Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, посилаючись на те, що 26 травня 2017 року о 20 годині 20 хвилин він, керуючи транспортним засобом SKODA Superb, реєстраційний номер [NUMBER] , зупинився на перехресті вулиць Бреуса 63/1 - Маршала Бабаджаняна, частково заїхавши на пішохідний перехід. Зазначав, що [PERSON] , який в цей час проходив поруч з собакою, зробив йому зауваження, після чого, в результаті конфлікту, наніс декілька ударів по капоту та правому дзеркалу автомобіля, належному позивачу.Зазначав, що внаслідок дій відповідача його автомобіль отримав ряд механічних пошкоджень. Вказував, що згідно звіту експерта № 218 від 22 серпня 2017 року про оцінку транспортного засобу марки SKODA Superb, реєстраційний номер [NUMBER] , сума збитку, завданого автомобілю позивача, становить 23892,96 грн.За складання зазначеного висновку позивач сплатив 1000 грн. Загальна сума матеріального збитку становить 24982,96 грн.У зв`язку із зазначеними обставинами позивач просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в сумі 24892,96 грн. Позивач в судове засідання з`явився. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання з`явився. Позовні вимоги позивача не визнав та просив суд відмовити у їх задоволені. Відповідач у судове засідання не з`явився. Про час та місце слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Але від нього до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він позовні вимоги позивача не визнає та просить суд відмовити у задоволені, посилаючись на те, що у позивача відсутні підстави для відшкодування матеріальної шкоди, оскільки відповідач не наносив пошкодження транспортному засобу позивача. Також, відповідач вважає, що не було доведено його вину ні в порядку адміністративного, ні в порядку кримінального провадження. Про це, як зазначає відповідач, визначається у ч. 2 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» на підставі чого, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, відповідач вважає, що підстав для відшкодування матеріальної у позивача не має, оскільки усі докази, які були надані позивачем не доводять неправомірність дій відповідача, вини та причинно-наслідкового зв`язку із ушкодженнями автомобіля позивача. Також відповідач не згодний зі звітом № 218 про оцінку автотранспортного засобу, так як звіт виконано 22.08.2017 року, договір про проведення оцінки укладено 16.07.2017 року, а дорожня транспортна пригода відбулася 26.05.2017 року, після якої позивач покинув місце пригоди на автомобілі, тобто його не передавали на штраф майданчик для проведення експертизи, оскільки співробітниками Поліції не було виявлено ушкоджень автомобіля, про що зазначили та це також підтверджується відеоматеріалами, поданими позивачем. Тому відповідач вважає, що ушкодження автомобіля були отримані вже після ДТП 26.05.2017 року та до виконання Звіту оцінки. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Цивільним кодексом України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Встановлено, що 26 травня 2017 року о 20 годині 20 хвилин він, керуючи транспортним засобом SKODA Superb, реєстраційний номер [NUMBER] , зупинився на перехресті вулиць Бреуса 63/1 - Маршала Бабаджаняна, частково заїхавши на пішохідний перехід. Зазначав, що [PERSON] , який в цей час проходив поруч з собакою, зробив йому зауваження, після чого, в результаті конфлікту, наніс декілька ударів по капоту та правому дзеркалу автомобіля, належному позивачу.Зазначав, що внаслідок дій відповідача його автомобіль отримав ряд механічних пошкоджень. Відповідно протоколу про адміністративне правопорушення серії БР № 241649 від 26.05.2017 року [PERSON] скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , наслідок чого, останній, як вважає позивач, спричинив пошкодження його автомобілю. Відповідно до постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2017 року провадження у справі за № 521/9582/17 провадження у справі відносно [PERSON] про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КпАП України закрити згідно до ст. 247 п. 1 КпАП України у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Згідно звіту експерта № 218 від 22 серпня 2017 року про оцінку транспортного засобу марки SKODA Superb, реєстраційний номер [NUMBER] , сума збитку, завданого автомобілю позивача, становить 23892,96 грн.За складання зазначеного висновку позивач сплатив 1000 грн. Загальна сума матеріального збитку становить 24982,96 грн. Але позивачем не було доведено до суду та не було підтверджено будь-якими доказами, що саме відповідачем транспортному засобу позивача були нанесені пошкодження, які відображені у звіті експерта за № 218 від 22.08.2017 року, так як експертом у звіті не було встановлено, що нанесені пошкодження мали місце саме 26 травня 2017 року, саме тоді, коли виник конфлікт між позивачем та відповідачем. Суд не може прийняти до уваги твердження позивача про те, що позивач навмисно пошкодив його автомобіль, що також підтверджується поясненнями свідка [PERSON] , який у судовому засіданні пояснив, що позивач на перехресті вулиці Бреуса та Рекордної перекрив доступ до пандуса дівчині з коляскою, із-за чого вона була вимушена виїхати на трамвайні колії. Її чоловік зробив зауваження водію і почав повільно рухатися, даючи дівчині закінчити рух. Незважаючи на те, що горіло зелене світло пішоходам, водій почав рух, штовхнувши чоловіка з собакою капотом, після чого знову почав рух в бік чоловіка. Чоловік зачепив його дзеркало, яке склалося, але осколків свідок не бачив. Також, вище висловлене підтверджується і свідченням свідка [PERSON] , яка пояснила суду, що 26.05.2017 року вона разом з чоловіком, дитиною та собакою йшла до магазина, який знаходиться за адресою: м . Одеса, вул. Бреуса, 63/1. При переході дороги світило зелене світло світлофору, але на пішохідному переході стояла машина, яка заважала руху і перекривала пандус для заїзду колясок. Чоловік свідка - відповідач по справі, зробив водію зауваження, який в цей час, перебуваючи за кермом, розмовляючи по телефону, відповів нецензурною лайкою. Свідку довелося вийти з коляскою на трамвайні колії, щоб потрапити на тротуар. Чоловік свідка, у цей час повільно рухався біля автомобіля позивача, даючи їй час перейти дорогу. Позивач, не дивлячись на то, що горіло зелене світло для пішоходів, почав спрямовано їхати на відповідача і штовхнув його капотом, після чого відповідач обперся на автомобіль. Позивач знову почав рух на відповідача та в цей час свідок відволоклась, так як почула сигнал трамвая. Коли вона повернула голову, то побачила, що вже горіли аварійні вогні і водій викликав патруль, вказуючи, що на нього цькували собаку, після чого свідок теж викликала патруль Поліції, вказуючи на наїзд на пішохода. По приїзду патрульної поліції, викликали швидку та потім з місця пригоди позивач поїхав сам на своїй машині. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Тобто, для визначення підстав відшкодування завданої особі майнової шкоди необхідно встановити особу, яка її завдала та причинно-наслідковий зв`язок між діями цієї особи і шкідливими наслідками цих дій для потерпілої особи. Однак, позивачем взагалі не доведено, що шкода яка завдана його транспортному засобу, спричинена діями відповідача. Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. При поданні позовної заяви та протягом розгляду цивільної справи позивач не скористався своїм процесуальним правом та не надав до суду жодного належного та допустимого доказу, який би містив інформацію щодо предмету доказування. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. В матеріалах справи відсутні докази, які б спростовували даний висновок суду. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed