Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 08 червня 2012 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], однак сімейне життя з відповідачем не склалося через непорозуміння на побутовому ґрунті, різні характери і погляди на шлюб та сімейні відносини, що призвело до втрати почуття любові, припинення шлюбних стосунків, ведення господарства і спільного проживання з жовтня 2013 року. Спору про поділ майна та місце проживання дитини немає. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливе, а тому просила шлюб розірвати. Позивач в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, наполягаючи на задоволенні позовних вимог з наведених у позовній заяві підстав. Відповідач в судовому засіданні позов визнав у повному обсязі, пояснивши, що спільне проживання та ведення господарства з позивачем припинені з жовтня 2013 року, авсі його спроби примирення з дружиною результату не дали,у зв'язку з чим відновлення сім'є неможливе. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи принцип диспозитивності за ст.11 ЦПК України та положення ч. 4 ст.174 ЦПК України, вважає за необхідне ухвалити рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 08 червня 2012 року перебувають у шлюбі, зареєстрованому Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №227, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, залученим до матеріалів справи в копії (а.с. 8). Сторони є батьками народженої у цьому шлюбі дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с. 9). Сімейне життя не склалося з причин непорозуміння на побутовому ґрунті, різні характери, погляди на побудову сімейних відносин, сварки, через що сторони шлюбні стосунки припинили, спільне господарство не ведуть та проживають окремо з жовтня 2013 року. Спір з приводу поділу сумісного майна подружжя відсутній, як і врегульовано за спільною згодою сторін питання проживання малолітнього сина [PERSON] з матір'ю (позивачем). Вирішуючи справу, суд зважає на особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, при цьому, бере до уваги наявність у подружжя малолітньої дитини, враховує також її інтереси та зазначає про те, що задля охорони її інтересів є кращим проживання в повній родині, проте зауважує, що зазначені вище та дійсні причини позову про розірвання шлюбу, категоричне заперечення як позивача, так і відповідача проти збереження шлюбу, вочевидь свідчать про те, що подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що мають істотне значення, тому відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу та, відтак, можливість прийняти визнання позову відповідачем. Судові витрати у відповідності зі вимогами ст. 88 ЦПК України належить покласти на відповідача.

Outcome: approved