Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої вимоги мотивував тим, що 08 липня 2008 року між ПАТ «Банк Форум» та [PERSON] був укладений договір, за яким останній отримав кредит в розмірі 225 000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення 08 липня 2018 року. Банк зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі. У порушення норм закону та умов договору відповідач [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановлені договором строки. У зв`язку з чим [PERSON] має заборгованість 2\~117\~726,16 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 1\~345\~050 грн., заборгованості по процентам за користування кредиту 772\~676,16 грн.. Рішенням суду з відповідача було стягнено заборгованість за кредитним договором та відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду. На даний час рішення суду не виконано. Вказали, що у якості забезпечення виконання кредитних зобов`язань був укладений договір іпотеки, за яким в іпотеку передано будинок загальною площею 68,4 кв.м, житловою площею 33,5 кв.м та земельну ділянку площею 0,1847 га, кадастровий номер [NUMBER] , по [ADDRESS] . 25 вересня 2017 року між ПАТ «Банк Форум» та [PERSON] були укладені договори про відступлення права вимоги по кредитному та іпотечному договорах. 20 жовтня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про відступлення право вимоги по кредитному договору. Також відбулось відступлення права вимоги і за іпотечним договором. Вказав, що на даний час він є новий кредитор за даними договором та має право вимагати від відповідача сплати заборгованості. Оскільки кредитні кошти не повернуті, тому він набув право на звернення стягнення на іпотечне майно, в тому числі й шляхом визнання права власності на дане майно, що відповідає умовам договору іпотеки. При цьому визначення вартості іпотечного майна не є обов`язковою умовою при обранні такого способу захисту, а вартість буде визначатись за ціною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки, на момент проведення відповідних реєстраційних дій. У добровільному порядку відповідач врегулювати спір не бажає. Тому просили суд в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 2\~117\~726,16 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки: будинок загальною площею 68,4 кв.м, житловою площею 33,5 кв.м та земельну ділянку площею 0,1847 га, кадастровий номер [NUMBER] , по [ADDRESS] , - шляхом набуття [PERSON] права власності на: будинок загальною площею 68,4 кв.м, житловою площею 33,5 кв.м та земельну ділянку площею 0,1847 га, кадастровий номер [NUMBER] , по [ADDRESS] ; судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив суд задоволити позов в повному обсязі. У судове засідання відповідача не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не подав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наведених нижче підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що на виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008 року Акціонерний комерційний банк «Форум» 19.04.2010 року змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Банк Форум». Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» є правонаступником усіх прав та обов`язків Акціонерного комерційного банку «Форум» згідно протоколу загальних зборів акціонерів від 04.03.2010 року. На підставі Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів від 14.03.2014 року, розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Форум» з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 14.03.2014 року по 13.06.2014 року. Призначено уповноваженою особою Фонду за тимчасову адміністрацію в АТ «Банк Форум» начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Соловйову Наталію Анатоліївну, про що видано наказ Тимчасової адміністрації № 1 від 14.03.2014 року «Про виконання обов`язків уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб». 08 липня 2008 року між Акціонерним комерційним банком «Форум», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ПАТ «Банк Форум», та [PERSON] укладено Кредитний договір № 0323/08/01-Nv, відповідно до п.п. 1.1., 1.2, 1.3. якого Банком було надано позичальнику кредит у сумі 225 000,00 доларів США на придбання домоволодіння загальною площею 68,40 кв.м., жилою 33,50 кв.м. та земельної ділянки площею 0,1847 Га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Кредитні кошти надано строком по 08.07.2018 року, зі сплатою 13,00% річних за користування кредитом. Відповідно до п. 4.1. Договору, за несвоєчасне повне або часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2%, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів за кожен день прострочення. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати процентів за користування кредитними коштами до моменту фактичного погашення заборгованості. Позивачем виконано умови Кредитного договору № 0323/08/01-Nv від 08.07.2008 року та надано позичальнику [PERSON] грошові кошти на загальну суму 225 000,00 доларів США, що підтверджується Заявою на видачу готівки № 200054 від 08.07.2008 року. Згідно зі статтями 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань за Кредитним договором № 0323/08/01-Nv від 08.07.2008 року, між Акціонерним комерційним банком «Форум» та [PERSON] укладено Іпотечний договір, відповідно до п. 1.1. якого цей Договір забезпечує виконання іптекодавцем зобов`язань, що випливають з укладеного з Іпотекодержателем Кредитного договору № 0323/08/01-Nv від 08.07.2008 року та додаткових угод до нього, які можуть бути укладені в майбутньому, за умовами якого Іпотекодавець зобов`язаний повернути Іпотекодержателю кредитні кошти в розмірі 225 000,00 доларів США, з кінцевим терміном повернення 08.07.2018 року, щомісячно, не пізніше 20-го числа місяця, наступного за місяцем користування кредитними коштами, сплачувати нараховані проценти за його користування з розрахунку 13,00% річних і можливі неустойки у розмірах та у випадках, передбачених Кредитним договором і цим Договором, а також інші витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги. Відповідно до п. 1.2. Іпотечного договору, предметом іпотеки є нерухоме майно, що включає в себе: земельну ділянку, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, загальною площею 0,1847 Га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить Іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки, та жилий будинок розміром жилої площі 33,50 кв.м., загальною площею 68,4 кв.м. з господарськими та побутовими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 20 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Форум» та [PERSON] укладено Додатковий договір № 1 до Кредитного договору № 0323/08/01-Nv від 08.07.2008 року, відповідно до умов якого сторони домовились провести реструктуризацію кредитної заборгованості Позичальника та змінити валюту зобов`язання за Кредитним договором № 0323/08/01-Nv від 08.07.2008 року з долара США на гривню за курсом міжбанківського валютного ринку України, шляхом проведення конвертації залишку основної заборгованості в сумі 183 750 доларів США за курсом 8,04 грн. за 1 долар США, що становить 1 477 350,00 грн. Додатковим договором № 1 до Кредитного договору № 0323/08/01-Nv від 08.07.2008 року внесено зміни до п.п. 1.1., 1.2., 1.3 Кредитного договору, відповідно до яких Банком надано позичальнику кредит на придбання домоволодіння загальною площею 68,40 кв.м., жилою 33,50 кв.м. та земельної ділянки площею 0,1847 Га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] у сумі 1 477 350,00 грн., строком по 07.07.2023 року, зі сплатою 14,00% річних. Позивачем виконано умови Додаткового договору № 1 від 20.12.2011 року до Кредитного договору № 0323/08/01-Nv від 08.07.2008 року та надано позичальнику [PERSON] грошові кошти на загальну суму 1 477 350,00 грн., що підтверджується Меморіальним ордером № 618557 від 20.12.2011 року. 20 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Форум» та [PERSON] укладено Договір про внесення змін та доповнень до Іпотечного договору від 08.07.2008 року, відповідно до якого п.1.1. Іпотечного договору викладено у наступній редакції: «Цей Договір забезпечує виконання Іпотекодавцем зобов`язань, що випливають з укладеного між ним та Іпотекдержателем Кредитного договору № 0323/08/01-Nv від 08.07.2008 року, Додаткового договору № 1 від 20.12.2011 року до Кредитного договору № 0323/08/01-Nv від 08.07.2008 року та додаткових договорів до нього, які можуть бути укладені в майбутньому за умовами якого Іпотекодавець зобов`язаний повернути Іпотекодержателю кредитні кошти в розмірі 1 477 350,00 грн., з кінцевим терміном повернення 07.07.2023 року, здійснювати повернення кредиту згідно Кредитного договору та Додаткових договорів до нього, щомісячно сплачувати нараховані проценти за його використання з розрахунку 14,00% річних і можливі неустойки у розмірах та у випадках, передбачених Кредитним договором і цим Договором, а також інші витрати на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги.» Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2014 року стягнено з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором № 0323/08/01-Nv від 08.07.2008 року в сумі 1 463 363 гривні 35 копійок; стягнено з [PERSON] , на користь держави судовий збір у розмірі 3 654,00 грн. При розгляді даної справи судом було встановлено, що відповідачем [PERSON] порушено умови Кредитного договору із змінами, внесеними Додатковим договором, в частині своєчасного повернення кредиту, процентів за користування кредитом та пені, у зв`язку з чим, станом на 18.03.2014 року сума заборгованості відповідача перед Банком позивача становить 1 463 363,35 грн., з яких: поточна заборгованість по поверненню кредитних коштів становить 1 245 825,00 грн.; прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів становить 99 225,00 грн.; поточна заборгованість за нарахованими процентами становить 23 215,93 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами становить 86 000,42 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредитних коштів та процентів становить 9 097,00 грн. З пояснень представника позивача вбачається, що на виконання рішення суду 01 серпня 2014 року було видано виконавчий лист, який на даний час перебуває на виконанні, рішення суду залишається не виконаним. Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 25 вересня 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Форум» та [PERSON] було укладено Договір № 720-Ф про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, в тому числі і за кредитним договором № 0323/08/01-Nv від 08.07.2008 року, укладеного з [PERSON] , що підтверджується договором та реєстром договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами (Додаток № 1 до договору № 720-Ф про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 25 вересня 2017 року), актом прийому-передачі документації. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2017 року замінено стягувача Публічного акціонерного товариства «Банк Форум»; в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» Соловйової Наталії Анатоліївни його правонаступником Мамро Олександром Олександровичем, у справі № 755/10508/14-ц за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» Соловйової Наталії Анатоліївни до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказана ухвала суду набрала законної сили та не оскаржувалась учасниками справи у встановленому законом порядку. 20 жовтня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір № 1/720-Ф про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, за умовами якого первісний кредитор [PERSON] передав, а новий кредитор [PERSON] прийняв право вимоги, в тому числі за кредитним договором № 0323/08/01-Nv від 08.07.2008 року, укладеним з [PERSON] , що підтверджується відповідним договором та реєстром договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами (Додаток № 1 до договору № 1/720-Ф про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 20 жовтня 2017 року), актом прийому-передачі документації. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 березня 2019 року замінено стягувача [PERSON] його правонаступником - [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] , [ADDRESS] ) по виконавчому листу № 755/10508/14-ц, виданому 01 серпня 2014 року Дніпровським районним судом м. Києва у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Банк Форум» Соловйової Наталії Анатоліївни до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст.. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є майнові права на об`єкт незавершеного будівництва, посвідчується нотаріусом на підставі документів, що підтверджують майнові права на цей об`єкт. В матеріалах справи відсутній витяг з реєстру речових прав щодо підтвердження реєстрації за договором про відступлення права вимоги за іпотечним договором. Не заявлено клопотань про витребування доказів у разі складнощів в їх отриманні. Подання суду копію договору не може бути автоматичним підтвердженням здійснення реєстрації прав іпотеко держателя. Так, відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи судового захисту цивільних прав та інтересів особи визначені у ч.2 ст.16 ЦК України, в якій крім іншого зазначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Отже, за змістом даних норм власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права у суді, який, визначається законом чи договором. Спеціальним законом, який регулює питання звернення стягнення на предмет іпотеки є Закон України «Про іпотеку». Згідно ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно вимог ст.36 вказаного Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно договору про задоволення вимог іпотекодержателя, які визначають можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку». Тобто, Закон України «Про іпотеку» передбачає як судовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, так позасудове врегулювання, які відрізняються за процедурою та правовими наслідками. Аналогічні положення щодо можливості судового і позасудового порядку звернення стягнення на предмет іпотеки містить іпотечний договір, укладений між сторонами, п.6 якого містить застереження про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку шляхом: передачі іпотекодержавтелю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань у порядку, встановленому ст.. 37 Закону України «Про іпотеку»; продажу предмета іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до приписів ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Право іншої особи з вищим пріоритетом щодо строкового користування нерухомим майном, набутим у власність іпотекодержателем, зберігає чинність відповідно до умов договору, яким обумовлено таке користування. Права та вимоги третіх осіб на предмет іпотеки, набутий у власність іпотекодержателем, які мають нижчий пріоритет, ніж вимога іпотекодержателя, втрачають чинність. До особи, яка на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, включеного до іпотечного договору, набула право власності на предмет іпотеки (об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва та майнові права на них), розміщений на земельній ділянці, яка перебуває в оренді іпотекодавця, переходить право оренди на таку земельну ділянку, а зазначений договір про задоволення вимог іпотекодержателя або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, включене до іпотечного договору, є документом, що посвідчує перехід права оренди земельної ділянки до нового власника предмета іпотеки і заміну особи орендаря у договорі оренди землі та підлягає державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. При розгляді справи позивачем не надано до матеріалів справи доказів на підвтердження дотриманням банком процедури продажу предмета іпотеки, визначеної ст.37 Закону України, та те, що підставами позову банку обставини щодо неможливості проведення такого стягнення в позасудовому порядку. Наявний в матеріалах справи повідомлення банку від 24 жовтня 2017, адресованого [PERSON] не підтверджує неможливість позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки. Даний лист містить лише повідомлення про майбутнє набуття предмету іпотеки у власність. Також банком не надано підтвердження коли саме відповідач отримав даний лист та які перешкоди він чинити щодо здійснення такої реєстрації у позасудовому порядку. Не заявлено клопотань про витребування таких доказів і при розгляді справи. Таким чином, судом встановлено, що боржник кошти не повернув, має заборгованість, що відповідно до приписів ст.33 Закону України «Про іпотеку» дає кредитору право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, належний відповідачам. Однак, вимоги банку задоволенню не підлягають, поскільки як вище вказувалося відповідно до ст.ст.36,37,38 Закону України «Про іпотеку» та умов договору іпотеки обраний банком спосіб зверення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власнсоті відноситься до позасудових і згідно ст.38 Закону України «Про іпотеку» передбачає необхідність дотримання певної процедури. При цьому суд виходить з того, що з урахуванням вищевказаних норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб за рішенням суду, однак за умови надання позивачем доказів дотримання процедури позасудового врегулювання, передбаченої ст.37 Закону України «Про іпотеку», а також надання доказів неможливості проведення такого стягнення в позасудовому порядку. З огляду на те, що банком не надано суду доказів про вжиття передбачених ст.37 Закону України «Про іпотеку» заходів для зверення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності, а обставини щодо неможливості проведення такого стягнення в позасудовому порядку не становлять підставу заявленого позивачем позову, суд відмовляє у позові. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: dismissed