Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

У березні 2020 року позивач звернулась до суду з даним позовом до відповідача, в якому просила визнати її такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] (далі - Будинок). В обґрунтування позову зазначає, що вона з 2018 року є власницею Будинку, в якому станом на 2020 рік зареєстрована [PERSON] - відповідач по справі, яка за вказаною адресою фактично ніколи не проживала, крім того, з 1981 року знята з реєстрації. Під час звернення до органів ЦНАП з заявою про зняття останньої з реєстрації місця проживання у Будинку, отримала відмову у зв`язку з тим, що у Відділі обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України вона зареєстрована за вказаною адресою з 03.07.1980 і досі не знята. Станом на день подачі позову відповідач комунальні платежі не сплачує, участі в утриманні Будинку не бере, особистих речей в ньому не має, проте, оскільки місце проживання чи перебування останньої невідоме, виникла необхідність у зверненні до суду з вказаним позовом, адже факт реєстрації відповідача порушує її право на вільне володіння, користування та розпорядження майном. Сторони в судове засідання не прибули. Позивач та її представник в заяві до суду просили справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити з вказаних підстав. Додатково повідомили, що відповідач виїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації і в добровільному порядку не бажає зняти себе з реєстрації у Будинку. Відповідач в заяві до суду від 27.04.2020 позов визнала, не заперечила проти його задоволення, проте станом на день розгляду справи в добровільному порядку з реєстрації у Будинку так і не знялась. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксація судового процесу на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.03.2018 №308 позивач є власницею Будинку, що підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на Будинок за [PERSON] від 01.03.2018 та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.04.2020. Відповідно до інформаційної довідки з Відділу ведення реєстру територіальної громади ЦНАП від 28.02.2020 у Будинку зареєстрована [PERSON] , відповідач по справі, вказані відомості підтверджено також відповіддю на запит суду від 17.03.2020. З копії домової книги встановлено, що [PERSON] не була зареєстрована у Будинку, оскільки штамп реєстрації відсутній (запис від 17.06.1980), проте при зверненні позивача до органів ЦНАП про зняття [PERSON] місця реєстрації у Будинку, їй було відмовлено, оскільки відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України від 21.02.2020 остання зареєстрована за вказаною адресою з 03.07.1980 і досі не знята. Актом обстеження депутата Новоград-Волинської міської ради сьомого скликання [PERSON] від 12.03.2020 встановлено, що [PERSON] за місцем реєстрації у Будинку з 1981 року не проживає, що підтверджують сусіди: [PERSON] та [PERSON] . Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Права власника жилого будинку (квартири) визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно ч.5 ст.406 ЦК України сервітут (право користування чужим майном) припиняється у разі його невикористання протягом трьох років підряд. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, Будинок належить позивачу, відповідач - яка не є членом сім`ї власниці житлового приміщення, не проживає в ньому без поважних причин понад 3 роки, однак продовжує перебувати на реєстраційному обліку за вищезазначеною адресою, чим порушує права позивача, як власниці, в тому числі, можливості на свій розсуд вільно користуватися та розпоряджатися своїммайном. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача також належить стягнути судовий збір, понесений позивачем при подачі позову.

Outcome: approved