Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

У вересні 2014 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] (Позивач) до [PERSON] (Відповідач) про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, в якій позивач просила: 1) стягнути з Відповідача на користь неповнолітнього [PERSON] шкоду, завдану у зв'язку із втратою годувальника в розмірі 8 922,00 грн.; 2) стягнути з Відповідача щомісячний платіж на відшкодування шкоди [PERSON], завданої смертю годувальника у розмірі 609,00 грн. починаючи з 01.09.2014р. і до досягнення повноліття [PERSON]; 3) стягнути з Відповідача на користь [PERSON] та [PERSON] компенсацію за заподіяну моральну шкоду внаслідок злочину у розмірі 320 000,00 грн. (а.с.1-6). Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що з липня 2000 року до 30.05.2013р. [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю, між собою мали добрі, довірительні сімейні відносини, піклувались один про одного, вели спільний побут, мали взаємні права та обов'язки подружжя, однак, проживали без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народився син - [PERSON], про що було зроблено відповідний актовий запис № В-32 в книзі записів актів громадянського стану про народження, що підтверджується свідоцтвом по народження від 30.08.2002р. [NUMBER], де в графі «батько» записаний [PERSON], «мати» - [PERSON]. 30 травня 2013 року [PERSON] маючи умисел на вбивство [PERSON] здійснив сім пострілів в область голови та тулуба [PERSON], чим спричинив останньому вогнепальні поранення, від яких [PERSON] помер на місці злочину. 04 квітня 2014 року вироком Дарницького районного суду м. Києва, [PERSON] визнано винним у скоєнні злочинів, передбаченими ч. 1 ст. 263 КК України, ч. 1 ст. 115 КК України і засуджено на 9 років позбавлення волі. 29.07.2014р. Апеляційним судом м. Києва було змінено вирок Дарницького районного суду м. Києва та призначено остаточне покарання у виді 12 років позбавлення волі. У зв'язку зі смертю батька - його син [PERSON] має право на відшкодування шкоди. Враховуючи, що на час смерті [PERSON] не був працевлаштований та не мав відповідного доходу, виходячи з положень ч. 2 ст. 1195 ЦК України, шкода завдана [PERSON] у зв'язку з втратою батька підлягає стягненню на його користь одноразово за період з 30.05.2013р. по 01.09.2014р. виходячи з розміру мінімальної заробітної плати з вирахуванням частки, яка припадала на потерпілого [PERSON] (1\\2) в розмірі 8 922,00 грн. Разом з тим, щомісячний платіж на відшкодування шкоди завданої смертю годувальника Позивач просила визнати у розмірі 609,00 грн., починаючи з 01.09.2014р. і до досягнення повноліття [PERSON]. Крім того, [PERSON] було заподіяно моральну шкоду, яка полягає у самому факту смерті його батька, оскільки [PERSON] позбавлений можливості отримувати батьківську любов, турботу та підтримку, а також позбавлений можливості мати повноцінну сім'ю, водночас, дізнавшись про смерть батька, [PERSON] пережив душевне потрясіння, довгий час перебував у емоційно розгубленому стані, після чого в нього значно знизилися успіхи в навчанні, став важковиховуваним та потайним, почав віддалятися від рідних. Водночас, [PERSON] зазначила, що злочином вчиненим Відповідачем їй також було заподіяну моральну шкоду, оскільки з померлим вона протягом останніх 15 років проживала однією сім'єю та його смерть тяжко вплинула на її моральний та фінансовий стан. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Маліновської В.М. від 27.10.2014р. відкрито провадження у вказаній справі та призначено до розгляду у судовому засіданні (а.с.37). У судовому засіданні 02.03.2015р. [PERSON] оголосила усну заяву про залишення без розгляду частини позовних вимог про стягнення з [PERSON] на її користь компенсації за заподіяну моральну шкоду внаслідок злочину. Ухвалою суду від 02.03.2015р. заяву [PERSON] про залишення без розгляду частини позовних вимог щодо стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди - задоволено та позовну заяву [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] (Позивач) до [PERSON] (Відповідач) про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, - залишено без розгляду в частині вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] компенсації за заподіяну моральну шкоду внаслідок злочину (а.с.63). Поряд з цим у судовому засіданні [PERSON] та її представник - [PERSON] позовні вимоги в іншій частині підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, своїх представників не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно листа Державної пенітенціарної служби України від 13.01.2015р. № 2/3/1-130/25-15 встановлено, що станом на 13.01.2015р. [PERSON], 1970 року народження, відбуває покарання на підставі вироку Апеляційного суду м. Києва від 28.07.2014р. в Житомирській виправній колонії управління ДПтС України в Житомирській області (№ 4) (а.с.49). Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що Позивач та її представник проти заочного розгляду справи не заперечували, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення Позивача та її представника, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне. Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 4 квітня 2014 року у кримінальному провадженні під № 12013110020007399, внесеному 30.05.2013р. до ЄРДР щодо обвинуваченого [PERSON], він визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, та йому призначене покарання: за ч. 1 ст. 263 КК України - чотири роки позбавлення волі; за ч. 1 ст. 115 КК України - вісім років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, [PERSON] визначено остаточне покарання у виді дев'яти років позбавлення волі. Цивільний позов [PERSON] та [PERSON] - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] 160 000 гривень у відшкодування моральної шкоди, завданої злочином. Процесуальні витрати, пов'язані з проведенням експертних досліджень, в загальній сумі 15 692,12 грн. стягнуті з [PERSON] на користь держави. Вироком Апеляційного суду м. Києва від 28.07.2014р. року вирок Дарницького районного суду м. Києва від 04.04.2014 року змінено лише в частині призначеного покарання (а. с. 15-32). Як визначено у п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, вирок Апеляційного суду м. Києва від 28.07.2014р. є обов'язковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій [PERSON], стосовно якого ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Так, згідно вироку Апеляційного суду м. Києва від 28 липня 2014, судом встановлено, що 30 травня 2013 року [PERSON] в ході розмови з [PERSON], між ними виник конфлікт, під час якого [PERSON] з метою вбивства [PERSON], дістав зі своєї сумки пістолет «ТТ» з маркуванням [NUMBER], споряджений 9-ма патронами, калібру 7,62х25мм, який він заздалегідь приготував для вчинення вбивства, та здійснив 7 пострілів в область голови та тулуба [PERSON], чим спричинив потерпілому вогнепальні поранення, від яких той помер на місці події вчинення кримінального правопорушення. Тобто, з вироку Апеляційного суду м. Києва від 28.07.2014р. вбачається, що шкоду було заподіяно злочинними діями [PERSON]. Смерть фізичної особи, спричинена протиправними діями іншої особи, породжує специфічні цивільні правовідносини з відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого. Специфіка даного делікту полягає в тому, що шкода, заподіяна життю, яка спричинила смерть, не може бути відшкодована в натурі. Більше того, кредитором у даному делікті є не сам потерпілий, а інші особи, яким заподіяно шкоду внаслідок смерті потерпілого. Як визначено у ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім'ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п'яти років після його смерті. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого. Розмір відшкодування може бути збільшений законом. Судом встановлено, що [PERSON] був батьком [PERSON], [INFO]., що підтверджується Свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 30.08.2002р., де в графі «Батько» зазначено - [PERSON], в графі «Мати» - [PERSON] (а.с.7). Таким чином, на утримані у вбитого внаслідок злочинних дій Відповідача - [PERSON] був неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 1 ст. 1202 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед. Згідно довідки за Формою № 3 ОСББ «Грифон» № 3 від 27.02.2015р. [PERSON], [INFO]., зареєстрований та проживає разом з матір'ю - [PERSON], та [PERSON], [INFO]., за адресою: [ADDRESS] (а.с.62). Окрім того, судом встановлено, що після смерті [PERSON], на утриманні [PERSON], окрім спільного з померлим сина - [PERSON], [INFO]., перебуває також і неповнолітній син від першого шлюбу з [PERSON] - [PERSON], [INFO]., що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського району м. Києва 18.07.1997р. (а.с.8), Свідоцтвом про укладення шлюбу від 16.07.1994р. (а.с.9) та Свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 16.04.2002р. (а.с.10). З довідки про доходи № 1 від 03.09.2014р., виданої ТОВ «Джі Кей Плент Солюшенз» вбачається, що [PERSON] працює в ТОВ «Джі Кей Плент Солюшенз» на посаді Директора з щомісячною заробітною платою в розмірі 1 218,00 грн., аліментів на утримання сина від першого шлюбу - [PERSON], [INFO]., в період з березня 2014 року по серпень 2014 року не отримувала (а.с.33). За ч. 2 ст. 1195 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» мінімальна заробітна плата у 2013 року з 1 січня становила - 1 147,00 грн., з 1 грудня 2013р. - 1 218,00 грн. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що позов в частині відшкодування відповідачем шкоди на користь [PERSON] завдану у зв'язку з втратою батька - [PERSON] за період з 30.05.2013р. по 01.09.2014р. в сумі 8 922,00 грн. підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] перебуває в скрутному матеріальному становищі та після смерті [PERSON] в повному обсязі та самостійно забезпечує двох синів - [PERSON], [INFO]. та [PERSON], [INFO]., що має істотне значення при вирішенні питання про стягнення одноразової виплати в зв'язку із завданням шкоди, що призвела до смерті потерпілого. Окрім того, аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягувати щомісячний платіж на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника в розмірі 609,00 грн., починаючи з 01.09.2014 року і до досягнення ним повноліття. Щодо позовних вимог про стягнення з Відповідача компенсації за заподіяну моральну шкоду [PERSON] внаслідок злочину, суд виходить з наступного. Згідно вимог, ч.ч. 1, 2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Разом з тим, згідно абзацу другого п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Так, [PERSON]. не надано належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження моральної шкоди [PERSON], якої він зазнав у зв'язку із смертю [PERSON] Разом з тим, враховуючи конкретні обставини справи, а саме, смерть [PERSON], який є батьком [PERSON] у зв'язку з чим останній втратив нормальні життєві зв'язки і морально страждає, суд вважає розумним, виваженим та справедливим, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму моральної шкоди, яку суд оцінює в розмірі 80 000,00 грн. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково, а позивач звільнений від сплати судового збору, то з [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за ставками визначеними в Законі України «Про судовий збір», а саме з вимог про стягнення моральної шкоди 5% від суми, що в даному випадку зі стягнутої судом суми - 80 000, 00грн. складає - 4 000,00грн., а в частині вимог за ставкою за вимогами майнового характеру, що в даному випадку складає 243,60грн. Загальна сума судового збору, що підлягає стягненню з Відповідача складає 4 243,60грн. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 15, 16, 22, 23, 1167, 1168,1200, 1202 ЦК України з урахуванням Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, та

Outcome: partial