Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

У березні 2015 р. [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» (далі - відповідач) про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договір вкладу від 24.10.2014 р. на суму 100000,00 грн. (далі - договір 1) та від 09.01.2015 р. (далі - договір 2) - на 5000,00 доларів США. Після закінчення строку дій вказаних договорів, відповідач належні позивачу кошти в повному обсязі не повернув, а повернув лише 2000,00 грн. за договором від 24.10.2014 р. Тому, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь за договором від 24.10.2014 р.: 102069,00 - суму залишку вкладу з урахуванням індексу інфляції, 107400,00 грн. - суму пені згідно ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» з суми заборгованості, 294,25 грн. - сума трьох відсотків річних від суми заборгованості, 2476,58 грн. - суми нарахованих відсотків за час фактичного користування грошовими коштами; за договором від 09.01.2015 року: 5000,00 доларів США - суму залишку вкладу, 1500,00 доларів США - суму пені згідно ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» з суми заборгованості, 4,10 доларів США - сума трьох відсотків річних від суми заборгованості, 17,10 доларів США - суми нарахованих відсотків за час фактичного користування грошовими коштами, а всього 212239,83 грн. та 6521,20 доларів США (що еквівалентно 181048,86 грн.). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі та проти постановлення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечення на позовну заяву не надав. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до договору - заяви № 300937/65525/3-14 від 24.10.2014 року, позивач розмістив вклад в сумі 100000,00 грн., на строк з 24.10.2014 р. по 24.01.2015 р., з нарахуванням 25,25 % річних. Факт розміщення позивачем грошових коштів підтверджується копією квитанції № 3421-14 від 24.10.2014 р. Згідно договору - заяви № 300937/2335/1-15 від 09.01.2015 року, позивач розмістив вклад в сумі 5000,00 доларів США, на строк з 09.01.2015 р. по 09.02.2015 р., з нарахуванням 12,50 % річних. Факт розміщення позивачем грошових коштів підтверджується копією меморіального ордеру № 15149352 від 09.01.2015 р. Позивач звертався до відповідача з вимогою про видачу або перерахунок коштів, однак, відповідач вкладені кошти позивачу не повернув. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною (ч.1 ст. 1060 ЦК України). За договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами (ч.1,2 ст. 1066 ЦК України). Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (ст. 1074 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з виписки по особовому рахунку позивача, вихідний залишок за договором 1 становить 99000,00 грн. Згідно з розрахунком, сума заборгованості відповідача перед позивачем з урахуванням індексу інфляції становить 102069,00 грн., а сума відсотків за умовами договору 1, за період з 25.01.2015 р. по 02.03.2015 р. - 2476,68 грн., а тому з відповідача на користь позивача, за договором 1, підлягають стягненню кошти в розмірі 103545,68 грн. Відповідно до виписки по особовому рахунку позивача, вихідний залишок за договором 2 становить 5000,88 доларів США. З розрахунку вбачається, що сума відсотків за умовами договору 2, за період з 10.02.2015 р. по 02.03.2015 р. становить 17,10 доларів США, а тому з відповідача на користь позивача, за договором 2, підлягають стягненню кошти в розмірі 5017,10 доларів США. У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати (п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»). Офіційний курс НБУ гривні до долару США, станом на 23.06.2015 р., становить 2176.8700, а тому сума заборгованості за договором 2 (5017,10 доларів США) у гривневому еквіваленті складає 109222,27 грн. Що стосується питання про стягнення пені, згідно ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» з суми заборгованості та трьох відсотків річних, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог у цій частині, оскільки, в даному випадку відносини між сторонами виникли шляхом укладення договору, а отже регулюються нормами Цивільного кодексу України, крім того, розмір 3 % річних від простроченої суми стягуються у випадку, якщо інший розмір процентів не встановлений договором, а як вбачається з договорів, їх умовами вже встановлено розмір відсотків за користування коштами позивача. Враховуючи викладене та надані пояснення, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума коштів за договором 1 у розмірі - 103545,68 грн. та за договором 2 - 5017,10 доларів США. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2127,68 грн.

Outcome: partial