Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

У березні 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] за минулий час (за останні три роки) та просила стягувати в подальшому до досягнення [PERSON] повноліття у розмірі 1/2 частини зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, мотивуючи тим, що 13.08.1994 р. уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу народився син [PERSON], [INFO] 20.09.2011 р. рішенням Дарницького районного суду м. Києва шлюб розірвано. Дитина проживає разом з матір'ю та перебуває на її повному утриманні. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку щодо утримання дитини. Дитини хворіє на псоріаз і знаходиться на обліку у лікаря-дерматолога, у зв'язку з чим йому постійно потрібно амбулаторне та стаціонарне лікування та спеціальне балансоване харчування. В судовому засідання [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити з викладених підстав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений за місцем реєстрації (а.с. 17), причини не явки суду не відомі. Судом, відповідно до положень ст. 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних доказів у справі. Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України у постанові від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо стягнення аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатні чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 213 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Суд, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини. Сторони зареєстрували шлюб 13 серпня 1994 року Лівобережним міжрайонним управлінням реєстрації шлюбів в м. Києва, актовий запис 1374 (а.с. 2). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] (а.с. 3). 20 вересня 2011 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 4). Позивач [PERSON] в судовому засіданні подала виписку з амбулаторної картки [PERSON], [INFO], відповідно до якої дитина перебуває на обліку з захворюванням псоріаз та потребує лікування за призначенням лікаря, що потребує додаткових матеріальних витрат. Вказує, що її заробітна плата не дає їй можливості повністю забезпечити потреби сина. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 Сімейного кодексу Україна. Відповідно до ст. 108 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що відповідач не належно виконує свої обов'язки щодо утримання сина [PERSON], [INFO], а отже враховуючи те, що дитина проживає та перебуває на повному утриманні позивача, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, тобто аліменти необхідно стягнути з нього примусово в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) щомісячно на утримання сина [PERSON], [INFO], починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати та батько мають рівні прав та обов'язки щодо дитини. Разом з тим, розглядаючи позовні вимоги [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання сина за минулі три роки, суд приходить до висновку про те, що останні не підлягають задоволенню з огляду на те, що позивач не надала належні докази відповідно до положень ст. ст. 57-60 ЦПК України. За нормою ч. 2 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від сплати. Згідно ч. 1 ст. 194 Сімейного кодексу України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання. Разом з тим, наявність обставин, необхідних для проведення виплат, визначених зазначеною статтею, позивачем не доведена перед судом. Враховуючи те, що позивач за подання позову, відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати з відповідача по справі на користь держави.

Outcome: partial