Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернувся з позовною заявою до [PERSON] , треті особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] , Менський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про визнання його батьком [PERSON] , [INFO] ; просив зобов`язати Менський районний відділ реєстрації актів цивільного стану Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) внести зміни в актовий запис про народження [PERSON] , [INFO] , виключивши відомості про батька [PERSON] , [INFO] , зазначивши його - [PERSON] , [INFO] , батьком дитини, змінити прізвище дитини « [PERSON] » на « [PERSON] », по батькові « [PERSON] » на « [PERSON] ». Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він у 2017 році познайомився із [PERSON] , тривалий час періодично зустрічалися з нею та мали близькі стосунки, у 2018 році вона завагітніла та народила доньку - [PERSON] . Оскільки [PERSON] на той час проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , то його було зареєстровано батьком дитини відповідно до положень статті 126 СК України. Однак ніколи ні відповідач, ані [PERSON] не заперечували той факт, що біологічним батьком [PERSON] є він. Влітку 2019 році [PERSON] та відповідач розійшлися, після чого він перевіз до себе у село [PERSON] , її старшу доньку [PERSON] та їх спільну доньку [PERSON] . З липня 2020 року [PERSON] почала відвідувати Феськівський ЗДО «Веселка». У листопаді 2020 року із-за періодичних сварок та непорозумінь вони перестали проживати із [PERSON] однією сім`єю, вона забрала дітей та повернулася у село Городище. Однак, на думку позивача, належного догляду за донькою [PERSON] не здійснює, віддала дитину на виховання бабусі - [PERSON] , в зв`язку з чим він продовжував і надалі забирати доньку до себе, вона періодично відвідувала Феськівський ЗДО «Веселка». Дитина ззовні дуже схожа на нього, він забезпечує її всім необхідним, однак не може здійснювати усі права та виконувати батьківські обов`язки стосовно дитини, адже юридично не є її батьком. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 09 березня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 02 квітня 2021 року. До початку підготовчого засідання третя [PERSON] - [PERSON] надала до суду пояснення щодо позову, в яких зазначила, що позивач, будучи обізнаним про своє батьківство не пред`явив до чоловіка, який записаний батьком дитини позов про визнання батьківства протягом року від дня, коли дізнався або міг знати про своє батьківство, у зв`язку з чим просила застосувати строки позовної давності відповідно до статті 129 СК України та відмовити в задоволенні позову. Також зазначила, що позивач не надає матеріальної допомоги на дитину, у зв`язку з чим вона вимушена була раніше вийти з декретної відпустки і влаштуватися на роботу, а тому за її відсутності за донькою доглядає її бабуся, з якою вони проживають в одному будинку. Інформація про проживання дитини в сім`ї позивача не відповідає дійсності. В підготовчому засіданні позивач та його представник надали заяву про уточнення позовних вимог, просили визнати [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] , зобов`язати Менський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) внести зміни до актового запису № 39, складеного 03 квітня 2019 року про народження [PERSON] , [INFO] , виключивши відомості про батька « [PERSON] , [INFO] », зазначивши батьком « [PERSON] , [INFO] », змінити прізвище дитини « [PERSON] » на « [PERSON] », по батькові « [PERSON] » на « [PERSON] ». Позивач та її представник зазначили, що [PERSON] та [PERSON] досягли спільної згоди щодо визнання позивача батьком дитини, виключення з актового запису про народження дитини відомості про батька « [PERSON] , [INFO] », та про зміну прізвища дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] в підготовчому засіданні позовні вимоги визнав повністю, зазначив, що на момент реєстрації народження дитини не був обізнаний про те, що він не є батьком дитини, про те, що батьком дитини є [PERSON] дізнався пізніше. Третя [PERSON], яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] в підготовчому засіданні визнала уточнені позовні вимоги, просила подану нею заяву про застосування строків позовної давності не розглядати, оскільки вони дійсно дійшли згоди з позивачем про визнання його батьком дитини та про зміну прізвища дитини з « [PERSON] » та « [PERSON] », підтвердила, що позивач є біологічним батьком її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Представник третьої особи Менського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) у підготовче засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ст. 200 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем, суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. Заслухавши учасників справи, дослiдивши письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви, виходячи з наступного. Відповідно до положень ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна [PERSON] має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 12 ЦПК України та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. У пункті 24 Постанови №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. За приписами статті 7 СК України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з частинами 1 та 2 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 7 Конвенції визначено, що дитина має бути зареєстрована відразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386(ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Статтею 141 СК України на батьків покладені рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України. Як вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03 квітня 2019 року, виданого Менським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, [INFO] народилася [PERSON] , про що 03 квітня 2019 року складено актовий запис за №39, батьком дитини зазначено - [PERSON] , громадянина України, матір`ю - [PERSON] , громадянку України. [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебували. Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до частини 1 статті 126 СК України походження дитини від батька визнається за заявою жінки і чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Визнання батьківства це волевиявлення особи, яка вважає себе батьком дитини. Однак одного волевиявлення особи щодо визнання себе батьком певної дитини недостатньо для настання правових наслідків. Необхідно також ще й волевиявлення матері дитини, яке полягає у вираженні згоди на те, щоб чоловік був записаний батьком її дитини. Саме тому вимагається подання до органів реєстрації актів цивільного стану спільної заяви матері дитини та чоловіка, який вважає себе батьком цієї дитини. За повідомленням Менського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) реєстрацію народження дитини проведено відповідно до статті 126 СК України за заявою про визнання батьківства, поданою громадянами [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Відповідно до положень статті 129 СК України [PERSON], яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. Відповідно до вимог частин 2 та 3 статті 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного-процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений і особою, яка вважає себе батьком дитини. Окрім визнання відповідачем та третьою особою позовних вимог, з матеріалів справи вбачається, та не заперечується учасниками справи той факт, що [PERSON] у 2020 році проживала у селі Феськівка з співмешканцем [PERSON] , дитина - [PERSON] [PERSON] у період часу з 23.07.2020 по 09.11.2020 відвідувала Феськівський ЗДО «Веселка», була прив`язана як до матері, так і до її співмешканця, з 10.11.2020 дитина вибула з дошкільного закладу, оскільки її мати виїхала із села (а.с.12). Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатися одночасно з вимогами про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини, яким підтверджувалось її народження. Відповідно до статті 134 СК України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до п.2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, у якому зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану (п.п. 2.13.1). Відповідно до п.2.16.4 вказаних Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. На підставі викладеного та з урахуванням визнання позову відповідачем [PERSON] та третьою особою [PERSON] , яка визнає ту обставину, що [PERSON] є біологічним батьком її доньки - [PERSON] , [INFO] , інтересів малолітньої дитини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Кеpуючись статтями 126, 128, 129 Сімейного кодексу Укpаїни, статтями 10, 12, 13, 76, 81, 82, 200, 259, 263-265 ЦПК Укpаїни, суд -

Outcome: approved