Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-27 00:00:00

У березні 2020\~року [PERSON] , який діє від імені [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації,\~обґрунтовуючи вимоги тим, що [INFO] на сайті Інтернет- видання «Мост» (http://most.ks.ua) головним редактором, якого є [PERSON] було опубліковано статтю, у якій згадується ім`я позивача. У статті зазначено: «Адвокат, найнятий [PERSON] для [PERSON] , подав апеляцію на рішення про екстрадицію. Херсонський адвокат Ігор Мокін, якого [PERSON] найняв для [PERSON] ( [PERSON] ) у п`ятницю подав апеляцію в Болгарії на рішення суду міста [PERSON] , яким було дозволено екстрадицію останнього в Україну.....». Зазначена стаття розміщення з посиланням: http://most.ks.ua/nems/ur/advokat\~levina_podav_apeljatsiju_na\~rishennja_pro_ekstraditsiju. Однак, відомості, викладені у статті відносно позивача, а саме: «Адвокат, найнятий Мангером для [PERSON] » та «Херсонський адвокат [PERSON] , якого Мангер найняв для [PERSON] » є недостовірними та такими, що ганьблять його честь, гідність та ділову репутацію. У статті жодним чином не обгрунтовано такі відомості, а також відсутні посилання на будь-які докази. Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Проте, згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Частиною другою статті 302 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися у її достовірності. Як, розяснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанові №10 від 27.02.2009року « Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її в пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет або з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адерсованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Інтернет-видання «Мост» вважається одним з регіональних електронних ЗМІ, про що зазначено на офіційному сайті Херсонської обласної державної адміністрації( https:khoda.gov.ua/16642-regionalni-zmi-elektronnі-zmi). Окрім цього, Інтернет-видання «Мост» має офіційну сторінку у соціальній мережі «Фейсбук» ( ([INFO] ), на якій публікуються статті та розміщуються посилання на Інтернет видання. Станом на 03.03.2020року на зазначену сторінку було підписано 1713 користувачів тобто зазначені вище відомості щодо позивача доведені до відома щонайменше 1713осіб. Як відомо зі ЗМІ, а також із самого сайту інтернет-видання «Мост» та його офіційної сторінки в мережі «Фейсбук» головним редактором зазначеного інтерет-видання є [PERSON] . Тобто [PERSON] на сайті інтернет-видання «Мост» поширив інформацію широкому колу людей, не переконавшись у її достовірності. Вважає відомості, опубліковані відповідачем такими, що не відповідають дійсності та ганьблять честь, гідність та ділову репутацію позивача, а дії відповідача - протиправними. Загальновідомим є те, що [PERSON] є публічної особою - головою Херсонської обласної ради, а тому розповсюджена відповідачем недостовірна інформація істотно шкодить громадській та діловій репутації позивача. Відносно [PERSON] та [PERSON] проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №22019000000000215 від 12.07. 2019року за підозрою у вчиненні злочину проти [PERSON] . Положеннями ч.1 ст.11 Загальної декларації прав людини закріплено принцип презумпції невинуватості: «Кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту». Так, недостовірна інформація, оприлюднена на сайті інтернет-видання «Мост» штучно створює хибні думки серед населення щодо можливої «змови» підозрюваних, а також винуватості позивача у вчиненні кримінального правопорушення, тим самим створюючи йому антисоціальний портрет. При цьому зазначена недостовірна інформація не є оціночним судженням щодо [PERSON] , а є твердженням про факти, які можуть бути перевірені, визнані недостовірними та спростовані. Саме такий правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 08.05.2018року у справі №369/1052/16-ц. Факт так званого «найму» адвоката, про який зазначено відповідачем у статті може бути перевірено та спростовано. Так, Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, який укладається у письмовій формі. Договір про надання правової допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах( ч.1 ст.26, ч.1, ч.4 ст. 27 Закону). Позивач ніколи не укладав з адвокатом І. Мокіним договорів на користь [PERSON] , діючи в його інтересах, як стверджує у статті відповідач, і даний факт може бути перевірений і спростований. Таким чином, поширені відповідачем відомості не відповідають дійсності і порочать честь позивача, як громадського діяча, гідність, як особистості та ділову репутацію, як посадової особи органу місцевого самоврядування та представника інтересів громади. Відповідно до ч.6 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку встановленому законом. З огляду на викладене, норми ст.ст. 34,68 Конституції України, ст.