Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

У вересні 2015 року позивач ПАТ «Старокиївський банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору про припинення договору іпотеки. Позовні вимоги мотивовані тим, що 27 жовтня 2009 року між сторонами укладено кредитний договір № 02/980/К/033, згідно з яким банк надав відповідачу кредит у сумі 3 161 536,69 грн. з кінцевим строком погашення кредиту 26 жовтня 2010 року, а відповідач зобов'язувалася повернути кредит та сплачувати щомісячно, протягом перших 7 календарних днів, за користування кредитом 26% річних. 26 жовтня 2010 року, 25 жовтня 2011 року, 24 жовтня 2012 року, 23 жовтня 2013 року, 14 листопада 2013 року сторонами укладені додаткові угоди до кредитного договору, якими строк користування кредитом продовжено до 4 вересня 2014 року. Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 27 жовтня 2009 року сторонами укладено договір іпотеки №02/033/980/001, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановим П.Ю. за № 1743, відповідно до котрого в іпотеку передано нерухоме майно - квартиру [ADDRESS]. 26 квітня 2013 року представником ПАТ «Старокиївський банк» Данильченко Н.М.. яка діяла на підставі довіреності, всупереч інтересам банка, укладено з відповідачем [PERSON] договір про припинення договору іпотеки, оскільки договір іпотеки є похідним від кредитного договору, укладений для його забезпечення, і заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором станом на 31 серпня 2015 року складає 7 888 597,13 грн. Позивач зазначає, що договір іпотеки підлягає визнанню недійсним з підстави, передбаченої ч. 1 ст. 203 ЦК України. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, не заперечив щодо розгляду справи в порядку заочного провадження у відсутність відповідача. Відповідач до судового засідання не з'явилася з невідомих суду причин, хоча про час, день та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Тому, суд на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ст. 215 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Судом встановлено, що 27 жовтня 2009 року між сторонами ПАТ «Старокиївський банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 02/980/К/033, згідно з яким банк надав відповідачу кредит у сумі 3 161 536,69 з кінцевим строком погашення кредиту 26 жовтня 2010 року, а відповідач зобов'язувалася повернути кредит та сплачувати щомісячно, протягом перших 7 календарних днів, за користування кредитом 26% річних (а.с. 8-10). 26 жовтня 2010 року, 25 жовтня 2011 року, 24 жовтня 2012 року, 23 жовтня 2013 року, 14 листопада 2013 року сторонами укладені додаткові угоди до кредитного договору, якими строк користування кредитом продовжено до 4 вересня 2014 року (а.с. 11-14). Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 27 жовтня 2009 року сторонами укладено договір іпотеки №02/033/980/001, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановим П.Ю. за № 1743, відповідно до котрого в іпотеку передано нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] (а.с. 6-7). Водночас, 26 квітня 2013 року представником ПАТ «Старокиївський банк» Данильченко Н.М., яка діяла на підставі довіреності, всупереч інтересам банка, укладено з відповідачем [PERSON] договір про припинення договору іпотеки, згідно з яким: 1. Розірвано Договір іпотеки №02/033/980/001, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановим П.Ю. 27 жовтня 2009 року за № 1743; 2. Знято заборону, накладену на квартиру [ADDRESS], загальною площею 48,10 квадратних метрів та житловою площею 31,40 кв.м., яка зареєстрована в реєстрі за №1744 та зареєстрована в Єдиному реєстрі заборон за № 9186505 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановим П.Ю. 27 жовтня 2009 року; 3. Вилучено з реєстру іпотек квартиру [ADDRESS], загальною площею 48,10 квадратних метрів та житловою площею 31,40 кв.м, що належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановим П.Ю. 04 квітня 2007 року та за реєстровим в реєстрі за №1406. Проте, заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором станом на час укладення оспорюваного договору - 26 квітня 2013 року складала 5 900 033,81 грн. в тому числі по сумі кредиту - 3 161 536,69 грн., по сумі нарахованих несплачених процентів - 2 738 497,12 грн. Заборгованість відповідача перед Банком за кредитним договором станом на 31 серпня 2015 року складає 7 888 597,13 грн. в тому числі по сумі кредиту - 3 161 536,69 грн., по сумі нарахованих несплачених процентів - 4 727 060,44 грн. Отже, на час укладення договору про припинення договору іпотеки основне зобов'язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором, у забезпечення виконання котрого укладено договір іпотеки, відповідачем не було виконане і за відповідачем рахувалась заборгованість за кредитним договором. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачене законом чи договором. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір іпотеки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Іпотека має похідний від основного зобов'язання характер і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Отже, за наявності заборгованості за кредитом (основного зобов'язання) у порушення положень ст. 1, 17, 20, 33 Закону України «Про іпотеку» 26 квітня 2013 року сторонами укладено договір про припинення договору іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановим П.Ю. за реєстровим №359, що є підставою для визнання його недійсним згідно з ч. 1 ст. 203, 215 ЦК України. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір стягується з відповідача на користь держави, оскільки на час подання позову позивач був звільнений від його сплати.

Outcome: approved