Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 32297 від 17 грудня 2019 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. щодо стягнення заборгованості на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд». В обґрунтування вимог зазначається, що 17 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис № 32297 щодо стягнення із позивача на користь ТОВ «Аланд» заборгованості у розмірі - 13 932 грн. 60 коп. Вказаний виконавчий напис є неправомірним і таким, що не підлягає виконанню з огляду на наступне. Розмір заборгованості є спірним, так як будь-якого кредитного договору позивач не укладав, жодних коштів не отримував. Для вимог про стягнення боргу сплинув строк позовної давності. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал) не мало права набувати у публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») права вимоги та відповідно не мало право їх передавати відповідачу. Позивач не отримував повідомлення про перехід прав у зобов`язанні ні від ПАТ «Дельта Банк», ні від ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». При вчиненні виконавчого напису приватним нотаріусом Харом Н.С. не дотримано вимог статей 87 та 88 Закону України «Про нотаріат». Вчинення неправомірного виконавчого напису порушує права та інтереси позивача. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2020 року передано дану цивільну справу № 357/2593/20 за підсудністю для розгляду до Броварського міськрайонного суду Київської області. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2020 року дану позовну заяву залишено без руху, запропоновано позивачу у строк до 24 квітня 2020 року усунути недоліки вказані в ухвалі. 06 травня 2020 року на виконання вимог ухвали позивачем до суду подано заяву. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 травня 2020 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, 27 серпня 2020 року подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність за наявними у справі матеріалами. Відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» у судове засідання представника не направи, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у визначеному законом порядку. У строк заначений в ухвалі суду про відкриття провадження у справі відзив на позовну заяву не направив. Про причини неявки суд не повідомив. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. у судове засідання не з`явилася. 07 липня, 01 вересня та 06 жовтня 2020 року направляла до суду клопотання про розгляд даної справи у її відсутності. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Київської області Голяченко І.П. у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи 17 грудня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований за № 32297, про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованості за період з 14 березня 2018 року по 29 листопада 2019 року у розмірі - 13 932 грн. 60 коп. Вказаний виконавчий напис перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Київської області Голяченка І.П., виконавче провадження № 61154103. У рамках даного виконавчого провадження приватним виконавцем винесено постанову від 25 лютого 2020 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Заявляючи вимогу про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню позивач зазначає, що будь-якого договору із ПАТ «Дельта Банк» він не укладав, отже розмір заборгованості є спірним. ПАТ «Дельта Банк» не мало право передавати права вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», оскільки станом на 26 січня 2017 року останнє не мало права здійснення фінансової послуги. Таким чином, у подальшому ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» неправомірно передало права вимоги і відповідачу ТОВ «ФК «Аланд». Як вбачається із матеріалів справи 05 січня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 002-28052-050113, за умовами якого позивачу надано кредитний ліміт у розмірі - 8 000 грн. 00 коп. Строк дії кредитного договору визначено 364 дні. 26 січня 2018 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір « 145/К про відступлення прав вимоги за кредитними договорами. Відповідно до розпорядження № 2437 від 08 червня 2017 року Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» видано ліцензію на провадження господарської діяльності із надання фінансових послуг, а саме надання послуг із факторингу та інше. Таким чином, станом на 26 січня 2018 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» мало право надавати фінансові послуги. 02 жовтня 2019 року між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та ТОВ «ФК «Алан» укладено договір про відступлення прав вимоги № 02/10/2019-ФА. Згідно із витягом із Договору відступлення прав вимоги № 02/10/2019-ФА від 02 жовтня 2019 року, укладеного між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та ТОВ «ФК Аланд», останнє набуло права вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 002-28052-050113 від 05 січня 2013 року. Оцінюючи всі вищенаведені правочини, суд виходить із презумпції їх правомірності. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Доказів, які б свідчили про недійсність таких правочинів позивач до суду не надав. Як встановлено із матеріалів справи 12 листопада 2019 року ТОВ «ФК «Аланд» направило [PERSON] письмову вимогу (повідомлення) про виконання зобов`язання та погашення заборгованості у розмірі - 13 932 грн. 60 коп. 13 грудня 2019 року ТОВ «ФК «Аланд» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. про вчинення виконавчого напису та стягнення із [PERSON] заборгованості за період з 14 березня 2018 року по 29 листопада 2019 року у розмірі - 13 932 грн. 60 коп., що виникла за кредитним договором № 002-28052-050113 від 05 січня 2013 року. Зі змісту вказаної заяви вбачається, що останній платіж боржником вчинено 14 березня 2018 року. У додатку до поданої заяви значиться оригінал кредитного договору, договори про відступлення прав вимоги, засвідчена виписка із рахунку боржника та документи стягувача. Відповідно до наданої виписки із рахунку [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 002-28052-050113 від 05 січня 2013 року станом на 13 грудня 2019 року складає 13 932 грн. 60 коп. Підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню позивач також зазначає пропуск строку позовної давності щодо вимог про стягнення боргу за кредитним договором від 05 січня 2013 року. За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку). Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення нотаріальних дій перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. У пункті 1-1 Переліку зазначено, що для одержання виконавчого напису за іпотечними договорами, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання, подаються: оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України «Про нотаріат»). Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Оцінюючи в сукупності всі докази, суд дійшов наступних висновків. Як встановлено із матеріалів справи кредитний договір між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладено 05 січня 2013 року. За умовами договору (пункт 2.4) строк ліміту кредитної лінії становить 364 календарних днів, тобто до 04 січня 2014 року. Отже, строк ліміту кредитної лінії сплив 04 січня 2014 року. Таким чином, позивач зобов`язаний був повністю погасити заборгованість по кредитному договору не пізніше 04 січня 2014 року. За таких обставин право вимоги у кредитора виникло з 05 січня 2014 року, відповідно виконавчий напис про стягнення заборгованості за цією вимогою міг бути вчинений не пізніше 05 січня 2017 року. Разом з тим, оспорюваний виконавчий напис вчинено 17 грудня 2019 року, тобто з пропуском строку, в межах якого він міг бути вчинений. У заяві про вчинення виконавчого напису відповідач ТОВ «ФК «Аланд» зазначив, що останній платіж здійснений боржником 14 березня 2018 року. Разом з тим, належних доказів, які б підтверджували ці обставини відповідач до суду не надав, як і доказів продовження строку кредитування понад 364 календарні дні. У виписці з рахунку [PERSON] , поданій до приватного нотаріуса, інформація щодо дати здійснення останнього платежу відсутня, факт переривання строку позовної давності не підтверджений. Таким чином, документи, що подані для вчинення виконавчого напису не можуть свідчити про безспірність вимог стягувача. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про задоволення даного позову з підстав його обґрунтованості та доведеності. Наведені позивачем доводи щодо визнання виконавчого напису нотаріуса від 17 грудня 2019 року таким, що не підлягає виконанню відповідачем не спростовані. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі - 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved