Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

У березні 2011 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] Позовні вимоги обґрунтовує тим, що на підставі договору купівлі-продажу частини квартири від 09 липня 2010 року він є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Власником іншої 1/2 частини квартири є [PERSON] Зазначає, що з 25 травня 2005 року в квартирі зареєстрований колишній її власник відповідач [PERSON], який в ній не проживає з часу реєстрації та не сплачує комунальні послуги. Вважає, що з втратою права власності на квартиру, відповідач втратив і право користування нею, а його реєстрація в квартирі обмежує права позивача в здійсненні права власності. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з вищенаведених підстав. Представник відповідача та третьої особи у судовому засіданні позов не визнав, хоча не заперечує факт не проживання відповідача в квартирі. Вважає, що позов не підлягає задоволенню, оскільки інший співвласник не заперечує, щоб відповідач користувався квартирою. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що [PERSON] був власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07 квітня 2005 року та зареєстрований в ній з 25 травня 2005 року. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 листопада 2005 року, ухваленим по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, яке набрало законної сили, позов задоволено та визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2009 року, ухваленим по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання договору комісії фіктивним та недійсним, визнання права власності на 1/2 частини квартири, яке набрало законної сили, позов задоволено частково: встановлено факт проживання одніє сім'єю без шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 06.09.2000 року по 14.08.2004 року та визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що спірна квартира є об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] Згідно договору купівлі-продажу частини квартири, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та нотаріально посвідченого 09 липня 2010 року, [PERSON] продала [PERSON] належну їй на праві власності 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Наведені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, на зміст права власності не впливають місце проживання особи і місце розташування майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. У разі порушення права власності, власник у відповідності з вимогами ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. З огляду на наведене суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки з припиненням права власності відповідача на квартиру він втратив і право користування нею, враховуючи, що він не є членом сім'ї теперішніх власників квартири, а реєстрація в спірній квартирі не є підтвердженням права користування нею. Суд також не приймає до уваги посилання третьої особи на те, що відповідач за її згодою має право на користування належною їй частиною квартири, оскільки частка [PERSON] в натурі не виділена, а відповідно до вимог ч. 1 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. На підставі викладеного та

Outcome: approved