Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

у березні 2014 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Свої вимоги обґрунтував тим, що передав [PERSON] за договором позики від 15 жовтня 2013 року грошові кошти в розмірі 42 866,25 грн., що за комерційним курсом АТ «Раййфайзен Банк Аваль» на день укладення договору становило 5 250,00 доларів США, строком до 15 березня 2014 року. В строк [PERSON] не виконав умови договору та вказану суму не повернув. За таких обставин, просив стягнути з [PERSON] суму неповернутої позики в розмірі 50 403,67 грн., а також 504,04 грн. судового збору. Позивач в судове засідання не з»явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач, який повідомлявся в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин, суд вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України). Так, в ході розгляду справи судом встановлено, що 15 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за № 3524 (а.с. 5). За умовами вказаного договору [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти у розмірі 42 866,25 грн., що за комерційним курсом АТ «Раййфайзен Банк Аваль» на день укладення цього договору склало 5 250,00 доларів США, які [PERSON] отримав від [PERSON] до підписання цього договору (п. 1 договору). Сторони домовились, що позика надається без нарахування відсотків до 15 березня 2014 року, і [PERSON] зобов'язався до вказаної дати повернути грошові кошти в сумі, що на день повернення за комерційним курсом ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» буде складати 5 250,00 доларів США, наступними частинами: до 15 листопада 2013 року - грошові кошти в сумі, що на день повернення за комерційним курсом ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» буде складати 1 000,00 доларів США; до 15 січня 2014 року - грошові кошти в сумі, що на день повернення за комерційним курсом ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» буде складати 1 000,00 доларів США; до 15 лютого 20143 року - грошові кошти в сумі, що на день повернення за комерційним курсом ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» буде складати 1 000,00 доларів США; до 15 березня 2014 року - грошові кошти в сумі, що на день повернення за комерційним курсом ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» буде складати 1 250,00 доларів США (п. п. 2, 3 договору). Проте, як було встановлено судом, у встановлений договором строк [PERSON] грошові кошти не повернув. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 614 цього ж Кодексу передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин справи, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 11 ЦПК України, аналізуючи норми чинного законодавства, оцінюючи всі докази по справі у їх сукупності, суд дійшов до висновку про те, що вимоги [PERSON] знайшли своє доведення у судовому засіданні та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судові витрати по справі. На підставі викладеного, ст. ст. 526, 610, 611, 625, 629, 1046, 1048, 1049, 1050 ЦК України та

Outcome: approved