Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

У березні 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за договором позики. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва (с. Рибак М.А.) від 12.05.2020 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами було укладено договір позики № 15/06-02 від 15.06.2016 року, відповідно до якого сума позики становить 73 499,09 грн., що за курсом НБУ станом на день укладення цього Договору було еквівалентно 2 950,00 доларів США. 17 лютого 2017 року між сторонами було укладено Договір про внесення змін і доповнень до Договору позики (далі по тексту - Додатковий договір №1), яким було уточнено, що позивач передав у власність відповідача грошові кошти в сумі 123 228,00 грн., що за курсом НБУ станом на день укладення цього Договору було еквівалентно 4 564,00 доларів США. На підтвердження факту укладення Додаткового договору №1 відповідачем була власноруч підписана розписка від 17 лютого 2017 року. 19 листопада 2018 року між сторонами була укладена письмова додаткова угода до Договору позики (далі по тексту - Додатковий договір №2), якою було уточнено, що позивач передав у власність відповідача грошові кошти в сумі 151 320,10 грн., що за курсом НБУ станом на день укладення цього Договору було еквівалентно 5 452,00 доларів США. На підтвердження факту укладення Додаткового договору №2 відповідачем була власноруч підписана розписка від 19 листопада 2018 року. 29 серпня 2019 року між сторонами була укладена письмова додаткова угода до Договору позики (далі по тексту - Додатковий договір №3), якою було уточнено, що позивач передав у власність відповідача грошові кошти в сумі 88 150,38 грн., що за курсом НБУ станом на день укладення цього Договору було еквівалентно 3 495,00 доларів США. На підтвердження факту укладення Додаткового договору №3 відповідачем була власноруч підписана розписка від 29 серпня 2019 року. Кінцевий строк погашення заборгованості відповідно до графіку повернення позичальником грошових коштів становив 15 листопада 2019 року. Відповідач не виконав грошове зобов`язання перед позивачем, внаслідок чого утворилась заборгованість. Враховуючи невиконання відповідачем своїх зобов`язань, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 184 234,29 грн., з яких 88 150,38 грн. - основного боргу; 96 083,91 грн. - пені. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, представник позивача подав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги, підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, відзиву на позов не надавав та не просив розглядати справу за його відсутності. У відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечував представник позивача. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 15.06.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики № 15/06-02 від 15.06.2016 року, відповідно до якого сума позики становить 73 499,09 грн., що за курсом НБУ станом на день укладення цього Договору було еквівалентно 2 950,00 доларів США. 17 лютого 2017 року між сторонами було укладено Договір про внесення змін і доповнень до Договору позики (далі по тексту - Додатковий договір №1), яким було уточнено, що позивач передав у власність відповідача грошові кошти в сумі 123 228,00 грн., що за курсом НБУ станом на день укладення цього Договору було еквівалентно 4 564,00 доларів США. На підтвердження факту укладення Додаткового договору №1 відповідачем була власноруч підписана розписка від 17 лютого 2017 року. 19 листопада 2018 року між сторонами була укладена письмова додаткова угода до Договору позики (далі по тексту - Додатковий договір №2), якою було уточнено, що позивач передав у власність відповідача грошові кошти в сумі 151 320,10 грн., що за курсом НБУ станом на день укладення цього Договору було еквівалентно 5 452,00 доларів США. На підтвердження факту укладення Додаткового договору №2 відповідачем була власноруч підписана розписка від 19 листопада 2018 року. 29 серпня 2019 року між сторонами була укладена письмова додаткова угода до Договору позики (далі по тексту - Додатковий договір №3), якою було уточнено, що позивач передав у власність відповідача грошові кошти в сумі 88 150,38 грн., що за курсом НБУ станом на день укладення цього Договору було еквівалентно 3 495,00 доларів США. На підтвердження факту укладення Додаткового договору №3 відповідачем була власноруч підписана розписка від 29 серпня 2019 року. Кінцевий строк погашення заборгованості відповідно до графіку повернення позичальником грошових коштів, визначених у п. 3 Договору позики з урахуванням уточнень, внесених Додатковим договором №3, становить 15 листопада 2019 року включно,проте у зазначений у договорі строк відповідач борг не повернув. Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до Правової позиції, висловленої Верховним Судом України під час розгляду справи у справі № 6-79цс14, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Оцінюючи належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що відповідач [PERSON] не виконала своїх зобов`язань за договором позики щодо повернення позивачу суми позики в повному обсязі до 15 листопада 2019 року, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 88 150,38 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за період з 16.11.2019 року по 04.03.2020 року у розмірі 96 083,91 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до п. 4.1 Додаткового договору №3, у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником за даним договором, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 1 % від загальної суми заборгованості, за кожний календарний день існування простроченої заборгованості Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання. Правовою позицією ВСУ, викладеною у Постанові від 03 вересня 2014 року (справа 6-100цс14) зазначено, що суд має зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. При цьому, ВСУ вказав, що згідно ч.3 ст. 551 ЦК України, судам надано право зменшити розмір неустойки, а не звільнити від такої сплати взагалі. Отже, враховуючи, що розмір пені значно перевищує суму збитків, суд вважає за можливе на підставі положень ч.3 ст.551 ЦК України зменшити розмір пені до суми заборгованості за договором позики, що становить 88 150,38 грн. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню, судовий збір у розмірі 1763,00 грн.

Outcome: partial