Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь 30 000,00 грн. відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров'я при виконанні трудових обов'язків, внаслідок професійних захворювань. На обгрунтування вимоги послався на те, що з 01.07.1985 року працював в системі вугільної промисловості. З 01.07.1985 року по 21.12.1985 року працював учнем, підземним гірничим робітником 3 розряду з повним робочим днем під землею на шахті ім.. Ленінського комсомолу в/о «Укрзахідвугілля». З 06.01.1986 року по 12.06.1986 року навчався в Червоноградському СПТУ №55 по професії ГРОВ. З 24.06.1986 року по 09.02.1993 року, з 10.03.1998 року по 20.12.2006 року підземний гірничий робітник очисного вибою 5 розряду, підземний машиніст гірничих виїмкових машин 6 розряду з повним робочим днем на підземних роботах на шахті «Степова» ДП «Львіввугілля». З 24.06.1986 року по 26.02.1998 року працював на будівництві житлового будинку господарським способом по договору зі збереженням всіх пільг у вугільній промисловості. 24.12.2006 року комісією по розслідуванні складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання форми Н-4: хронічна радикулополиневропатія. Позивачу відповідно до акту огляду №121 від 23.01.2007 року міжрайонною спеціалізованою профпатологічною МСЕК вперше було встановлено 35% втрати професійної працездатності з 14.11.2006 року; згідно з акту огляду №1030 від 15.09.2009 року у міжрайонній спеціалізованій профпатологічній МСЕК позивачу встановлено безтерміново 60% втрати профпрацездатності: 35% радикуліт, 25% хронічний бронхіт, та ІІІ група інвалідності. 20.12.2006 року був звільнений з роботи у зв»язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров»я, на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України. У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці в нього значно погіршився стан здоров'я, внаслідок чого останній неодноразово був змушений звертатися за медичною допомогою. Зазначає, що внаслідок отримання професійних захворювань йому завдано значної моральної шкоди у вигляді фізичних та душевних страждань, які виражаються у томі, що він втратив працездатність, з»явилися болі в серці, постійний кашель, задишка, дискомфорт, комплекс неповноцінності, так як не зміг більше працювати, відчуває великі незручності при веденні домашнього господарства. 27.03.2014 року представник відповідача подала до суду заперечення на позовну заяву, у якій зазначає, що підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичного закладу або лікарсько-консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії про стрес, якого зазнав потерпілий у результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, чи їх наслідків, про депресію чи інші негативні вияви стану потерпілого. Також зазначає про пропущення позивачем тримісячного строку для звернення до суду. Просить відмовити позивачу у задоволенні позовної заяви. Позивач у судовому засіданні позов підтримав. Позивач пояснив, що внаслідок отримання професійних захворювань йому завдано значної моральної шкоди, яка виражається у втраті працездатності, сердечній болі, постійному кашлі, задишці, дискомфорті, комплексі неповноцінності, так як не зміг більше працювати, зазнає великих незручностей при веденні домашнього господарства. Просить позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, пославшись на обставини, викладені у запереченні на позовну заяву. Просить відмовити позивачу у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке. Згідно з копією наявної у матеріалах справи трудової книжки позивач з 01.07.1985 року по 21.12.1985 року працював учнем підземного гірничого робітника 1-3 розряду з повним робочим днем під землею на шахті ім. Ленінського комсомолу в/о «Укрзахідвугілля», 06.01.1986 року по 12.06.1986 року навчався в Червоноградському СПТУ №55 по професії ГРОВ, з 24.06.1986 року по 09.02.1993 року та з 10.03.1998 року по 20.12.2006 року підземним гірничим робітник очисного вибою 5 розряду, підземним машиністом гірничих виїмкових машин 6 розряду з повним робочим днем на підземних роботах на шахті «Степова» ДП «Львіввугілля». 20.12.2006 року звільнений у зв»язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров»я, на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України (а.с. 7-10). У зв'язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці позивач був змушений звертатися за медичною допомогою, що підтверджується копіями наявних у справі медичних документів. Як вбачається із акту розслідування хронічного професійного захворювання від 25.12.2006 року комісією по розслідуванні [PERSON] встановлено діагноз: хронічна радикулополиневропатія, причиною профзахворювання є робоча поза - вимушена (на колінах, в зігнутому положенні, навколішки. Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 14.06.2007 року комісією по розслідуванні [PERSON] встановлено діагноз: хронічний бронхіт ІІ ст.., пневмосклероз ЛН І-ІІ ст., причиною профзахворювання є вугільно-породний пил в концентрації: середньо змінна -127,85 мг/м?. [PERSON] відповідно до акту огляду №121 від 23.01.2007 року міжрайонною спеціалізованою профпатологічною МСЕК вперше було встановлено 35% втрати професійної працездатності з 14.11.2006 року. Згідно з акту огляду №1030 від 15.09.2009 року у міжрайонній спеціалізованій профпатологічній МСЕК позивачу встановлено безтерміново 60% втрати профпрацездатності: 35% радикуліт, 25% хронічний бронхіт, та ІІІ група інвалідності. Згідно з довідкою МСЕК серії ЛВА-2 № 026813 від 15.09.2009 року позивачу безтерміново встановлено 60% втрати професійної працездатності та IIІ групу інвалідності (а.с. 22). Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 2 статті 153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно статті 237-1 Кодексу законів про працю України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 статті 1167 ЦК України установлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Як зазначено у п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров'я тощо. Ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров'я при виконанні трудових обов'язків, що потягло за собою професійні захворювання, а отже, про право позивача на її відшкодування. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди підтверджується також наявними у справі копіями медичних документів та знаходить своє пояснення згідно із вищевказаними положеннями Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди (суму її компенсації), судом ураховано тяжкість завданої позивачеві моральної шкоди, глибину, тривалість та характер моральних та фізичних страждань, погіршення його стану здоров'я, тяжкість професійних захворювань, настання у зв'язку з цим негативних змін у його житті, необхідність лікування, втрату у зв'язку з цим життєвих зв'язків, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обсяг втрати позивачем працездатності унаслідок профзахворювань: хронічного бронхіту, радикуліту, що на сьогодні становить 60 %. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, що відповідає вимогам п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Тому суд вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди повинна складати 7000,00 грн. Щодо вимоги про стягнення 30000,00 грн., то суд вважає, що така належним чином не вмотивована, є завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві шкоди. Твердження представника відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності є безпідставними, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю (тобто і на вимогу про відшкодування моральної шкоди) позовна давність не поширюється. Аналогічні роз'яснення надані у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Решта доводів представника відповідача стосовно заперечення факту завдання позивачеві моральної шкоди спростовуються вищенаведеними висновками суду. Таким чином, позов задовольняється частково у межах, зазначених вище.

Outcome: partial