Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

У березні 2015р. [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з цим позовом, в якому просили визначити, що частки власників квартири [ADDRESS] є рівними і кожному з них: [PERSON], [PERSON], [PERSON], належить право власності на 1/5 частку вказаної квартири. В позові позивачі зазначають, що 16.05.1994 року вони разом з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] приватизували спірну квартиру і стали її власниками на підставі розпорядження №50/1 від 05.05.1994р. та їм видали Свідоцтво про право власності на житло від 16.05.1994р. У подальшому право власності на квартиру [ADDRESS] 25.11.2010р. зареєстрували в реєстрі прав власності на нерухоме майно. Приватизована квартира, загальною площею 64,10 кв.м., житловою-37,80 кв.м. складається з трьох кімнат, жилою площею відповідно: 17,0 кв.м, 9,20 кв.м та 10,5 кв.м, вбиральні-0,9 кв.м, вбудованої шафи, площею 1,2; 0,5 кв.м. з балконом та лоджією. Далі зазначали, що спірна квартира передана їм та членам їх сімї безоплатно у спільну сумісну власність, частки кожного з них у Свідоцтві про право власності на житло від 16.05.1994р. не визначались. Однак у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» кожний з них є власником 1/5 частки спірної квартири. 04.07.2010 року померла [PERSON]. Після її смерті [PERSON] прийняв спадщину у вигляді 1/5 частки квартири [ADDRESS] і 18.03.2011р. отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/5 частки цієї квартири після смерті [PERSON]. 25.11.2013р. помер [PERSON] і після його смерті спадщину у вигляді 1/5 частки спірної квартири прийняла [PERSON], а 28.07.2014 року вона отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/5 частки цієї квартири після смерті [PERSON]. На теперішній час частки співвласників [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] не визначені. Відповідач [PERSON] не бажає добровільно укласти Договір про визначення розміру часток спірної квартири кожного з співвласників, тому вони вимушені звернутися до суду з таким позовом. Посилаючись на викладене просили позов задовольнити. У судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, викладених у позові, та просили їх задовольнити. Відповідачка у судовому засіданні проти задоволенню позову не заперечувала. Третя особа: [PERSON] в судове засідання не з'явилася, була повідомлена належним чином, ніяких заяв до суду не надала. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази і оцінюючи їх в сукупності, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року, якщо загальна площа квартир (будинків), які можуть бути приватизовані, відповідає площі, передбаченою пунктом другим ст.3 цього Закону, вказані квартири (будинки) передаються наймачу та членам його сімї безвідплатно. До членів сімї наймача включаються громадяни, які постійно мешкають в квартирі (будинку) спільно з наймачем або за яким збереглось право на житло. Згідно зі ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну власність з письмової згоди усіх повнолітніх членів сімї, постійно проживаючих у цій квартирі (будинку), у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). У відповідності до ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, видане 16.05.1994 року органом приватизації Миколаївського глиноземного заводу, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], зареєстроване за № 639. Тобто частки між співвласниками не визначалися. 25.11.2010р. право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, реєстраційний № 32174830 , номер запису 4988 в книзі 143 . Згідно з даними технічного паспорту на квартиру, що знаходиться у власності громадян, квартира [ADDRESS] має загальну площу 64,10 кв.м, житлову- 37,80 кв.м, складається з трьох кімнат, жилою площею відповідно: 17,0 кв.м, 9,20 кв.м та 10,5 кв.м, вбиральні- 0,9кв.м., вбудованої шафи, площею 1,2; 0,5 кв.м, балкону та лоджії. Отже, відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» кожний з них є власником 1/5 частки квартири [ADDRESS]. У відповідності до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Субєкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. 04.07.2010 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після її смерті [PERSON] прийняв спадщину у вигляді 1/5 частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] і 18.03.2011р. [PERSON] отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Пятої державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за №2-132, зареєстрованого 28.03.2011р. в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, реєстраційний №32174830, номер запису 4988 в книзі 143. 25.11.2013р. помер [PERSON] і після його смерті спадщину у вигляді 1/5 частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] прийняла [PERSON], а 28.07.2014 року вона отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/5 частки цієї квартири після смерті свого батька- Фадєєва [PERSON]. У відповідності до ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності, є спільною сумісною власністю. Право спільної сумісної власності відрізняється від права спільної часткової власності за підставами виникнення, характером внутрішніх правовідносин, а також і за підставою припинення або часткової власності. За приписами ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Право спільної сумісної власності є без частковим правом спільної власності. Згідно з ч.2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільній сумісній власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. На підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 р. частки співвласників є рівними. Однак, одна із співвласників спірної квартири не бажає добровільно визначити частки в спільній сумісній власності на квартиру, а тому встановити їх ідеальну частку в спільній сумісній власності без її письмової згоди неможливо. На підставі викладеного, суд вважає, що частки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності, становлять по 1/5 частці кожному в квартирі [ADDRESS].

Outcome: approved