Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

Туря-Реметівський психоневрологічний інтернат звернувся до суду із заявою, в якій просить визнати [PERSON], [INFO], недієздатним. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] з 28 червня 2007 року перебуває на стаціонарному лікуванні та постійно проживає в інтернаті. Згідно медико-санітарної характеристики №757 від 26 липня 2016 року за період проживання в інтернаті психічний стан хворого орієнтований в усіх видах грубо. Мовному контакту він доступний формально, а мислення паралогічне з елементами розірваності. Хворий при не задоволенні особистих питань схильний до афективного реагування, його відповіді не завжди в плані заданих питань. Фон настрою [PERSON] монотонно знижений, він емоційно сплощений, має нестійку увагу, понижену до концентрації. Вольові потяги у нього послаблені, а критика до власного стану відсутня. Плани на майбутнє він не висловлює, його інтелектуально-мнестичні здібності не відповідають віку. Оскільки [PERSON] потребує постійного догляду та сторонньої допомоги, самостійно вирішувати питання, які виникають у повсякденному житті, не може, так як належним чином не усвідомлює значення своїх дій та не здатний ними керувати, тому просить заяву задовольнити. У судове засідання представник заявника [PERSON] не зявився, однак подав заяву, у якій просить справу розглянути у його відсутності, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі. Представник заінтересованої особи у судове засідання не зявився, однак подав заяву, у якій просить справу за заявою Туря-Реметівського психоневрологічного інтернату розглядати без його участі, прохання заявника повністю підтримує. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є інвалідом безтерміново (група інвалідності друга), потребує постійної сторонньої допомоги та нагляду, що стверджується витягом із акту огляду у МСЕК до довідки серії МСЕ №036724 від 18 листопада 1999 року, а також медико-соціальною характеристикою на підопічного інтернату (а. с. 5, 6). Також встановлено, що на підставі путівки № 31, виданої 25 травня 2007 року Головним управлінням праці та соціального захисту населення Закарпатської обласної державної адміністрації, [PERSON] направлено до Т.-Реметівського психоневрологічного інтернату для постійного проживання, а згідно наказу № 174 від 28 червня 2007 року вказаного закладу зарахований на повне державне утримання і в число підопічних інтернату, у відділення №2 (а. с. 3, 4). Як вбачається з висновку судово-психіатричного експерта № 189 з датою проведення первинної судово-психіатричної амбулаторної експертизи 08 вересня 2016 року, [PERSON], [INFO], виявляє ознаки хронічного стійкого психічного розладу у вигляді параноїчної шизофренії, безперервного перебігу з вираженим апато-абулічним дефектом, що позбавляє його здатності правильно розуміти значення своїх дій та керувати ними (а. с. 23 25). Відповідно до ч. 1 ст. 39, ст. 40 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Згідно ч. 3 ст. 237 ЦПК України заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім'ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом. Оскільки психічний стан [PERSON] позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, суд вважає, що такого слід визнати недієздатним.

Outcome: approved