Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

У березні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом посилаючись на те, що рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 24 травня 2012 року з нього на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частки всіх доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 травня 2012 року і до повноліття дитини. Його матеріальний стан після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів змінився, оскільки 21 липня 2016 року він звільнився з постійного місця роботи та до теперішнього часу не має постійного заробітку. Крім того, він вдруге уклав шлюб, від якого 03 лютого 2017 року народилася дитина, його дружина знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Просив суд зменшити розмір аліментів з ? частки його заробітку до 600 гривень щомісячно, до повноліття дитини. Також зазначав, що в січні та лютому 2017 року він добровільно перерахував аліменти на користь відповідачки по 800 грн., але згідно з довідкою-розрахунком державного виконавця Центрального ВДВС м. Маріуполя В-7 від 16 березня 2017 року, за період з 01 січня 2017 року по 16 березня 2017 року йому була нарахована заборгованість по аліментам в сумі 2 370 грн. 45 коп., з якою він не згоден, оскільки при нарахуванні аліментів у розмірі 1 578 грн. на місяць державним виконавцем був врахований заробіток в розмірі 6 312 грн., що не відповідає дійсності, оскільки він з 21 липня 2016 року є безробітним. Просив звільнити його від заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 2 370 грн. 45 коп. Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 13 травня 2017 року позов [PERSON] задоволено частково. Зменшено розмір аліментів, стягнутих рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 травня 2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], з ? частини до 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання чинності рішення суду і до повноліття дитини. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі позивач [PERSON], посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення його позову в повному обсязі. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача [PERSON], який просив задовольнити апеляційну скаргу, пояснення відповідачки [PERSON], яка заперечувала проти задоволення скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або його зміни є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON] про зменшення розміру аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведений факт зміни його матеріального та сімейного стану, тобто, позивачем доведено, що на теперішній час він не має матеріальної можливості сплачувати аліменти у розмірі ? частини його заробітку щомісячно, а також відмовляючи у задоволенні вимог про звільнення від сплати заборгованості по аліментам виходив з недоведеності обставин, що мають істотне значення для звільнення позивача від сплати заборгованості. Між тим з висновком суду про стягнення аліментів у частці від доходу не можна погодитися, оскільки він зроблений з порушенням норм матеріального закону. Відповідно до положень ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до розяснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», згідно якого відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, вказана правова норма повязує підстави зміни розміру аліментів саме зі зміною матеріального та сімейного становища як платника так і стягувача аліментів. При розгляді справи судом першої інстанції було встановлено, що позивач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. На підставі рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 24 травня 2012 року він сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання сина в розмірі ? частки всіх доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 травня 2012 року і до повноліття дитини. Після ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] матеріальний та сімейний стан позивача змінився, оскільки 21 липня 2016 року він звільнився з ВАТ «Медлайн Плюс» за власним бажанням (а.с. 25-26), 12 листопада 2016 року уклав шлюб з [PERSON] (а.с. 27), від якого 03 лютого 2017 року народилася донька [PERSON], а дружина позивача знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років (а.с.29). Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для задоволення його вимоги про зменшення розміру аліментів. Оскільки з часу стягнення на користь відповідача аліментів змінилося матеріальне та сімейне становище позивача, він не має постійної роботи, на його утриманні на сьогодні наявні інші утриманці: дружина та ще одна неповнолітня дитина, то апеляційний суд вважає, що наявні підстави для зміни розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду. Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано встановлена зміна сімейного та майнового стану позивача, що виражається в укладенні шлюбу та народженні другої дитини, яку він також зобовязаний утримувати. Докази, які б свідчили про можливість позивача сплачувати аліменти в раніше визначеному розмірі відсутні. Вирішуючи питання щодо способу стягнення та розміру аліментів, апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182, СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд, за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Підставами визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Тобто, зазначені норми повязують можливість визначення аліментів у твердій грошовій сумі не тільки з характером доходів платника аліментів а і з наявністю інших обставин, що мають істотне значення. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Аналогічне розяснення викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 р. у справі № 6-143цс13 яка згідно ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Вирішуючи питання про спосіб та розмір аліментів апеляційний суд з урахуванням вимог ст.ст. 182, 183, 184 СК України враховує відсутність у позивача роботи та регулярного заробітку, наявність у нього інших утриманців. З врахуванням прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, який складає 01 травня по 30 листопада 2017 року 1 777 грн., а також обовязку обох батьків утримувати свою дитину, колегія суддів вважає можливим змінити спосіб та розмір аліментів, які стягнуті за рішенням суду, визначивши аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 900 грн. щомісячно в звязку з чим ухвалене судом в рішення в цій частині необхідно змінити. В той же час, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволені позову про звільнення від сплати заборгованості по аліментам у звязку з відсутністю доказів, які б підтверджували істотність обставин та поважність причин виникнення заборгованості за аліментами є обґрунтованим. Згідно із ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у звязку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Посилання позивача, як на підставу своїх вимог, на те, що заборгованість за аліментами виникла з вини державного виконавця, який невірно нарахував йому розмір заборгованості виходячи з розміру його заробітку в той час коли він був вже безробітний є безпідставними, такими, що не відповідають вимогам закону, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 111 Закону України «Про виконавче провадження» саме на боржника покладається обовязок щодо надання державному виконавцю достовірних відомостей про свої доходи та майно. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, таким чином державним виконавцем обґрунтовано був врахований заробіток в розмірі 6 312 грн. при визначенні заборгованості позивача за аліментами.

Outcome: partial