Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-03 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звертається до суду із позовною заявою до відповідача про усунення її від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. Позовні вимоги мотивує тим, що 13.11.2009 року був укладений договір довічного утримання між [PERSON] та [PERSON], згідно якого [PERSON] передає у власність [PERSON] належні їй на праві власності 11/24 частин квартири під [ADDRESS] а [PERSON] зобов'язується довічно повністю утримувати [PERSON] забезпечуючи її наглядом, ліками, харчуванням, медичним обслуговуванням, необхідною матеріальною допомогою, сплачувати телефонні рахунки, робити необхідний ремонт в квартирі, а також надавати побутові послуги (прання білизни, послуги перукарні, приготування їжі, миття посуди, прибирання квартири) зі збереженням в її безкоштовному довічному користуванні вказану частину квартири, забезпечення організації поховання та ритуальних послуг в разі смерті «відчужувача». [INFO] року померла [PERSON], спадкоємцем за законом є тільки онука покійної [PERSON] Вказує, що позивачка доглядала за [PERSON], надаючи їй усю необхідну допомогу, оскільки та була в безпорадному стані та самостійно не могла забезпечувати своє життя. Вважає, що [PERSON] відмовилась від надання допомоги і не надавала її. Крім того, зазначає, що відповідач не надавала допомоги [PERSON] в той час, коли вона перебувала у важкому стані, не навідувала її та не цікавилась станом її здоровя. На підставі вищевказаного та норми ч.5 ст.1224 ЦК України вважає, що є достатньо підстав для усунення від спадкування [PERSON], як особи, яка ухилилася від надання допомоги спадкодавцеві, яка в наслідок хвороби та похилого віку перебувала в безпорадному стані, потребувала догляду та матеріального утримання. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2016 року головуючим суддею у справі визначено суддю борденюка В.В. (а.с.45). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.11.2016 року провадження у справі відкрито (а.с.50). Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2017 року, складеного на підставі розпорядження керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва Морозовської О.А. від 23.02.2017 року, головуючим суддею у справі визначено суддю Миколаєць І.Ю. (а.с.58). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.03.2017 року судом було прийнято дану цивільну справу до провадження, і призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 17.07.2017 року на 10 год.45 хв. (а.с.59). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 17.07.2017 року задоволено клопотання представника позивача про витребування від Дванадцятої Київської держаної нотаріальної контори належним чином засвідчену копію спадкової справи щодо майна померлої [INFO] року [PERSON] з метою всебічного та об'єктивного розгляду справи. (а.с.73). 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено у новій редакції. Так, відповідно до п.п.9 п.1 Розділу XIII (Перехідні положення) ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19.02.2018 року визначений подальший розгляд справи у в порядку загального позовного провадження, запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом п»ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали, третій особі подати пояснення щодо позову в строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі і який складає п»ятнадцять днів від дня отримання позову, а щодо відзиву - протягом десяти днів від дня його отримання, викликано сторони на 27.03.2018 року на 11 год.30 хв. (а.с.83). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27.03.2018 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за вище зазначеним позовом, призначино справу до судового розгляду по суті на 25.04.2018 року на 12 год 30 хв., роз'яснено позивачу, що він має право на подання відповіді на відзив яка направляється до суду з доказами відправлення відзиву та доданих до нього додатків до інших учасників справи (відповідача, третьої особи), а також направляються до інших учасників справи ( відповідача, третьої особи) протягом строку яку встановлює суд і який складає десять днів від дня отримання відзиву, відповідно до ухвали відповідач має право на заперечення яке направляється до суду з доказами відправлення відзиву та доданих до нього додатків до інших учасників справи (позивача, третьої особи), а також направляються до інших учасників справи ( позивача, третьої особи) протягом строку яку встановлює суд і який складає десять днів від дня отримання відповіді на відзив (а.с.91-92). 07.05.2018 року засобами поштового зв'язку [PERSON] подала письмові пояснення по справі (а.с.107-117). 08.06.2018 року через канцелярію Святошинського районного суду м.Києва [PERSON] подала уточненні позовні вимоги (а.с.120-127). 25.07.2018 року через канцелярію Святошинського районного суду м.Києва [PERSON] подала клопотання про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву та поновлення строку для приєднання доказів до матеріалів справи (а.с.128-137). 25.07.2018 року через канцелярію Святошинського районного суду м.Києва [PERSON] подала відзив на уточнену позовну заяву, письмові пояснення по справі, клопотання про виклик свідків (а.с.138-163). Відповідно до журналу судового засідання від 25.07.2018 року вище зазначені клопотання не були прийняті судом, оскільки порушений порядок подачі відзиву та іншого, заявами по суті справи є відзив, заперечення, відповідь на відзив, пояснення третьої особи. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримуть повністю та просять задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечує, просить відмовити. Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача, дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 13.11.2009 року був укладений договір довічного утримання між [PERSON] та [PERSON], згідно якого [PERSON] передає у власність [PERSON] належні їй на праві власності 11/24 частин квартири під [ADDRESS] а [PERSON] зобов'язується довічно повністю утримувати [PERSON] забезпечуючи її наглядом, ліками, харчуванням, медичним обслуговуванням, необхідною матеріальною допомогою, сплачувати телефонні рахунки, робити необхідний ремонт в квартирі, а також надавати побутові послуги (прання білизни, послуги перукарні, приготування їжі, миття посуди, прибирання квартири) зі збереженням в її безкоштовному довічному користуванні вказану частину квартири, забезпечення організації поховання та ритуальних послуг в разі смерті «відчужувача» (а.с.8). [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.15). 19.08.2017 року через канцелярію Святошинського районного суд м.Києва на виконання ухвали суду від 17.07.2017 року завідувач Дванадцятої київської державної нотаріальної контори [PERSON] надіслав повідомлення, що згідно перевірки паперових носіїв після смерті [INFO] року [PERSON] в даній конторі спадкова справа не заводилась (а.с.80). Як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про усунення відповідача від права на спадкування на підставі ч.5 ст.1224, ч.2 ст.1259 ЦК України. Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування, у цьому випадку, згідно розяснень п.6 Постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та п.4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» є встановлення факту ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. При цьому, ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Підставою для усунення спадкоємця від права на спадкування може бути лише наявність вказаних обставин у їх сукупності, а саме: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Відповідно до п.6 постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК. Відповідно до ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. При цьому, згідно ч.1 ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 ст.1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ч.1 ст.1278 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. При цьому, в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст.1262 ЦК України). У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст.1263 ЦК України). У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (ст.1264 ЦК України). У п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення (ст.1265 ЦК України). Відповідно до п.6 постанови пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» правило ч.5 ст. 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Таким чином, оскільки позивачем підставою звернення із цим позовом вказано ч.5 ст.1224 ЦК України, яка регламентує усунення від права на спадкування за законом, то судом не може бути застосована вказана норма до спірних правовідносин, а відтак неможливим є усунення від права на спадкування за законом особи, якій таке право належить, тобто відсутні підстави для усунення [PERSON] від права на спадкування на підставі норми, яка регулює усунення від права на спадкування спадкоємців за законом. Виходячи зі змісту вищезазначених норм закону, лише при одночасному настанні та наявності таких обставин, як 1. пред'явлення позову спадкоємцем, 2. ухилення іншого спадкоємця від надання спадкодавцеві допомоги, 3. перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, а також доведеності зазначених фактів у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від права на спадщину. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Відповідно до ст. 1224 ЦК України, право вимоги щодо усунення від спадкування належить особі, яка сама є спадкоємцем відповідної черги, або коли її право на спадкування виникає після усунення негідного спадкоємця від спадкування. Такий висновок ґрунтується на тому, що у разі усунення негідного спадкоємця спадщина має перейти до іншого за чергою спадкоємця. У даному випадку, правовідносини [PERSON] та [PERSON] виникли на підставі договору довічного утримання. Право власності на 11/24 частини квартири під [ADDRESS] у повному обсязі перейшло до [PERSON] з моменту смерті [PERSON] Позивачем не надано доказів того, що вона є спадкоємцем майна померлої, отже вона не може бути суб'єктом розподілу майна спадкодавця у зв'язку із чим її вимога про ухилення від спадщини не може бути задоволена. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed