Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

У вересні 2014р. позивач звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовною заявою, в якій поставлено питання про стягнення з відповідача на її користь суми депозиту та нарахованих процентів за договором в сумі 8094,74 доларів США, процентів за банківським вкладом за прострочений строк у розмірі 98,25 доларів США, інфляційного збільшення суми боргу в сумі 847,03грн., 3% річних від простроченої суми у розмірі 400,31грн. та моральної шкоди у розмірі 5000,00грн. Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 01.10.2013р. між нею та ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» було укладено договір банківського вкладу «Англійський «Персональний» «Здорова добавка» «Піврічний» №656533/2013 (в доларах США), предметом якого було розміщення нею в банку строкового вкладу на умовах депозитного продукту 7460,00 доларів США, строком на шість місяців з дня укладення договору до 01.04.2014р. Як зазначила позивач, що після закінчення терміну вказаного депозитного договору, вона звернулася до банку з проханням повернути суму вкладу та нараховані проценти. Однак, банку відмовив у видачі вкладу з посиланням на відсутність коштів в касі банку. Крім того, вказувала на те, що в зв'язку із неможливістю отримати суму вкладу за депозитним договором №656533/2013 від 01.10.2013р., 04.04.2014р. вона уклала з ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» договір банківського вкладу «З любов'ю VAB! «Щомісячний» №769455/2014, предметом якого є розміщення суми вкладу в розмірі 7795,00 доларів США, що фактично є сумою неповернутого вкладу за депозитним договором №656533/2013 від 01.10.2013р. Також, зазначала, що з 04.08.2014р. вона не одноразово зверталась до банку з вимогами сплатити суму вкладу, однак, кошти за вкладом їй повернуті не були. Крім того вказувала, що 19.08.2014р. вона звернулася до банку з письмовою заявою про виплату суми вкладу та нарахованих процентів, проте, банк свої зобов'язання за договором не виконав, вклад не повернув, що змусило позивача звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач в судове засідання не з'явилась, сповіщена належним чином про час та місце слухання справи, подала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 03.11.2014, задовольнити та стягнути з відповідача суму банківського вкладу в розмірі 8094,74 доларів США, суму інфляційного збільшення суми боргу в розмірі 3903,10грн., 3% річних від простроченої суми в розмірі 60,60 доларів США, проценти за банківським вкладом за прострочений строк в сумі 194,37 доларів США та моральної шкоди в розмірі 5000,00грн., проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Однак, направив до суду письмові заперечення проти позовних вимог, в яких просив суд відмовити у задоволенні позову з посиланням на його необґрунтованість та безпідставність. Зокрема, наголошував на тому, що у зв'язку із складною економічною та політичною ситуацією в країні, необхідністю стабілізації банківської системи, Постановою Правління Національного банку України було прийнято постанову від 29.08.2014р. №540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України», якою уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15000,00грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України. У відповідності до вимог ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечувала позивач. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 01.10.2013р. між [PERSON] (далі-позивач/вкладник) та Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі-відповідач/банк) було укладено договір банківського вкладу «Англійський «Персональний» Здорова добавка» «Піврічний» №656533/2013 (в доларах США), відповідно до п.п.1.1, 1,2., 1.3., 1.5., 1.7. якого вкладник розмістила в банку строковий вклад в розмірі 7460,00 доларів США, строком на шість місяців, з виплатою процентів в кінці строку в розмірі 9% (а.с.8). Одночасно з укладенням договору банківського вкладу «Англійський «Персональний» Здорова добавка» «Піврічний» №656533/2013 (в доларах США), 01.10.2013р. між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу на вимогу «Для виплат» [NUMBER], відповідно до умов якого банком на ім'я вкладника було відкрито рахунок «Для виплат» [NUMBER], на який відповідач повинен був перерахувати нараховані проценти за вкладом (а.с.9). Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було внесено на вкладний рахунок в банку кошти в розмірі 7460,00 доларів США, що підтверджується копією квитанції №22724 від 01.10.2013р. (а.с.10). Як зазначала позивач в позовній заяві, вона зверталась до відповідача із заявами про повернення суми вкладу, однак, банк вказані заяви залишив без задоволення, кошти не повернув. Згідно виписки по особовому рахунку вкладника від 01.04.2014р., на особовому рахунку позивача обліковується сума вкладу з нарахованими процентами в розмірі 7795,13,00 доларів США (а.с.11). Не отримавши по закінченню строку дії договору банківського вкладу «Англійський «Персональний» Здорова добавка» «Піврічний» №656533/2013 (в доларах США) суму вкладу, 04.04.2014р. позивач уклала з відповідачем договір банківського вкладу «З любов'ю VAB! «Щомісячний» №769455/2014 (в доларах США) (далі-договір банківського вкладу), відповідно до умов п.