Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернулась із позовом до [PERSON], треті особи: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], [PERSON], про визнання права власності на Ѕ частку спадкового майна та виключення його зі складу спадщини. В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 11 вересня 1987 року між нею та [PERSON] укладено шлюб. 23 травня 2005 року [PERSON] придбав нерухоме майно а саме: квартиру, що розташована в [ADDRESS], загальною площею 43,4 кв.м. із житловою площею 29,2 кв.м. Проте, квартира придбана під час перебування [PERSON] і позивача у шлюбі за їх спільні кошти. З моменту придбання квартири позивач разом з дочкою, [PERSON], почали жити там разом із [PERSON] Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 січня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Дізнавшись про зазначене судове рішення, позивачка переїхала працювати до міста Києва, однак все одно продовжувала відвідувати вже колишнього чоловіка в с. Красилівка. Після розірвання шлюбу поділ спільного сумісного майна подружжя не здійснювався. 07 квітня 2018 року [PERSON] помер. Після його смерті позивачу стало відомо про те, що [PERSON] склав заповіт на належне йому майно на іншу особу, відповідача [PERSON]. До складу зазначеного заповіту включено також і квартиру, яка придбана позивачем та її колишнім чоловіком під час їхнього перебування у шлюбі. 08.08.2018 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право власності на Ѕ частку квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], та виключення вказаної частки зі складу спадщини. Однак, у вчиненні вищезазначеної нотаріальної дії постановою нотаріуса [PERSON] від 08.08.2018 року відмовлено. З огляду на викладені обставини, позивач просить визнати за нею право власності на Ѕ частку квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], та виключити вказану частку квартири зі складу спадщини як майно, що не належало на день смерті спадкодавцю [PERSON] Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 вересня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 29 жовтня 2018 року від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній вважає, що вимога про визнання права власності на Ѕ частку спірної квартири як на частку в спільному майні подружжя не може бути задоволена, виходячи із наступного. [PERSON] вважає, що він є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки така вимога має бути предявлена до одного із подружжя. Також, шлюб між позивачем та [PERSON] розірвано 23.01.2015 р. на підставі судового рішення, яке набрало законної сили 03.02.2015 р. Отже, до вимоги про поділ майна подружжя, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Крім того, у даних правовідносинах відсутній спір з приводу майна подружжя, оскільки 14 грудня 2014 року позивач надала [PERSON] розписку, де вона зазначає про відсутність претензій щодо спірної квартири, оскільки не брала фінансової участі у її придбанні. Це також підтверджується рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23.01.2015 р., де зазначається, що фактичні шлюбні відносини припиненні близько двадцяти років тому. Вимоги [PERSON] про виключення Ѕ частки спірної квартири зі складу спадщини після смерті [PERSON], також не підлягають задоволенню. Так, заповіт [PERSON] складений та посвідчений відповідно до вимог ЦК України, на сьогоднішній день відсутній спір чи рішення щодо визнання такого заповіту недійсним. З огляду на викладені у відзиві обставини, позивач просить у повному обсязі відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] 15 листопада 2018 року представник позивача [PERSON] [PERSON] подав відповідь на відзив на позовну заяву, де посилається на безпідставність та необґрунтованість заперечень відповідача проти позовних вимог. Зокрема зазначає, що позивач не звертається із вимогами про поділ майна подружжя, а просить захистити її право власності на Ѕ частину спірної квартири, яку вона придбала у шлюбі із [PERSON], та виключити частку вказаної квартири зі складу спадщини після смерті [PERSON] як таку, що не належала спадкодавцю [PERSON] Оскільки [PERSON] ніякої згоди на розпорядження її часткою у спільному майні подружжя не надавала, спадкодавець, у порушення права власності позивача, розпорядився її часткою, включивши її у заповіт. У свою чергу, відповідач фактично не визнає таке право позивача, у звязку із чим є належним відповідачем у даній справі. Також, безпідставними є посилання відповідача на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23.01.2015 року, де не встановлено фактів фактичного припинення шлюбних відносин близько 20 років до предявлення позову. При цьому, під час розірвання шлюбу позивач була відсутня у судовому засіданні, викладені [PERSON] обставини у позові нею підтверджені не були. Крім того, відповідач не надає будь-яких доказів того, що дійсно шлюбні відносини між позивачем та [PERSON] були припиненні близько двадцяти років назад до часу розірвання шлюбу. Надана відповідачем розписка не може вважатися належним та допустимим доказом, оскільки з її змісту неможливо встановити кому вона була адресована, у звязку із чим була складена, неможливо встановити яких саме претензій до квартири не має особа, що склала розписку. Дана розписка не може свідчити про відмову позивача від майна, що належало їй на праві спільної сумісної власності подружжя. Крім того, відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування доводів позивача про те, що спірна квартира належить до спільного сумісного майна подружжя. Отже, доводи заперечення відповідача є безпідставними та не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 січня 2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив, просив відмовити у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання направила заяву, в якій просила здійснювати розгляд справи за її відсутності та не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Третя особа приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] у судове засідання не зявилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. Причини неявки суду не відомі. Заслухавши пояснення та заперечення сторін у справі, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що 11\~вересня 1987\~року зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ФП № 450697 (а.с. 15). Після укладення шлюбу прізвище дружини змінено на «Демяненко». Від спільного шлюбу у позивача та [PERSON] 07 серпня 1990 року народилася дочка [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про народження серії VII-БК № 281218, виданого 15 серпня 1990 року відділом ЗАГС у Ленінградському районі (а.с. 169). Після реєстрації шлюбу із [PERSON] [PERSON] [PERSON] змінила прізвище на «Гунько» (а.с. 170). Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 23 травня 2005 року, який посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], та зареєстрований за № 1232, [PERSON] придбав у [PERSON] та [PERSON] квартиру, яка розташована у селі Красилівка по вулиці Енергетиків, будинок 6, квартира під номером 5, Броварського району Київської області, загальна площа квартири 43,4 кв.м., житлова площа 29,2 кв.м. (а.с. 17-18). Як вбачається із копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7359982 від 27.05.2005 р., право власності на вищевказану квартиру зареєстровано за [PERSON] (а.с. 19). Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23\~січня 2015\~року розірвано\~шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 20-21). 07\~квітня 2018\~року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії І-ОК № 427429, виданого 04 травня 2018 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Київській області, (а.с. 22). Установлено, що за життя 26 липня 2016 року [PERSON] склав заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори [PERSON], та відповідно до якого все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті і на що за законом він матиме право, [PERSON] заповів [PERSON] (а.с. 161). Із копії спадкової справи № 2/2018 року до майна померлого 07 квітня 2018 року [PERSON] вбачається, що18 квітня 2018 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою, в якій просив видати свідоцтво про право на спадщину на майно після смерті [PERSON], у тому числі і на квартиру № 5, що розташована у будинку № 6 по вулиці Енергетиків у селі Красилівка Броварського району Київської області. Позивач [PERSON] також 08\~серпня 2018\~року звернулася до приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою, в якій просила видати свідоцтво про право власності на Ѕ частку квартири № 5, що розташована у будинку № 6 по вулиці Енергетиків у селі Красилівка Броварського району Київської області, посилаючись на те, що вказана квартира придбана у шлюбі із [PERSON] (а.с. 174). Постановою приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу [PERSON] від 08.08.2018 року відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право власності на Ѕ частку спірної квартири у звязку із тим, що на день смерті спадкодавця [PERSON] не була дружиною [PERSON], в той час як, відповідно до статті 71 Закону України «Про нотаріат», у разі смерті одного із подружжя, свідоцтво право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Так, відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно із ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як передбачено ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Згідно із ч. 2 ст. 67 СК України дружина та чоловік мають право скласти заповіт на свою частку у праві спільної сумісної власності подружжя до її визначення та виділу в натурі. Частинами 1\~та 2\~ст.\~68\~СК України\~передбачено,\~що розірвання\~шлюбу не\~припиняє права\~спільної сумісної\~власності на\~майно,\~набуте за\~час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. \~ \~ \~ \~Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Як передбачено ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 369 ЦК України встановлено, що розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. \~ \~ \~ \~Окрім зазначеного, згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. \~ \~ \~ \~Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. \~ \~ \~ \~Як передбачено ч. 2 ст. 1226 ЦК України суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. \~ \~ \~ \~Так, із вищевикладеного встановлено, що спірна квартира № 5, що розташована у будинку № 6 по вулиці Енергетиків у селі Красилівка Броварського району Київської області, придбана під час перебування в шлюбі позивача та [PERSON], тому є спільною сумісною власністю подружжя. Після розірвання шлюбу поділ квартири між [PERSON] та [PERSON] не здійснювався. \~ \~ \~ \~Із аналізу вищевказаних норм чинного законодавства вбачається, що частки в праві власності на квартиру [PERSON] та [PERSON] є рівними, отже, складають по Ѕ кожному. \~ \~ \~ \~ Після смерті [PERSON] [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою, в якій просив видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на всю квартиру № 5, що розташована у будинку № 6 по вулиці Енергетиків у селі Красилівка Броварського району Київської області. \~ \~ \~ \~З огляду на викладені обставини, та враховуючи те, що спірна квартира придбана у шлюбі та є спільною власністю подружжя, частки яких є рівними, а право власності позивача на частку квартири оспорюється відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON], так як вони є обґрунтованими, доведеними та такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Доводи заперечення відповідача є безпідставними та не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову з огляду на наступне. У своїх запереченнях відповідач просить застосувати до даних правовідносин наслідки спливу строку позовної давності, посилаючись на те, що рішення, яким розірвано шлюб між позивачем та [PERSON] набрало законної сили 03.02.2015 р., а з вимогами про поділ майна позивач звернулася більш як через три роки після вказаної дати. Так, відповідно до ст. 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Тобто визначальним для висновку про застосування строку позовної давності у спорі про поділ майна подружжя, заявленому після розірвання шлюбу, є саме момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Із позову та пояснень сторони позивача встановлено, що після розірвання шлюбу 23 січня 2015 року спору між колишнім подружжям [PERSON] та [PERSON] щодо поділу квартири не виникало. Після смерті колишнього чоловіка [PERSON], який помер 07 квітня 2018 року, позивачу стало відомо про заповіт, який складений померлим на користь відповідача [PERSON] Після звернення до приватного нотаріуса у серпні 2018 року позивачу стало відомо, що до спадкової маси згідно заповіту включено спірну квартиру, яка набута позивачем за час шлюбу із спадкодавцем та є спільним сумісним майном. Будь-якої згоди чи розпорядження на включення спірної квартири до заповіту позивач, як її співвласник, не надавала. Отже, саме з цього часу позивач дізналася про її порушене право, та з цього часу починається відлік строку позовної давності. Тому предявивши позов до суду у вересні 2018 року, позивач не пропустила строк позовної давності. Інші доводи відповідача ґрунтуються на тому, що позивач не предявляла вимог до [PERSON] про поділ майна подружжя, а після його смерті втратила можливість предявляти такі вимоги. Одночасно про відсутність спору між подружжям щодо поділу спірної квартири свідчить розписка [PERSON] від 14.12.2014 року, де вона вказує, що претензій до квартири не має, так як у неї гроші не вкладала. На думку відповідача, висловлена позиція позивачки у розписці підтверджується рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23.01.2015 року, де зазначається, що фактичні шлюбні відносини припинені близько 20 років тому. Такі аргументи відповідача є безпідставними та необґрунтованими виходячи з наступного. Так, стороною відповідача до матеріалів справи надано копію розписки, яка написана від імені [PERSON] про те, що остання, перебуваючи у шлюбі із [PERSON], до квартири претензій не має, так як вона не вкладала в неї кошти (а.с. 112). Проте, у вищевказаній розписці не вказано для кого вона написана, з якою метою, не конкретизовано, про яку квартиру йде мова. Крім того, дана розписка не є доказом добровільного розподілу майна подружжя, оскільки суперечить вимогам ст. 69 СК України, яка визначає порядок поділу майна подружжя за взаємною згодою. Дана норма СК України передбачає, що договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Будь-яких інших доказів того, що спірна квартира була виділена у приватну власність одного із подружжя, або придбана за особисті кошти [PERSON] та не входить до майна, яке придбане у шлюбі, стороною відповідача не надано. Не підтверджують доводи відповідача й обставини, встановлені рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 23.01.2015 року, оскільки судом лише встановлено, що сімейні відносини між сторонами не склались та припинені. Проте судом не встановлено, з якого часу припинені сімейні відносини. Таким чином, дослідивши матеріали справи та надавши обєктивну оцінку зібраним доказам по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного, та

Outcome: approved