Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що він є пасинком загиблого на ВП «Шахта «Північна» ДП «Дзержинськвугілля» забійника на відбійних молотках дільниці № 89-1160 [PERSON], який, від отриманих травм на виробництві у звязку з нещасним випадком, який стався 06 лютого 2012 року, помер 10 лютого 2012 року. Вказував, що з грудня 2000 року та до смерті [PERSON] він разом зі своєю матірю [PERSON] були зареєстровані та проживали з [PERSON] однією родиною в квартирі [ADDRESS], вели сумісний побут та господарство, вітчим утримував та піклувався про нього, приймав участь в сімейних витратах, сплачував його навчання та лікування, виховував його; крім цього, [PERSON] вирішував всі матеріальні витрати родини позивача, проводив разом із ними відпочинок, і взагалі ріс в благополучній атмосфері, та вважає загиблого своїм батьком. Посилаючись на те, що він є інвалідом ІІ групи та фактично перебував на утриманні [PERSON], після уточнення позовних вимог просив встановити факт того, що він був членом сімї загиблого [PERSON]; зобовязати відповідача призвести нарахування та виплату щомісячних страхових платежів, одноразової страхової виплати у звязку зі смертю [PERSON], одноразову допомогу як особі, яка перебувала на утриманні загиблого; зобовязати відповідача провести індексацію щомісячних сум відшкодування шкоди, стягнути суму компенсації у звязку з несвоєчасною виплатою сум відшкодування шкоди, та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 19 листопада 2015 року позовні вимоги [PERSON] до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Дзержинську Донецької області (далі за текстом ФССНВ) про встановлення факту члена сімї, який перебував на утриманні та стягнення страхових виплат, відшкодування моральної шкоди, задоволено: встановлено факт, що [PERSON] був членом сім'ї [PERSON], загиблого 10 лютого 2012 року та перебував на утриманні останнього у період з 2000 року по 10 лютого 2012 року; зобовязано ФССНВ у м. Дзержинську провести на відшкодування шкоди у звязку із втратою годувальника на користь [PERSON] одноразову страхову виплату в розмірі пятирічного заробітку 438372,60 гривень, одноразову допомогу у розмірі річної заробітної плати 87674, 52 гривень, щомісячні страхові платежі у розмірі 2739,83 гривень; зобовязано ФССНВ у м.Дзержинську провести індексацію щомісячних платежів у відшкодування шкоди на користь [PERSON], починаючи з 10 лютого 2012 року. Стягнуто з ФССНВ у м. Дзержинську на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди 1000 гривень. В апеляційній скарзі ФССНВ у м. Дзержинську, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги ФССНВ у м. Дзержинську зазначає, що померлий [PERSON] та мате позивача [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не проживали, біологічним батьком позивача [PERSON] не був, у звязку з чим, на думку апелянта, спільне проживання позивача з [PERSON] не відповідає терміну «сімя» в розумінні ст. 3 Сімейного Кодексу України. Також зазначає, що позивач не надав доказів на підтвердження факту того, що він був членом сімї [PERSON]. Крім цього, вказує, що Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено належність дітей, щодо яких померлий не мав будь яких передбачених Сімейним Кодексом України прав та обовязків до осіб, що знаходились на утриманні померлого потерпілого на виробництві. В судовому засіданні апеляційного суду представник ФССНВ у м. Дзержинську [PERSON], який діє на підставі довіреності, доводи, викладені в апеляційній скарзі підтримав та просив її задовольнити. В судове засідання [PERSON] не зявився, повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи, подав заяву з проханням розглянути справу без його участі, апеляційну скаргу просив відхилити. Апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, що не зявились, оскільки відповідно до вимог ст. 305 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ФССНВ у м. Дзержинську [PERSON], дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, апеляційний суд приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із розясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Судом першої інстанції встановлено, що на день смерті [PERSON] [PERSON] входив до складу його сім'ї, що підтверджується довідкою ДКП «Дзержинськжитлосервіс» від 16 лютого 2012 року (а.с. 45), актами, складеними головою вуличного комітету, в яких зазначено, що з грудня 2000 року по день смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав з [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю в квартирі [ADDRESS] (а.с.18,19,20). Також, судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] брав участь у вихованні [PERSON] та повністю утримував його з 12 років по день загибелі, що було підтверджено в судовому засіданні поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та довідкою, затвердженої головою ППО ВП «Шахта «Північна», в якій вказано, що забійнику ВП «Шахта «Північна» ДП «Дзержинськвугілля» [PERSON] видавалися сімені путівки на відпочинок на 3-х осіб : [PERSON]; [PERSON]; [PERSON] (а.с. 40; 43-44). Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що відмовою ФССНВ у м. Дзержинську у виплаті належних [PERSON] сум, йому було спричинену моральну шкоду. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], в частині встановлення факту того, що позивач був членом сімї [PERSON] та зобовязання відповідача провести відповідні виплати, суд першої інстанції керувався Законами України «Про охорону праці», «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції, яка діяла на час смерті [PERSON]М.), «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з несвоєчасністю строків їх сплати», нормами Сімейного Кодексу України та виходив з того, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт того, що [PERSON] був членом сімї померлого [PERSON] та будучи інвалідом ІІ групи і перебуваючи на утриманні померлого, має право на отримання зазначених в позовній заяві сум. Такі висновки суду першої інстанції відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам. Доводи апеляційної скарги в цій частині своїй більшості стосуються оцінки доказів. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України. Згідно ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку. За вказаних обставин доводи відповідача ФСННВ про неправильну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, відповідачем не надано. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди суд першої інстанції керувався ст. 23 Цивільного Кодексу України та виходив з того, що тривале порушення прав позивача в частині відсутності отримання відшкодування шкоди, спричинило останньому моральну шкоду, яка підлягає стягненню на його користь з відповідача. Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про порушення судом першої інстанції в цій частині норм матеріального права за наступних підстав. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. З аналізу зазначеної норми матеріального права вбачається, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, які спричинили пошкодження або знищення майна, каліцтво, приниження честі та гідності. В той час як позивач обґрунтовує спричинення йому моральної шкоди невиплатою належних йому сум відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». За таких обставин відшкодування моральної шкоди не передбачено законом, тому у задоволенні в цій частині позовних вимог [PERSON] слід відмовити, а рішення в цій частині скасувати. Крім цього, ухвалою судді Апеляційного суду Донецької області від 14 грудня 2015 року було відстрочено ФССНВ оплату судового збору у неоплаченій частині за подачу апеляційної скарги до ухвалення рішення по справі в розмірі 1 887,36 гривень, які підлягають стягненню з ФССНВ в дохід держави.

Outcome: partial