Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з відповідача на її користь на відшкодування матеріальної шкоди 333,5 грн. та на відшкодування моральної шкоди 10000 грн., а також вирішити питання про розподіл судових витрат. Позовні вимоги мотивовано тим, що 04.07.2014 року відповідач, повернувшись додому в стані алкогольного сп'яніння, вчинив сварку та висловлювався в бік позивача грубою нецензурною лайкою, погрожуючи фізичним насиллям, за що його притягнено до адміністративної відповідальності. Протиправними діями відповідача позивачу спричинено матеріальної та моральної шкоди, яку він добровільно відшкодувати відмовляється, що змісило позивача звернутись з позовом до суду. У судовому засіданні позивач повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову повністю через його безпідставність та недоведеність. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з урахуванням наступного. В судовому засіданні встановлено, що постановою судді Комсомольського районного суду м. Херсона від 07.08.2014 року (справа № 667/5911/14п) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП (насилля в сім'ї психологічного характеру). Згідно матеріалів справи постанова набрала законної сили. Розглядаючи справу, суддя встановив, що 04.07.2014 року відповідач, повернувшись додому в стані алкогольного сп'яніння, вчинив сварку та висловлювався в бік позивача грубою нецензурною лайкою, погрожуючи їй фізичним насиллям. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Аналогічні положення містяться в ст. 10 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно положень ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у п. 2 постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року, шкода, заподіяна майну або особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 9 цієї постанови Пленуму розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди позивач обґрунтовує тим, що в результаті неправомірних дій відповідача через психологічний стрес загострилась її хронічна хвороба нирки, після чого вона витратила 333,5 грн. на лікування. Оцінивши обставини справи, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустими доказами не довела наявність безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями відповідача та загостренням її хвороби нирки. Саме тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Разом з тим, суд вважає, що протиправними діями відповідача, які полягали у висловлюванні в бік позивача грубої нецензурної лайки, поєднаної з погрозами фізичним насиллям, позивачу було завдано душевного болю та страждання, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими. Враховуючи обставини справи, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 300 грн. на відшкодування моральної шкоди, що відповідатиме характеру та обсягу страждань, яких вона зазнала. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Зокрема, судові витати, які складаються з судового збору в розмірі 243,6 грн.

Outcome: partial