Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

У вересні 2017 року ПАТ «Міський комерційний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Оберемко Р.А. звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача за кредитним договором № 169/840-ФО у розмірі 24178,49 дол. США, що еквівалентно 623440,12 грн., а також судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.07.2007 р. між ПАТ «КОНВЕРСБАНК», правонаступником якого він є, та [PERSON] укладено кредитний договір № 169/840-ФО, відповідно до якого останній надано кредит у розмірі 39000,00 дол. США. Станом на 08.08.2017 р. загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 24178,49 грн. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань та заборгованість не сплачена, позивач просить задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою судді Святошинського районного суду м.Києва від 19.02.2018 р. провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явився. Відповідач у судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не надав. 09.10.2018 р. до суду надійшла заява від директора ТОВ «ФК «Максимум» Чорного М.В. про залучення до участі у справі правонаступника позивача у зв`язку з переходом права вимоги. Заявник просить замінити ПАТ «Міський комерційний банк» на ТОВ «ФК «Максимум» на підставі договору № 19/09 про відступлення прав вимоги від 19.09.2018 р., у тому числі і за кредитним договором № 169/840-ФО. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Вимоги ст. 516 ЦК України передають, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже ТОВ «ФК «Максимум» є правонаступником ПАТ «Міський комерційний банк». Представник позивача, який був замінений судом, просить розглядати справу без його участі. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків. На підтвердження своїх доводів про виникнення у відповідача перед позивачем грошових зобов`язань за кредитним договором, ТОВ «ФК «Максимум» посилається лише на довідку про суму кредитної заборгованості ( а.с. 3). З даної довідки вбачається, що у [PERSON] наявна кредитна заборгованість за кредитним договором № 169/840-ФО від 30.07.2007 р., проте самого кредитного договору позивач суду не надав. Відтак факт укладення кредитного договору із [PERSON] позивачем не доведено. Поряд із цим позивачем не було надано суду належних, достовірних і допустимих доказів того, що [PERSON] були отримані у користування вказані грошові кошти; так довідка про суму кредитної заборгованості не є первинним документом бухгалтерського обліку, який би свідчив про здійснення банківської операції про видачу через касу банку чи перерахунок у безготівковій формі відповідачу грошових коштів у розмірі 39000,00 дол. США. Належними і достовірними доказами цієї обставини є банківські платіжні документи або виписка з банківського рахунку, таких документів суду позивачем надано не було, що свідчить про невиконання ним свого процесуального обов`язку із доказування позовних вимог, передбаченого статтею 81 ЦПК України. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Недоведеність факту укладення між сторонами кредитного договору, факту виникнення між ними договірних кредитних зобов`язань, факту реального отримання відповідачем грошових коштів в оплатне користування свідчить і про необґрунтованість і недоведеність даного позову уцілому, як щодо повернення основної суми боргу, так і похідних платежів. Відтак, вимоги даного позову суд не може визнати обґрунтованими, що свідчить наявність підстав для відмови у їх задоволенні у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed