Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

У березні 2016р. [PERSON] (Позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] (Відповідач) про поділ майна подружжя. Свої позовні вимоги Позивачка обґрунтовує тим, що вона з 25.11.2000 року перебувала в шлюбі з [PERSON], в якому у сторін народилось троє дітей: [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами було розірвано13.10.2014р. Одразу ж після розірвання шлюбних та сімейних стосунків діти залишились проживати разом з Позивачкою, Відповідач самоусунувся від своїх батьківських обов'язків по забезпеченню, догляду та розвитку дітей. За час спільного подружнього життя сторонами було придбано наступне майно: - квартира [ADDRESS], складається з 3-х кімнат, загальна площа 113,30 кв.м., житлова площа 67,50 кв.м.; - квартира № [ADDRESS], складається з 2-х кімнат, загальна площа 86,3 кв.м., житлова площа 46,8 кв.м. З урахуванням інтересів дітей, зважаючи на той факт, що вони проживають з Позивачкою, остання вважає за можливе відступити від засади рівності часток подружжя у вказаному майні, та просила поділити майно подружжя між [PERSON] та [PERSON], виділивши [PERSON]: 2\\3 частини квартири [ADDRESS]; 2\\3 частини квартири [ADDRESS]; поділити майно подружжя між [PERSON] та [PERSON], виділивши [PERSON]: 1\\3 частини квартири [ADDRESS]; 1\\3 частини квартири [ADDRESS] Після усунення недоліків позовної заяви, ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва Маліновської В.М. від 22.04.2016р. відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні (а.с.22). Відповідач подав суду заперечення на позовну заяву (а.с.30-32), в яких зазначив, що згідно чинного законодавства за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 16.05.2016р. ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 1 000,00грн. щомісячно на кожну дитину, таким чином, питання аліментів вже вирішено судом та суд надавши оцінку всім доказам у справі визначив саме той розмір аліментів, який є достатнім для забезпечення фізичного та духовного розвитку дітей. Таким чином, у Позивачки відсутні підстави, відповідно до яких частка майна Позивача у спільному майні подружжя могла бути збільшена. Окрім того, Відповідач зазначив, що під час спільного проживання Відповідача з Позивачем, Відповідач самостійно дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, а також спільне майно подружжя було придбано Відповідачем за кошти, які ним зароблені власними зусиллями, Позивач більшу частину часу перебувала в декретній відпустці та взагалі не дбала про матеріальне забезпечення сім'ї, навіть після того як діти підросли. В зв'язку з чим, Відповідач заперечує проти позовної заяви в частині способу поділу спільного майна подружжя, вважає справедливим поділити майно наступним чином: виділити Позивачу у власність наступне майно: 1\\3 частини квартири [ADDRESS]; 1\\3 частини квартири [ADDRESS]; виділити у власність Відповідача наступне майно: 2\\3 частини квартири [ADDRESS]; 2\\3 частини квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні Позивачка позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник Відповідача - [PERSON] просив в задоволенні позову відмовити в частині визначеного Позивачкою способу поділу спільного майна подружжя. Суд, вислухавши пояснення Позивача та представника Відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Позивачка та Відповідач з 25.11.2000 року перебували в шлюбі, який був зареєстрований 25.11.2000р. у Корабельному районному відділі реєстрації актів громадянського стану м.Миколаєва за №465. Рішенням Корабельного районного суду м.Миколаєва від 13.10.2014р. у справі №488/3964/14-ц, яке набрало законної сили 24.10.2014р., шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.7). Від шлюбу подружжя має трьох спільних дітей - [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO]., та [PERSON], [INFO]., що підтверджується Свідоцтвами про народження серії [NUMBER], серії [NUMBER], серії [NUMBER] відповідно (а.с.8-10). Судом встановлено, що за період шлюбу сторонами, зокрема, було придбано: 1) квартира № [ADDRESS], що складається з 3-х кімнат, жилою площею 67,50 кв.м., загальною площею 113,30 кв.м., що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 21.02.2008р. (на ім'я [PERSON]), виданим Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 11.02.2008р. № 256-С/КІ, реєстраційний напис Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна записаний у реєстрову книгу № 551-157 за реєстровим № 45432 від 26.02.2008р. (а.с.11,45) та листом Київського міського бюро технічної інвентаризації від 17.08.2016р. № 10731 (И-2016) (а.с.44); 2) квартира № [ADDRESS], загальною площею 86,3 кв.м., жилою площею 46,8 кв.м., що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно індексний номер: 7992569 від 15.08.2013р. (на ім'я [PERSON]), виданим Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м.Києві (а.с.12), право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису: 2121719 від 14.08.2013р., реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 133409380000, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 7992778 від 15.08.2013р. (а.с.13) та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 60930643 від 08.06.2016р. (а.с.38-39). Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні положення передбачені і в ч.ч. 3,4 ст. 368 Цивільного кодексу України, в яких зазначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Враховуючи те, в судовому засіданні достовірно встановлено, що квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] були придбані на ім'я Відповідача під час шлюбу, а шлюбні відносини між позивачем та відповідачем на час придбання вказаного нерухомого майна не були припинені і режиму роздільного проживання встановлено не було, то вони є спільною сумісною власністю подружжя. Обставини, що зазначені відповідачем на заперечення позовних вимог не доводять того, що спірні квартири не є об'єктом спільної сумісної власності, належних та допустимих доказів на підтвердження заперечень Відповідача суду не надано. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно зі ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно положень п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За змістом ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За статтею 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. При цьому вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до п.23 Постанови №11 від 21.12.2007р. судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. При вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК ( 2947-14 ) в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба (п. 30 Постанови № 11 від 21.12.2007р.). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 16.05.2016р. у справі № 761/11013/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, стягнуто з [PERSON]. на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO]., у розмірі 1 000,00 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 23.03.2016р. до повноліття дітей (а.с.33). За поясненнями сторін станом на 08.06.2016р. рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 16.05.2016р. не вступило в законну силу та оскаржується Відповідачем. Разом з тим, в судовому засіданні 14.09.2016р. Позивачка зазначила, що Відповідач сплачує аліменти на утримання дітей, проте вона не навела суду доказів того, що їй недостатньо коштів, з урахуванням аліментів, які сплачуються Відповідачем для належного виховання, утримання та розвитку дітей, в той час, як факт проживання дітей з одним із подружжя сам по собі, в силу ч.3 ст.70 СК України, не може бути правовою підставою для відступлення від рівності часток при поділі майна подружжя. За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для відступлення від засади рівності часток подружжя, з підстав, зазначених в позовній заяві. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя підлягає частковому задоволенню шляхом визнання за кожним із подружжя в порядку поділу спільного сумісного майна права власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS] (загальна площа квартири 113,3кв.м., житлова площа 67,5 кв.м.); та права власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS] (загальна площа квартири 86,3кв.м., житлова площа 46,8 кв.м.). Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд також присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4 134,00 грн. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 57, 59, 60, 62, 69-70, 71, 74 СК України, ст. 383 ЦК України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», та

Outcome: partial