п.1.1, 1,2., 1.3., 1.5., 1.7. якого вкладник розмістила в банку не повернутий за договором банківського вкладу «Англійський «Персональний» Здорова добавка» «Піврічний» №656533/2013 строковий вклад в розмірі 7795,00 доларів США, строком на строк один місяць з виплатою процентів в кінці строку в розмірі 10% (а.с.12). Зазначене підтверджується випискою по рахунку позивача від 01.04.2014р. (а.с.11). Того ж дня, між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу на вимогу «Для виплат» [NUMBER], відповідно до умов якого банком на ім'я вкладника було відкрито рахунок «Для виплат» [NUMBER], на який відповідач повинен був перерахувати нараховані проценти за вкладом (а.с.13). Судом встановлено, що 19.08.2014р. позивач звернулась до відповідача із письмовою заявою про повернення суми банківського вкладу та процентів за ним (а.с.15), однак, зазначена заява була залишена відповідачем без задоволення, сума вкладу не повернута. Таким чином, станом на дату розгляду справи, заборгованість відповідача за сумою банківського вкладу становить 8094,74 доларів США, що підтверджується випискою про рух коштів по рахунку позивача від 04.08.2014р. Доказів зворотного суду не надано. Стосовно заперечень відповідача щодо посилання на положення Постанови Правління Національного банку України від 29.08.2014р. №540 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово-кредитного та валютного ринків України», відповідно до положень якої уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15000,00грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен, має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.64 Конституції України, конституційні права не можуть бути обмежені. Статтею 8 Конституції України встановлено, що нормативно-правові акти приймаються на підставі Конституції України і повинні відповідати їй. Відповідно до ст.56 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк України видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організації та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб та які підлягають обов'язковій державній реєстрації в Міністерстві юстиції України та набирають чинності відповідно до законодавства України; при цьому нормативно-правові акти Національного банку не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України. Крім того, трактування змісту Постанови НБУ №540 від 29.08.2014р. як заборону здійснення видачі коштів клієнтам, тобто громадянам, викликає додатковий обов'язок Національного банку України подати вказаний акт на державну реєстрацію з огляду на вимоги Указу Президента України «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» №493/92 від 03.10.1992р., Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» №731 від 28.12.1992р., а також Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, що зачіпають права, свободи та інтереси громадян або мають міжвідомчий характер. Пунктами 1, 3 Указу Президента України «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» № 493/92 від 03.10.1992р. встановлено, що нормативно-правові акти, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, органами господарського управління та контролю і які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, підлягають державній реєстрації. Нормативно-правові акти набувають чинності через 10 днів після їх реєстрації, якщо в них не встановлено пізнішого строку надання їм чинності. Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» №731 від 28.12.1992р. зобов'язано міністерства, інші органи виконавчої влади, органи господарського управління та контролю своєчасно подавати на державну реєстрацію нормативно-правові акти, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер; не допускати випадків направлення на виконання нормативно-правових актів, що не пройшли державну реєстрацію та не опубліковані в установленому законодавством порядку. Пункт 4а Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, що зачіпають права, свободи та інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №731 від 28.12.1992р., вказує, що державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти будь-якого виду (постанови, накази, інструкції тощо), якщо в них є одна або більше норм, що зачіпають соціально-економічні, політичні, особисті та інші права, свободи й законні інтереси громадян, проголошені й гарантовані Конституцією та законами України. Також, п.15 цього ж Положення встановлено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, органи господарського управління і контролю направляють для виконання нормативно-правові акти лише після їх державної реєстрації та офіційного опублікування. При направленні на виконання та опублікуванні нормативно-правового акта посилання на дату і номер державної реєстрації акта є обов'язковим. Розділ «Законодавство України» на офіційному сайті Верховної Ради і Кабінету Міністрів України не містить постанови Правління Національного банку України №138 від 13.03.2009р. При цьому, Постанова НБУ №540 від 29.08.2014р., на яку посилається представник відповідача у своїх запереченнях, не була зареєстрована у вищевказаному порядку. Відповідно до ст.57 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов'язки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є не чинними. Пунктом 15 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, органів господарського управління та контролю, що зачіпають права, свободи та інтереси громадян або мають міжвідомчий характер, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №731 від 28.12.1992р., передбачено, що в разі порушення вимог про направлення для виконання нормативно-правових актів лише після їх державної реєстрації та офіційного опублікування ці нормативно-правові акти вважаються такими, що не набрали чинності і не можуть бути застосовані. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Частиною 3 ст.22 Конституції України гарантується, що при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, це також стосується і підзаконних актів, які повинні відповідати Конституції України та законам України. Згідно з положеннями ч.4 ст.8 ЦПК України у разі невідповідності правового акта закону України або міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу. Отже, за конституційними нормами, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, можна прийти до висновку про необхідність застосування в даному випадку положень ст.1060, ЦК України, відповідно до яких відмова відповідача у видачі коштів є незаконною. Крім того, відповідно до п.5 Постанови Правління Національного Банку України №540 від 29.08.2014р. постанова набирає чинності з 02.09.2014р. та діє до 02.12.2014р., тобто на дату винесення рішення у даній справі, постанова припинила свою дію. Так, згідно ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч.1 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Частиною 1 ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. У відповідності до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, у зв'язку із невиконанням відповідачем умов договору банківського вкладу, на користь позивача підлягає стягненню сума банківського вкладу у розмірі 8094,74 доларів США. Також, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума нарахованих процентів за договором банківського вкладу за прострочений строк за період прострочення, а саме: з 05.08.2014р. по 03.11.2014р., в розмірі 194,37 доларів США. Крім того, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, в зв'язку із несвоєчасним виконанням відповідачем умов договору банківського вкладу, з відповідача на користь позивача, згідно розрахунку позивача, підлягає стягненню 3% річних в розмірі 60,60 доларів США. Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача суми інфляційних втрат в розмірі 3903,10грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне. За своїм визначенням, згідно положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991р. №1228-ХІІ, індекс інфляції це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничих цілей. Офіційний індекс інфляції розраховується Державним комітетом статистики України і визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Встановивши, що між сторонами було укладено договір банківського вкладу в іноземній валюті, суд не має підстав застосувати до вказаних правовідносин положення закону, який регулює порядок сплати боргу, визначеного договором у гривні, а тому, позовні вимоги позивача відносно стягнення суми інфляційного збільшення суми боргу в розмірі 3903,10грн. задоволенню не підлягають. Зазначеної правової позиції дотримується Верховний Суд України в Аналізі практики застосування ст.625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві та рішенні колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 28.03.2012р. у справі №6-36736вов10. Що стосується позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 5000,00грн., суд вважає, що зазначені вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Відповідно до п.4 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною 1 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У відповідності з п.2 ч.2 вказаної статті моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Враховуючи роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п.9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995р., згідно з якими розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації. Разом з тим, суд вважає, що зазначена у позові вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми у розмірі 5000,00грн., як відшкодування моральної шкоди внаслідок порушення відповідачем договірних зобов'язань є необґрунтованою. Позивачем не надано доказів на підтвердження тих обставин, на які вона посилається у своєму позові, як на підставу стягнення моральної шкоди та з яких міркувань виходив позивач, визначаючи вказаний розмір моральної шкоди, а тому суд, з урахуванням вищенаведеного вважає, що позовна вимога в частині стягнення відповідача моральної шкоди не підлягає задоволенню. Таким чином, враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума за договором банківського вкладу «З любов'ю VAB! «Щомісячний» №769455/2014 (в доларах США) від 04.04.2014 у загальному розмірі 8349,71 доларів США, що за офіційним курсом НБУ, станом на 04.12.2014р. (на дату винесення рішення курс долара США відносно гривні становить 15,29 грн. за 01,00 долар США) становить 127667,07грн., з яких: 8094,74 доларів США - сума депозиту та нарахованих процентів, 60,60 доларів США - 3% річних від простроченої суми, 194,37 доларів США - проценти за прострочений строк, за період прострочення з 05.08.2014р. по 03.11.2014р. Також, відповідно до п.17 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору. Згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1276,67грн.

Outcome: partial