Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

У березні 2019 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що 22.07.2011 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого, остання отримала кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконувала, унаслідок чого, станом на 31.01.2019 року виникла заборгованість в сумі 342793,01грн., але на розсуд позивача просили стягнути з відповідача частину суми заборгованості за кредитом, а саме 125789,51 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 8000,00; заборгованості по процентам за користування кредитом з 22.07.2011 року по 31.10.2017 рік 117789,51 грн.. Враховуючи вищевикладене, просили стягнути з відповідача 125789,51 грн. заборгованості за кредитним договором. Позивач та представник позивача до судового засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач до судового засідання не з`явилася надала заяву в якій просила застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову. Справу розглянути у її відсутність. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, врахувавши заяву відповідача, суд вважає позовні вимоги задоволенню не підлягають. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 22.07.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно з умовами якого, остання отримала кредит в сумі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Кредитний договір укладено шляхом підписання Анкети-заяви позичальника, в якій [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що заява підписана разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті ПАТ КБ «Приватбанк», складає між нею та банком Договір, що підтверджується її підписом у заяві. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами ( ст. 629 ЦК України). Згідно з доданим позивачем до позовної заяви розрахунком заборгованості за договором № б/н від 22.07.2011року станом на 31.01.2019 року у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором утворилась заборгованість в розмірі 125789,51 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 8000,00грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом з 22.07.2011 року по 31.10.2017 рік 117789,51 грн. Згідно з розрахунком заборгованості та випискою по за період з 01.01.1999 року по 25.03.2019 року останній платіж за кредитним договором [PERSON] здійснила 24.02.2014 року, а останню покупку з використанням кредитної картки відповідач здійснила 15.05.2014 року, що не перериває строку позовної давності Відповідач подала письмову заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України ). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно зі ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( ч.1 ст.261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки відповідно до Умов та правил надання банківських послуг строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Враховуючи, що останній обов`язковий платіж за спірним договором позивач здійснила 24.02.2014 року, тому строк позовної давності обчислюється з моменту настання строку погашення чергового платежу, а саме з 24.03.2014 року, за який позивачем не було внесено грошових коштів. За таких обставин та з врахуванням наведених норм права слід прийти до висновку, що оскільки останній платіж на погашення кредитної заборгованості за договором від 22.04.2011 року позичальником було внесено 24.02.2014 року, а з позовом до суду банк звернувся 06.03.2019 року, то до таких правовідносин слід застосувати строк позовної давності, про що і було заявлено відповідачем у справі. При цьому суд враховує, що всі наступні платежі на погашення заборгованості перед банком, проведено не відповідачем по справі, а шляхом безакцептного списання коштів банком самостійно з інших рахунків бордника, та без волевиявлення боржника на погашення заборгованості. Цього висновку суд дійшов з виписки про рух коштів з рахунку [PERSON] за період з 01.01.1999 року по 25.03.2019рік, якою підтверджується списання коштів та погашення заборгованості з інших рахунків боржника, що не може вважатись дією, яка перериває строк позовної давності в розумінні ч.1 ст. 264 ЦК України. Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» відповідач [PERSON] згідно кредитного договору б/н від 22.07.2011 року отримала кредитну картку № [NUMBER] та № [NUMBER] , остання з яких, мала термін дії до останнього дня 07.2015 року. Оскільки на картці вказано граничний строк дії (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, тому строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці. У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12. Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів щомісячно, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування. На підставі наведеного, зважаючи на умови укладеного між сторонами Договору та норми чинного законодавства, а також наданого Банком розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, заяви відповідача, в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed