Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Печерського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з останнього 14 482 грн. 10 коп. заборгованості за кредитним договором № K2S4F906264091 від 14 січня 2013 року, з яких: 10010 грн. 10 коп. кредитна заборгованість; 6 грн. 20 коп. заборгованість по процентах за користування кредитними коштами; 1882 грн. 79 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом; 1417 грн. 20 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором; 500 грн. 00 коп. штрафу (фіксована частина); 665 грн. 81 коп. штрафу (процентна складова). Крім того, публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить стягнути з [PERSON] витрати з оплати судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. В обґрунтування позовних вимог публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» зазначило, що 14 січня 2013 року, між ним та [PERSON] було укладено кредитний договір № K2S4F906264091. На виконання умов вказаного договору позивач надав відповідачу кредитні кошти, проте останній не виконує взятих на себе зобов'язань за вищевказаним кредитним договором щодо вчасного повернення суми кредиту та плати за його користування (відсотків), що призвело до виникнення заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача в примусовому порядку. Представник публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» в судове засідання не з'явився, про місце день і час розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 31), подав до суду письмову заяву, в якій позов з викладених у ньому підстав підтримав, просив задовольнити та не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.32). [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, в порядку передбаченому ч. 9 ст. 74 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За викладених підстав, а також враховуючи згоду представника позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних в справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 14 січня 2013 року між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № K2S4F906264091 (а.с. 6-15). Згідно умов договору, [PERSON] були надані кредитні кошти в розмірі 13448 грн. 38 коп. зі сплатою 0, 12 % річних на суму залишку заборгованості. У зв'язку з невиконанням [PERSON] взятих на себе зобов'язань, виникла заборгованість, яка згідно наданого публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» розрахунку (а.с. 4) станом на 15 серпня 2014 року становила 14482 грн. 10 коп. заборгованості за кредитним договором № K2S4F906264091 від 14 січня 2013 року, з яких: 10010 грн. 10 коп. кредитна заборгованість; 6 грн. 20 коп. заборгованість по процентах за користування кредитними коштами; 1882 грн. 79 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом; 1417 грн. 20 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором; 500 грн.00 коп. штрафу (фіксована частина); 665 грн. 81 коп. штрафу (процентна складова). Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України позичальник, що своєчасно не повернув суму позики, зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. В свою чергу, частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, визначено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми та інфляційні втрати ч. 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частина 1 ст. 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, слід зазначити, що ч. 2 вказаної статті наголошує, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика», якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору. Тому, відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не було надано належних доказів в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження погашення заборгованості. За таких підстав, коли встановлено, що з вини відповідача зобов'язання перед позивачем не виконано, відповідач в односторонньому порядку відмовився виконувати взяті на себе зобов'язання щодо погашення кредиту та відсотків, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 88 ЦПК України, витрати понесені позивачем з оплати судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved