Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

У березні 2021 року позивачка звернулася до суду з позовом до ПАТ «Родовід Банк», треті особи: Приватний нотаріус КМНО Сергеєв Олександр Олександрович, Печерський районний відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вчиняючи виконавчий напис нотаріус не врахував та не перевірив факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості; порушив процедуру вчинення виконавчого напису з підстав неправомірності вимог стягувача; не захистив права позивачки та позбавив її можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Також позивачка вказує, що на момент пред`явлення оскаржуваного виконавчого напису до виконання відповідач також скористався своїм правом стягнення грошових коштів у судовому порядку та відповідно до рішення Печерського районного суду міста Києва від 25.02.2015 у справі № 757/9886/14-ц на користь ПАТ «Родовід Банк» з [PERSON] стягнуто заборгованість по кредиту та відсоткам в розмірі 426,36 доларів США з конвертацію цієї суми в національну валюту гривню за офіційним курсом НБУ на день здійснення платежу, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та відсоткам в розмірі 32477,31грн., 3% річних в розмірі 8580,58грн. та 465,79грн. у відшкодування судових витрат. На виконання цього рішення судом виданий виконавчий лист від 31.07.2015, який був пред`явлений до виконання в ВДВС Печерського районного управління юстиції у місті Києві та постановою ВДВС від 15.12.2015 було відкрито виконавче провадження № 49638073. Таким чином, вказані обставини, враховуючі фактично подвійне стягнення грошових коштів за виконавчими провадженнями № 49638073 і № 51845652, а також той факт, що спочатку за заявою ПАТ «Родовід Банк» було відкрито виконавче провадження № 49638073 на підставі виконавчого листу від 31.07.2015, а потім було відкрито виконавче провадження № 51845652 на підставі виконавчого напису від 28.04.2010 № 592, строк для пред`явлення якого, як вбачається, сплинув, на переконання Позивача свідчать, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Постанові КМУ від 29.06.1999 № 1172, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 № 282/20595, через те, що подані відповідачем приватному нотаріусу документи не підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і були відсутні докази безспірної заборгованості. Крім того, позивачка не погоджується з тим, що, як вказано у виконавчому написі від 28.04.2010 № 592, право вимоги у ПАТ «Родовід Банк» настало на підставі саме договору застави транспортного засобу № 28.4/А-192.06.2 від 16.06.2006, оскільки, як свідчить системний аналіз положень Закону України «Про заставу» (зокрема ст. 1, 3, 12, 20), застава має похідний характер та знаходиться в залежності від основного зобов`язання, забезпеченого цією заставою, і стягнення застави можливо тільки у разі якщо це зобов`язання не буде виконано за кредитним договором (як це є у нашому випадку). Як свідчить текст виконавчого напису від 28.04.2010 № 592, доказів невиконання [PERSON] зобов`язань по кредитному договору № 28.4/А-198.06.2 від 16.06.2006 за період з 11.06.2007 по 28.04.2010 стягувач - ПАТ «Родовід Банк» приватному нотаріусу не надав. Вказаний кредитний договір та інші документи на його виконання нотаріусом досліджені не були. Таким чином, договір застави транспортного засобу № 28.4/А-192.06.2 від 16.06.2006 не може бути самостійною підставою для вчинення нотаріусом виконавчого напису від 28.04.2010 № 592. Виходячи з цього, позивачка вважає, що відповідачем не було надано нотаріусу всіх необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості у межах строку, за який виконавчий напис може бути видано. Також позивачка звертає увагу, що всі розрахунки щодо розміру заборгованості відповідачем було зроблено одноособово, що не може свідчити про безспірність такої заборгованості. Більш того, взагалі заперечувала наявність в неї будь-якої заборгованості перед відповідачем, оскільки грошові кошти [PERSON] сплачувались на користь ПАТ «Родовід Банк» тільки в межах виконавчого провадження № 49638073. Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 18.06.2021 виконавче провадження № 49638073 закінчено у зв`язку з виконання виконавчого листа № 757/9886/14-ц виданого 31.07.2015 Печерським районним судом міста Києва у повному обсязі. Просить суд визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О. від 28.04.2010, зареєстрований у реєстрі за № 592, про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором № 28.4/А-192.06.2 від 16.06.2006, укладеним з ПАТ «Родовід Банк», в розмірі 6 998,12 доларів США та 1700,00 грн., таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою від 05.03.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою від 05.03.2021 зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 51845652, що здійснюється Печерським районним відділом Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Сергеєва О.О. № 592 від 28.04.2010. До суду надійшло клопотання представника відповідача ПАТ «Родовід Банк» про заміну первісного відповідача ПАТ «Родовід Банк» на належного відповідача - ТОВ «Просперіті Файненшл» у зв`язку з тим, що 12.07.2021 між ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «Просперіті Файненшл» укладено договір № 2 про відступлення прав вимоги. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 30.07.2021 клопотання представника відповідача ПАТ «Родовід Банк» про заміну відповідача залишено без задоволення; клопотання представника позивачки адвоката Патерілова В.В. про залучення третьої особи задоволено; залучено до участі у справі за позовом [PERSON] в особі представника адвоката Патерилова В.В. до ПАТ «Родовід Банк», треті особи: Печерський районний відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), приватний нотаріус КМНО Сергеєв О.О., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Товариство з обмеженою відповідальністю «Просперіті Файненшл». До Подільського районного суду м. Києва надійшов відзив відповідача та заява про застосування строків позовної давності. У відзиві відповідач зазначає, що оскільки не надходило жодних скарг чи претензій або будь-яких інших відомостей, що свідчили б про незгоду позивача із сумою кредиту, це свідчить про відсутність спору. У заяві про застосування строків позовної давності від 09.04.2021 № 12-11-б.б/434 вдповідач вказує, про відомості щодо стягнення 03.11.2016 Печерським РВДВС м. Києва з [PERSON] грошових коштів у розмірі 1922,87грн. згідно виконавчого напису від 28.04.2010 № 592 у виконавчому провадженні № 51845652, що на думку Відповідача свідчить про обізнаність позивачки та можливість застосування строків позовної давності. До Подільського районного суду м. Києва надійшов відзив третьої особи - ТОВ «Просперіті Файненшл» з підтримкою позиції ПАТ «Родовід Банк». 16.11.2021 до Подільського районного суду м. Києва надійшла заява представника позивачки адвоката Патерилова В.В. про розгляд справи без їх участі. Представники відповідача та третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, причини неявки суду не повідомили. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами та ухвалити рішення відповідно до вимогЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 28.04.2010 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сергеєвим О.О. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 592, за яким звернуто стягнення на автомобіль марки DAEWOO, переданого в заставу ПАТ «Родовід Банк» на підставі договору застави транспортного засобу № 28.4/А-192.06.2 від 16.06.2006, а за рахунок коштів, отриманих від реалізації автомобіля задовольнити вимоги ПАТ «Родовід Банк» у розмірі 6 998,12 доларів США, стягнення проводиться за період з 11.06.2007 по 28.04.2010. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі №6-887цс17. З тексту оспорюваного виконавчого напису від 25.01.2021 вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідач вказує, що оскільки не надходило жодних скарг чи претензій або будь-яких інших відомостей, що свідчили б про незгоду Позивача із сумою кредиту, це свідчить про відсутність спору. Однак ці твердження спростовуються тим, що сам Відповідач не надає жодних доказів того, що Позивач була повідомлена про суму боргу. Крім того, треба зазначити, що на момент пред`явлення оскаржуваного виконавчого напису до пред`явлення відповідач вже скористався своїм правом стягнення грошових коштів у судовому порядку та відповідно до рішення Печерського районного суду міста Києва від 25.02.2015 у справі № 757/9886/14-ц на користь ПАТ «Родовід Банк» з [PERSON] стягнуто заборгованість по кредиту та відсоткам в розмірі 426,36 доларів США з конвертацію цієї суми в національну валюту гривню за офіційним курсом НБУ на день здійснення платежу, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та відсоткам в розмірі 32477,31грн., 3% річних в розмірі 8580,58грн. та 465,79грн. у відшкодування судових витрат. На виконання цього рішення судом виданий виконавчий лист від 31.07.2015, який був пред`явлений до виконання до ВДВС Печерського районного управління юстиції у місті Києві та постановою ВДВС від 15.12.2015 було відкрито виконавче провадження № 49638073. Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 18.06.2021 виконавче провадження № 49638073 закінчено у зв`язку з виконанням виконавчого листа № 757/9886/14-ц виданого 31.07.2015 Печерським районним судом міста Києва у повному обсязі. Положення ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» вказують, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. При цьому посилання представника відповідача на те, що нотаріусу для вчинення нотаріального напису було надано оригінал кредитного договору № 28.4/А-198.06.2 від 16.06.2006, оригінал розрахунку заборгованості, оригінал вимоги (повідомлення) про дострокове погашення кредиту не підтверджено відповідними доказами. Так, у виконавчому написі від 28.04.2010 № 592 вказано, що право вимоги у ПАТ «Родовід Банк» настало на підставі договору застави транспортного засобу № 28.4/А-192.06.2 від 16.06.2006, але доказів надання нотаріусу оригіналів Кредитного договору №28.4/А-198.06.2 від 16.06.2006, розрахунку заборгованості, Вимоги (повідомлення) про дострокове погашення кредиту, відповідачем не надано. При цьому сам відповідач не вказує ані номеру, ані дати, ані суми розрахунку та вимоги, які нібито були надані нотаріусу, а отже наведені твердження відповідача є необґрунтованими та не приймаються судом до уваги. Отже, оригінал вищевказаного кредитного договору стягувачем нотаріусу не були надані і нотаріусом