Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-09 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики в розмірі 175 000,00 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 30.04.2018 року між ним та відповідачем був укладений договір позики №1 на суму 175 000,00 грн., згідно якого [PERSON] зобов`язався повернути борг до 30.10.2018 року, про що також було складено розписку. Проте, на даний час сума боргу у повному обсязі не повернута, у зв`язку із чим позивач просить стягнути з відповідача суму боргу за договором позики у розмірі 175000,00 грн., та судові витрати у розмірі 1750,00 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі. Пояснив, що не мав матеріальної можливості повернути суму боргу вчасно, оскільки хворів, проте від свого зобов`язання щодо повернення боргу не відмовляється. Наслідки визнання позову у відповідності до ст. 206 ЦПК України йому відомі та зрозумілі. Вислухавши позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (в т.ч. грошові кошти в такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Статтею 1047 ч.2 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. При цьому, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. В судовому засіданні встановлено, що 30.04.2018 року [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) уклали договір позики №1 (а.с.3-4), відповідно до якого позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти у розмірі 175 000 грн., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів до 30.10.2018 року (п.п.2.1, 3.1. договору). Отже, 30.04.2018 року [PERSON] отримав у [PERSON] в позику грошові кошти в сумі 175 000 грн., що також підтверджується розпискою (а.с.5). Зазначений договір відповідає вимогам ст.1047 ЦК України, оскільки укладений в письмовій формі. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог щодо Кодексу. Із ст. 545 ЦК України, яка регулює підтвердження виконання зобов`язання, вбачається, що якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Як вбачається із договору позики відповідач зобов`язалася повернути борг до 30.10.2018 року. Відповідачем на день подання позову до суду сума боргу у розмірі 175 000 грн. не повернута, що з огляду на вимоги ч.1 ст.82 ЦПК України є обставиною, яка не підлягає доказуванню. Отже, оскільки відповідач свої грошові зобов`язання перед позивачем не виконав, з останнього на користь позивача підлягає стягненню 175000 грн. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,77,78,79,80,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання. За таких обставин, оскільки відповідач позовні вимоги визнав, наслідки визнання позову йому роз`яснені та відомі, суд відповідно до вимог ч.2 ст.206 ЦПК України, а також враховуючи вищевикладене, вважає за можливе позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 175000 грн. За правилами ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved