Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернувся з цим позовом до Києво-Святошинського районного суду Київської області до відповідача [PERSON], третя особа: [PERSON] про стягнення витрат по сплаті страхового відшкодування в порядку регресу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує, посилаючись на те, що 24.01.2015 року між Товариством з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Кредо» та [PERSON] було укладено договір обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7302658, відповідно до якого позивач зобов»язався у разі настання страхового випадку відшкодувати збитки у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 25 грудня 205 року о 16 год. 23 хв. в м. Київ по вул. Андрія Головко,39/8 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого автомобіля ЗАЗ Lanos TF69YP, реєстраційний номер:[NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобілю Hyundai Elantra, реєстраційний номер: [NUMBER] під керуванням [PERSON]. Відповідно до Звіту про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу №80050822/01/16 від 05.01.2016 року, складеного ПП Екорт, розмір заподіяної шкоди автомобілю потерпілої особи склала 18541,13 грн. Сума страхового відшкодування до виплати потерпілій особі з урахуванням визначеної Договором страхування франшизи на підставі Страхового акту № ОСГПО-6533081 від 20.01.2016 р. складає 18541,13 грн. Посилаючись на вищевикладене та норми закону позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Кредо» у рахунок відшкодування витрат пов»язаних зі сплатою страхового відшкодування у розмірі 9270,57 грн. та стягнути судові витрати. В судове засідання представник позивача не з»явилася. Звернулася до суду із клопотанням про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з»явився. Звернувсь до суду із клопотанням про слухання справи за його відсутності. Проти задоволення позову заперечував в повному обсязі. Просив суд відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. За правилами ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до положень ст. 1191 цього Кодексу особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до пп.33.1.4. п. 33.1. ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», «водій транспортного засобу, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), причетний до такої пригоди , зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу». Верховний Суд України у постанові від 12.02.2014 року у справі № 6-1ЦС14 зробив правовий висновок, про те, що виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції з 18 вересня 2011), слід зазначити, що у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП. Неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування», не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову. Згідно Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зі змінами: «Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями джерела підвищеної небезпеки має наставати як при цілеспрямованому їх використанні так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Збитки відшкодовуються в повному обсязі відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. З винної особи за регресною вимогою стягується сума майнових витрат, понесених на виконання зобовязання про відшкодування шкоди.» Судом встановлено, що 24.01.2015 року між Товариством з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Кредо» та [PERSON] було укладено договір обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7302658, відповідно до якого позивач зобов»язався у разі настання страхового випадку відшкодувати збитки у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 25 грудня 205 року о 16 год. 23 хв. в м. Київ по вул. Андрія Головко ,39/8 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого автомобіля ЗАЗ LanosTF69YP, реєстраційний номер:[NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобілю Hyundai Elantra, реєстраційний номер: [NUMBER] під керуванням [PERSON]. Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2№473163 від 25.12.2015 року на момент ДТП керував забезпеченим транспортним засобом [PERSON], що суперечить умовам договору страхування № АІ/7302658,який було укладено між Товариством з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Кредо» та [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст. 20-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції від 09.12.2015 р.) у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії. Згідно з абзацом «ґ» пп.38.1.1. п.38.1. ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: «Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.» Відповідно до умов договору обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7302658 від 24.01.2015 року відповідальність за тимчасову, одноразову безоплатну передачу транспортного засобу у випадках крайньої необхідності іншим засобам відсутня. Більш того, право на передачу керування іншим особам передбачена договором та вказано у страховому полісі,а тому суд не знаходить підстав для застосування регресивної вимоги до відповідача.

Outcome: dismissed