Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

У вересні 2015 року об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЕОС» звернулась з позовом до виконавчого комітету Вінницької міської ради та [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішень виконавчого комітету Вінницької міської ради, скасування свідоцтва про право власності на квартиру. Позовну заяву мотивовано тим, що 25.05.2005 року було зареєстроване ОСББ «ЕОС» за адресою: [ADDRESS]. Земельна ділянка за вказаною адресою площею 0,1091 га перебуває у власності ОСББ «ЕОС». Відповідач [PERSON], яка є власником квартири [ADDRESS], на прибудинковій території здійснила роботи по реконструкції своєї квартири, при цьому не погодивши з ОСББ реконструкцію конструктивних елементів будинку (несучих стін), які є спільною власністю всіх співвласників багатоквартирного будинку. Таким чином, ОСББ не приймалось жодних рішень щодо надання будь-яких погоджень щодо проведення такої реконструкції. Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 24.01.2008 року № 159 затверджено акт приймання до експлуатації самочинно проведеної [PERSON] прибудови до квартири [ADDRESS]. В подальшому рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 27.02.2008 року № 472 оформлено право приватної власності [PERSON] на вищевказану квартиру та видано відповідне свідоцтво про право власності. Позивач вважає, що зазначені вище рішення ухвалені виконавчим комітетом Вінницької міської ради з порушенням вимог закону, оскільки земельна ділянка під прибудову [PERSON] у встановленому порядку у власність чи в користування не виділялась. Окрім того, проведення реконструкції не було погоджено ні з іншими співвласниками будинку, ні з ОСББ. Вищевикладене і стало підставою для звернення до суду з даною позовною заявою, в якій позивач, з урахуванням збільшення позовних вимог, просив: визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 24.01.2008 року № 159 «Про затвердження актів державної комісії про приймання до експлуатації закінчених будівництвом об'єктів» в частині затвердження реконструкції квартири [ADDRESS] [PERSON]; визнати незаконним та скасувати п. 6 рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 27.02.2008 року № 472 «Про оформлення права власності на квартири фізичним особам» в частині оформлення права власності [PERSON] на вищевказану квартиру; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на квартиру в багатоквартирному будинку від 27.02.2008 року № [NUMBER], видане [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з тих же підстав, що наведено у позовній заяві, позов просив задоволити у повному обсязі. Додатково зазначив, що виконавчим комітетом ВМР прийнято рішення, що порушують права ОСББ «ЕОС», яке представляє інтереси всіх співвласників житлового будинку. Оскаржувані рішення могли бути прийняті виконавчим комітетом за наявності певних обставин та документів, разом з тим, приймати самочинно реконструйовану прибудову в експлуатацію за досліджуваних обставин не можна було, оскільки були відсутні документи, що посвідчують право власності/користування земельною ділянкою та така земельна ділянка [PERSON] не виділялась, реконструкцію [PERSON] проведено без згоди усіх інших співвласників житлового будинку, як і без згоди ОСББ «ЕОС», вона здійснила прибудову до конструктивного елемента будинку, зовнішньої несучої стіни, що також потребує як згоди співвласників житлового будинку та проведення відповідної експертизи впливу вказаної прибудови на стан вже існуючих несучих конструкцій житлового будинку, разом з тим, відповідне дослідження було проведено виключно лише в частині прибудованої конструкції (прибудови). При прийнятті оскаржуваних рішень вказані обставини враховані не були. Стосовно застосування наслідків спливу строків позовної давності про яку заявлено представником відповідача в суді, зазначив те, що про відповідні оскаржувані рішення позивач дізнався в 2015 році зі слів самої [PERSON], а про реквізити вказаних рішень позивач дізнався в суді, після їх витребування судом, що стало підставою для подальшого уточнення позовних вимог. Взагалі ознайомитись з оспорюваними в частині рішеннями, виникла в суді. Представник відповідача - виконавчого комітету Вінницької міської ради - Гордійчук А.