Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

У вересні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом та просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період з 02 квітня 2011 року по 23 квітня 2015 року, невиплачені на час звільнення у загальній сумі 13 398 грн. 27 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 квітня по 07 вересня 2015 року у сумі 19 200 грн. У судове засідання сторони не з'явились, позивач у позовній заяві справу просить розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує, причини неявки представника відповідача суду невідомі. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, позивач працювала в Публічному акціонерному товаристві »ІМЕКСБАНК» з 02 квітня 2007 року на посаді заступника начальника Чернігівського відділення, з 01.01.2014- головним економістом у зв'язку зі змінами в організаційно-штатній структурі. 23 квітня 2015 року позивача було звільнено із займаної посади у відповідності до п.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін згідно Наказу № 1370-к від 22.04.2015 року. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно письмової заяви позивача, поданої до ПАТ»ІМЕКСБАНК» трудову книжку їй було надіслано за місцем проживання, проте, в порушення вимог трудового законодавства повного розрахунку по заробітній платі та компенсації за невикористану щорічну відпустку за період з 02 квітня 2011 року по 23 квітня 2015 року (113 календар\-них днів) на час проведення звільнення, а саме 23 квітня 2015 року ПАТ »ІМЕКСБАНК» з позивачем не проведено. Статтею 117 цього Кодексу встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Згідно розрахунку позивача, сума, що належить до стягнення у якості середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 19 200 грн. (4100*2/41*96=19 200 грн.). Ч. 1 ст.83 КЗпП України встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за невикористані ним дні щорічної відпустки. Таким чином, з відповідача належить стягнути на користь позивача заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період з 02 квітня 2011 року по 23 квітня 2015 року, невиплачені на час звільнення у загальній сумі 13 398 грн.27 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 квітня по 07 вересня 2015 року у сумі 19 200 грн., виплату вказаної суми провести після утримання податків та інших обов'язкових платежів на користь держави. Також з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved