квартиру. Молодша донька на той час перебувала у матері відповідача та залишилась з ним. Оскільки наближався кінець навчального року , вона не заперечувала проти проживання доньки у відповідача, який надавав можливість спілкуватись з дитиною. Але у серпні 2013 р. відповідач став забороняти доньці спілкуватись з нею, відмовився передавати їй дитину. Просила суд визначити місцем проживання неповнолітньої доньки разом із матір'ю та визначити порядок участі батька у вихованні дитини. [PERSON] звернувся до суду з позовною завою про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, посилаючись на те, що висновком органа опіки та піклування Петровської районної у м. Донецьку ради визначення місцем проживання дитини разом із матір'ю є недоцільним. Оскільки відповідно до сімейного законодавства він має рівні права відносно дитини,просив суд визначити місцем проживання неповнолітньої доньки разом із батьком. Рішенням Петровського районного суду м. Донецька від 26 лютого 2014 року позов [PERSON] задоволений. Визначено місцем проживання неповнолітньої [PERSON] [INFO] з батьком [PERSON] У задоволенні позову [PERSON] відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі , в задоволенні позову [PERSON] відмовити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом не враховано норми Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, відповідно до яких, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Виключні обставини, які б стали підставою для розлучення матері з малолітньою дочкою, в ході розгляду справи встановлено не було. Судом не було досліджено та не взято до уваги особиста прихильність неповнолітньої дитини [PERSON] до матері. Судом першої інстанції встановлено, що позивачка та відповідач знаходились у зареєстрованому шлюбі з 09 квітня 2005 року . Рішенням Петровського районного суду м.Донецька від 29 квітня 2013 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] [INFO]. Оскільки позивачка та відповідач не проживають разом, між ними виник спір про місце проживання їх малолітньої дитини. В судовому засіданні [PERSON] та її представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити. [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги , просив її відхилити. Заслухавши доповідача, доводи [PERSON] та її представника, [PERSON] , дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга [PERSON] підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з наступних підстав: Відповідно до вимог п.1, 4 ч. 1 ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції належним чином не встановив та не повно з'ясував обставини справи, висновки суду першої інстанції , не ґрунтуються на нормах матеріального права. Ухвалюючи рішення про задоволення позову [PERSON] та відмову в задоволенні [PERSON] позову, суд першої інстанції, виходив з того, що батько дитини [PERSON] створив для доньки належні умови проживання та виховання, що є підставою для визначення місця проживання доньки разом з ним. Проте погодитись з таким рішеннями суду першої інстанції не можна з огляду на наступне. Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам ухвалене у справі судове рішення не відповідає з таких підстав. З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що сторони перебували у шлюбі з 09 квітня 2005 року. Рішенням Петровського районного суду м.Донецька від 29 квітня 2013 року шлюб між сторонами розірвано. (а.с.13-14). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] [INFO] . З 2013 року [PERSON] навчається в 3-В класі ДУВК №114 , проживає за адресою [ADDRESS]. разом з батьком та відповідно до договору купівлі-продажу від 30.08.2013 року являється власницею двокімнатної квартири, загальною житловою площею 29,90 кв. м., де їй створено всі необхідні умови для проживання. За відомостями, наданими ДУВК №114, вихованням дитини займаються обидва батьки, які цікавляться її розвитком та навчанням.( а.с.47) Відповідно до характеристик з місць проживання сторін та роботи вони характеризується виключно з позитивного боку. ( а.с.18,19,44,45). Згідно з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.01.2008 року [PERSON] зареєстрована та мешкає в [ADDRESS]. Власником квартири являється її батько [PERSON]. До складу родини [PERSON] належать батько [PERSON] та старша донька [PERSON], які на теперішній час зареєстровані та мешкають в зазначеній квартирі. В даній квартирі до літа 2011 року проживали спільно сторони по справі та їх малолітня донька [PERSON], що підтвердили сторони в судовому засіданні. Як [PERSON] , так і [PERSON] працюють , мають постійний дохід. За рішенням Петровського районного суду міста Донецька від 11 грудня 2013 року [PERSON] сплачує на користь [PERSON] на утримання доньки аліменти в розмірі 1/6 частки заробітку. За висновком дільничного Петровського РВ ДМУ ГУМВД України в Донецькій області від 11.09.2013 року з травня 2013 року сторони по справі проживають окремо, з зазначеного часу їх спільна донька [PERSON], проживала то з матір'ю та батьком. З вересня 2013 року між колишнім подружжям [PERSON] виник спір щодо місця проживання їх малолітньої доньки. ( а.с.17). За висновком органу опіки та піклування Петровської районної в м.Донецьку ради від 19 листопада 2013 року [PERSON] проживає разом з батьком [ADDRESS]. Дівчинка проживає у задовільних умовах., всім необхідним забезпечена. Мати дитини проживає окремо за адресою [ADDRESS] у квартирі без вигод, квартира складається з трьох кімнат, які облаштовані меблями та побутовою технікою, санітарно-технічні умови у доброму стані. З урахуванням чого орган опіки та піклування вважав недоцільним визначити місце проживання малолітньої [PERSON] разом з мамою ( а.с.54). Відповідно до медичного висновку №5 [PERSON] являється дитиною-інвалідом віком до 18 років захворювання кістково-мязової системи. ( а.с.15). За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. У свою чергу, ч. 2 ст. 161 СК України чітко визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особисті потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові й моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції у порушення вимог ст. 212-214 ЦПК України на наведене уваги не звернув, не врахувавши віку дитини та не встановивши наявність у справі виключних обставин, які б викликали необхідність розлучення малолітньої дитини з її матір'ю, а пославшись на те, що батько створив для дочки належні умови проживання та виховання, дійшов помилково до висновку про визначення місця проживання дитини з батьком. При цьому як [PERSON] так і [PERSON] можуть створити належні умови для виховання та розвитку дитини, позитивно характеризуються, мають постійний заробіток для забезпечення належних умов життя дитини, взявши до уваги ставлення кожного з батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини , стан її здоров'я , відсутність виняткових обставин, за яких дівчинка не змогла б проживати з мамою , апеляційний суд виходячи з інтересів дитини вважає за необхідне визначити місце проживання [PERSON] разом з мамою [PERSON]. Разом з тим, проживання дитини з матір'ю не позбавляє батька дитини , права на спілкування з дитиною та участь у його вихованні. Що стосується позовних вимог [PERSON] щодо визначення порядку батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, то з урахуванням приписів ст. ч.3 ст.157 Сімейного кодексу України той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини, у урахування того, що місце проживання [PERSON] визначено разом з мамою, тому підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] в цій частині відсутні. З урахуванням того, що суд дійшов до висновку щодо визначення місця проживання [PERSON] разом з мамою, у задоволені зустрічного позову [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої доньки разом з ним необхідно відмовити.

Outcome: partial