Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

У березні 2016 року позивачка - [PERSON] через свого представника за довіреністю від 16.03.2016р. [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача - [PERSON] про розподіл будинку в натурі між власниками, в якій просить суд ухвалити рішення, яким розділити житловий будинок за [ADDRESS], виділивши позивачці [PERSON] на праві власності в житловому будинку за [ADDRESS] ізольовані житлові та підсобні приміщення 1. 2-1, 2-2, 2-3 та 2-4. Також, виділити відповідачу [PERSON] на праві власності в житловому будинку за [ADDRESS] ізольовані житлові та підсобні приміщення 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6 та 1-7. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що згідно договору дарування від 25 жовтня 1990 року, посвідченого державним нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори та зареєстрованого у Бердичівському міжміському бюро технічної інвентаризації, позивачка є власником 35/100 ідеальних частин житлового будинку за [ADDRESS]. Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 20 жовтня 2015 року відповідач є власником 65/100 ідеальних частин житлового будинку за [ADDRESS]. Згідно до технічного паспорту на житловий будинок за [ADDRESS] площа приміщень зазначеного вище будинку становить 115,8 кв.м., інвентаризаційна вартість становить 125.824,00 грн. Позивачка фактично користуюся відокремленою частиною будинку з ізольованими жилими та підсобними приміщеннями 1. 2-1, 2-2, 2-3 та 2-4, загальною площею 45,6 кв.м., що становить трохи більше ніж 39/100 ідеальних частин житлового будинку за [ADDRESS] з самостійним виходом. Відповідач фактично користується відокремленою частиною будинку з ізольованими жилими та підсобними приміщеннями 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6 та 1-7, загальною площею 70,2 кв.м., що становить майже 61/100 ідеальних частин житлового будинку за [ADDRESS] теж з самостійним виходом. Тобто, з приводу того, що позивачка користуюся частиною вказаного житлового будинку, яка трохи перевищує належну їй частку у спільному майні та є у власності відповідача, між ними виникають спори. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на статі 358, 361, 364 ЦК України. В судове засідання позивачка та її представник за довіреністю від 16.03.2016р. [PERSON] не з'явилися, надали суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, підтримали позов, просили суд його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечив проти задоволення позовних вимог. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, судом встановлено наступне. Відповідно до ч.1 та 2 ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, відповідно до положень ч.1 ст.356 ЦК України, є спільною частковою власністю. Згідно ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Частина 1 статті 364 ЦК України визначає, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Частиною 2 вищевказаної статті встановлено, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Частиною 2 статті 183 ЦК України передбачено, що неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Відповідно до ч.3 ст.364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Згідно п.14 роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», судам необхідно виходити з того, що квартира (будинок), яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші окремі приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати у такі квартири. У противному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями, якщо про це заявлено позов. Будь-які заперечення чи застереження щодо наявності технічних, інженерних чи інших обставин, які унеможливлюють виділення в натурі часток із спільного майна сторонами не заявлено. Враховуючи те, що згода між співвласниками щодо поділу спірного домоволодіння не досягнута, це питання вирішується судом. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved