Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

у березні 2017 року позивач звернулася з вказаним вище позовом до суду та, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить: -встановити факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу [PERSON] із [PERSON] із 10.05.2002 року по 14.02.2017 року; -визнати автомобіль ВАЗ 210700, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER], двигун № [NUMBER], кузов № [NUMBER] та квартиру [ADDRESS], які зареєстровані за [PERSON], спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] і визнати за кожним з них право власності на дане майно в рівних долях; -виділити у користування [PERSON] автомобіль ВАЗ 210700, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER], двигун № [NUMBER], кузов № [NUMBER] та на її користь стягнути грошову компенсацію у розмірі ? частини вартості автомобіля у розмірі 30000 грн. Позов позивачем мотивований тим, що у період часу із 10.05.2002 року по 14.02.2017 року вона проживала однією сімєю із відповідачем у с.Черевки Миргородського району Полтавської області по вул. Лесі Українки, 19. За час спільного проживання однією сімєю вони вели спільне господарство, народилося двоє дітей. Внаслідок спільної праці, повязаної з утриманням домашньої худоби, орендної плати з земельних паїв ними було отримано та заощаджено грошові кошти, на які у 2009 році вони купили автомобіль ВАЗ 210700, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER], двигун № [NUMBER], кузов № [NUMBER] та який відповідач зареєстрував на себе. В подальшому, 10.02.2017 року за спільні кошти у розмірі 18000 доларів США відповідач, без її відома придбав квартиру [ADDRESS], яку зареєстрував на себе та 14.02.2017 року припинив сімейні відносини та почав проживати з іншою жінкою. Оскільки спірне майно придбано під час проживання однією сімєю із відповідачем, на спільні кошти, то воно являється їхньою спільною сумісною власністю. Так як вона не має права керування вказаним вище автомобілем, то вважає за доцільне виділити його у користування відповідача, а на її користь стягнути грошову компенсацію у розмірі 30000 грн., виходячи із дійсної ринкової вартості автомобіля (60000 грн.) на час подачі позову до суду. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, просили суд його задовольнити з підстав, викладених у ньому. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] частково визнали позовні вимоги, а саме відповідач не заперечував проти спільного проживання з позивачем однією сімєю та ведення з нею спільного господарства у період часу із 10.05.2002 року по 08.01.2017 року. В іншій частині позовних вимог просили відмовити, оскільки спірне майно було придбано виключно на кошти батьків позивача, а саме автомобіль ВАЗ 210700, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER], двигун № [NUMBER], кузов № [NUMBER] - на кошти батька, а квартира [ADDRESS] - на кошти його матері. [PERSON] не брала участі у вкладенні грошових коштів на купівлю даного майна, оскільки будь якого доходу за час спільного проживання не отримувала. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку: сторонами не заперечується, що із 10.05.2002 року вони почали проживати однією сімєю без реєстрації шлюбу у с.Черевки Миргородського району Полтавської області по вул. Лесі Українки, 19. За час спільного проживання народилися діти: [PERSON], 09.07.2004 року народженя та [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтв про їх народження, наявних в матеріалах справи на а.с. 10. Відповідач [PERSON] є батьком дітей, що встановлено рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 16.05.2017 року та з нього на користь [PERSON] стягнуто аліменти на їхнє утримання у розмірі 1/3 частини усіх його видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для кожної дитини, починаючи із 27.02.2017 року і до їх повноліття. (а.с.139) Відповідно до ч. 2 ст.3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Таким чином, для визначення осіб як таких, що перебували у фактичних шлюбних відносинах, необхідно доведення факту ведення спільного господарства, наявність у даних осіб спільного побуту, бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї, взаємності сімейних прав та обов'язків саме на час придбання майна. З огляду на положення ст. 74 СК України, якщо чоловік і жінка проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Таким чином, судом встановлено та не заперечуються сторонами, що із 10.05.2002 року сторони почали проживати однією сімєю у с.Черевки Миргородського району Полтавської області по вул. Лесі Українки, 19, а саме надавали взаємну матеріальну допомогу та підтримку один одному, мало місце взаємне визнання та виявлення подружніх відносин перед третіми особами, вели спільне господарство, в іншому шлюбі не перебували, у них народилися діти. В матеріалах справи наявні світлини, якими підтверджується факт проживання сторін однією сімєю, оскільки на них сторони зображені в колі сімї, при святкуванні сімейних свят, в оточенні своїх дітей та близьких осіб. (а.