Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із заявою, у якій просив визнати [PERSON], який помер 01 грудня 2016 року, його батьком та внести відповідні зміни щодо батька до актового запису №\~596 про його народження, зробленого 18 липня 1992 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області. В обґрунтування заяви зазначав, що у період з 1991 по лютий 2009 року його мати [PERSON] проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу з [PERSON] за місцем її реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Під час їхнього спільного проживання 18 червня 1992 року у них народився він, син [PERSON]. Оскільки на момент його народження батьки у шлюбі не перебували, запис про його батька у Книзі реєстрації народжень здійснено відповідно до ч. 2 ст. 55 КпШС України за вказівкою матері і батьком записаний [PERSON]. До дня його народження та після [PERSON] проживав з його матірю [PERSON] за вказаною адресою, вели спільне господарство, виховували спільного сина та дочку [PERSON] [PERSON], яка на той час була неповнолітньою. Після 2009 року відносини між батьками погіршились, тому вони стали проживати окремо, проте й надалі продовжували спілкуватися. Батько приймав активну участь в його вихованні, продовжував надавати йому матеріальну допомогу. 01 грудня 2016 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно. Встановлення факту батьківства йому необхідно для оформлення спадкових прав після смерті батька [PERSON] та отримання спадщини як спадкоємцем за заповітом першого ступеня спорідненості, а також для того, щоб його майбутні діти знали свого діда. Заінтересовані особи: його мати та дві дочки померлого батька заперечень проти заяви не мають, спору про право між ними не існує. Той факт, що [PERSON] є його батьком підтверджується фотографіями, включенням батьком його до заповіту, показаннями свідків. Заявник [PERSON] у суді заяву підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеному, просив суд задовольнити заяву. Заінтересована особа [PERSON] у суді заяву підтримала та пояснила, що вона є дочкою [PERSON] від першого шлюбу. Шлюб між її батьками розірваний 02 вересня 1993 року. Познайомившись з [PERSON], її батько переїхав жити до неї. У 1992 році у них народилася спільна дитина син [PERSON], заявник у справі. [PERSON] за життя визнавав себе батьком заявника, піклувався про нього, проживав разом із ним та його матірю до 2009 року у місті Бровари Київської області. Заінтересована особа [PERSON] у суді заяву підтримала та пояснила, що вона теж є дочкою [PERSON], після знайомства батька з [PERSON] у них народилася спільна дитина [PERSON], до 1994 року вона проживала зі своєю сестрою [PERSON] у місті Києві, потім разом із батьком [PERSON], [PERSON] та [PERSON] однією сімєю у місті Бровари Київської області. [PERSON] визнавав своє батьківство стосовно [PERSON], виховував його та матеріально забезпечував. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримала та пояснила, що з [PERSON] вона познайомилися наприкінці 1990 року, з початку 1991 року вони стали проживати разом, 18 червня 1992 року у них народився син [PERSON]. Запис про батька дитини було зроблено за її вказівкою з метою отримання допомоги на утримання дитини як одинокою матірю. Шлюб із [PERSON] вони не укладали, при цьому 17 років вони фактично до повноліття заявника проживали однією сімєю, вели спільне господарство. Заінтересована особа Броварський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Київської області у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, у якій просив розглянути справу за відсутності їхнього представника, як заінтересована особа прав заявника не оспорює. Заслухавши пояснення заявника, заінтересованих осіб, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Із свідоцтва про народження заявника [PERSON] серії VІІ-БК №\~459723, виданого 18 липня 1992 року, вбачається, що він народився 18 червня 1992 року у місті Бровари Київської області, про що 18 липня 1992 року Відділом запису актів громадянського стану Броварського міськвиконкому Київської області у книзі реєстрації актів про народження зроблено актовий запис за №\~596. Його батьком записаний [PERSON], матірю [PERSON]. На момент народження 18 червня 1992 року [PERSON] його мати [PERSON], [INFO], у шлюбі не перебувала. Згідно із ч. 1 ст. 53 КпШС України, чинного на час народження заявника, походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матірю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. Відповідно до ч. 1 ст. 55 КпШС України якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері, а запис про батька дитини за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду. За змістом ч. 2 ст. 55 КпШС України при народженні дитини у матері, яка не перебуває в шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, імя, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою. З Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №\~00018438868 від 28 липня 2017 року про народження заявника [PERSON], [INFO], видно, що підставою запису відомостей про батька дитини є заява матері [PERSON] від 18 липня 1992 року. Батьком дитини на підставі цієї заяви записаний [PERSON], українець. Видано довідку в соцзабез. Актовий запис підписано матірю та свідками [PERSON] і [PERSON] Верховний Суд України у постанові від 25 лютого 2015 року у справі №\~6-20цс15 висловив правову позицію та вказав на те, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина 1 статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матірю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Відповідно до положень ч. 2 ст. 53 КпШС України у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 53 КпШС України при встановленні батьківства суд бере до уваги докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. У ст. 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлено, що у період з початку 1991 року по лютий 2009 року мати заявника [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю без шлюбу за адресою: [ADDRESS], як жінка і чоловік вели спільне сумісне господарство, підтримували подружні відносини. У період їхнього спільного проживання 18 червня 1992 року у них народився син [PERSON]. 01 грудня 2016 року [PERSON] помер у віці 68 років у селі Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії І-ОК №\~386019. Свідок [PERSON] у суді показала, що мати заявника [PERSON] знає із 70-х років, є хрещеною матірю [PERSON], той факт, що він є сином [PERSON] їй відомо безпосередньо від матері заявника [PERSON], про цей факт її також особисто повідомляв батько заявника [PERSON], проживали вони разом однією сімєю у місті Бровари Київської області, останній піклувався про заявника, займався його вихованням. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що померлий [PERSON] визнавав заявника [PERSON] своїм сином, останній називав його батьком. Вони багато часу проводили разом, [PERSON] говорив їй, що [PERSON] є його сином, забирав [PERSON] зі школи, вона часто бачила їх разом. Свідки [PERSON] у суді показала, що вона проживає у тому ж будинку, що й заявник [PERSON], померлий [PERSON] проживав разом із матірю заявника [PERSON] із 1991 року, у 1992 році у них народився син [PERSON], протягом 17 років вони проживали разом, [PERSON] як батько приймав участь у вихованні свого сина, надавав йому матеріальну допомогу. [PERSON] повідомляв їй, що [PERSON] є його сином. За змістом заповіту від 11 серпня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №\~1333, [PERSON], [INFO], заповідав заявнику [PERSON] земельну ділянку площею 0,0674 га, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, село Вишеньки, кадастровий номер 3220881301:01:018:0120. Інше належне йому майно він заповідав в рівних частках двом своїм дочкам [PERSON] та [PERSON], які є заінтересованими особами у даній справі. Із спадкової справи №\~88/2017 до майна померлого 01 грудня 2016 року [PERSON] вбачається, що 21 квітня 2017 року у визначений законом строк до Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області із заявами про прийняття спадщини за заповітом після його смерті звернулися троє спадкоємців за заповітом: заявник [PERSON] та дві дочки померлого [PERSON] і [PERSON] Пленум Верховного Суду України у п. 9 постанови №\~3 від 15 травня 2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів розяснив, що відповідно до статей 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 234, п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема родинних відносин. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи надані пояснення заінтересованих осіб матері заявника та двох дочок померлого [PERSON], показання свідків, інші обставини справи, складання [PERSON] заповіту на імя заявника [PERSON] на земельну ділянку, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] про визнання [PERSON], який помер 01 грудня 2016 року, його батьком є обґрунтованою та підлягає задоволенню. За змістом ст. 134 СК України у разі визнання батьківства орган державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. У звязку із встановленням факту батьківства [PERSON] стосовно [PERSON] в актовий запис №\~596 від 18 липня 1992 року про народження заявника підлягають внесенню відомості про його батька. Зазначений факт судом встановлено для надання заявнику можливості оформити свої спадкові права за заповітом як спадкоємцем першого ступеня спорідненості. На підставі викладеного,

Outcome: approved