Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свій позов мотивує тим, що відповідач по справі є його батьком, якому на праві особистої власності належить ? частина будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Інша частина будинку належить його матері [PERSON] (третій особі по справі). Відповідно до рішення Фастівського міськрайонного суду від 27 лютого 2014 року кожному із співвласників було виділено частину будинку в натурі. Позивач зазначає, що з1987 року він прописаний в даному будинку і проживав у кімнаті 1-4. Після розділу будинку в натурі, вказана кімната була виділена його батьку. Після чого, батько виділив йому іншу кімнату 1-3. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2015 року його було вселено в частину будинку, яка належить батьку, але 02 серпня 2018 року батько, за його відсутності змінив замок на вхідних дверях, чим позбавив його можливості користуватися житловою площею. Позивач посилається на те, що він звертався до відповідача, щоб останній надав йому ключ від вхідних дверей, але відповідач відмовився вирішити це питання. З даного приводу позивач також звертався до голови комітету самоорганізації населення мікрорайону Заріччя та до Фастівського відділення Васильківського відділу поліції ГУ НП України в Київській області, де йому було рекомендовано для вирішення даного питання звернутися до суду. Тому, він змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просити суд постановити рішення, яким зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні приміщенням в будинку [ADDRESS] який належить відповідачу на праві особистої власності та вселити в житлове приміщення вищевказаного будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 19 та п. 4 ч. 2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами позовного провадження, яке включає в себе загальне та спрощене провадження. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2018 року у справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено до підготовчого судового засідання. 26 листопада 2018 року ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] та залучено [PERSON] у якості співвідповідача у даній справі. 03 січня 2019 року позивачем до суду було подано позовну заяву до [PERSON] та [PERSON], третя особа [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловою площею та вселення, в якій позивач просив суд зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні приміщенням в будинку [ADDRESS] який належить останньому на праві особистої власності та вселити в житлове приміщення вищевказаного будинку. Протокольною ухвалою суду від 03 січня 2019 року вищезазначену позовну заяву було прийнято до розгляду. Разом з тим, протокольною ухвалою суду 03 січня 2019 року у справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд позов задовольнити. Представник відповідача та співвідповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, зазначила, що вважає позовні вимоги позивача безпідставними та незрозумілими, оскільки частина будинку в який позивач просить суд його вселити на праві власності належить особі, яка не є членом його сім»ї та не веде з ним спільного господарства. Тому, просила суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Третя особа в судовому засіданні позов підтримала, не заперечила проти його задоволення. Суд, в порядку загального позовного провадження, заслухавши доводи та обґрунтування учасників справи, дослідивши письмові докази, всебічно перевіривши обставини на яких ґрунтуються вимоги, у відповідності до норм матеріального права, що підлягають до застосування до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Серед основних прав і свобод людини і громадянина Конституція України проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одне із найважливіших соціально-економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини. Невід'ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст. 10). При цьому, як вбачається із п. 1 статті 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Повага до права людини на житло закріплена також у статті 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2012 року, за [PERSON] визнано право власності на ? частина будинку [ADDRESS], а іншу ? частину вказаного будинку залишено у власності [PERSON]. Дане рішення суду набрало законної сили 15 грудня 2012 року (а.с. 36-37). Окрім того, рішенням Фастівського міськрайонного суду від 27 лютого 2014 року, будинок [ADDRESS] був розділений між співвласниками в натурі (а.с.33-35). Більш того, в судовому засіданні встановлено та не оспорювалося сторонами, що кожний із співвласників даного будинку оформив право власності на особисте майно та отримали будинкові книги для приписки (реєстрації) громадян, які проживають. Разом з тим, судом встановлено та підтверджено Рішенням виконавчого комітету Фастівської міської ради № 302 від 02 серпня 2016 року, частині домоволодіння, що належить [PERSON] присвоєно адресу - [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Частиною 3 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. За ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Так, не погоджуючись з доводами представника відповідача та співвідповідача - [PERSON], позивач в судовому засіданні зазначив, що відповідач своїми діями перешкоджає йому проживати в [ADDRESS], іншого житла, а ніж ? частина даного будинку він не має, а проживати в одній кімнаті із матір»ю він не має змоги. Більш того, зазначив, що в будинку [ADDRESS] він зареєстрований, а тому має право на проживання. Окрім того, зазначив, що на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2015 року, яке набрало законної сили, його батька [PERSON] було зобов'язано усунути перешкоди в користуванні приміщенням в частині будинку [ADDRESS], яке належить батькові на праві власності та вселено його у частину зазначеного будинку. Між тим, в судовому засіданні судом достовірно встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 11 жовтня 2018 року [PERSON] подарував [PERSON] ? (одну другу) частку житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] (Договір дарування частки житлового Будинку від 11 жовтня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу [PERSON], а.с 54). Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Тобто, з вищевказаного слідує, що відповідач [PERSON] скористався правом наданим йому законодавством та в передбаченому Законом порядку відчужив свою частину житлового будинку співвідповідачу у справі [PERSON]. Посилання позивача на відсутність іншого житла та неможливість проживати разом з матір»ю в її одній кімнаті, не можуть бути підставою для вселення в інше житлове приміщення, оскільки документи, надані до суду свідчать про те, що житловий будинок [ADDRESS],належить на праві власності співвідповідачу [PERSON], членом сім»ї якого позивач не є. Таким чином, враховуючи те, що позивачем жодним чином не доведено правових підстав для вселення його у будинок [ADDRESS], який належить на праві власності співвідповідачу та зобов'язання співвідповідача усунути позивачу перешкоди у користуванні житловим будинком, а тому суд вважає позов безпідставним та необґрунтованим, у зв'язку з чим приходить до висновку про відмову в його задоволенні. Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача. У відповідності до п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Фастівський міськрайонний суд Київської області.

Outcome: dismissed