Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області про відшкодування моральної шкоди внаслідок професійного захворювання повязаного з виробництвом. У позові зазначала, що вона працювала в ПАТ „Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» з 07.07.1976 р. по 25.12.2012 року машиністом крана металургійного виробництва. Стаж роботи у шкідливих умовах складає 35 років. Виходячи з впливу небезпечних виробничих чинників позивач отримала професійне захворювання. Висновком МСЕК від 10.04.2017р. встановлена третя група інвалідності та 40% втрати професійної працездатності. Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 було складено 04.03.2015 р. Актом про розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання встановлено, що захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи і умовах впливу вібрації та шкідливих виробничих факторів на ПАТ „Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь». Позивач зазначає, що професійне захворювання встановлено лише 10.02.2015 року. Однак професійне захворювання відбулося задовго до складання медичного висновку та акту розслідування, з моменту тривалого впливу в умовах шкідливих виробничих векторів позивач вже мала стійку втрату працездатності, фізичну та психологічну травму за обставин які склалися. Тобто захворювання було тривалим. За станом здоров'я позивач обмежена у побуті, у зв'язку з отриманим професійним захворюванням позивач постійно вимушена знаходиться під наглядом лікарів, проходити систематичні курси стаціонарного і амбулаторного лікування у медичних закладах. Унаслідок цього порушені звичайні соціальні зв'язки, та позивач постійно знаходиться у нервовій напруженості, що негативно впливає на її психологічний стан. З моменту втримання професійного захворювання погіршився сон, постійно знижений настрій, млявість, та підвищена дратівливість. Також позивач потребує сторонньої допомоги для організації своєї життєдіяльності, що також спричиняє моральні страждання. У звязку із зазначеним, позивач просила суд стягнути на її користь з відповідача у відшкодування моральної шкоди 200000 грн. Ухвалою від 16 квітня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, проведення розгляду справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження. 16.05.2018 року від відповідача до суду надійшла заява про часткове визнання позовних вимог, в якій відповідач просив суд задовольнити позовні вимоги у розмірі 15000 грн. У судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі, просить позов задовольнити у повному обсязі на підставах викладених у позовній заяві. У судовому засіданні представник відповідача заявив про визнання позовних вимог у розмірі 15000 грн., в решті частині позовних вимог просить відмовити. У судовому засіданні представник третьої особи просить вирішити спір на розсуд суду. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з таких підстав. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що [PERSON], працювала в ПАТ „Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» з 07.07.1976 р. по 25.12.2012 року машиністом крана металургійного виробництва. Виходячи з впливу небезпечних виробничих чинників внаслідок тривалого стажу в умовах впливу шкідливих виробничих факторів [PERSON] отримала професійне захворювання: вібраційна хвороба першої-другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально- периферичним ангіодистонічним синдромом у поєднанні з радикулопатією попереково- крижовою (L5, S1), переважно зліва та шийною, зі стійким помірно вираженим больовим синдромом та з статико-динамічними порушеннями. Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст.. (пиловий бронхіт першої ст.., емфізема легенів першої ст..), група «А». ЛН першого ст., про що свідчить Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 04.03.2015 р.. форма П-4. Як зазначено в п. 16 Акта, професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу робот в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» та відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу. Відповідно до п. 17 Акта, причиною виникнення професійного захворювання стала відсутність скарг [PERSON] на стан здоровя при проходженні періодичних медичних оглядів та випадків тимчасової втрати працездатності повязаних з шкідливими умовами роботи. 10 квітня 2017 року за результатами обстеження Медико-соціальної експертної комісії Позивачці було безстроково встановлено III групу інвалідності з 40 % втрати працездатності. Відповідно до довідки МСЕК від 10.04.2017 серії АБ № 0034060 у якості причини встановлення інвалідності зазначено професійне захворювання. Окрім того, Позивачці надано протипоказання до тяжкої фізичної праці, стато-динамічних навантажень, рекомендовано амбулаторне лікування профпатолога. Невролога, санаторно-курортне лікування . У зв'язку з встановленням інвалідності Позивач відчуває глибокі моральні переживання та страждання, що зумовлені ушкодженням її здоров'я. Звичні життєві звязки Позивачки порушені, адже, відтепер вона вимушена багато часу витрачати на амбулаторне та стаціонарне лікування. Позивач неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні зокрема, з 20.01.2014р. по 29.01.2014 р. (виписка-епікриз № 275/170); 24.12.2014р. по 05.01.2015 р. (виписка-епікриз № 5046/11365); з 20.02.2015 р. по 03.03.2015 (виписка з медичної картки № 3394), з 27.11.2015р. по 08.12.2015р. (виписка з медичної карти №20750), з 29.07.2016 року по 11.08.2016 року (виписка з медичної карти №13516), з 22.12.2016 року по 04.01.2017 року (виписка з медичної карти №22777), з 03.03.2017 року по 15.03.2017 року (виписка з медичної карти №4131). Позивач постійно відчуває душевний дискомфорт, оскільки за станом здоров'я обмежена у побуті, у зв'язку з отриманим професійним захворюванням постійно вимушена знаходиться під наглядом лікарів, проходити систематичні курси стаціонарного і амбулаторного лікування у медичних закладах. Унаслідок цього порушені звичайні соціальні зв'язки, через свою інвалідність Позивач вже не може вести активне громадське життя, підтримувати бажаний рівень стосунків з оточуючими і забезпечувати себе та свою сім'ю матеріальними та нематеріальними благами на гідному рівні. З моменту отримання професійного захворювання погіршився сон, постійно знижений настрій, млявість, та підвищена дратівливість. Також позивач потребує сторонньої допомоги для організації життєдіяльності, що також спричиняє моральні страждання. Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина. її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Стаття 64 Конституції України передбачає, що Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно з ч. 2-4 ст. 153 Кодексу законів про працю України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо (ст. 158 КЗпП України). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови прані відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. З цією метою роботодавець забезпечує функціонування системи управління охороною праці, зокрема: впроваджує прогресивні технології, досягнення науки і техніки, засоби механізації та автоматизації виробництва, вимоги ергономіки, позитивний досвід з охорони праці: забезпечує усунення причин, що призводять до нещасних випадків, професійних захворювань, та здійснення профілактичних заходів, визначених комісіями за підсумками розслідування цих причин. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Враховуючи зазначені положення законодавства, саме Відповідач мав створити Позивачу, як і іншим своїм працівникам, належні умови праці, за яких настання професійного захворювання або іншого пошкодження здоровя було б неможливими. Згідно ст. 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (ст. 237і КЗпП України), Відповідно до положень ст, 23 Цивільного Кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з розясненням, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Сам факт отримання Позивачем професійного захворювання, з настанням таких негативних наслідків як визнання її інвалідом III групи з втратою 40 % працездатності, з обмеженнями щодо умов та характеру праці свідчить про те, що вона в силу ч.1 та п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, і яка полягає у фізичному болі та стражданнях, яких вона зазнала. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та душевних страждань позивача, конкретну ситуацію, що склалась, з порушенням нормального ритму життя, втратою соціальних звязків, перспективи реалізації особистих планів, інші істотні обставини та виходячи із предявлених доказів заподіяння моральної шкоди та ступеню моральних переживань позивача, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, оцінює завдану моральну шкоду у 15000 грн., а тому позовні вимоги суд задовольняє частково. Так як позовні вимоги позивача задоволені частково, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (задоволено 7,5% заявлених вимог (200000 грн.-15000 грн.) у розмірі 52 гривень 86 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: partial