Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

У вересні 2017 року позивача звернувся до суду з цим позовом, в якомупросив: - зобов'язати банк надати до суду договір за депозитним вкладом № SAMDN 0100073880926; - визнати неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнути на його користь заборгованість в сумі 134 427 гривень яка складається з 50 000 грн. - суми вкладу; 40 550,30 грн. - відсотки за весь період прострочення виконання зобов'язання; 3 398, 63 грн. - 3% річних; 12 100 грн. - інфляційні витрати; 20 000 грн. - моральна шкода; 1378 - сума судового збору; 7000 грн. - витрати на правову допомогу. Виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимог із зазначенням доказів. 25.10.2013 року між позивачем та відповідачем було укладеного договір банківського вкладу (депозиту) № SAMDN1000738809265 тип Вкладу «Стандарт на 6 місяців» у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк», що знаходиться за адресою: м. Сімферополь, вул. Героїв Аджимушкая, 1 на загальну суму 50 000 грн. зі сплатою 17% річних щомісячно. На виконання умов договору позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 50 000 грн. Відповідно до умов договору строк дії вкладу з 25.10.2013 по 25.04.2014 року включно, в разі, якщо до закінчення строку дії вкладу вкладник не заявив про своє бажання забрати вклад, останній автоматично продовжується на рік. 25.06.2015 року позивач з метою отримання вкладу звернувся до відповідача з офіційним листом щодо надання копії договору та здійснення виплат по депозиту, який було відкрито в АР Крим, у відповідь на що відповідач отримав повідомлення про неможливість повернення суми коштів з депозитного рахунку у зв'язку з окупацією території Автономної Республіки Крим та Севастополя, що порушило роботу банківської системи в регіоні, що призвело до виникнення загрози інтересам вкладників та обмеження можливості проведення банківських операцій. В подальшому позивач неодноразово звертався до відповідних органів для отримання суми банківського вкладу відповідно до укладеного договору, зокрема 03.10.2016 року позивач повторно звернувся до відповідача з бажанням отримати розрахунок по вищевказаному договору депозитного вкладу та копію договору депозитного вкладу, у відповідь на що представник відповідача повідомив, що немає можливості надати позивачу запитувану ним інформацію у зв'язку з неможливістю його ідентифікації. 13.10.2016 року позивач повторно надіслав на адресу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб заяву з проханням виплати гарантованої суми відшкодування за вкладом, у відповідь на що отримав відповідь, що Фонд станом на 06.05.2016 року не отримував від Національного банку України інформацію про відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ КБ «ПриватБанк», а тому Фонд не здійснює заходи щодо виплат відшкодувань за вкладами вищевказаного банку. 30.11.2016 року брат позивача в інтересах позивача на підставі довіреності звернувся до відділення банку в м. Києві, проте дане звернення в банку приймати відмовились у зв'язку з тим, що в довіреності представленій братом позивача недостатньо повноважень. 08.12.2016 року позивачем було направлено Заяву про вжиття заходів реагування на порушення банківського законодавства на адресу Голови Національного банку України, у відповідь на що йому було запропоновано звернутись до головного офісу «ПриватБанк» з відповідною заявою. 12.02.2018 року за допомогою поштового засобу зв'язку від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву позивача, який відповідно до опису відділення поштамту направлений позивачу 06.02.2018 року, та в якому представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що вважає позов [PERSON] до відповідача безпідставним, а наведені в ньому відомості та докази такими, що належним чином не підтверджені та недоведені виходячи з того, що відповідно до норм ст.ст. 79, 89, 95 ЦПК України позивач як сторона по справі зобов'язана довести ті обставини на які він посилається, як на підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення спірних правовідносин між сторонами на підставі договорів банківського вкладу та на невиконання відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань, оскільки обов'язок подання доказів покладається на сторін, при цьому звертаючи увагу суду на те, що докази, які позивач повинен надати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови в його задоволенні це виключно оригінали документів. Крім того зазначив, що просить суд встановити факт наявності у позивача оригіналу договору та наявність грошових коштів на рахунках у момент звернення позивача до суду. Також зазначив, що позивачем не надано до суду оригінал договору банківського вкладу, а лише заява, в якій останній просить оформити депозитний вклад, а тому надані позивачем докази не є договором та не можуть вважатись належними та допустимими доказами, надані позивачем копія заяви та копія чекової квитанції не підтверджують факт укладення договору банківського вкладу, не містять його істотних умов договору, а лише декларують бажання позивача оформити депозитний вклад на умовах зазначених в заяві. Крім того зазначив, що загальновідомим та не потребує доказування факт окупації з 20 лютого 2014 року Російською Федерацією частини території України, а саме автономної республіки Крим та м. Севастополя, рішенням Центрального банку Російської Федерації було припинено ще 25.04.2014 року діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим та м. Севастополя - ПАТ КБ «ПриватБанк», у зв'язку з цим відповідачем було втрачено всі його активи, носії