Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-17 00:00:00

У березні 2020 року до Деснянського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокії Юріївни, третя особа : Акціонерне товариство « Український нафтогазовий інститут» про визнання незаконною постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язати вчинити нотаріальну дію . Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі виданого Київською міською державною адміністрацією Свідоцтва про право власності АБ № 010001213 від 12.02.1998 року та із врахуванням договору купівлі-продажу частини гуртожитку від 30.01.2001 року (посвідченого приватним нотаріусом КМНО Олексюк Ю.Е. за реєстровим № 175) третій особі по справі - Акціонерному товариству «Український нафтогазовий інститут» належить на праві власності 34/100 частини об`єкта нерухомого майна, а саме - частина вказаного об`єкту, із назвою «гуртожиток», загальною площею 387,9 кв.м., який розташовано за адресою: [ADDRESS] , літ. А. Інша частина вказаного об`єкту нерухомості (64/100 частини) на праві власності належить Публічному акціонерному товариству «Укрнафта», на праві спільної часткової власності. 15.04.2019 року Акціонерне товариство «Український нафтогазовий інститут» (в якості продавця) та [PERSON] (в якості покупця) звернулися до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. (далі по тексту - відповідач) для вчинення нотаріальної дії - посвідчення договору купівлі-продажу 34/100 частини вищевказаного об`єкта нерухомості. Разом із проектом договору купівлі-продажу сторони надали приватному нотаріусу всі необхідні документи. 16.04.2019 року приватним нотаріусом було відмовлено Акціонерному товариству «Український нафтогазовий інститут» та [PERSON] у вчинені нотаріальної дії посвідчення договору купівлі-продажу, про що приватним нотаріусом видано постанову. Відмова мотивована тим, відчужуваний об`єкт нерухомості є гуртожитком, на який розповсюджується дія введеного пунктом З розділу VIII «Прикінцеві положення» Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» мораторію на відчуження у будь-який спосіб гуртожитків як об`єктів нерухомого майна. Із таким рішенням відповідача - приватного нотаріуса КМНО Буждиганчук Є.Ю. позивач не може погодився та вважає постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії незаконною. Так позивач зазначав, що Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» чітко визначено, що цей Закон регулює правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо особливостей забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які за відсутності власного житла тривалий час на правових підставах, визначених законом, мешкають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, жилі приміщення в яких після передачі гуртожитків у власність територіальних громад можуть бути приватизовані відповідно до закону. Отже, застосування Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» прямо пов`язано з метою захисту житлових прав мешканців гуртожитків, недопущення їх незаконного виселення і умовою такого захисту ставить проживання мешканців у гуртожитку протягом тривалого часу. Поняття «проживання у гуртожитку протягом тривалого часу» визначено пунктом 15 статті 1 цього Закону, де встановлено, що проживання у гуртожитку протягом тривалого часу - проживання у гуртожитку постійно сукупно поять і більше років. Разом із тим, ще у 2004 році Акціонерне товариство «Український нафтогазовий інститут» забезпечило усіх постійно проживаючих у гуртожитку мешканців індивідуальним житлом. Відповідно до листа Шевченківського районного відділу в м. Києві Головного управління ДМС України в м. Києві від 15.06.2018 року № 11/680-18 та листа Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 22.06.2018 № 109/05/50-5890 - в період з 01.01.2012 і по даний час у гуртожитку зареєстровані фізичні особи не обліковувалися. Таким чином, у відчужуваному третьою особою об`єкті нерухомості принаймні з 01.01.2012 року відсутні будь-які мешканці, а відтак немає осіб, на захист яких направлений Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Крім того, відповідно до роздруківки з офіційного веб-сайту Департаменту ЖКІ виконавчого органу КМР (КМДА), листів Департаменту ЖКІ УЖКП від 19.09.2019 року та Шевченківської РДА у місті Києві від 25.09.2019 року, спірний об`єкт нерухомого майна на зареєстрований у відповідних органах Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) або у їх органах в Шевченківському районі міста Києва і в якості гуртожитку не обліковується та не експлуатується. Отже, на належний третій особі з 12.02.1998 року об`єкт нерухомості, який формально іменований як «гуртожиток», не можуть розповсюджуватися обмеження, встановлені Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків». Сама по собі назва відчужуваного об`єкта нерухомості як «гуртожиток» не є свідченням автоматичного розповсюдження на цей об`єкт встановленого Законом України «Про забезпечення реалізації прав мешканців гуртожитків» мораторію на відчуження. Окрім того, позивач зазначав, що належний АТ «Український газовий інститут» об`єкт нерухомого майна був побудований за часів СРСР як виробничий нежитловий об`єкт і лише у подальшому був переобладнаний у гуртожиток. Посилаючись на викладене, позивач просив суд постанову приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокії Юріївни від 21.01.2019 про відмову у вчиненні нотаріальної дії - визнати незаконною. Зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокію Юріївну вчинити нотаріальну дію - посвідчити договір купівлі-продажу 36/100 гуртожитку загальною площею 387,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , літ. А і де продавцем є Акціонерне товариство «Український нафтогазовий інститут» (м. Київ, узвіз Кудрявський, 7; код ЄДРПОУ 00147134), а покупцем - [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Ухвалою судді Деснянського районного суду міста Києва від 10.03.2020 року передано справу за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. Ухвалою суду від 28.04.2020 року справу було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 23.07.2020 року. 21.07.2020 року від представника третьої особи надійшли письмові пояснення по справі, в яких він погодився із позовними вимогами та зазначав, що назва об`єкту «гуртожиток» лише формальна та в ньому не зареєстровані і не проживають люди. 21.07.2020 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення. 22.07.2020 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, в якому він позов визнав та не заперечував пороти його задоволення. Ухвалою суду від 23.07.2020 року було відмовлено у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжено судовий розгляд. Закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд по суті на 18.09.2020 року. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи та надані сторонами, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про право власності від 12.02.1998 року, виданого Головним управлінням житлового господарства та майна міста Києва, гуртожиток загальною площею 1091,300 кв.м., який розташований в [ADDRESS] належить Відкритому акціонерному товариству «Український нафтогазовий інститут» на праві колективної власності на підставі наказу «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна» від 20.01.1998 року № 614-В. Із матеріалів справи вбачається, що гуртожиток, розташований за адресою: [ADDRESS] , перебуває у спільній частковій власності АТ «Український газовий інститут» та ПАТ «Укрнафта». Згідно із протоколом засідання наглядової ради АТ «Український газовий інститут» від 25.01.2019 року було надано згоду на продаж частки 36 % будівлі вказаного гуртожитку. Відповідно до рішення виконавчого комітету Шевченківської районної Ради депутатів трудящих міста Києва від 11.10.1971 року № 1195, дозволено інституту «УкрНДІПНД» переобладнати триповерховий виробничий корпус № 2 по [ADDRESS] під гуртожиток готельного типу для молодих фахівців загальною корисною площею 1050 кв.м. Згідно із рішенням виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 04.02.1974 № 156, дозволено Державному науково-дослідному і проектному інституту нафтової промисловості переобладнати триповерховий виробничий корпус № 2 по Кудрявському спуску № 5 під будинок готельного типу для молодих фахівців. Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокії Юріївни від 16.04.2019 року було відмовлено Акціонерному товариству «Український нафтогазовий інститут» та [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії: посвідченні договору купівлі-продажу 36/100 частини об`єкту нерухомості, який розташовано за адресою: [ADDRESS] . За змістом частин 3, 4 статті 1 Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» (далі по тексту - Закон) сфера його дії поширюється на гуртожитки, які є об`єктами права державної та комунальної власності, за винятком гуртожитків, що перебувають у віданні чи в оперативному управлінні окремих відомств (казенних установ). Разом із цим дія Закону не поширюється на гуртожитки, побудовані або придбані за радянських часів (до 01.12.1991) приватними або колективними власниками за власні або залучені кошти (крім гуртожитків, що були включені до статутних капіталів організації, створених у процесі приватизації чи корпоратизації, у тому числі тих, що у подальшому були передані до статутних капіталів інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб). У розумінні наведених положень всі гуртожитки, які є об`єктами права державної та комунальної власності, мають бути передані у власність територіальних громад, за винятком тих, які перебувають у віданні чи в оперативному управлінні окремих відомств (казенних установ) та які побудовані або придбані за радянських часів (до 01.12.1991) приватними або колективними власниками за власні або залучені кошти. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» забезпечення реалізації конституційного права на житло мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, здійснюється з дотриманням такого підходу, що всі гуртожитки, на які поширюється дія цього Закону, підлягають передачі у власність територіальних громад. Згідно із п. 3 Розділу VIII Прикінцеві положення Закону, з метою захисту житлових прав мешканців гуртожитків, недопущення їх незаконного виселення із займаних ними на визначених цим Законом правових підставах жилих приміщень, недопущення відчуження гуртожитків, що будувалися за радянських часів (до 1 грудня 1991 року) за загальнодержавні кошти, запроваджується мораторій на виселення з гуртожитків мешканців (крім виселення мешканців гуртожитків за рішенням суду) та відчуження (крім передачі у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад відповідно до цього Закону) гуртожитків, що перебувають у повному господарському віданні або оперативному управлінні підприємств, організацій, установ незалежно від форми власності або увійшли до статутних фондів чи капіталів акціонерних чи колективних товариств (організацій), створених у процесі приватизації чи корпоратизації (у тому числі тих, що в подальшому були передані до статутних капіталів (фондів) інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб), з дня опублікування цього Закону до завершення виконання Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України. Разом із тим, із матеріалів справи вбачається, що частина гуртожитку, який розташовано за адресою: [ADDRESS] , перебуває у Разом із тим, із матеріалів справи вбачається, що частина гуртожитку, який розташовано за адресою: [ADDRESS] , перебуває у приватній власності позивача. власності позивача. Тоді як доказів на підтвердження того, що вказаний гуртожиток будувався за радянських часів (до 1 грудня 1991 року) за загальнодержавні кошти або є гуртожитком, що перебуває у повному господарському віданні або оперативному управлінні підприємств, організацій, установ незалежно від форми власності або увійшли до статутних фондів чи капіталів акціонерних чи колективних товариств (організацій), створених у процесі приватизації чи корпоратизації (у тому числі тих, що в подальшому були передані до статутних капіталів (фондів) інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб), матеріали справи не містять. А отже, відповідач, відмовляючи у вчиненні нотаріальної дію не повні мірі пересвідчилась у дійсних обмеженнях щодо відчуження частини гуртожитку. Проте, згідно із ч. 1 та 2 ст. 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. В матеріалах справи міститься лист АТ «Український газовий інститут» на адресу ПАТ «Укрнафта» від 10.12.2018 року № 01-05-2610 щодо реалізації права у спільній частковій власності. Разом із тим, матеріали справи не містять підтвердження того, що співвласник ПАТ «Укрнафта» дійсно отримало вказаного листа та надало відмову на здійснення переважного права щодо купівлі належної позивачу частини гуртожитку. А отже, посвідчення договору купівлі-продажу 36/100 гуртожитку загальною площею 387,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , літ. А і де продавцем є Акціонерне товариство «Український нафтогазовий інститут», а покупцем - [PERSON] , може призвести до порушення встановленої законом процедури відчуження частки у праві спільної часткової власності. Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 січня 1992 року № 2 «Про практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішенні питання про обґрунтованість скарг суди мають виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи службової особи компетенцією і порядком їх вчинення, не допускаючи при цьому як потурання відхиленням від зазначеного порядку, так і формального скасування нотаріальної дії, коли ці відхилення не вплинули на її вчинення. Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 січня 1992 року № 2 «Про практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» передбачено, що оскільки на справи за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні поширюються загальні правила цивільно-процесуального законодавства, рішення в цих справах мають відповідати вимогам статей 203, 231, 283 ЦПК України 2004 року. У резолютивній частині рішення, зокрема, повинно бути зазначено про задоволення скарги або про повне або часткове залишення її без задоволення. Згідно із постановою Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 761/23135/15-ц зазначено, що при задоволенні скарги на нотаріальні дії суд має їх скасувати, зазначивши, які саме нотаріальні дії, коли і ким вчинені, скасовуються. Задовольняючи скаргу на відмову у вчиненні нотаріальної дії, суд в резолютивній частині рішення зазначає про скасування постанови (іншого відповідного акта) про це (з наведенням дати і органу, що її прийняв) і яку нотаріальну дію та хто повинен вчинити. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Разом із тим, в позовній заяві позивач не просить суд скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а зобов`язання вчинити дію щодо посвідчення договору може призвести до порушення встановленої законом процедури відчуження частки у праві спільної часткової власності, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч.ч. 1 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed