Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

У березні 2021 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Паламарчука Віталія Віталійовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «фінансова Компанія «Плеяда», Товариства з обмеженою відповідальністю «фінансова Компанія «Фактор», Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» про визнання зобов`язання за кредитним договором припиненими, в якій просить суд: визнати зобов`язання [PERSON] , [INFO] , за договором № 200500177 від 11.04.2016 року - припиненим; та стягнути солідарно з Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор», Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на мою користь збитки, у вигляді витрат по оплаті юридичних послуг у розмірі 7 370 (сім тисяч триста сімдесят) гривень 00 коп. та судовий збір у розмірі 1 681,60 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 11.04.2016 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський», було укладено картковий кредитний договір (оферту) № 200500177. За умовами цього договору, ПАТ «Банк Михайлівський» надано позивачу банківську картку з кредитним лімітом на дату укладання договору у розмірі 2 500 грн. Позивач вказує, що 20.05.2016 року, отримала повідомлення від ПАТ «Банк Михайлівський» що він уклав договір факторингу з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда», згідно з умовами договору факторингу № 1905 від 19.05.2016 року, відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 200500177 від 11.04.2016 року. Також, позивачу було надіслано друге повідомлення від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда», яке роз`яснило, що дійсно між ним та відповідачем 1 було укладено договір факторингу № 1905 від 19.05.2016 року. Згідно з договором-факторингу Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» відступила на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» право вимоги за договором факторингу № 1 від 20.05.2016 року. Також, у повідомленні було зазначено, що заборгованість станом на 20.05.2016 року в розмірі 2 585 (дві тисячі п`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 43 коп. та сплатити її можливо рівними частинами кожного 10 числа місяця протягом 12 місяців з дати складання цього листа за нижченаведеними реквізитами. Позивач звернулася до ТОВ «ФК «Фагор» та отримала інформацію про розмір заборгованості станом на 03.08.2016 року і здійснила погашення боргу за кредитним договором № 200500177 від 11.04.2016 року, в розмірі 3 004 грн. на підтвердження виконання кредитних зобов`язань ТОВ «ФК Фагор» була надана довідка від 25.08.2016, в якій зазначено, що позивач станом на 25.08.2016 року повністю погасила заборгованість та договір № 200500177 від 11.04.2016 року закритий. Разом з тим, позивач вказує, 03.09.2020 року отримала на свій телефонний номер повідомлення від Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» ), про сплату заборгованості в розмірі 6 366 (шість тисяч триста шістдесят шість тисяч) 22 коп. за кредитним договором № 200500177 від 11.04.2016 року, на який мені Відповідач З видав гарантійну довідку від 25.08.2016 року про виконання зобов`язання в повному обсязі. Таким чином позивач вважає, що виконала свої зобов`язанням за кредитним договором №200500177 від 11.04.2016 року, і на підставі ст.ст. 517, 518, 545, 598, 599, 1082 ЦК України позивач вважає, що правовідносини між сторонами за вказаним кредитним договором припиненими. Також позивач зазначає, що ситуація, що виникла між нею та Відповідачами, негативно відображається на її психічному та емоційному стані, оскільки вимушена вживати заходів, спрямованих на обґрунтування відсутності у неї заборгованості за кредитним договором та недопущення повторного безпідставного стягнення заборгованості. Також, позивач вказує, що отримує психологічний тиск від Відповідача 4, який вимагає сплати необґрунтованої заборгованості. Неузгоджені дії Відповідачів щодо передачі один одному інформації про виконання нею кредитного зобов`язання в повному обсязі спричинило необхідність звертатися до поліції та штих компетентних органів, з метою захисту прав та перевірки діяльності Відповідачів. Все це призвело до виникнення у позивача матеріальних збитків. Крім того, позивач вказує, що у зв`язку із порушенням її прав, відсутністю спеціальних знань в області права, вона була вимушена звернутися за професійною юридичною допомогою в юридичну компанію, в касу якої сплатила суму у розмірі 7 370 грн.. за складання позовної заяви до суду, заяв до Національної поліції та заяви до Національного Банку України з метою перевірки законності вимог Відповідачів та наявності ознак зловмисної домовленості, які позивач вважає збитками, понесеними внаслідок порушення норм діючого законодавства та моїх прав. За вказаних обставин позивач просить суд позов задовольнити у повному обсязі. Ухвалою від 20.10.2020 року було відкрито провадження у справі, розгляд якої було вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. 16.01.2021 року до суду надійшов відзив відповідача ТОВ «Діджи Фінанс» на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволені позову у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень щодо пред`явлених позовних вимог, зазначає, що 20.07.2020 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір №7_БМ про відступлення права вимоги, відповідно до якого до ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло право кредитора за кредитним договором №200500177 від 11.04.2016 року. Відповідач погодився, що 11.04.2016 року між ПАТ «ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] було укладено договір №200500177 від 11.04.2016 року. Вказує, що позивач не надав жодного доказу того, що ТОВ «ФК «Фагор» є правонаступником ПАТ «Банк Михайлівський», а від так не має доказів того, що зобов`язання припинене на підставі ст. 599 ЦК України. Крім того, зазначає, що квитанція і чека долучені позивачем на понесені витрати на правову допомогу є неналежними доказами для підтвердження оплати адвокатських послуг саме за Договором про надання правової допомоги (а.с. 52-51). Ухвалою від 21.01.2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити у повному обсязі. В судове засідання відповідач 1 -Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Паламарчука Віталія Віталійовича у судове засідання не з`явилось свого представника не направило, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив. В судове засідання відповідач 2 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда», у судове засідання не з`явилось свого представника не направило, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив. В судове засідання відповідач 3 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор», у судове засідання не з`явилось свого представника не направило, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив. В судове засідання відповідач 4 Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», у судове засідання не з`явилось свого представника не направило, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надійшло клопотання представника відповідача 4 про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «Діджи Фінанс». Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено і не заперечується сторонами, 11.04.2016 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський», було укладено картковий кредитний договір (оферту) № 200500177 (а.с.20) Як вбачається з повідомлення від ПАТ «Банк Михайлівський» від 20.05.2016 року, що між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» відповідно до чинного законодавства України був укладений Договір факторингу №1905 від 19.05.2016 згідно з яким відступлення прав вимоги за Кредитним договором №200500177 від 11.04.2016, що укладений між ПАТ «Банк Михайлівським» і позичальником - [PERSON] , разом з усіма додатками та додатковими угодами/договорами про внесення змін, та зазначено, що на виконання умов кредитного договору з моменту отримання вказаного повідомлення переховувати кошти в рахунок виконання зобов`язання за Кредитним договором за реквізитами наданими Фактором, що також не заперечувалось сторонами. (а.с.25). Разом з тим, зі сміту повідомлення ТОВ «ФК «Пледа» від 20.05.2016 року, вбачається,що ТОВ «ФК «Плеяда» отримані від ПАТ «Банк Михайлівський» права вимоги за кредитним договором [PERSON] , разом з усіма додатками та додатковими угодами/договорами про внесення змін було відступлено на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фагор», відповідно до Договору факторингу №1 від 20.05.2016 року. Також, у повідомленні зазначено, що заборгованість станом на 20.05.2016 року в розмірі 2 585 (дві тисячі п`ятсот вісімдесят п`ять) гривень 43 коп. та сплатити її можливо рівними частинами кожного 10 числа місяця протягом 12 місяців з дати складання цього листа за нижченаведеними реквізитами (а.с. 26). Судом встановлено, що [PERSON] 03.08.2016 року здійснила погашення боргу за кредитним договором № 200500177 від 11.04.2016 року, що підтверджується квитанцією №0.0.594284827., згідно з якою позивач сплати на рахунок ТОВ ФК «Фагор» в розмірі 3 004 грн. з призначення платежу від, «Погашення заборгованості за кредитним договором №20050017 від 11.04.2016 року, 2495908409, [PERSON] » (а.с. 27). Погашення позивачем боргу також підтверджується довідкою від 25.08.2016 року виданою ТОВ «ФК «Фагор» згідно з якою ТОВ «ФК Фагор» станом на 25.08.2016 рік єдиним законним кредитором за кредитом, який наданий ПАТ «Банк Михайлівський» клієнту [PERSON] РНОКПП [NUMBER] за договором №200500177від 11.04.2016, повідомляє [PERSON] , що станом на 25.08.2016 заборгованість за Договором погашена в повному обсязі за та договір закритий. Додатково повідомлено, що відповідно до діючого законодавства України дії боржника по виконанню обов`язку на кориться ТОВ «ФК «Фагор» будуть вважатись належним виконанням зобов`язання. Крім того зазначено, що виконанні належним чином та в повному обсязі зобов`язання боржника за договором, мають наслідком припинення зобов`язання за договором а погашення прав вимог кредитора, в зв`язку з чим відсутній ризик виконання боржником одного зобов`язання на користь обох кредиторів одночасно(а.с. 28). Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує, що у зв`язку зі сплатою ним заборгованості за кредитним договором, яка була визначена у повідомленні ТОВ «ФК «Плеяда» та узгоджена з ТОВ «Фагор», правовідносини за кредитним договором є припиненими. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до частини другої статті 526 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Як вбачається з повідомлення ТОВ «Діджи Фінанс» від 13.10.2020 року та Хронологією подій в частині відступлення прав вимоги Кредитного портфелю ПАТ «Банк Михайлівський»: 19.05.2016 року укладено договір №1905 між ПАТ «Банк Михайлівський» до ТОВ «ФК «Плеяда» і 20.05.2016 року договір відступлення № 1 між ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор» (а.с. 61). Згідно з наказом Уповноважено особи ФГВФО №37 від 30.05.2016 року встановлено нікчемність укладеного договору №1905 від 19.05.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» до ТОВ «ФК «Плеяда», а відповідно і договір відступлення № 1 від 20.05.2016 рокуміж ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор». Листом від 01.06.2016 року №05-53 ПАТ «Банк Михайлівський» повідомив ТОВ «ФК «Плеяда» про нікчемність договору та вимагав повернути все отримане згідно умов нікчемності договору. ПАТ «Банк Михайлівський» за підтримки ФГВФО подано позов до ТОВ «ФК «Плеяда» та ТОВ «ФК «Фагор» про визнання недійсності вказаних правочинів, розгляд справи №910/11298/16 тримає(а.с. 61). 20.07.2020 року між ТОВ « Діджи Фінанс» та ПАТ «Банк Михайлівський» відповідно до чинного законодавства України, було укладено Договір відступлення прав вимоги №7_БМ, згідно з яким відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором №200500177 від 11.04.2016 року (а.с. 52-53). Статтею 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж , боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Статтею 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як вже зазначалось, судом встановлено, що [PERSON] 03.08.2016 року здійснила погашення боргу за кредитним договором № 200500177 від 11.04.2016 року, що підтверджується квитанцією №0.0.594284827., згідно з якою позивач сплати на рахунок ТОВ ФК «Фагор» в розмірі 3 004 грн. з призначення платежу від, «Погашення заборгованості за кредитним договором №20050017 від 11.04.2016 року, 2495908409, [PERSON] », (а.с. 27). Погашення заборгованості позивачем підтверджується довідкою від 25.08.2016 року виданою ТОВ «ФК «Фагор» згідно з якою ТОВ «ФК Фагор» станом на 25.08.2016 рік єдиним законним кредитором за кредитом, який наданий ПАТ «Банк Михайлівський» клієнту [PERSON] РНОКПП [NUMBER] , за договором №200500177від 11.04.2016, повідомляє [PERSON] , що станом на 25.08.2016 заборгованість за Договором погашена в повному обсязі за та договір закритий (а.с. 28). З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про припинення між сторонами правовідносин по кредитному договору у зв`язку з виконанням позивачем зобов`язань за ним в повному обсязі 03.08.2016 року перед належним кредитором, а обставини викладені у відзиві, щодо визнання нікчемним договір про відступлення права вимоги від 19.05.2016 та 20.05.2016 року відбулись не залежно від дій позивача та без його повідомлення, тому ніяким чином не можуть впливати на його зобов`язання та створювати обставини з подвійного стягнення заборгованості за договором №200500177від 11.04.2016 з [PERSON] . Частинами 1, 2 ст. 16 ЦК України закріплено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення правовідношення. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про правомірність та обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання припиненими правовідносин за кредитним договором у зв`язку з належним виконанням зобов`язань, оскільки саме такий спосіб захисту порушеного права забезпечить належне його відновлення і, при цьому, не матиме місце порушень прав кредитора, якому повернуті кредитні кошти за судовим рішенням. Щодо вимоги позову про стягнення витрат по оплаті юридичних послуг суд зазначає наступне. Згідно з ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 №4191-VI, розмір компенсації витрат на правову допомогу в цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, в судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, небхідно з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений законом №4191-VI. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад, копіювання документів). На підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги позивачем надано Договір А-252 від 01.10.2020 р. та копію квитанції про сплату коштів у розмірі 7370грн. (а.с. 31). Однак, в порушення ст. 137 ЦПК України, позивачка не надала доказів надання їй юридичних послуг адвокатом або іншим фахівцем у галузі права, а також детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат за кожну роботу окремо із зазначенням витраченого для цього часу, що позбавляє суд можливості вирішити питання розподілу цих витрат між сторонами разом із іншими судовими витратами. У зв`язку з викладеним, достатніх підстав для стягнення понесених позивачкою витрат по оплаті юридичних послуг немає. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року). Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Паламарчука Віталія Віталійовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор», Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджі Фінанс» судовий збір в розмірі по 210,2 0 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved