Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому, враховуючи збільшення та уточнення позовних вимог, просить стягнути з [PERSON] на його користь суму боргу за договором позики в розмірі 10000 грн., проценти за користування позикою в розмірі 2967 грн. 56 коп., інфляційні втрати в розмірі 7212 грн. 37 коп. і три проценти річних від простроченої суми в розмірі 750 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 10 липня 2012 року він передав [PERSON] грошові кошти в розмірі 10000 грн., які останній зобовязувався повернути йому в строк до 01 вересня 2012 року. На підтвердження укладення ними договору позики відповідач власноручно написав відповідну розписку. Проте у вказаний строк своїх зобовязань належним чином він не виконав, суму позики йому не повернув. Крім зазначеної суми позики, згідно із вимогами ст. ст. 625, 1048, 1050 ЦК України відповідач [PERSON] повинен сплатити за період з 01 вересня 2012 року по 22 травня 2015 року на його користь інфляційні втрати в розмірі 7212 грн. 37 коп., три проценти річних від простроченої суми за несвоєчасне виконання грошового зобовязання в розмірі 750 грн. та проценти за користування позикою в розмірі облікової ставки Національного банку України, що становить 2967 грн. 56 коп. Представник позивача [PERSON] у суді позов підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеному, просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечувала. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем його проживання, про причини неявки суд він не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду теж не надходила. Згідно із ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. 10 липня 2012 року відповідач [PERSON], який проживає за адресою: [INFO], та позивач [PERSON] уклали договір позики грошей, за умовами якого [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 10000 грн., які зобовязувався повернути останньому до 01 вересня 2012 року. На підтвердження укладення сторонами договору позики та його умов [PERSON] надав [PERSON] власноручно написану ним розписку. За змістом ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У ст. 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно із вимогами ч. ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] свої зобовязання за договором позики виконав повністю, передав 10 липня 2012 року відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 10000 грн., які останній зобовязувався повернути до 01 вересня 2012 року. Проте своїх зобовязань за цим договором [PERSON] належним чином не виконав, упорушення умов договору та вимог закону у визначений сторонами строк грошові кошти у вказаній вище сумі [PERSON] не повернув, про що свідчить наявність у позивача розписки відповідача про позику ним грошей в розмірі 10000 грн. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги [PERSON] про стягнення на його користь з [PERSON] суми позики в розмірі 10000 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За змістом норми ч. 1 ст. 1048 ЦК України п озикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з наведеного, [PERSON] має право на отримання від [PERSON] процентів за користування сумою позики, інфляційних втрат і трьох процентів річних від простроченої суми за несвоєчасне виконання відповідачем свого грошового зобовязання. У ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Перевіривши правильність зроблених позивачем розрахунків, облікову ставку НБУ, індекс інфляції, кількість днів прострочення виконання відповідачем грошового зобовязання, суд дійшов висновку, що, крім суми боргу в розмірі 10000 грн., із [PERSON] на користь [PERSON] за період з 01 вересня 2012 року по 22 травня 2015 року у межах заявлених позовних вимог підлягають стягненню ще й інші суми, зокрема: проценти за користування позикою в розмірі 2910 грн. 53 коп., інфляційні втрати в розмірі 7212 грн. грн. 37 коп. і три проценти річних від простроченої суми в розмірі 750 грн. Всього на користь позивача [PERSON] із відповідача [PERSON] підлягає стягненню загальна сума заборгованості за договором позики в розмірі 20872 грн. 90 коп. (10000 грн. + 2910 грн. 53 коп. + 7212 грн. 37 коп. + 750 грн.). Також відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України на користь позивача із відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial