Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

У березні 2016 позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, просить суд визнати недійсною довіреність, якою [PERSON] уповноважив [PERSON] розпоряджатися квартирою [ADDRESS] яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А. 21.01.2014 та зареєстрована в реєстрі за №202; визнати недійним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 27.08.2014 між [PERSON] від імені [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Довгою Т.С., зареєстрований в реєстрі за №1118; визнати недійним договір іпотеки щодо квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] 02.10.2014, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ракитнянським В.А., зареєстрований в реєстрі за №1708; зобов'язати [PERSON] повернути [PERSON] квартиру [ADDRESS], посилаючись на ті підстави, що Святошинським УП ГУНП України в м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №12014100080009629 за фактом незаконного заволодіння невідомими особами квартирою [ADDRESS] яка належить на праві приватної власності недієздатному [PERSON]. Прокурор у судовому засіданні позовну заяву підтримав повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надавши через канцелярію суду заяву про визнання позову, просив справу розглядати у його відсутності (а.с. 50). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судові засідання не з'явилися повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, заперечень стосовно позову не надходило до суду (а.с. 32, 35, 36, 41, 48, 49). Представник третьої особи у судовому засіданні проти позовної заяви не заперечувала. Суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом з'ясовано, що у ході досудового слідства встановлено те, що [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS], а саме 1/3 частини квартири на підставі дубліката Свідоцтва про право власності від 28.12.1993, виданого Святошинською РДА у м. Києві та 2/3 частини квартири на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 05.06.2014 у справі № 759/7724/14-ц, №2/759/3462/14 (а.с. 7, 12, 16). 21.01.2014 [PERSON] уповноважено [PERSON] представляти його інтереси та вести справи щодо нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] [PERSON] від імені [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони 27.08.2014 укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.с. 16, 17). У подальшому між [PERSON] та [PERSON] 02.10.2014 укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] отримав від [PERSON] 388500 грн. 00 коп. зі строком повернення не пізніше 02.04.2015 (а.с. 26). З метою забезпечення виконання умов договору позики між [PERSON] та [PERSON] 02.10.2014 укладено іпотечний договір, який посвідчений ПН КМНО Ракитнянським В.А., згідно умов договору іпотеки іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю квартиру [ADDRESS], з метою забезпечення виконання зобов'язання та всіх вимог, що виникли у іпотекодавця за договором позики від 02.10.2014 (а.с. 18-20). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18.02.2015 у справі №759/15871/14-ц [PERSON] визнано недієздатним (а.с. 13). Крім того, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №1051 від 11.12.2014 [PERSON] з січня 2014 року страждав на хронічне психічне захворювання у вигляді шизофренії, параноїдної форми, безперервний перебіг, виражений апато-дисоціативний дефект (F20.0 - згідно з МКХ-10) (а.с. 55-62). Відповідно до ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи. Частиною 2 даної статті передбачено, що у разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун. Таким чином, на момент видачі [PERSON] довіреності щодо представництва інтересів та ведення справи щодо вказаної квартири позивач, не був здатний усвідомлювати значення своїх дій, а отже і правильно сприймати обставини, що мають значення для справи. Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За вказаних обставин та враховуючи, що при вчиненні правочину [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій, тобто відсутнє його волевиявлення, довіреність, якою уповноважено [PERSON] на розпорядження квартирою, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коноваловою Е.А. 21.01.2014 та зареєстрована в реєстрі за №202 має бути визнана недійсною. З цих же підстав, підлягає визнанню недійсним договір купівлі-продажу даної квартири, який укладено на підставі вказаної довіреності [PERSON] 27.08.2014 від імені [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони, посвідчений ПН КМНО Довгою Т.С., зареєстровано в реєстрі за №1118, номер запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 6808179. Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Відповідно до п. 10 постанови Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставна набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпіле: інших осіб чи наслідком події. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку, враховуючи те, що вказані довіреність, договір купівлі-продажу та договір іпотеки не відповідають вимогам чинного законодавства, а тому договір купівлі-продажу, укладений 27.08.2014 між [PERSON] від імені [PERSON] та [PERSON] визнані судом недійсними, а майно, яке було відчужене за вказаним договором, повернуто первісному власнику [PERSON] з цих же підстав підлягає визнанню недійсним договір іпотеки, укладений між [PERSON] та [PERSON] 02.10.2014, який посвідчений ПН КМНО Ракитнянським В.А., зареєстрований в реєстрі за № 1708. Згідно зі ст. 79 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного з відповідачів підлягає солідарному стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved