Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до Управління патрульної поліції в містах Ужгороді та Мукачеві, Головного управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями посадовою особою органу державної влади та просив стягнути на його користь з державного бюджету України 873,20 грн. матеріальної шкоди та 10 000 грн. моральної шкоди, завданих неправомірними діями інспектора роти № 2 Управління патрульної поліції в містах Ужгороді та Мукачеві рядового поліції Кукла В.В. Позов обґрунтований тим, що 18.02.2016 близько 16:40 було складено та винесено відносно позивача постанову серії ПС2 № 727265 від 18.02.2016 у справі про адміністративне правопорушення, згідно якої 18.02.2016 о 15:10 по вул. Швабська, 64а, позивач здійснив зупинку, стоянку на виїзді з прилеглої території та майданчика для стоянки т.з., що створило перешкоди дорожньому руху, чим порушив п. 15.9 «и» та п. 15.10 «д» ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 122 КУпАП. Позивачем зазначено, що до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510 грн. Також позивач посилався на те, що інспектор здійснив тимчасове затримання належного йому на праві користування траснпортного засобу ЗАЗ DAEWOO Т13110, д.н.з. [NUMBER], з подальшим транспортуванням викликаним евакуатором на спецмайданчик за адресою: м. Ужгород, вул. О. Кошового, 2. Позивач вказав, що оплатив послуги евакуатора у розмірі 727,20 грн. та 146 грн. за перебування автомобіля на спецмайданчику. Позивачем пояснено, що ним було оскаржено такі дії інспектора до суду та постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.06.2016 його адміністративний позов було задоволено. Визнано дії інспектора Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві Кукли Василя Васильовича при винесенні постанови серії ПС2 № 727265 від 18.02.2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 3 ст. 122 КУпАП - протиправними, дану постанову - скасовано, а справу про адміністративне правопорушення відносно нього - закрито. У зв'язку з чим позивач вважає, що з державного бюджету України на його користь підлягають стягненню завдані збитки незаконними діями інспектора роти № 2 Управління патрульної поліції в містах Ужгороді та Мукачеві рядового поліції Кукла В.В., які складаються з витрат, які позивач оплатив за послуги евакуатора у розмірі 727,20 грн., 146 грн. за перебування автомобіля на штраф майданчику, а також моральна шкода у розмірі 10 000 грн. У свою чергу, вказаний розмір моральної шкоди позивач обґрунтував тим, що внаслідок неправомірних дій інспектора, він переніс душевні страждання через отриманий шок від незаконного вилучення його майна, позбавлення можливості запобігти евакуації автомобіля, він був позбавлений можливості своєчасно забрати малолітню доньку зі школи. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.09.2016 у справі відкрито провадження. 02.11.2016 представник позивача через канцелярію Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області подав клопотання про уточнення позовних вимог, обґрунтовуючи клопотання тим, що УПП у містах Ужгороді та Мукачеві не набуло цивільної правоздатності юридичної особи, а отже не може бути стороною в цивільній справі. Разом з тим, оскільки воно є структурним підрозділом патрульної поліції на чолі з Департаментом патрульної поліції, то саме останній може мати процесуальний статус відповідача по даній справі. Оскільки Департамент патрульної поліції територіально знаходиться в м. Києві, то судове рішення про стягнення коштів з рахунків зазначеного державного органу має виконувати Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві. Враховуючи вищенаведене, просив: замінити відповідача Управління патрульної поліції в містах Ужгороді та Мукачеві на належного відповідача Департамент патрульної поліції, та замінити відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області на належного відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві та з урахуванням уточнень просив: стягнути на користь [PERSON] із Державного бюджету України з рахунків Департаменту патрульної поліції грошову суму в розмірі 873,20 грн. на відшкодування матеріальної шкоди,та грошову суму у розмірі 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданих йому неправомірними діями інспектора роти № 2 Управління патрульної поліції в м. Ужгороді та Мукачеві рядовим поліції Кута Василем Васильовичем. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.11.2016 залучено до участі у справі в якості відповідачів - Департамент патрульної поліції та Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві; виключено з числа відповідачів - Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві та Головне управління Державної казначейської служби України у Закарпатській області. Справу за позовом [PERSON] до Департаменту патрульної поліції та Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог інспектор роти № 2 Управління патрульної поліції в містах Ужгороді та Мукачево рядовий поліції Кукла Василь Васильович про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями посадової особи органу державної влади передано на розгляд до Солом'янського районного суду м. Києва. 23.02.2018 представником відповідача Департаменту патрульної поліції подано через канцелярію суду відзив на позовну заяву, згідно якого останній просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що інспектор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами також зазначив, що в діях інспектора відсутня протиправна поведінка. Вважає, що за відсутності доказів, якими би підтверджувався факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань інспектором, враховуючи також, що позивачем не наведено, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір такої шкоди, - вказана позовна вимога є безпідставною та задоволенню не підлягає. 30.05.2018 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач стверджував, що заперечення проти позову Департамента патрульної поліції, викладені у відзиві від 22.02.2018, є необґрунтованими та безпідставними. У зв'язку з чим, просить суд їх відхилити, а позовну заяву задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що Департамент патрульної поліції зазначає у відзиві, що в діях інспектора відсутня протиправна поведінка, але дані твердження відповідача-1 спростовуються постановою Ужгородського міськрайонного суду від 17.06.2016 року по справі № 308/1844/16-а, якою визнано дії інспектора Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві Кукла В.В. при винесенні постанови серії ПС2 № 727265 від 18.02.2016 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. З ст. 122 КУпАП - протиправними, дану постанову - скасовано, а справу про адміністративне правопорушення відносно позивача - закрито. Також вказав, що в позовній заяві в повній мірі обґрунтовуються підстави пред'явлення вимоги про стягнення моральної шкоди, а також наявність навіть тієї обставини, що інспектором неправомірно було вилучено його автомобіль (евакуйовано на штрафмайданчик), є підтвердженням факту завдання йому моральної шкоди. 06.06.2018 представник відповідача Державної казначейської служби України подав через канцелярію суду відзив на позовну заяву, згідно якого просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позов є безпідставним та необґрунтованим. Заперечуючи проти задоволення позову представник відповідача зазначив, що безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів і їх перерахування на рахунок, зазначений у виконавчому документі про стягнення надходжень бюджету або у заяві про виконання рішення про стягнення надходжень бюджету, здійснюються органами Казначейства з відповідного рахунка, на який такі кошти зараховані, шляхом оформлення розрахункових документів. Оскільки позивачем були оплачені витрати за послуги евакуатора 720, 20 грн. та 146, 00 грн. за зберігання транспортного засобу, всього на суму 873,20 грн. на рахунок ДП МВС України «Інформ-ресурси» м. Ужгород, в матеріалах справи містяться квитанції, з яких неможливо з'ясувати чи були перераховані кошти до Державного бюджету України. В зв'язку з чим, Головне управління Казначейства, вважає за необхідне запропонувати суду з'ясувати питання на якому рахунку знаходяться кошти в розмірі 873,20 грн. та чи були вони перераховані до Державного бюджету України. Щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн., зазначив, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Однак, позивачем вищезазначених вимог не дотримано. Також незрозуміло з чого виходив позивач, визначаючи розмір шкоди, оцінюючи душевні страждання та чи останні були в дійсності насправді. 10.10.2018 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив Головного управління ДКСУ м. Києві, обґрунтована тим, що твердження відповідач-2 стосовно витрат за послуги евакуатора та за штрафмайданчик, є безпідставними з огляду на те, що в Акті огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 18.02.2016, що транспортний засіб ЗАЗ DAEWOO Т13110 д.н. [NUMBER], транспортовано евакуатором на спец. майданчик за адресою: м. Ужгород, вул. О. Кошового, 2 та транспортний засіб для його примусового переміщення прийняв Укрінформресурс м. Ужгород, вул. Гойди, 8, [NUMBER]. Зазначив, що з метою повернення автомобіля позивач змушений був оплатити послуги евакуатора та штрафмайданчика, таким чином, внаслідок неправомірних дій інспектора роти № 2 Управління патрульної поліції в м. Ужгород та Мукачево рядового поліції Кукла В.В. йому була завдана майнова шкода у формі понесених їм збитків на оплату послуг евакуатора та штрафмайданчика, що було здійснено для відновлення його права користування транспортним засобом, і тому, є непотрібним та зайвим встановлювати до якого виду бюджету (державного чи іншого) були перераховані вищезгадані кошти в розмірі 873, 20 грн. та на якому рахунку вони акумульовуються. Також в доповнення зазначив, що в позовній заяві не йдеться про те, що ці кошти перераховані помилково, а наголошується на тому, що сплата за «послуги» евакуатора та штрафмайданчика була вимушеним заходом, необхідним для відновлення свого порушеного внаслідок протиправних дій інспектора поліції права. Що стосується заперечень відповідача-2 проти позову в частині стягнення моральної шкоди, то такі твердженняя також позивач вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки в позовній заяві їм наведені всі доводи про те, в чому полягає завдана йому моральна, шкода, якими неправомірними діями вона спричинена, та інші необхідні складові, за яких виникає право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У зв'язку з чим, просить суд вказаний відзив відхилити, а позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. У судовому засіданні представник відповідача Департаменту патрульної поліції позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. У судовому засіданні представник відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Третя особа в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання, про свою неявку суд до відома не поставив Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 18.02.2016 інспектором роти № 2 батальйону УПП у містах Ужгороді та Мукачеві рядовим поліції Кукла В.В. було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення ПС2 № 727265, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. Також інспектором роти № 2 батальйону УПП у містах Ужгороді та Мукачеві рядовим поліції Кукла В.В. складено Акт огляду тимчасового затримання транспортного засобу, а саме: автомобіля [NUMBER]. Транспортний засіб був тимчасово затриманий та доставлений для зберігання на спеціальний майданчик (стоянку), що розташований за адресою: м. Ужгород, вул. Кошового, 2. Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.06.2016 адміністративний позов [PERSON] до Інспектора роти №2 Управління патрульної поліції в м. Ужгород та Мукачево рядового поліції Кукла В. В. задоволено, визнано дії інспектора Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві Кукли В.В. при винесенні постанови серії ПС2 № 727265 від 18.02.2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 3 ст. 122 КУпАП - протиправними, дану постанову - скасовано, а справу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] - закрито. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Звертаючись в суд з позовом, [PERSON] посилався на те, що внаслідок неправомірних дій 823,20 грн. за транспортування транспортного засобу та за послуги зі зберігання транспортного засобу, які він поніс у зв'язку з незаконним рішенням (діями) інспектора патрульної поліції, на що суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування. Законом визначено, що обов'язок відшкодувати завдану потерпілому шкоду покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю службової особи органу державної влади при здійсненні ними своїх повноважень, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, інші докази. З матеріалів справи вбачається, що неправомірність дій та рішень інспектора поліції управління патрульної поліції встановлена постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 червня 2016 року. 18 лютого 2016 року [PERSON] оплачено вартість транспортування автомобіля на спеціальний майданчик у сумі 720 гривень та послуги за зберігання транспортного засобу в сумі 144 гривні, що підтверджується та квитанціями (а.с. 12). Відповідно до п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011 центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Пунктом 35 «Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 845 від 03 серпня 2011 року, визначено, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. За таких обставин, суд вважає, що ґрунтуються на законі вимоги про стягнення цих сум з Держави України шляхом безспірного списання Головним управлінням Державної казначейської служби України у м. Києві з відповідного казначейського рахунку. Також позивач посилається на завдану йому моральну шкоду від неправомірних дій інспектора, яку він оцінив у 10 000 грн., та обґрунтував тим, що внаслідок неправомірних дій інспектора, він переніс душевні страждання через отриманий шок від незаконного вилучення його майна, позбавлення можливості запобігти евакуації автомобіля, він був позбавлений можливості своєчасно забрати малолітню доньку зі школи, на що суд зазначає наступне. Частинами 1, 2 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України). Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. П.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодження здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач не надав суду доказів, які підтверджують причинно-наслідковий зв'язок між діями інспектора та факту заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру. З огляду на наведене, позов підлягає частковому задоволенню. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів. Позивач при зверненні в суд з позовом був звільнений від сплати судового збору. При ухваленні рішення суд стягнув кошти на користь позивача саме з Держави України, тому вирішувати питання про стягнення судового збору на користь держави не вбачається за доцільне.

Outcome: partial