Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до\~[PERSON] про виселення. Зазначені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.04.2011 року ТОВ «Ключове рішення» надав в оренду [PERSON] квартиру, загальною площею 89,20 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору оренди квартири № 665_1_1. Позивач здійснив намагання отримати доступ до житла, однак перешкодою для вчинення зазначених дій стало проживання у ньому наступних осіб: [PERSON], 1980 р. н., який підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення з квартири, загальною площею 89,20 кв. м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], адже на підставі ст.ст. 319, 321 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та право власності є непорушним. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги, просить суд постановити заочне рішення, розглянути справу за відсутністю представника позивача. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином \~та своєчасно, про що свідчать поштові документи та матеріали справи, причину неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надавав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши доводи представника позивача та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено матеріалами справи, 01.04.2011 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ключове рішення» надав в оренду [PERSON] квартиру, загальною площею 89,20 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору оренди квартири № 665_1_1 (а. с. 4). Також це підтверджується актом здачі-приймання до договору №665_1_1 від 01.04.2011 р. (а.с 5). Позивач здійснив намагання отримати доступ до житла, однак перешкодою для вчинення зазначених дій стало проживання у ньому наступних осіб: [PERSON], 1980 р. н., який підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення з квартири, загальною площею 89,20 кв. м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується претензією, надісланою на адресу реєстації [PERSON] (а. с. 6). Відповідно до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 114 Житлового кодексу УРСР передбачений виключний перелік осіб, яким надається інше житлове приміщення, до якого не можна віднести відповідача. На виконання положення частини 1 статті 109 Житлового кодексу УРСР позивачем було направлено відповідачу письмову претензію про добровільне звільнення приміщення, однак останнім законні вимоги позивача були проігнорованні та нерухомість не була передана позивачу у вільне користування, тому позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на\~ користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені\~ судові витрати. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Ключове рішення» в особі представника позивача [PERSON] акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про виселення підлягає задоволенню.

Outcome: approved