інформації, документацію, а відповідно до рішення Центрального Банку Росії було прийнято рішення, що Автономною не комерційною організацією «Фонд захисту вкладників» взято на себе зобов'язання здійснення компенсаційних виплат клієнтам Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» поза волею відповідача, а тому позивач у разі підтвердження ним укладення договорів з Відповідачем має надати інформацію та документальне підтвердження відсутності на час ухвалення рішення по справі придбання Автономною не комерційною організацією «Фонд захисту вкладників» у нього прав (вимог) за вкладами, повернення яких він вимагає. Вказав, що копії документів наданих позивачем не відповідають вимогам, встановленим законодавством України, щодо банківських документів, а також не містять обов'язкових реквізитів. Вимоги позивача щодо стягнення з відповідача процентів, 3 % річних, інфляційних збитків, моральної шкоди та правничої допомоги також вважає безпідставними (а.с.66-80). 28.09.2017 року відкрито провадження в справі. Попереднє судове засідання не призначалось. 06.11.2017 року відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження в справі. 08.11.2017 року на виконання вимог ухвали суду представник позивача надав суду оригінал заяви [PERSON] на оформлення вкладу «Стандарт на 6 місяців» № SAMDN 0100073880926; оригінал квитанції № 1 про внесення 50000 грн. на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» від 25.10.2017 року та квитанцію про оплату витрат на надання правової допомоги. Справа призначена до розгляду на 15.02.2018 року. Згідно пункту 9 Перехідних положень ЦПК Українив редакції від 03 жовтня 2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. За погодженням із сторонами суд продовжив розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 26.03.2018 судом було винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження, а справу призначено до розгляду по суті на 25.04.2018. Витребувано у ПАТ КБ «Приватбанк» (за адресою: 01001 м. Київ, вул. Грушевського, 1Д; 49094 м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50) - договір депозитного вкладу від 25.10.2013 №SAMDN01000738809265, та усі матеріали, що його стосуються, укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» (загальна сума вкладу 50 000 грн.), який слід надати суду до 20 квітня 2018 року. Ухвала суду про витребування документів надання документів ПАТ КБ «Приватбанк» з невідомих суду причин залишилась без виконання. Судом представнику відповідача в засіданні було роз'яснено статтю 12 (змагальність сторін) та пункт 10 ст. 84 ЦПК України - у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з'ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. 09.08.2018 року представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги з вищевказаних підстав, зазначив, що в жовтні 2017 року між позивачем та відповідачем було укладено депозитний договір, за яким позивач передав відповідачу кошти в сумі 50 тис. грн. в якості депозитного вкладу строком на шість місяців. Коли позивач вдруге звернувся до відповідача з ціллю отриманням коштів, що складалась з суми вкладів та нарахованих на неї відсотків згідно договору, кошти йому не були виплачені, крім того, за весь період звернення позивача щодо повернення йому суми вкладу його заяви задоволені не були, відповідно за весь цей час, а саме за чотири роки, за які позивач не отримав суму вкладу були нараховані відсотки відповідно до договору, тому просить задовольнити позов в повному обсязі, стягнувши з відповідача суму вкладу за депозитним договором, відсотки та суму моральної шкоди. Представник відповідача Ткач Ю.А. в судовому засіданні заперечив про ти задоволення позовної заяви з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Додаткових доказів не надав, клопотань з приводу додаткових доказів не заявляв, причини ненадання документів до суду не пояснив, просив розглянути справу на підставі наявних доказів. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Відповідно до заяви № SAMDN 01000738809265 на оформлення вкладу «стандарт на 6 місяців» [PERSON] просив оформити йому в ПАТ КБ «ПриватБанк» депозитний вклад на суму 50000 грн. на 6 місяців під 17% річних, лицьовий рахунок [NUMBER], номер картки для зарахування відсотків по вкладу 6762462083347820 (а.с.58). 25.10.2013 року [PERSON] було внесено на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк», квитанції №1, 50000 грн. Кримське відділення №82, що підтверджується оригіналом квитанції за підписом касира ЕЦП AGR 000000049860578 (а.с. 59). Згідно копії довідки № 23466987 від 12.05.2014 року, виданої начальником департаменту по координації роботи з клієнтами Кримського РУ, [PERSON] ід. № [NUMBER], паспортні дані [NUMBER] виданий Жмеринським РВ УМВС у Вінницькій області, дата видачі 05.05.2001 року, станом на 12.05.2014 року має в ПАТ КБ «ПриватБанк» картку стандарт строком на 6 місяців, дата оформлення 25.10.2013 року, сума коштів на рахунку 50652,05 грн. (а.с.19). Відповідно до копії виписки з картки [PERSON] від 10.09.2014 року № 23466987 основна картка [NUMBER], виписка за період з 25.10.2013 по 10.09.2014 року баланс на кінець періоду 50652,05 грн.(а.с.20). Як вбачається з листа ПАТ КБ «ПриватБанк» від 30.06.2015 року № 10.1.0.0.0/7-20150625/4381 на № 239968 від 25.06.2015 р., адресованого [PERSON] у відповідь на запит, враховуючи неможливість здійснювати Національним Банком України банківське регулювання і нагляд, валютний контроль та державний фінансовий моніторинг за діяльністю банків та їх підрозділів, розташованих на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополь ПАТ КБ «ПриватБанк» припинив свою діяльність в Криму. Банк робить все можливе для врегулювання ситуації і вирішення юридичних питань з виплат вкладів, у тому числі в міжнародних судах (а.с.21). Відповідно до копії заяви [PERSON] адресованої та надісланої директору - розпоряднику Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13.10.2016 року останній звернувся з проханням виплатити йому суму відшкодування за вкладом, розміщеним у ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.22- 22), у відповідь на яку було повідомлено, що станом на 06.05.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» є учасником Фонду, а Фонд не отримував від Національного Банку України інформацію про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Банку, а тому Фонд не здійснює заходи щодо виплати відшкодувань за вкладами у вищевказаному Банку, рекомендовано звертатись для вирішення питання стосовно виконання умов депозитних договорів безпосередньо до ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.24). 03.11.2016 року [PERSON] звертався до голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» Дубілета О.В. з метою отримання розрахунку по договору депозитного вкладу та надання копії договору депозитного вкладу № SAMDN 01000738809265 (тип вкладу «Стандарт на 6 місяців») від 25.10.2013 року, що підтверджується копією звернення за підписом [PERSON] (а.с.25), дане звернення направлено за адресою Набережна Перемоги, 50 м. Дніпропетровськ (а.с.26). Згідно листа ПАТ КБ «ПриватБанк» за підписом провідного менеджера Чорної Г.В. від 17.10.2016 р. № 20.1.0.0.0/7 - 20161010/1731 адресованого [PERSON], рекомендовано в разі виникнення необхідності звертатись до Банку з використанням будь - якого з перелічених авторизованих каналів зв'язку (Приват 24, служба клієнтської підтримки 3700, чат «Допомога Онлайн», або які клієнти надали особисто до відділень Банку) або особисто подати письмовий запит до ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.27). Відповідно до заяви [PERSON] адресованої Голові Національного банку України про вжиття заходів реагування на порушення банківського законодавства, [PERSON] просив здійснити перевірку дотримання ліцензійних умов та вжити заходи реагування на порушення банківського законодавства зі сторони ПАТ КБ «ПриватБанк»; вжити заходи щодо термінового погашення заборгованості з боку ПАТ КБ «ПриватБанк» за договором банківського вкладу (депозиту) № SAMDN 01000738809265 перед [PERSON] (а.с.28), дана заява направлена на ім'я Голови Національного Банку України 12.12.2016 року, що вбачається з копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.29). Як вбачається з відповіді на заяву [PERSON] з Національного банку України від 03.01.2017 року № 20 - 0009/109 за підписом заступника директора департаменту - начальника Першого управління нагляду Департаменту банківського нагляду Національного банку України, стосовно проблемної ситуації, що виникла з отримання коштів на депозитному рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] рекомендовано звернутись повторно до головного офісу ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.30). Як вбачається з наказу від 05.01.2004 року № 07 про затвердження і введення з 06.01.2004 року нової редакції типових бланків договорів за послугами для фізичних осіб наказано затвердити наступні проценті ставки по вкладам «до вимоги» в гривні, доларах США і Євро - 1,0 % процентів річних; пр. вкладам Пенсійний накопичувальний 16,0 % річних (а.с.81). Згідно розрахунку, позивач просив стягнути на його корить заборгованість за депозитним вкладом № SAMDN1000738809265 від 25.10.2013 року, що утворилась станом на 25.09.2017 року - 50000 грн. сума по вкладу (депозиту), 40 550, 30 грн. - відсотки за період прострочення виконання зобов'язання, 3398,63 - 3 % річних та 12 100 грн. - інфляційних витрат підлягає стягненню з відповідача на користь позивача ( а.с.8, 9, 10). Постановою Верховного Суду України судової палати у цивільних справах від 16.11.2016 року визначено умови дотримання письмової форми банківського вкладу. п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, пунктів 1.8, 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, пункту 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, дає підстави для висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ (а.с. 82-87). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом. Суд не приймає до уваги доводи відповідача про неможливість виконання ним зобов'язань за договором, що укладений в АР Крим, через обставини форс-мажору, що не залежать від волі сторін, а також відсутність можливості перевірити наявність грошових коштів на рахунку позивача через відсутність доступу до інформації щодо клієнтів, що уклали договори з філією банку в АРК, з посиланням на постанову Правління Національного банку України від 06.05.2014 року №260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» з огляду на те, що договір вкладу укладений позивачем з юридичною особою ПАТ КБ «Приватбанк», місцезнаходження якої є м. Дніпропетровськ, отже той факт, що зазначений договір укладений в Автономній Республіці Крим не заслуговує на увагу та не звільняє відповідача від виконання своїх зобов'язань перед позивачем. Суд не приймає до уваги також заперечення відповідача щодо підтвердження наявності правовідносин між позивачем та відповідачем, відповідності документів наданих позивачем вимогам законодавства, щодо нарахування процентів, 3% річних та витрат на правничу допомогу, адже вони повністю спростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи. До вказаних правовідносини слід застосовувати норами права Цивільного кодексу України, Закону України «Про захист прав споживача» та Закону України «Про банки та банківську діяльність». Відповідно до пункту 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти у готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків. Згідно зі ст. 47 цього Закону банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: 1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку. Тобто, надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю) то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Відтак, саме банк, а не його структурна одиниця, має відповідати за зобов'язаннями, взятими на себе укладеним договором. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором, відповідно до частини 2 ст. 1060 ЦК України. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно із частиною 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до частини 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Результат аналізу ст. 1059 ЦК України, пункту 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, пунктів 1.8, 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, пункту 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, дає підстави для висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року (справа № 6-118цс14). Згідно з частини 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу з закінченням встановленого договором строку (строковий вклад). У відповідності з вимогами ст. 1074 ЦК України (глава 72) обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Позивач неодноразово звертався з заявами як до відповідача так і до інших органів про повернення йому суми вкладу, на надання розрахунку за договором депозиту, що стверджується наявними в матеріалах справи заявами. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та Законів України. Відповідно до частини 1 ст. 5 цього Закону, Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та Законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. ПАТ «Приватбанк» є стороною договору, він не ліквідований, не оголошений банкрутом, а тому повинен нести повну відповідальність за виконання взятих на себе зобов'язань. Відповідно до ст. 525 ЦК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом або договором. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Наслідки прострочення боржником виконання грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних за статтею 625 ЦК України не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та в отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов'язання за рахунок іншої. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права приватної власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності з вимогами ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі Zolotas проти Греції (No 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне: «…якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави». На аналогічні норми законодавства послався і позивач у своєму позові. Відповідно до статей 12,13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд оцінивши наявні у справі докази у відповідності до статей 77, 78, 79, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх досліджені, враховуючи, що позивач позбавлений права користування та розпорядження належними йому грошовими коштами, які банк отримав від позивача на підставі підписаної заяви на оформлення вкладу, що підтверджується також оригіналом квитанції з підписом працівника Банку та ЕЦП, яку відповідач надав позивачу на підтвердження внесення ним коштів на депозитний рахунок, які і до цього часу не повернув, порушуючи при цьому ст. 41 Конституції України, а тому заборгованість за депозитним вкладом № SAMDN1000738809265 від 25.10.2013 року, що утворилась станом на 25.09.2017 року - 50000 грн. сума по вкладу (депозиту), 40 550, 30 грн. - відсотки за період прострочення виконання зобов'язання, 3398,63 - 3 % річних та 12 100 грн. - інфляційних витрат підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи представником позивача надано до суду розрахунок витрат на надання правової допомоги в порядку ч.3 ст. 137 ЦПК України, відповідно до якого загальна сума витрат на правничу допомогу становить 7000 грн., які також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача (а.с.120). Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн., суд вважає необхідним в задоволенні позову в цій частині відмовити з наступних підстав: Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачене нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним Кодексом України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до пункту 5 частини 1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 711 ЦК України, передбачено виплату моральної шкоди, яка заподіяна споживачу, лише у разі, якщо така шкода завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону, або ця шкода заподіяна продукцією, яка є небезпечною для життя та здоров'я людей. Підстав для відшкодування моральної шкоди у зв'язку з неповерненням вкладу та відсотків ні договором, укладеним між сторонами, ні нормами, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, не передбачено. Крім того, з відповідача, в силу частини першої статті 141 ЦПК України, необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати, понесені ним при подачі позовної заяви до суду (а.с.1) в розмірі 1600 грн. На підставі ст.ст. 15, 23, 526, 626, 1058-1061, 1074, 1167 ЦК України, Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Закону України «Про захист прав споживача»,

Outcome: partial