не були досліджені. Доказів протилежного відповідачем не надано. Системний аналіз положень Закону України «Про заставу» (зокрема статей 1, 3, 12, 20) свідчить про те, що застава має похідний характер від основного зобов`язання, забезпеченого цією заставою. Звернення стягнення на предмет застави можливе тільки у разі якщо не буде виконано основне зобов`язання за кредитним договором, а сам договір застави транспортного засобу № 28.4/А-192.06.2 від 16.06.2006 не може бути самостійною підставою для вчинення нотаріусом виконавчого напису від 28.04.2010 № 592. Слід зазначити, що у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц та від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 зазначено, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 310/9293/15ц від 23.01.2018. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.08.2020 у справі № 554/6777/17 зроблено висновок про те, що «у нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню». У постанові Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 569/7949/17 зазначено, що розрахунок боргу, наданий банком щодо наявності грошового зобов`язання за тілом кредиту, процентами є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача і не є підставою для стягнення відповідних сум та доказом безспірності розміру грошових вимог банку до боржника. Правові позиції викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17; від 23.06.2020 у справі № 645/1979/15; у постановах Верховного Суду від 03.06.2020 у справі № 363/568/18, від 03.06.2020 у справі № 359/8181/18, від 08.04.2021 у справа №766/13967/17 вказують на те, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення іпотекодавця, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на його майно. Тому повідомлення іпотекодавця слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Щодо заяви представника відповідача про необхідність застосування строків позовної давності суд дійшов наступних висновків. Так, у відповідь на адвокатське звернення [PERSON] Печерський районний ВДВС у м. Києві 14.06.2021 направив копії двох платіжних доручень від 01.09.2016 та від 02.09.2016, згідно яких вбачається, що грошові кошти надійшли від [PERSON] в сумі 1827,00 грн. (призначення платежу: стягнення на користь ПАТ «Родовід Банк») та в сумі 309,52 грн. (призначення платежу: сплата виконавчого збору і витрат). Однак в призначенні платежу не вказано, за яким виконавчим провадженням ці кошти було стягнуто. Разом з тим, грошові кошти [PERSON] сплачувались на користь ПАТ «Родовід Банк» тільки в межах виконавчого провадження № 49638073. Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 18.06.2021 виконавче провадження № 49638073 закінчено у зв`язку з виконання виконавчого листа № 757/9886/14-ц, виданого 31.07.2015 Печерським районним судом міста Києва у повному обсязі. Таким чином, враховуючи, що платником за вищенаведеними платіжними дорученнями, на які посилався представник відповідача обґрунтовуючи заяву про застосування строків позовної давності, є не [PERSON] , а інша особа, а також не вказано номер виконавчого провадження, у рамках якого кошти були стягнуті, можна зробити висновок, що твердження представника відповідача, що [PERSON] знала про виконавче провадження є безпідставними та необґрунтованими, а отже заява про застосування строків позовної давності задоволенню не підлягає. Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису № 592 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного суду Справа № 910/10374/17 від 21.09.2021. Як вбачається з виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Сергеєва О.О. від 28.04.2010 звернуто стягнення на автомобіль марки DAEWOO, переданого в заставу ПАТ «Родовід Банк» на підставі договору застави транспортного засобу № 28.4/А-192.06.2 від 16.06.2006, а за рахунок коштів, отриманих від реалізації автомобіля необхідно задовольнити вимоги ПАТ «Родовід Банк» у розмірі 6 998,12 доларів США, стягнення проводиться за період з 11.06.2007 по 28.04.2010. Даний виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за № 592. При цьому у виконавчому написі не вказано, що строк платежу настав, а також у виконавчому написі відсутнє будь-яке посилання на документ, який би доводив наявність у заявника права вимоги за кредитним договором між ПАТ «Родовід Банк» і [PERSON] . Таким чином, як вбачається із матеріалів справи, заявник ПАТ «Родовід Банк» не подав нотаріусу необхідний документ, яким має бути оригінал кредитного договору, або - за змістом закону, що встановлює дану вимогу - у разі відступлення права вимоги - нотаріусу у такому випадку мають бути подані як кредитний договір, так і договір факторингу. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів, які б спростовували зазначені в позовній заяві твердження позивачки відповідачем суду не надані. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов висновку про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачкою судових витрат підтверджується копією квитанції № 16834 від 27.02.2021 про сплату судового збору у сумі 908,00 грн. за подачу позовної заяви та копією квитанції № 17622 від 27.02.2021 про сплату судового збору у сумі 454,00 грн. за подачу заяви про забезпечення позову, які відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved