Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що 25 лютого 2014 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у Нетішинському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, про що було зроблено актовий запис №35. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Позивач, посилаючись на норми права, які містяться в ст. 110 СК України, просить розірвати шлюб, вказуючи на різні погляди на сімейне життя, погане до неї ставлення зі сторони відповідача. Також зазначила, що на даний час вони проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, що, на її переконання, свідчить про формальність подружніх стосунків. За вказаних обставин, позивач вважає, що подальше спільне проживання із відповідачем та збереження шлюбу є неможливим. Відповідач відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову суду не надав. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 28 вересня 2018 року вказана позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 29 жовтня 2018 року підготовче провадження по справі закрите та справу призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи. Заяв, клопотань про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило. Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. У зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), зі згоди позивача суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Суд, з'ясувавши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов належить задовольнити повністю зважаючи на таке. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 25 лютого 2014 року зареєстрували шлюб у Нетішинському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис №35. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджуються даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого повторно 10 липня 2018 року (арк. спр. 4), свідоцтв про народження серії [NUMBER], виданого 23 квітня 2014 року (арк. спр. 5), серії [NUMBER], виданого 30 червня 2016 року (арк. спр. 6). Позивач, вказуючи на наявність підстав для розірвання шлюбу, звернула до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права. Таким чином, спірні правовідносини щодо припинення шлюбу, які виникли між сторонами, регулюються нормами права, які містяться в Сімейному кодексі України (далі СК України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу, що визначено ч. 3 ст. 105 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України). Виходячи з аналізу наведених норм закону та встановлених судом обставин - фактичного припинення шлюбних відносин, суд переконаний, що сім'я сторін розпалась остаточно та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, що має істотне значенні. При цьому судом приймаються до уваги аргументи позивача, які наведені нею як підстави для задоволення поданого позову, оскільки такі знайшли своє підтвердження в ході дослідження наявних в матеріалах доказів, які є належними, допустимими та достовірними в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України. Суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя та дійсні причини розірвання шлюбу, бере до уваги наявність у сторін неповнолітніх дітей, однак не вбачає підстав для зупинення розгляду справи в зв'язку із наданням сторонам у справі строку для примирення, оскільки останні такого бажання не виявили, а також врахувавши бажання позивача створити нову сім'ю. При вирішенні спору суд застосовує норми права, які містяться в ст. 110 СК України, та на які вірно посилається позивач в поданому позові. Крім того, судом застосовуються норми права, які наявні в ст. 112 СК України, які визначають підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України та вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 704 гривні 80 копійок судового збору, сплаченого нею при поданні позову згідно квитанції №50 від 27 вересня 2018 року (арк. спр. 1).

Outcome: approved