с.29 40). У судовому засіданні, у присутності психолога, допитана як свідок малолітня дитина [PERSON], яка повідомила суду, що її батько [PERSON] у лютому 2017 року проживав з ними у с.Черевки Миргородського району Полтавської області по вул. Лесі Українки, 19. На а.с. 202-203 наявні світлини, на яких 03.02.2017 року сторони разом з дітьми святкували сімейне свято. У судовому засіданні відповідач не заперечував факту святкування 03.02.2017 року разом із позивачем та дітьми. Зображення на даних світлинах свідчить про наявність теплих та доброзичливих відносин між сторонами, що спростовує показання відповідача в тій частині, що із 08 січня 2017 року ним було припинено сімейні відносини та він з сімєю не проживав. \~Згідно ч.ч.1,2,3 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.ч.1,3,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням досліджених доказів суд приймає до уваги пояснення позивача [PERSON] в частині спільного проживання із відповідачем до 14.02.2017 року, оскільки вони підтверджені доказами свідка [PERSON], доказами у вигляді світлин, наявних в матеріалах справи. Окрім цього, активність абонентського номера +380676605823, який належить відповідачу [PERSON] в мережі ПрАТ «Київстар» забезпечували базові станції, у більшості випадків, які знаходилися в Миргородському районі Полтавської області після 08.01.2017 року, що спростовує пояснення відповідача відносно того, що в цей період часу він у даному районі вже не проживав. (а.с. 186-191). Одночасно суд приймає до уваги показання свідків [PERSON], [PERSON], які показали які проживають по сусідству із [PERSON] в с.Черевки Миргородського району Полтавської області та підтвердили факт проживання у належному тій домоволодінні [PERSON] до середини лютого 2017 року, оскільки постійно бачили його там. Одночасно свідки вказали на ведення спільного господарства сторонами, зокрема тримання домашньої худоби, птиці, догляд та участь у вихованні дітей. Суд критично відноситься до показань свідка [PERSON], оскільки вони є неконкретизованими в частині ведення спільного господарства сторонами, так як свідок заперечив ті факти, які визнавалися самими сторонами, зокрема, проживання сторонами однією сімєю та ведення спільного господарства. При цьому свідки [PERSON], [PERSON] є зацікавленими у розгляді справи, а тому суд до їх показань відноситься критично. Так, [PERSON] являється матірю відповідача, а [PERSON] його співмешканкою та в даний час проживає з тим у спірній квартирі. У звязку із прийняттям та введенням в дію із 01.01.2004 року Сімейного кодексу України стаття 74 СК України вперше закріпила юридичну природу відносин між чоловіком і жінкою, які проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що Сімейний кодекс України у правовому полі врегулював відносини між особами, які проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу та вступив у дію 01.01.2004 року, суд приходить до часткового задоволення позовної вимоги позивача, а саме вважає за необхідне встановити факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] у період часу із 01.01.2004 року до 14.02.2017 року. Згідно облікової картки приватного транспортного засобу автомобіль ВАЗ 210700, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER], двигун № [NUMBER], кузов № [NUMBER] ВІ зареєстровано 01.04.2009 року за [PERSON] (а.с.23). В судовому засіданні встановлено, що вказаний вище автомобіль з часу його придбання використовувався для потреб сімї, окрім цього сторони вели спільний побут, господарство, мали спільний бюджет. На а.с. 166, 169 наявна виписка з погосподарської книги № 1 с.Черевки Миргородського району Полтавської області за 2011 2016 роки, згідно якої в приватній власності [PERSON] знаходилася велика рогата худоба, кількість голів у 2009 1, у 2010 - 2, у 2011 - 3, у 2012 році -2, у 2013 році -2, у 2014 році 4, у 2015 році - 7. Згідно довідки № 470 від 23.07.2017 року ТОВ «Савинці» виплатило [PERSON] орендну плату за користування земельною ділянкою за період часу з 2008 по 2016 року. (а.с.172). Довідкою ТОВ «Савинці» підтверджено факт виплати [PERSON] орендної плати за земельну частку (пай) за період із 2008 по 2016 роки. Дохід [PERSON], який працював трактористом ТОВ «Савинці» з 10.04.2013 року по 20.02.2017 року склав 123971, 79 грн., що підтверджено довідкою ТОВ «Савинці» № 513 від 06.09.2017 року. Із довідки № 527 від 15.09.2017 року слідує, що [PERSON] у ТОВ «Савинці» відбув тарифну відпустку за 2016 рік з 14.12.2016 року по 12.01.2017 рік, згідно наказу № 327 від 16.12.2016 року. Згідно наказу № 34 ТОВ «Савинці» надано [PERSON] відпустку без збереження заробітної плати за 2016 рік з 18.01. по 01.02.2017 року. Згідно наказу № 65 від 20.02.2017 року ТОВ «Савинці» звільнено [PERSON] з посади тракториста відділку «Черевки» з 20.02.2017 року за власним бажанням. Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 25.01.2017 року за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 45,1 кв.м., житловою площею 28,8 кв.