Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

У вересні 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду із даним позовом. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON] Від цього шлюбу вони мали двох синів: [PERSON], 1968 року народження, та [PERSON], 1973 року народження. На підставі рішення виконавчого комітету Києво-Святошинсько районної ради народних депутатів Київської області від 15.05.1978 року № 250/5 сім'ї позивача з чотирьох чоловік була надана трикімнатна квартира [ADDRESS]. З 2004 року за вказаною адресою була зареєстрована внучка позивача [PERSON], 1991 року народження. У січні 2014 року відповідачка [PERSON] виїхала з квартири позивача, забрала свої речі і до теперішнього часу фактично проживає у співмешканця в [ADDRESS] витрати на утримання майна не несе. Відповідачка до теперішнього часу зареєстрована у зазначеній квартирі, перешкоджає позивачу належним чином користуватися житлом, так як остання сплачує комунальні послуги за всіх зареєстрованих у квартирі, в тому числі і за відповідачку, яка фактично не проживає в ній, і їй з цієї причини як дитині війни та ветерану праці не надається субсидія на сплату комунальних послуг. Просила суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] зобов'язати Києво-Святошинський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Київській області зняти [PERSON] з реєстрації за адресою: [ADDRESS] стягнути з відповідачки на її користь судові витрати. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримала. Просили задоволити позов в повному обсязі. У судовому засіданні відповідачка та її представник проти позову заперечували, подали суду письмові заперечення. Просили відмовити в задоволенні позову. У судове засідання представник Києво-Святошинського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Київській області не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до вимог п. 5 ст. 74 ЦПК України, про причини своєї неявки та позицію щодо позову суд теж не повідомив. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При розгляді справи судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Києво-Святошинсько районної ради народних депутатів Київської області від 15 травня 1978 року № 250/5 [PERSON] на сім'ю з чотирьох чоловік ([PERSON], чоловік [PERSON], сини [PERSON], [PERSON] та [PERSON]) було видано 06 червня 1978 року ордер № 012343 на вселення у трикімнатну квартиру [ADDRESS] За даними довідки за Формою 3, виданої КП «УМГ» Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 03 вересня 2014 року за №1006, та паспорта позивача вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS], і є власником особового рахунку на цій житловій площі. [INFO] року помер син позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 20 березня 2002 року. [INFO] року помер чоловік позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 13 січня 2003 року. 03 червня 2004 року за вказаною адресою була зареєстрована внучка позивача [PERSON], 1991 року народження, що підтверджується довідкою за Формою 3, виданою КП «УМГ» Вишневої міської ради від 03 вересня 2014 року за №1006. [INFO] року помер син позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10 червня 2014 року. Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми. У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 156, ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина, діти і батьки. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Таким чином, відповідачка до моменту залишення квартири була членом сім'ї та мала право користування жилим приміщенням. За правилом ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З пояснень позивача та відповідача встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] склались напружені відносини через проживання [PERSON] однією сім'єю з [PERSON], у зв'язку з чим виникали сварки. У січні 2014 року [PERSON] та [PERSON] виїхали з спірної квартири та згодом почали проживати в с. Крюківщина. Ст.ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Відповідно до ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни. П.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначає, що у справах про визнання наймача або членів його сім'ї такими, що втратила право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Згідно з актами обстеження матеріально-побутових умов проживання громадян м. Вишневого депутата Вишневої міської ради за № 1/04-802 від 12 лютого 2014 року, №1/04-800 від 22 травня 2014 року, № 1/04-801 від 29 серпня 2014 року, №1/04-29 від 30 грудня 2014 року відповідачка не проживає за адресою: [ADDRESS]. Дані акти суд оцінює критично, оскільки дані акти не підтверджують відсутності речей або будь-якого іншого майна відповідачки, не можливо встановити чи переривався термін не проживання відповідачки в кватирі. Дані акти констатують лише той факт, що станом на певну дату [PERSON] не проживала в спірній квартирі. Крім того, з даних актів не можливо встановити на підставі яких саме обставин, вони були складені. На підтвердження факту не проживання відповідачки були допитані свідки [PERSON] та [PERSON], які суду показали, що допомагають та перебувають з позивачкою в гарних відносинах; часто бувають в квартирі, відповідачку не бачили там тривалий час, навіть коли хоронили [PERSON] Дані покази суд оцінює критично, оскільки про обставини щодо ночування [PERSON] в квартирі, відсутності її речей в спірній квартирі відмові зі слів позивача. Інших істотних обставин дані свідки суду не повідомили. Позивачем не подано належних та допустимих доказів того, що з січня 2014 року відповідачка [PERSON] постійно, безперервно не проживає у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS], відсутності її речей, відсутності інтересу до житлової площі. Пояснення позивача, що відповідачка не сплачує свою частину коштів по комунальним послугам, не є достатньою підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житлом, оскільки жодних вимог щодо такої сплати відповідачу не ставилась за часу відсутності її в квартирі. Дана обставина підтверджена і позивачкою при розгляді справи. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачка [PERSON] невтратила право користування спірним жилим приміщенням, хоч добровільно і залишила спірне жиле приміщення, разом з тим речі всі не забрала, час від часу ночувала в помешканні, через неприязні стосунки [PERSON]. з [PERSON] постійно проживати немає можливості, оскільки на даний час вагітна, що є поважною причиною, та відповідно до вимог ст. 72 ЖК України є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється за заявою особи, запиту органу реєстрації, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть. Оскільки суд відмовляє в задоволенні вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, тому не підлягають задоволенню вимоги про зобов'язання вчинити дію. Зважаючи на вищенаведене, враховуючи рекомендації, викладені у Інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав»,

Outcome: dismissed