Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

У вересні 2015 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON], в обґрунтування якого вказав, що 07.10.2008 року між сторонам по даній справі був укладений кредитний договір б/н, відповідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 1\~100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При укладенні даного договору відповідачка надала свою згоду на те, що підписана нею заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, складає між нею та банком кредитний договір. Позивач зазначає, що він у повному обсязі виконав умови даного кредитного договору, надавши відповідачці кредитні кошти, а відповідачка свої кредитні зобов'язання належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 31.07.2015 року вона має заборгованість на загальну суму 21\~774,21 грн., із яких: - 4\~017,09 грн. заборгованість за кредитом; - 13\~653,89 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 2\~590,17 грн.- заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг у вигляді: - 500 грн. фіксована частина; - 1\~013,06 грн. процентна складова. Через відмову відповідачки у добровільному порядку сплатити заборгованість за кредитом, позивач був змушений звернутись до суду із даним позовом, у якому він просить стягнути з відповідачки заборгованість на загальну суму 21\~774,21 грн. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала та предявила до позивача зустрічний позов про визнання недійсним кредитного договору б/н від 07.10.2008 року, посилаючись на те, що він був укладений не в передбаченій законом простій письмовій формі, і сторонами не була досягнута домовленість про усі істотні умови кредитного договору. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 29.02.16 р. зустрічний позов був прийнятий та об'єднаний із первісним позовом для їх спільного розгляду в одному провадженні. У судове засідання по справі сторони не з'явилися, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, у матеріалах справи наявні заяви від представників сторін про розгляд справи у їх відсутність. Дослідивши зібрані по справі письмові докази, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що 07.10.2008 року між сторонам по даній справі був укладений кредитний договір б/н, відповідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 1\~100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Із матеріалів справи вбачається, що позичальник, тобто відповідачка по даній справі [PERSON], була ознайомлена із Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, які у сукупності складають між нею та банком Договір про надання банківських послуг. Дане підтверджується наявними у справі копією заяви від 07.10.2008 р., довідкою про Умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», які були підписані відповідачкою власноручно. Вказані обставини відповідачкою не оспорюються. Відповідно до ст. 207 ЦК України (у редакції, яка діяла на час укладення вказаного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобі зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 634 ЦК України (у відповідній редакції) договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу саме в момент вчинення правочину. Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії. Законодавець повязує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики (ст. 1046 ЦК України). Однак кредитний договір, спір щодо якого вирішено у справі, є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору. За таких обставин суд приходить до висновку, що у даному випадку між сторонами був укладений кредитний договір, зміст якого був погоджений ними та зафіксований у декількох документах: заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифами банку. Укладення таким чином кредитного договору не суперечить діючому законодавству України, тим більше, що відповідачка та її представник не оспорюють того, що відповідачка була ознайомлена із вказаними складовими кредитного договору та підписала їх. Тому суд не вбачає правових підстав для задоволення зустрічного позову та визнання недійсним кредитного договору. Відповідно до ст.ст. 509, 546 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених Законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України). Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Із матеріалів справи вбачається, що відповідачка отримала кредитні кошти, але свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 31.07.2015 року вона має заборгованість на загальну суму 21\~774,21 грн., із яких: - 4\~017,09 грн. заборгованість за кредитом; - 13\~653,89 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 2\~590,17 грн.- заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг у вигляді: - 500 грн. фіксована частина; - 1\~013,06 грн. процентна складова. Відповідно до розрахунку заборгованості, останній платіж за кредитним договором відповідачка сплатила 19.09.2012 р. Доказів, які б спростовували вищенаведене та розрахунки позивача, відповідачка суду не представила. Тому суд вважає необхідним задовольнити первісний позов у повному обсязі. Крім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача належить стягнути сплачений ним при подачі позову судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved