Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулась до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. У своїх позовних вимогах позивач просить в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11131757000 від 22.03.2007 року у розмірі 3901412 грн. 88 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом надання товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» права продажу предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі-покупцеві в порядку, визначеному ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», за ціною 1344922 грн. Зазначені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22.03.2007 року АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту №11131757000, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 210000,00 (двісті десять тисяч) швейцарських франків, а позичальник зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 21 березня 2018 року та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 8,99%. Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки №8600 (нежитлові приміщення), який посвідчений 22 березня 2007 року приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу Сахно В.І., зареєстрований в реєстрі за номером 1167. Відповідно до договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , м. Золотоноша, [ADDRESS] . Заводська, буд. 4-Д (опис - склад «Р-1», магазин з приміщеннями - «С-1», вигрібна -І). Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, проте, всупереч умов кредитного договору відповідач не здійснює своєчасних платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та процентами, а тому в нього виникла заборгованість за вказаним договором про надання споживчого кредиту. У подальшому з [PERSON] на підставі рішення суду від 29.10.2012 року була стягнута заборгованість за вказаним кредитом, а між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений договір про перехід права вимоги за кредитним договором та про перехід майнових прав в тому числі і за договором іпотеки, про що внесено відповідні записи до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» є єдиним власником всіх прав вимоги за вищезазначеним кредитним договором, у тому числі прав на отримання всіх платежів, передбачених цим договором. Разом з тим відповідач належним чином свої обов`язки по сплаті кредиту не виконує, а тому має заборгованість у сумі 3901412 грн. 88 коп.. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором ТОВ «ФК «Довіра і Гарантія», як новий кредитор (Новий Іпотекодержатель), має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації предмета іпотеки за рішенням суду відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку». Таким чином позивач, вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду із даним позовом для їх захисту. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 06.12.2018 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, що стверджується відповідним повідомленням про вручення поштових відправлень, які містяться в матеріалах справи. Від відповідача на адресу суду відзив на позовну заяву не надходив. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судове засідання представник позивача не прибув, скерував до суду заяву про розгляд справи без його участі, де позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась і від неї не надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином в тому числі шляхом розміщення оголошення на сайті суду. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Так як відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, але у судове засідання не з`явилася без поважних причин, не подала відзив, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що 22.03.2007 року АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] уклали договір про надання споживчого кредиту №11131757000, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 210000,00 (двісті десять тисяч) швейцарських франків, а позичальник зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 21 березня 2018 року та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 8,99%. Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки 8600 (нежитлові приміщення), який посвідчений 22 березня 2007 року приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу - Сахно В.І., зареєстрований в реєстрі за номером 1167. Відповідно до п. 1.1 договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , м. Золотоноша [ADDRESS] .. Заводська, буд. 4-Д (опис - склад «Р-1», магазин з приміщеннями - «С-1», вигрібна -І). За домовленістю сторін, вартість предмета іпотеки, складає 1344992 грн. Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 29.10.2012 року із відповідача на користь ПАТ «Дельта Банк», який змінив попереднього позивача ПАТ «Укрсиббанк» на підставі ухвали суду від 26.09.2012 року, було стягнуто заборгованість за договором споживчого кредиту № 11131757000 у сумі 1477496 грн. 11 липня 2018 року між ПАТ «Дельта банк» та «ФК Довіра та гарантія» було укладено договір №667/К купівлі-продажу майнових прав, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В., зареєстрованого в реєстрі за № 678, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором та за договором іпотеки відступлено до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». Факт переходу права грошової вимоги та вимоги за договором іпотеки до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» стверджується витягом з додатку №1 до вказаного договору №667/К купівлі-продажу майнових прав від 11.07.2018 року, а факт належності відповідних прав іпотеко держателя у ПАТ «Дельта Банк» стверджується Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №139747782 від 01.10.2018 року. Окрім того, на підставі зазначеного договору, внесено зміни про Іпотекодержателя до Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, де зазначеного нового іпотекодержателя ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», що підтверджується вказаною вище Інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно за №139747782 від 01.10.2018 року. Відповідно до ст. 512, 514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах , що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже ТОВ «Фінансова компанія «Довіра і Гарантія» є єдиним власником всіх прав вимоги за вищезазначеним кредитним та іпотечним договором. Разом з тим із самого договору іпотеки та норм чинного законодавства вбачається наступне. Відповідно до п. 1.3 договору іпотеки, цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо повного і своєчасного виконання іпотекодавцем всіх його боргових зобов`язань, що витікають з кредитного договору від 22.03.2007 року, укладеного між іпотекодержателем та позичальником. Пунктом 2.1.1 договору іпотеки визначено, що у разі невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, зазначеного в п. 1.3. договору, іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги в порядку, зазначеному в розділі 5 договору, в повному обсязі, включаючи основну суму боргу, проценти за користування кредитом, відшкодування збитків, завданих відстрочкою (розстрочкою) виконання, або простроченням виконання, неустойку, необхідні витрати на отримання предмету іпотеки, та його реалізацію. Розділом 5 вказаного договору іпотеки визначений порядок задоволенні вимог іпотекодержателя, де у п. 5.1 визначено, що іпотекодержатель має право задоволення своїх вимог за договором та за кредитним договором у випадку не виконання (або часткового невиконання) позичальником своїх зобов`язань перед іпотекодержателем, в тому числі при простроченні належного платежу. Пунктом 5.2 договору іпотеки визначено, що задоволення вимог іпаотекодержателя здійснюється шляхом добровільної передачі предмета іпотеки у власність іпотекодержателя, або шляхом звернення стягнення на предмети іпотеки. Тобто сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання. Згідно зі ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому ст.37 ЗУ «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленомуст.38 цього Закону. Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу. ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» звернулася до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу позивачем від власного імені цього предмета будь-якій особі - покупцеві на підставі статті 38 Закону. Разом з тим у позовній заяві позивач не вказує про наявність будь-яких підстав, що унеможливлюють йому звернути стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, а отже не зазначає в чому саме полягає спір та яким чином суд може захистити права позивача, оскільки порядок задоволення вимог іпотекодержателя встановлений пунктами 5.2, 5.3 та 5.4 іпотечного договору. Більше того в п. 5.3.1 вказаного договору визначено застереження про добровільну передачу предмета іпотеки. Матеріали справи не містять доказів створення відповідачем будь-яких перешкод для можливості позивача у задоволенні своїх вимог, відомостей про направлення відповідних вимог іпотекодавцем до відповідача матеріали справи не містять. Окрім того, у пунктах 4.1-4.5 договору іпотеки право визначення підстави та способу звернення стягнення іпотекодержателем, про який зазначає позивач у своєму позові, не визначено. За змістом припису частини другої статті 35 Закону визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону) - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону, не передбачили (передбачили тільки можливість передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону). У пункті 5.4 та 5.4.1 умов договору іпотеки не визначено права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному ст. 38 Закону. Проте суд зважає на недоведеності позивачем своїх вимог. Так, згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України\~«Про іпотеку»\~у разі невиконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки Відповідно до умов п. 5.1 договору іпотеки від 22.03.2007 року іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо при настанні строку (терміну) виконання зобов`язання (або тієї чи іншої його частини), воно не буде виконане. Виходячи із змісту умов вказаного договору іпотеки вбачається, що у разі порушення позичальником зобов`язання за кредитним договором чи іпотекодавцем зобов`язання цим договором, а також інших обов`язків іпотекодавця/позичальника, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Таким чином звернення стягнення на предмет іпотеки ставиться у залежність від неналежного виконання чи не виконання взагалі умов договору іпотекодавцем. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п., п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Позивач мотивує свої вимоги тим, що у нього виникло право на звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем. На підтвердження своїх доводів позивач зазначає про наявність у відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором у сумі 3901412 грн. 88 коп. Разом з тим матеріали справи не містять жодного належного розрахунку суми заборгованості відповідача перед позивачем. Судове рішення про стягнення суми боргу, на яке позивач посилається у своїх позовних вимогах, було ухвалено 29.10.2012 року на користь ПАТ «Дельта Банк». Відомості про виконання чи не виконання цього рішення відповідачем, погашення ним заборгованості за вказаним рішенням суду, кредитним договором, тощо, матеріали справи не містять. Тим більше, що строк виконання кредитного договору був встановлений умовами договору в термін, не пізніше 21.03.2018 року, що визначено в п. 1.2.2 договору про надання споживчого кредиту №11131757000 від 22.03.2007 року, а позивач із позовними вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки звернувся лише 31.10.2018 року, тобто через пів року після закінчення термінів виконання умов кредитного договору. Таким чином взагалі не можливо встановити чи виникло право позивача на такий вид стягнення, оскільки матеріалами справи неналежне виконання умов кредитного договору, наявність зазначеної позивачем заборгованості за ним, не стверджені, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, що визначено ч. 6 ст. 81 ЦПК України. Доданий до матеріалів справи розрахунок не може розцінюватись судом як належний та допустимий доказ, оскільки останній не містить підпису та печатки позивача, в ньому не зазначено хто його виготовив та чи мав такі повноваження на проведення такого розрахунку, окрім того цей розрахунок стосується лише розрахунку інфляційних витрат та 3% річних. З урахуванням вище наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, та враховуючи той факт, що ТОВ «ФК «Довіра та гарантія»» на підтвердження своїх позовних вимог належних доказів не надала, суд дійшов висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню. Також не підлягають задоволенню і позовні вимоги щодо стягнення суми сплаченого судового збору, відповідно дост.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed