Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

У 2021 році [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області, Миколаївської міської ради в якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 3/100 частки домоволодіння [ADDRESS] після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 лютого 2021 року для розгляду цієї справи визначено суддю Шолох Л.М. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 лютого 2021 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. та призначено її до розгляду у підготовчому судовому засідання на 15 квітня 2021 року на 11 год 30 хв. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2021 (постановленою без виходу до нарадчої кімнати) закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання з`явились представник позивача - адвокат Власенко С.О. та представник відповідача Головного управління ДПС у Миколаївській області А.М. Зайцева. Представник Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, надав заяву в якій просив справу розглядати за його відсутності. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити позов та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 3/100 частки домоволодіння [ADDRESS] після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] . Зробити це у позасудовому порядку він не має можливості. Представник відповідача Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області просив відмовити в задоволенні позову в частині вимог до Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області, оскільки управління не є належним відповідачем у даній справі. Представник Миколаївської міської ради просив справу розглядати без його участі. Врахувавши думку позивача, та представника Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника Миколаївської міської ради. Вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 29 листопада 1978 року, яка наявна в матеріалах справи, його батьками є: батько [PERSON] , мати [PERSON] . 06 грудня 1979 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія рішення народного суду Центрального району м. Миколаєва від 06 грудня 1979 року. Цим же судовим рішенням проведено поділ домоволодіння за адресою [ADDRESS] , тобто 7/100 частин цього домоволодіння. Так, [PERSON] виділено з визнанням права власності 3/100 частини домоволодіння [ADDRESS] , а за [PERSON] - 4/100 частини цього домоволодіння. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 16 липня 1996 року. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, про що зазначено у відповіді Першої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 09 липня 2021 року. [PERSON] є власником 3/100 часток домоволодіння [ADDRESS] , про що свідчить наявний в матеріалах справи дублікат свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 04 лютого 2000 року, виданий на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 25 січня 2002 року № 28. [PERSON] є власником 2/100 часток домоволодіння [ADDRESS] , про що свідчить наявний в матеріалах справи дублікат свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 04 лютого 2000 року, виданий на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 25 січня 2002 року № 28. В державному реєстрі речових справ на нерухоме майно (витяг від 11 грудня 2020 року) наяна інформація про те, що [PERSON] на праві власності належить 3/100 частини домоволодіння [ADDRESS] . З довідки № 33, виданої ЖЕК «Забота» 08 січня 2015 року вбачається, що [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З 20 квітня 1982 року по 12 липня 1996 року з ним проживали та були зареєстровані [PERSON] (колишня дружина), [PERSON] (син). Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог, слід зазначити наступне. З матеріалів справи слідує, що [PERSON] помер [INFO] . Звертаючись до суду із цим позовом позивач вказує на те, що починаючи з 1981 року він проживає за адресою [ADDRESS] . За цією адресою 13 червня 1995 року було зареєстровано його місце проживання. Відповідно до довідки ТОВ «ЖЕК «Забота» від 08 січня 2015 року № 33 на день смерті [PERSON] ( [INFO] ) разом з ним за адресою [ADDRESS] проживали та були зареєстровані колишня дружина [PERSON] та його син [PERSON] . Факт проживання позивача разом із померлим [PERSON] за адресою [ADDRESS] підтвердили і допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Отже, під час розгляду справи судом встановлено, що позивач [PERSON] на час смерті його батька [PERSON] проживав та проживає на час розгляду справи у суді за адресою [ADDRESS] . На час смерті [PERSON] діяв Цивільний кодекс УРСР в редакції 18 липня 1963 року (далі ЦК Української УРСР). Частина перша статті 524 ЦК Української УРСР вказує на те, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (стаття 525 ЦК Української УРСР). Стаття 526 ЦК Української УРСР вказує на те, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті (стаття 527 ЦК Української УРСР). Відповідно до частини першої статті 529 ЦК Української УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. За приписами частини першої та другої статті 549 ЦК Української УРСР спадщину можливо прийняти шляхом вчинення таких дій: 1) фактичний вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) подання до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Під час розгляду справи судом встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, доказів складання ним заповіту матеріали справи не містять. За такого, позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги, яких прийняв спадщину після смерті його батька [PERSON] , фактично вступивши в управління або володіння спадковим майном після його смерті. Будь-яка інформація щодо наявності інших спадкоємців після смерті [PERSON] у матеріалах справи відсутня. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими. За такого, позовні вимоги слід задовольнити частково, визнавши за [PERSON] право власності у порядку спадкування за законом на 3/100 частки домоволодіння по [ADDRESS] . Що стосується позовних вимог до Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області, то у їх задоволенні слід відмовити, оскільки цей орган не є належним відповідачем уцій справі. Судові витрати сплачені під час подачі позову відповідно до статті 141 ЦПК України.

Outcome: partial