Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначала, що з 21.08.1992 року вона перебуває у зареєстрованому Орджонікідзевським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Запоріжжя за актовим записом №403, шлюбі з відповідачем [PERSON]. Від шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. З листопада 2007 року шлюбні відносини між сторонами були фактично припинені, з причин непорозуміння у вирішенні життєво важливих питань сім'ї, відповідач не приймає участі в матеріальному утриманні сім'ї, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, у зв'язку з чим позивач втратила до нього почуття любові та поваги. З цього часу сторони проживають окремо, мають окремі сімейні бюджети, спільне господарство не ведуть. Спору щодо спільно нажитого майна між ними немає. На її думку, збереження шлюбу неможливе. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд розірвати шлюб укладений із [PERSON] У судове засідання позивач не з'явилась, надала суду заяву в якій просить суд розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.. В судове засідання відповідач не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку шляхом розміщення оголошення у газеті «Запорізька правда», що відповідає положенням ч. 9 ст. 74 ЦПК України, тому, зі згоди позивача, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та на підставі ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). З матеріалів справи вбачається, що 21.08.1992 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Орджонікідзевським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Запоріжжя, про що в книзі реєстрації актів зроблено актовий запис №403. Від шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. [PERSON] заявлено позов про розірвання шлюбу через втрату почуття любові та поваги до відповідача, оскільки відповідач зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, не приймає участі в матеріальному утриманні сім'ї, у зв'язку з чим фактично шлюбні відносини припинилися з листопада 2007 року. Згідно п. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, суд вважає, що позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені.

Outcome: approved