м. на підставі договору купівлі продажу, серії та номер 254, укладеного 25.01.2017 року та посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.21). Згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні ст.74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. У судовому засіданні встановлено факт проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу із 01.01.2004 року по 14.02.2017 року. Реєстрація автомобіля ВАЗ 210700, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER], двигун № [NUMBER], кузов № [NUMBER] ВІ здійснена за [PERSON] 01.04.2009 року, тобто під час проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу. Даний автомобіль використовувався в інтересах сімї та придбавався для сімейних потреб. У судовому засіданні відповідач не надав доказів того, що автомобіль було придбано виключно за гроші його батька, а тому суд приходить до висновку, що вказаний вище транспортний засіб підлягає визнанню за сторонами на праві спільної сумісної власності. Матеріалами справи доведено, що квартира [ADDRESS] придбавалася під час спільного сторін однією сімєю, при чому відповідач не надав достовірних доказів придбання спірної квартири виключно за кошти його матері [PERSON] У судовому засіданні встановлено, що із 2002 року до 14.02.2017 року сторони спільно проживали, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, щороку отримували прибуток внаслідок утримання корів, від орендної плати та заробітної плати. З цих підстав суд критично відноситься до пояснення відповідача в частині купівлі ним спірного майна виключно на кошти своїх батьків, оскільки на розгляд суду не надано жодного доказу, які б підтверджували факт укладення відповідних договорів позики грошових коштів. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину у Цивільному кодексі визначені прямо у ч. 2 ст.937, ч. 3 ст. 949 ЦК України. Відповідач не надав доказів укладення договорів позики грошових коштів у письмовій формі, а тому показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] щодо позички грошових коштів [PERSON] у розмірі 18000 доларів США на купівлю квартири суд до уваги не приймає. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про визнання спірної квартири за сторонами на праві спільної сумісної власності у рівних частках. Слід прийняти до уваги, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України). Крім того, у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п'ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Так, автомобіль є неподільною річчю, а присудження грошової компенсації може мати місце за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми, чого зроблено сторонами не було. У заявлених позовних вимогах позивач ставить вимогу про передачу автомобіля в користування відповідачу, а не присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно. В силу ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд розяснив позивачу та її представнику право конкретизувати позовну вимогу в частині встановлення порядку користування транспортним засобом або ж визначитися щодо позовної вимоги відносно присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, чого зроблено не було. З цих підстав, з урахуванням вищевикладеного, суд позовну вимогу щодо виділення у користування [PERSON] автомобіля ВАЗ 210700, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER], двигун № [NUMBER], кузов № [NUMBER] та стягнення на користь позивача грошової компенсацію ? частини вартості автомобіля у розмірі 30000 грн залишає без задоволення, визнавши спірний автомобіль спільною сумісною власністю сторін без його реального поділу. Таким чином, позов підлягає до часткового задоволення. Судові витрати суд вирішує у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України. Так, позивач звернулася до суду з позовними вимогами, із яких дві є нематеріального характеру, одна матеріального характеру. У судовому засіданні сторони узгодили ціну спірної квартири на момент звернення до суду, 28.03.2017 року, у розмірі 18000 доларів США., що складає 488700 грн. за курсом 27,15 грн. за 1 долар США відповідно до розпорядження НБУ від 28.03.2017 року, що також відповідає вартості даної квартири на час придбання її відповідачем 25.01.2017 року. Вартість автомобіля на час подачі позову до суду позивач визначила у розмірі 60000 грн. Таким чином, ціна позову на момент звернення до суду становила 274350 грн., виходячи з розрахунку (488700 грн. + 60000 грн. = 548700 грн./2 = 274350 грн.). Таким чином, за подання позовної вимоги матеріального характеру позивач повинна сплатити судовий збір у розмірі 2743, 50 грн. В частині заявлених двох позовних вимог нематеріального характеру до сплати підлягають стягненню судовий збір у розмірі 1280 грн. (640 грн. *2 = 1280 грн.). Як доказ щодо ціни спірного автомобіля відповідач надав звіт з незалежної оцінки майна автомобіля, вартість якого станом на 03.10.2017 року становила 44300 грн., який суд визнає належним доказом у справі. Таким чином, судові витрати підлягають стягненню із відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 3305, 15 грн., виходячи з розрахунку( 488700 грн. + 44330 грн. = 533030 грн./2 = 266515 грн.)., тобто 2665, 15 грн. задоволена позовна вимога матеріального характеру + 640 грн. задоволена позовна вимога немайнового характеру = 3305, 15 грн.

Outcome: partial