Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування, мотивуючи тим, що 18.08.1999 року померла її бабуся [PERSON]. На території Михнівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області залишилось спадкове майно - земельна частка (пай) площею 2,41 в умовних кадастрових гектарах, що належала спадкодавцю. Позивач є спадкоємцем за заповітом, проте позбавлена можливості належно оформити свої спадкові права у звязку з тим, що сертифікат на земельну частку (пай), який був виданий [PERSON], після її смерті був втрачений. Позивачем через канцелярію суду подано заяву, в якій зазначено, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд розглянути справу за її відсутності. Представник Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області в судове засідання не зявився, у поданій до суду заяві просить справу розглянути без його участі, зазначивши, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Представник Михнівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в поданому до суду письмовому клопотанні просив справу розглядати за його відсутності, проти заявлених вимог не заперечував. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, якщо розгляд справи здійснюється судом у відсутності осіб, які беруть участь в справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Згідно ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі /на місцевості/ земельних ділянок власникам земельних часток /паїв/» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських\~ кооперативів,\~\~\~\~сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст.2 Закону «Про порядок виділення в натурі /на місцевості/ земельних ділянок власникам земельних часток /паїв/» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. В п.17 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до свідоцтва про смерть (повторно) серії І-БВ №304613, виданого виконавчим комітетом Михнівської сільської ради 21.06.2017 року, встановлено, що [PERSON] Павліна померла 18.08.1999 року, актовий запис за №27. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] серії І-БВ №407581 від 15.09.1976 року, вбачається, що її матірю значиться [PERSON] Павліна. Разом з тим, згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища встановлено, що [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з «Алексюк» на «Кучерук». Згідно свідоцтва про народження [PERSON] серії ЯЕ №924556 від 27.07.1957 року, вбачається, що її матірю значиться [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про одруження серії I-БВ №413471, виданого Михнівською сільською радою народних депутатів 10.12.1983 року, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з «Кучерук» на «Бондар». Отже, суду доведено та матеріалами справи підтверджено, що позивач є внучкою померлої [PERSON]. За життя 27.01.1999 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Михнівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області [PERSON] за №5, за яким заповіла все своє майно [PERSON], що підтверджується копією заповіту від 21.01.1999 року, виданого секретарем виконавчого комітету Михнівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області [PERSON] зареєстрованого в реєстрі за №5. Згідно довідки від 29.06.2017 року №780/101-17, виданої відділом в Ізяславському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області вбачається, що відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСП «Нива», гр. [PERSON] видавався сертифікат на право на земельну частку (пай) 26.11.1996 року ХМ №0230729 р. номер №729, площа 2,41 в умовно кадастрових гектарах із земель КСП «Нива» на території Михнівської сільської ради відповідно до розпорядження Ізяславської райдержадміністрації. Відповідно до довідки від 26.06.2017 року №530, виданої виконкомом Михнівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області про те, що згідно з записами в погосподарській книзі виконкому сільської ради, 18.08.1999 року померла [PERSON], яка на день смерті проживала і була зареєстрована в [INFO]. Фактично в управління та розпорядженням спадковим майном після її смерті вступила онука [PERSON]. Згідно повідомлення Ізяславської державної нотаріальної контори від 04.11.2017 року №2034/01-16, після смерті [PERSON], яка померла 18.08.1999 року в Ізяславській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу за №439/2017 р. на підставі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину від спадкоємиці за заповітом онуки померлої [PERSON] (зареєстрована за адресою: [INFO]). Інших заяв не надходило. Також зазначено, що відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) відомо, що 27.01.1999 року від імені [PERSON] було посвідчено заповіт Михнівською сільською радою Ізяславського району Хмельницької області за р. № 05. В матеріалах спадкової справи знаходиться копія дубліката заповіту, посвідченого Михнівською сільською радою Ізяславського району Хмельницької області 10.07.2017 року і зареєстрованого в реєстрі за №22, виданого замість втраченого заповіту, посвідченого Михнівською сільською радою Ізяславського району Хмельницької області 27.01.1999 року і зареєстрованого в реєстрі за №05, в якому: усе її майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі, все те, що їй буде належати на день смерті і на що за законом вона матиме право заповідає [PERSON]. Крім того, згідно повідомлення Хмельницького обласного державного нотаріального архіву від 04.10.2017 року №2981/01-21 та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №49326180 зазначено, після смерті [PERSON], яка померла 18.08.1999 року в Ізяславській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу за №433/2017 р., номер у спадковому реєстрі - 61214521. В газеті «Партнер» від 13.07.2017 року №28(1053) розміщено оголошення, що втрачений сертифікат на право власності на земельну частку (пай) серія ХМ №0230729р. номер №729 26.11.1996 року, виданий на імя [PERSON], вважати недійсним. Таким чином, позивач позбавлена можливості оформити своє право на спадщину на вказану земельну ділянку в звязку із відсутністю вказаного сертифікату на право на земельну частку (пай). В п.п. 1, 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року\~роз'яснено, що відносини спадкування регулюються правилами\~ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила\~Цивільного Кодексу Української РСР\~(ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності\~ЦК\~і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Цивільні відносини по даній справі виникли до набрання чинності\~Цивільним кодексом України\~01 січня 2004 року, а саме спадщина відкрилася у 1999 році, тому на дані правовідносини поширюється дія норм\~Цивільного кодексу УРСР\~в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 525 Цивільного Кодексу УРСР в редакції 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно вимог ст. 527 Цивільного Кодексу УРСР в редакції 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 534 Цивільного Кодексу УРСР в редакції 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 548 Цивільного Кодексу УРСР в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 Цивільного Кодексу УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Отже, позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], прийняла спадщину в установленому законодавством порядку, проте позбавлена можливості належно оформити свої спадкові права у звязку з втратою сертифікату на земельну частку (пай), тому суд вважає, що позов слід задовольнити, визнавши за [PERSON] право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом. На підставі ст.ст. 525, 527, 534, 548, 549 ЦК України в редакції 1963 року, ст.ст. 116, 131, 152 ЗК України,

Outcome: approved