Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

У березні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON], в обґрунтування якого зазначила, що на початку 2013 року вона познайомилась та почала зустрічатись з відповідачем. В подальшому у них народилась спільна дитина дочка [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами не укладався, і відповідач у добровільному порядку відмовляється визнати своє батьківство щодо дитини. Посилаючись на викладене, позивач просила встановити батьківство відповідача щодо його дочки [PERSON], 24.05.2014 р. н., та зобов'язати Корабельний відділ ДРАЦСу внести зміни до актового запису про народження [PERSON] за № 339 від 04.06.2014 р. і зазначити у відомостях про батька дитини [PERSON] У судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання по справі не з'явився, місце його проживання (перебування) суду невідомо, і за адресою, вказаною позивачкою у позові м. Київ, вул. Кібальчича 3 корп. А, кв. 26, він судові повістки не отримав. Згідно ч. 3 ст. 122 ЦПК України судом були зроблені відповідні запити щодо реєстрації місця проживання відповідача до адресно-довідкових підрозділів ГУДМС УДМС України у Миколаївській та Київській областях, однак вони результатів не дали. Згідно ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (із внесеними змінами), у п. 49 дав роз'яснення про те, що витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача (пункт 6 частини другої статті 79 ЦПК), відносяться до витрат, повязаних із вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи (стаття 87 ЦПК). При цьому зазначені витрати на будь-якій стадії процесу несе позивач, якщо заявить таке клопотання. У разі відмови чи ухилення заінтересованої сторони від оплати цих витрат повідомлення відповідача здійснюється на загальних підставах (статті 7476 ЦПК). Відмова від сплати таких витрат не є підставою для залишення позову без розгляду згідно із пунктом 8 частини першої статті 207 ЦПК. Після закінчення розгляду справи витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, підлягають розподілу судом відповідно до статті 88 ЦПК. Вищевказані положення законодавства суд роз'яснив позивачці, однак вона відмовилась нести витрати, пов'язані з публікацією у пресі оголошення про виклик відповідача, та наполягала на його розшуку. Суд також роз'яснив позивачці, що ст. 78 ЦПК України не передбачає розшуку відповідача у справах такої категорії. Тому виклик відповідача був здійснений судом на загальних підставах. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Корабельний ВДВС Миколаївського МУЮ у судове засідання по справі не з'явився та подав заяву про слухання справи у його відсутність. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши надані суду докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню виходячи із такого. Частина перша статті 3 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із копії свідоцтва про народження [PERSON], 24.05.2014 р., вбачається, що її матір'ю є позивачка по даній справі [PERSON], а батьком вказаний [PERSON] Із наявної у матеріалах справи відмови Корабельного ВДРАЦСу ММУЮ від 12.03.2016 р., вбачається, що державна реєстрація народження дитини була проведена відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Відповідно до ч.1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно ч. 1 ст. 128 СК України, за відсутності заяв батьків, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи. Відповідно до ст. 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Однак аналізуючи надані позивачкою докази, суд прийшов до висновку, що вони жодним чином не доводять її позовних вимог щодо встановлення батьківства, а відтак і щодо внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини. З урахуванням викладеного, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. На підставі ст. 88 ЦПК України суд не відшкодовує позивачці судові витрати через те, що їй відмовлено у позові в повному обсязі.

Outcome: dismissed