Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

Уберезні 2014 [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі з 20.10.89 року по 16.01.14 року. Під час перебування у шлюбі, відповідно до ордеру на житлове приміщення від 15.02.91 року їхній сім'ї надана квартира житловою площею 29,8 кв.м., загальною площею 50,9 кв.м. за [ADDRESS] у ЖБК «Арсеналець 29». Вони спільно сплачували пайовий внесок за спірну квартиру, а тому він має право претендувати на ? частину вказаної квартири, проте, оскільки на даний час не має можливості вирішити вказане питання мирним шляхом, вимушений звернутися до суду із вказаним позовом. Крім того, просив визначити порядок користування спірним житловим приміщенням, виділивши йому кімнату площею 17,4 кв.м. з лоджією, оскільки співвласники не змогли домовитися про порядок користування квартирою. Всудовому засіданні позивач з представником підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач проти задоволення позову в частині встановлення порядку користування квартирою заперечувала. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.10.89 року по 16.01.14 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30.01.14 року визнано за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні було встановлено та не оспорювалося сторонами по справі, що відповідно до ордеру на житлове приміщення від 15.02.1991 року їхній сім'ї була надана квартира житловою площею 29,8 кв.м., загальною площею 50,9 кв.м. за [ADDRESS] в ЖБК «Арсеналець 29». Відповідно до довідки, виданої ЖБК «Арсеналець 29» у лютому 1992 року було виплачено в повному обсязі пайовий внесок за спірну квартиру. Відповідно до ч. 3 ст. 384 ЦК України у разі викупу квартири член житлово - будівельного кооперативу стає її власником. Згідно зі ст. 60 СК України (введеного в дію з 1 січня 2004 року і діючого на час вирішення справи судом), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 2 ст. 60 СК України встановлено презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу. Відповідно до ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу. Оскільки, як було встановлено судом при розгляді справи, позивач та відповідач спільно сплачували пайовий внесок за спірну квартиру, знаходячись у зареєстрованому шлюбі, позовні вимоги [PERSON] в частині визнання права власності на ? частину спірної квартири підлягають задоволенню. Судом встановлено, що спірним житловим приміщення є двохкімнатна квартира [ADDRESS] і, яка належить сторонам. Квартира має дві кімнати: площею 17,4 квадратних метрии та площею 12,4 квадратних метри, загальна житлова площа квартири складає 29,8 квадратних метри. Відповідно до часток у спільній власності на долю сторін припадає по 14,9 квадратних метри житлової площі квартири. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до вимог ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Протягом судового розгляду сторони не надали доказів домовленості про порядок користування. Відповідач проти задоволення позову заперечувала. Зважаючи на те, що кімнат, які б припадали на ідеальну долю власності позивача у даній квартирі відсутні та запропонований позивачем порядок користування квартирою може суттєво порушувати права та інтереси інших співвласників, суд позбавлений можливості дійти висновку про обґрунтованість заявлених вимог про встановлення порядку користування та вважає, що порядок користування квартирою, про встановлення якого происть позивач порушить права та інтереси відповідача, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: partial