ст.16, 277, 302\~ЦК України позивач просив визнати недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації, наступну інформацію, розміщену на сайті Інтернет-видання «Мост» ([INFO] ) [INFO] : « [INFO] », « [INFO] » та зобов`язати [PERSON] спростувати поширену щодо [PERSON] недостовірну інформацію шляхом розміщення на сайті Інтернет-видання «Мост» ([INFO] ) протягом десяти днів після набрання судовим рішенням у даній справі законної сили, наступного тексту спростування: « [INFO] на сайті Інтернет-видання «Мост» було опубліковано недостовірні відомості відносно [PERSON] , а саме: «Адвокат найнятий Мангером для [PERSON] », « [PERSON] , якого Мангер найняв для [PERSON] ». Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені ним судові витрати та витрати на правову допомогу. Ухвалою суду від 05 травня 2020 року відкрито провадження та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження. У відзиві на позов [PERSON] вважає його необґрунтованим, зазначаючи, що ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Аналогічне право на свободу поглядів закріплено в ст.10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997року. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та оцінкою з базових умов прогресу суспільства в цілому і самореалізації кожної окремої особи. У рішенні від 28.03.2013року у справі «Нова газета та Бородянський проти Російської Федерації» Європейський суд з прав людини визнає право журналіста на оціночні судження і виділяє три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку:1) факти, що вважаються загальновідомими; 2)підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження. Окрім того, Верховний Суд у постанові від 20.05.2020року у справі № 758/12586/15 зазначає, що «публічна особа, державний службовець, повинен бути готовим до підвищеного рівня критики, у тому числі у грубій формі, прискіпливої уваги суспільства і підвищеної зацікавленості суспільства його діяльністю та/або особистим життям тощо, адже обираючи кар`єру публічної особи, погодилися на таку увагу». Позивач є публічною особою, що зокрема підтверджується ним у позові. Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 16.06.2020року у справі № 360/1059/18 судження за своїм характером має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Інформація розміщена автором публікації є вираженням його суб`єктивної думки, а тому є оціночним судженням, яке сформувалося у нього на основі загальновідомого факту щонайменше близьких товариських стосунків між позивачем і [PERSON] . Широке освітлення цього факту підтверджується багатьма публікаціями у ЗМІ, наприклад: - « [INFO] »([INFO] ): « [INFO] ».; - СБУ завершила розслідування «справи [PERSON] » кінцевий замовник - [PERSON] ( [INFO] ): « Згідно з повідомленням СБУ, за версією слідства, [PERSON] підозрюється у тому, що за попередньою змовою з [PERSON] організував нанесення тяжких тілесних ушкоджень [PERSON] , які призвели до її смерті». -Як голова Херсонської облради пов`язаний з підозрюваним в організації вбивства [PERSON] ([INFO] ): «При цьому юрист [PERSON] віддав [PERSON] комплекс на чорноморському узбережжі- фактично за безцінь. Готель із власним пляжем на 57 номерів, доба проживання в якому сягає більш ніж двох тисяч гривень, дістався «Оскалу» за символічну плату всього 500 гривень на місяць. Договір укладений на 7 років. Він дійсний і досі»; - «Кто такой [PERSON] , и почему его подозревают в организации убийства [PERSON] »([INFO] ): «По данным обвинения, [PERSON] предложил [PERSON] (сбежал за границу) и [PERSON] (находиться под стражей) найти исполнителей убийства. Для совершения преступления Мангер дал Левину и [PERSON] не менее 10тис.гривен(S371) для приобретения необходимых средств связи и покупки орудия убийства». Більш того, законодавство України не використовує словосполучення «найм адвоката», його використання у публікації є індивідуально-авторським засобом мовлення і не може сприйматися у розумінні, Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а тому не підлягає перевірці або спросуванню. Відповідно до ст.30 Закону України «Про інформацію» ніхно не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Позивач не надав доказів, які б свідчили про порушення його особистих немайнових прав поширеною інформацією. Верховний Суд наголошує на тому, що право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічних осіб підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація про нього була поширена з явним злим умислом тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості особистих тверджень про наміри та позиції таких лідерів Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотань від сторін про виклик не надходило. Дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, суд установив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини першої та другої статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Згідно до статей \~297,299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. Відповідно до ч.1, ч.3 ст.277 ЦК України фізичнаа особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. В силу\~ст. 277 ЦК України \~не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності, дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року, Першого протоколу та Протоколів №2,4. 7, 11 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів.\~Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання огранів державної влади і незалежно від кордонів. У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» (1986 рік) зазначено, що свобода вираження поглядів, гарантованих пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 статті 10 Конвенції, свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Із матеріалів справи вбачається та визнається сторонами і відповідно до приписів ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню, що станом на березень 2020 року [PERSON] займав посаду голови Херсонської обласної ради. [INFO] на сайті Інтернет- видання «Мост» (http://most.ks.ua) головним редактором, якого є [PERSON] було опубліковано статтю, у якій зазначено: «Адвокат, найнятий [PERSON] для [PERSON] , подав апеляцію на рішення про екстрадицію. Херсонський адвокат [PERSON] , якого [PERSON] найняв для [PERSON] ( [PERSON] ) у п`ятницю подав апеляцію в Болгарії на рішення суду міста [PERSON] , яким було дозволено екстрадицію останнього в Україну.....». Зазначена стаття розміщення з посиланням: http://most.ks.ua/nems/ur/advokat\~levina_podav_apeljatsiju_na\~rishennja_pro_ekstraditsiju. Інтернет- видання «Мост» є регіональним електронним засобом масової інформації і має офіційну сторінку у соціальній мережі « Фейсбук» ( ([INFO] ), на якій публікуються статті та розміщуються посилання на Інтернет видання. Наведена вище інформація містить відомості про події та явища, які існували, у тому числі про проведення щодо [PERSON] та [PERSON] досудового розслідування у кримінальному проваджені №22019000000000215 від 12.07.2019 року за підозрою у вчинені злочину проти [PERSON] . Зазначений факт, широко освітлювався в засобах масової інформації, зокрема: (https://hromadske.ua/ru/post/delo-gandzyuk-sud-ostavil-pod-strazhej- podozrevaemogo-levina); 4([INFO] ); ([INFO] ). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 19 постанови №1 від 27 лютого 2009року «Про судову практику у справах про захист честі, гідності та ділової репутації фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» визначено, що оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка, дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів(вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Отже, головною ознакою того, чи певне висловлювання є оціночним судженням чи фактом, є наявність фактичних даних, на які може таке поняття вказувати, а не тільки наявність визначення такого поняття в законодавстві. Як, вбачається із\~\~матеріалів\~\~справи, відповідач у своїй статті надав власну оцінку, яка сформувалася у нього на основі загальновідомого факту стосунків між [PERSON] та [PERSON] , тобто висловив суб`єктивні оціночні судження з приводу дій позивача, використавши словосполучення «найм адвоката», які в силу вимог закону, не\~\~підлягає спростуванню та доведенню їх правдивості. Окрім того, інформація щодо позивача, є суспільно значимою, тобто вона була предметом громадського інтересу на час поширення такої інформації, оскільки стосувалася розслідування кримінальної справи порушеної за фактом нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] , які призвели до її смерті, таке право громадськості знати цю інформацію переважають право позивача на її захист, а тому, таке поширення інформації відповідає практиці застосування Європейським судом з прав людини статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. З огляду на норми матеріального права та встановленні обставини справи, щодо поширення відповідачем інформації суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки поширена [PERSON] інформація стосовно позивача є суспільно значимою, тобто вона була предметом громадського інтересу на час поширення такої інформації, оскільки стосувалася розслідування кримінальної справи порушеної за фактом нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] , які призвели до її смерті, тому висловлювання [PERSON] щодо «найму адвоката» одним із «фігурантів справи» іншому, не містить фактичних даних, а є його оціночним судженням щодо цих подій та явищ. Відповідно до ч.2 п.2 ст.141ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача. На підставі викладеного, ст.ст. 15,16,,277,297,299 ЦК України, Закону України «Про інформацію»,

Outcome: dismissed