М. позовні вимоги не визнала, посилаючись на обставини, викладені в письмових запереченнях, які приєднані до матеріалів справи. Зокрема, зазначила, що виконавчий комітет Вінницької міської ради, як виконавчий орган, що наділений повноваженнями по прийняттю до експлуатації закінчених будівництвом об'єктів, при ухваленні оскаржуваних рішень діяв в межах своїх повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством. [PERSON] стала власником квартири відповідно до договору купівлі-продажу в червні 2004 року, в той час коли ОСББ «ЕОС» зареєстровано в травні 2005 року. Тобто вказана прибудова та реконструкція квартири, якою на думку позивача порушено його права, мали місце ще задовго до створення ОСББ «ЕОС». При цьому, ОСББ «ЕОС» набуло у власність земельну ділянку по [ADDRESS] лише в 2014 році, а тому жодних цивільних прав та інтересів позивача порушено не було. Виконавчий комітет приймаючи оспорювані в частині рішення фактично надав дозвіл [PERSON] на добудову на земельній ділянці територіальної громади м. Вінниці відповідної прибудови. Представники відповідача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали та суду пояснили, що ОСББ «ЕОС» набуло право власності на земельну ділянку у вересні 2014 року. До цього часу власником вказаної земельної ділянки була територіальна громада м. Вінниці. Таким чином, лише територіальна громада м. Вінниці в особі Вінницької міської ради мала право заявляти про порушення своїх прав. Окрім того, при прийнятті в експлуатацію спірної прибудови не було допущено порушень вимог постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року № 1243 «Про Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», яка не містить прямої заборони вводити в експлуатацію самочинно побудовані об'єкти. Також представники відповідача наголошували на тому, що відповідну прибудову було здійснено не відповідачем [PERSON] а попереднім власником квартири, а тому немає підстав для задоволення позову саме до [PERSON] Голова ОСББ «ЕОС» не має права звертатись до суду для захисту інтересів всіх співвласників житлового будинку, оскільки його на вчинення таких дій (звернення до суду з відповідним позовом) не уповноважено. Також в матеріалах справи міститься заява [PERSON] про застосування строків давності по даній цивільній справі, яка мотивована тим, що оскаржувані рішення виконавчого комітету Вінницької міської буди ухвалені в 2008 році і саме з цього часу почав спливати трирічний строк позовної давності. Разом з тим, як вбачається з позовної заяви, позивач стверджує, що реконструкцію здійснено на прибудинковій території (зовнішні роботи), тобто про факт існування «реконструйованої квартири» йому було відомо. Оскільки позивач звернувся до суду лише у 2015 році, ним пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови в позові. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв'язку, дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Способами захисту цивільних прав та інтересів відповідно до вимог ст. 16 ЦК України можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 24.06.2004 року, посвідченим того ж дня приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Тептею Н.Я., зареєстрованим в реєстрі за № 862 (а.с. 81) та реєстраційним посвідченням, виданим Вінницьким обласним об'єднаним бюро технічної інвентаризації від 01.07.2004 року (а.с. 82). Як вбачається з технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] від 27.12.2007 року, до зазначеної квартири, а саме до несучої (зовнішньої) стіни будинку добудовано прибудову, зазначену на план-схемі під № 7 площею 6,3 кв.м та ганок (а.с. 79, 80). Сторонами по справі не заперечувалась та обставина, що наведена вище прибудова розміщена на земельній ділянці, яка знаходиться за межами зовнішньої стіни квартири [PERSON], розміщена прибудова на земельній ділянці, яка не входила до загальної площі квартири [PERSON], а тому вказана обставина в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Відповідно до витягу з протоколу № 8 засідання комісії по розгляду конфліктних питань та апеляцій в сфері містобудування від 26 вересня 2007 року гр. [PERSON] самочинно виконана реконструкція квартири [ADDRESS], яку просить прийняти в експлуатацію. На розгляд комісії подано висновки державної санітарно-епідеміологічної експертизи, управління з питань наглядово-профілактичної діяльності ГУ МНС України у Вінницькій області, висновок УМіА міської ради, інвентарна справа, виконана КП «ВООБТІ», технічне заключення по стану будівельних конструкцій частини будинку, виконане ТОВ «А- Пілон», довідка МКП «ЖЕК-2», копія договору купівлі-продажу квартири, викопіювання з генплану міста М 1:2000. За результатами розгляду вказаної заяви комісія вирішила вважати можливим рекомендувати самочинно реконструйовану квартиру з прибудовою для розгляду державною приймальною комісією (а.с. 68). Згідно з актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 17.01.2008 року, зареєстрованим інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю УМіА Вінницької міської ради від 24.01.2008 року за № 343, прийнято в експлуатацію реконструкцію квартири [ADDRESS], загальною площею 59,1 кв.м., житловою площею 32,0 кв.м (а.с. 64, 65). Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 24.01.2008 року № 159 «Про затвердження актів державної комісії про приймання до експлуатації закінчених будівництвом об'єктів» затверджено реконструкцію квартири [ADDRESS] громадянки [PERSON] загальною площею 59,1 кв.м, житловою площею 32,0 кв.м (а.с. 38). Рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 27.02.2008 року № 472 «Про оформлення права власності на квартири фізичним особам» вирішено оформити право власності [PERSON] на двокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 59,1 кв.м, житловою площею 32,0 кв.м., частина сараю площею 4,5 кв.м (а.с. 39). На підставі зазначеного рішення виконкомом Вінницької міської ради на ім'я [PERSON] видано свідоцтво від 27.02.2008 року № [NUMBER] про право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 37). 11.09.2014 року зареєстровано право власності ОСББ «ЕОС» на земельну ділянку по [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, площею 0,1091 га, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 5). У відповідності до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать повноваження щодо прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про планування та забудову територій» (чинному на час будівництва прибудови) забудова територій передбачає здійснення нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, впорядкування об'єктів містобудування, розширення та технічного переоснащення підприємств (далі - будівництво). Будівництво об'єктів містобудування здійснюється згідно з законодавством, державними стандартами, нормами та правилами, регіональними і місцевими правилами забудови, містобудівною та проектною документацією. За змістом ст. 24 даного Закону фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об'єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов'язані отримати від виконавчих органів відповідних рад, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами, дозвіл на будівництво об'єкта містобудування (далі - дозвіл на будівництво). Фізичні та юридичні особи, заінтересовані в здійсненні будівництва об'єктів містобудування, подають письмову заяву про надання дозволу на будівництво до виконавчого органу відповідної ради або Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації. До заяви додається документ, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або документ про згоду власника земельної ділянки на забудову цієї ділянки. Перелік інших документів та матеріалів, необхідних для отримання дозволу на будівництво, які додаються до письмової заяви, порядок їх розгляду визначаються регіональними правилами забудови. У разі прийняття сільською, селищною чи міською радою рішення про надання земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності для розміщення об'єкта містобудування в порядку, визначеному земельним законодавством, зазначене рішення одночасно є дозволом на будівництво цього об'єкта. Дозвіл на будівництво дає право замовникам на отримання вихідних даних на проектування, здійснення проектно-вишукувальних робіт та отримання дозволу на виконання будівельних робіт у порядку, визначеному цим Законом. Дозвіл на будівництво надається на підставі комплексного висновку щодо відповідності запропонованого будівництва містобудівній документації, державним будівельним нормам, місцевим правилам забудови (далі - комплексний висновок). У відповідності до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про планування та забудову територій» для забезпечення дотримання вимог законодавства, а також регіональних та місцевих правил забудови, державних стандартів, норм і правил, містобудівної документації фізичним та юридичним особам за їх письмовим зверненням надаються єдині умови і обмеження забудови земельних ділянок, вихідні дані на проектування об'єктів містобудування (далі - вихідні дані). Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про планування та забудову територій» фізичні, юридичні особи, які отримали дозвіл на будівництво об'єкта містобудування, отримують вихідні дані на проектування цього об'єкта. Проектна документація на будівництво об'єктів містобудування розробляється згідно з вихідними даними на проектування з дотриманням вимог державних стандартів, норм і правил, регіональних і місцевих правил забудови та затверджується замовником в установленому законом порядку (ч. 1 ст. 28 Закону України «Про планування та забудову територій»). Відповідно до ст. 29 Закону України «Про планування та забудову територій» дозвіл на виконання будівельних робіт - це документ, що засвідчує право забудовника та підрядника на виконання будівельних робіт, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд, видачу ордерів на проведення земляних робіт. Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, які ведуть реєстр наданих дозволів. Дозвіл на виконання будівельних робіт надається на підставі: проектної документації; документа, що засвідчує право власності чи користування (в тому числі на умовах оренди) земельною ділянкою; угоди про право забудови земельної ділянки; рішення виконавчого органу відповідної ради або місцевої державної адміністрації про дозвіл на будівництво об'єкта містобудування; комплексного висновку державної інвестиційної експертизи; документа про призначення відповідальних виконавців робіт. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1999 р. № 2328 (чинною на час будівництва прибудови) затверджено Порядок надання архітектурно-планувального завдання та технічних умов щодо інженерного забезпечення об'єкта архітектури і визначення розміру плати за їх видачу. Цим Порядком встановлюється єдина процедура розроблення і надання замовникам архітектурно-планувального завдання та технічних умов щодо інженерного забезпечення об'єкта архітектури (далі - технічні умови), склад вихідних даних на проектування (далі - вихідні дані), зміст, визначення розміру плати за їх видачу. Архітектурно-планувальне завдання і технічні умови є складовими частинами вихідних даних. Архітектурно-планувальне завдання та технічні умови розробляються і надаються замовнику: якщо він є власником (користувачем) земельної ділянки - в разі надання місцевою держадміністрацією або виконавчим органом місцевої ради дозволу на виконання проектно-вишукувальних робіт на зазначеній ділянці за умови, що наміри замовника не суперечать затвердженій містобудівній документації, місцевим правилам забудови. До цього дозволу додається викопіювання з генерального або ситуаційного плану відповідної території та план земельної ділянки; якщо він не є власником (користувачем) земельної ділянки - в разі прийняття місцевою радою рішення про попереднє погодження (далі - рішення про погодження) місця розташування об'єкта архітектури на зазначеній ділянці, яке одночасно є дозволом на виконання проектно-вишукувальних робіт. До цього рішення додається схематичний план місця розташування об'єкта архітектури (п. 4 Порядку). На час прийняття в експлуатацію спірної прибудови був чинним Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 р. № 1243. Цей Порядок визначав основні вимоги та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів незалежно від джерел фінансування їх будівництва. У відповідності до п. 1 вказаного Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об'єктів нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту будівель і споруд як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, транспортних магістралей, окремих черг пускових комплексів (далі - закінчені будівництвом об'єкти), їх інженерно-технічного оснащення відповідно до затвердженої в установленому порядку проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування. Зазначеним Порядком не передбачено прийняття в експлуатацію самочинно побудованих об'єктів, водночас даний Порядок не містить прямої заборони на здійснення вказаних дій. В той же час, враховуючи принцип пріоритетності законів над підзаконними нормативно-правовими актами, в будь-якому разі Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 р. № 1243, повинен застосовуватись в частині, що не суперечить чинному на той час Закону України «Про планування та забудову територій». Підсумовуючи викладене, слід дійти висновку, що обов'язковою передумовою для виконання будівельних робіт на земельній ділянці, серед іншого, є наявність у замовника будівництва документа, що засвідчує право власності чи користування (в тому числі на умовах оренди) такою земельною ділянкою або рішення місцевої ради про попереднє погодження місця розташування об'єкта архітектури на зазначеній ділянці, яке одночасно є дозволом на виконання проектно-вишукувальних робіт. Як було встановлено під час розгляду справи та не заперечувалось сторонами, земельна ділянка по [ADDRESS] до 2014 року належала територіальній громаді м. Вінниця та під будівництво спірної прибудови [PERSON] не виділялась. Враховуючи викладене суд зважає на те та не приймає у цьому зв'язку доводи представника виконавчого комітету з приводу того, що фактично своїми рішенням виконавчий комітет не заперечував проти виділення [PERSON] під прибудову земельної ділянки, оскільки виділення відповідної земельної ділянки фізичній чи юридичній особі здійснюється виключно за рішенням Вінницької міської ради а не її виконавчого комітету. (ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 122 Земельного кодексу України. Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 23.03.2006 року № 856 створено комісію з розгляду конфліктних питань та апеляцій в сфері містобудування (а.с.127). Відповідно до п. 2.1. положення про комісію з розгляду конфліктних питань та апеляцій в сфері містобудування (додаток № 2 до вищевказаного рішення) до повноважень комісії, зокрема, віднесено розгляд питань самочинного будівництва юридичною та фізичною особою, в обсягах нового будівництва, реконструкції, капітального ремонту, технічного переоснащення виробничих та інших будівель незалежно від форм власності (а.с. 129). Додатком № 4 до вищевказаного рішення затверджено Тимчасовий порядок розгляду конфліктних питань та апеляцій по об'єктах самочинного будівництва (а.с. 131, 132). Відповідно до даного Тимчасового порядку заявник, поміж іншого, подає на розгляд комісії наступні документи: - документ, що посвідчує право власності або право користування земельною ділянкою (крім реконструкції приватних нежитлових приміщень багатоквартирних будинків комплексів в житлові); , - звіт про технічне обстеження та висновок спеціалізованої організації про можливість використання об'єкту за відповідним функціональним призначенням. Даний звіт має містити: генплан, архітектурно-планувальні рішення, конструктивні рішення, включаючи технічне заключення про стан несучих та огороджувальних конструкцій, фундаментів, стін, перекриття, покриття, забезпечення інженерними мережами в т.ч. і підключення до зовнішніх мереж з погодженням відповідними службами. Оскільки земельна ділянка по [ADDRESS] під будівництво спірної прибудови не виділялась, заявник [PERSON] не могла подати та, як встановлено в судовому засіданні, не подала на розгляд комісії документ, що посвідчує право власності або право користування земельною ділянкою. Також судом не приймаються до уваги доводи представників [PERSON] з посиланням на довідку ЖЕК № 2, від 23.08.2007 року № 286, згідно якої добудова до будинку [ADDRESS] була виконана попереднім власником квартири [PERSON], до купівлі - продажу [PERSON] (купівля - продаж зареєстрована за № 862 від 24.06.2004 року) (а.с.137), оскільки обставини справи, які мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). У цьому зв'язку суд приймає до уваги довідку - характеристику від 15.04.2007 року (оригінал міститься в матеріалах інвентарної справи) виготовлену уповноваженим на те суб'єктом, та яка виготовлялась (оформлялась) при набутті у власність відповідачем [PERSON] квартири [ADDRESS], згідно якої спірна прибудова в переліку приміщень вказаної квартири не значиться (самочинне будівництво відсутнє) (а.с. 157 копія довідки в матеріалах справи). Окрім того, як вбачається зі змісту Тимчасового порядку розгляду конфліктних питань та апеляцій по об'єктах самочинного будівництва, предметом перевірки комісії є питання стану несучих та огороджувальних конструкцій, фундаментів, стін, перекриття, покриття. Між тим, технічне заключення, виготовлене ТОВ «А-пілон» (а.с. 140), яке в подальшому було подане до комісії, складено на підставі обстеження будівельних конструкцій лише квартири [ADDRESS], при цьому питання стану конструкцій інших частин будинку у зв'язку з будівництвом спірної прибудови не досліджувалось. З огляду на викладене вище суд прийшов до переконання, що рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 24.01.2008 року № 159 «Про затвердження актів державної комісії про приймання до експлуатації закінчених будівництвом об'єктів» в частині затвердження реконструкції квартири [ADDRESS] [PERSON] є незаконним та підлягає скасуванню. У відповідності до п. 6.1. Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5 (чинного на час виникнення спірних правовідносин) оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування: - фізичним особам та юридичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та за наявності акта комісії про прийняття об'єкта і введення його в експлуатацію. Враховуючи те, що [PERSON] не отримувала акт про право власності на землю по [ADDRESS], а також відсутність рішення про відведення їй даної земельної ділянки, рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 27.02.2008 року № 472 «Про оформлення права власності на квартири фізичним особам» в частині оформлення права власності [PERSON] на двокімнатну квартиру [ADDRESS] є незаконним та підлягає скасуванню. Враховуючи незаконність зазначеного рішення також підлягає скасуванню й свідоцтво про право власності на квартиру в багатоквартирному будинку від 27.02.2008 року № [NUMBER], видане виконкомом Вінницької міської ради на ім'я [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. 25.05.2005 року зареєстровано об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «ЕОС», про що видано свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи (а.с. 9). 31.03.2005 року затверджено Статут ОСББ «ЕОС» (а.с. 10-20). Відповідно до п. 1.1. Статуту ОСББ «ЕОС» створено власниками квартир та приміщень багатоквартирного будинку [ADDRESS]. За змістом п. 2.1. Статуту метою створення об'єднання є забезпечення захисту прав його членів. Завданням та предметом діяльності об'єднання, зокрема, є забезпечення реалізації прав власників приміщень будинку на володіння та користування спільним майном членів об'єднання (п. 2.2. Статуту). Згідно з п. 3.1. Статуту майно об'єднання складається з неподільного та загального майна: - неподільне майно - неподільна частина житлового комплексу, яка складається з частини допоміжних приміщень, конструктивних елементів будинку, технічного обладнання, що забезпечують належне функціонування житлового будинку. Неподільне майно перебуває у спільній сумісній власності співвласників багатоквартирного будинку. Неподільне майно не підлягає відчуженню; - загальне майно - частина допоміжних приміщень житлового комплексу, що можуть використовуватися згідно з їх призначенням на умовах, визначених цим статутом (кладові, гаражі, в тому числі підземні, майстерні тощо). Відповідно до п. 3.2.1. Статуту до неподільного майна, зокрема, належать конструктивні елементи будинку: частини споруди, які забезпечують її цілісність та необхідні технічні умови функціонування (фундамент, несучі стіни, міжповерхові перекриття, сходові марші, конструкції даху, покрівля, в'їзна група тощо); Члени об'єднання приймають рішення щодо управління неподільним майном будинку. (п. 3.2.2. Статуту). У рішенні від 2 березня 2004 року № 4-рп/2004 Конституційний Суд України висловив наступну правову позицію: «Аналізуючи порушені у конституційному зверненні і конституційному поданні питання щодо права власників приватизованих і неприватизованих квартир багатоквартирних будинків та органів місцевого самоврядування і місцевих державних адміністрацій розпоряджатися допоміжними приміщеннями, а також конструктивними елементами таких будинків (фундамент, несучі стіни, міжповерхові перекриття, сходові марші і т.ін.), Конституційний Суд України виходить з правової характеристики спільного майна власників квартир, конкретизованої у Законі України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку». Правовий режим майна, що перебуває у спільній власності власників квартир, має визначатися, відповідно до Конституції України (пункт 7 частини першої статті 92), виключно законами України. Згідно зі статтею 19 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» спільне майно власників квартир складається з неподільного та загального майна. Неподільне майно перебуває у їх спільній сумісній власності і не підлягає відчуженню, загальне майно - у спільній частковій власності. Відповідно до цього Закону співвласники допоміжних приміщень мають право розпоряджатися ними в межах, встановлених зазначеним Законом та цивільним законодавством. Таким чином, питання щодо згоди власників квартир - співвласників допоміжних приміщень багатоквартирного будинку - на надбудову поверхів, улаштування мансард і т.ін. з використанням при цьому конструктивних елементів будинку, як і на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо), має вирішуватися відповідно до законів про власність та інших законів України, передусім Цивільного кодексу України». У відповідності до ст. 16 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» об'єднання має право відповідно до законодавства та статуту об'єднання: захищати права, представляти інтереси співвласників у судах, органах державної влади і органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від форми власності. У цьому зв'язку суд не приймає до уваги заперечення представників [PERSON] з приводу того, що голова ОСББ «ЕОС» є неуповноваженою особою на звернення до суду з відповідним позовом, оскільки в силу Статуту та Закону саме голова виступає від імені ОСББ та представляє його у відносинах з іншими фізичними та юридичними особами. Враховуючи викладене, суд вважає, що оскаржувані рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради, якими фактично «узаконено» самочинну прибудову, порушують права та інтереси співвласників багатоквартирного будинку по [ADDRESS], в інтересах яких діє ОСББ, щодо їх права розпоряджатися конструктивними елементами будинку, оскільки спірна прибудова була побудована без їхньої згоди та на земельній ділянці, що не відведена для цієї мети. Власником земельної ділянки на даний час являється позивач. Відповідно до положень ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. На підставі викладеного вище суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи клопотання представника [PERSON] про застосування у цій справі наслідків спливу строків позовної давності суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як встановлено судом під час розгляду справи, позивач дізнався про порушення свого права, а саме про існування оскаржуваних рішень (зі слів [PERSON] у 2015 році) після чого звернувся до суду з даною позовною заявою. Вже під час розгляду справи представник позивача заявив клопотання про витребування вказаних рішень у виконавчого комітету Вінницької міської ради і лише після ознайомлення з даними рішеннями в суді дізнався про всі їхні необхідні реквізити, після чого уточнив позовні вимоги. Оскаржувані рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради ухвалювались за відсутності позивача, на його адресу не надсилались, жодним іншим чином з їх змістом позивача не ознайомлювали. За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач довідався про порушення свого права у 2015 році, а тому ним не пропущено строк позовної давності для звернення до суду, а як наслідок в застосуванні у вказаній справі наслідків спливу строків позовної давності слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи задоволення позову, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню у рівних частинах судовий збір в розмірі 3654 грн. 00 коп., тобто по 1827 грн. 00 коп. з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved