Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-01 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якому просив розірвати шлюб між ним та відповідачем [PERSON], зареєстрований 30.04.1994 року Віньковецьким районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Хмельницької області за актовим записом № 20. В обґрунтування позову зазначив, що 30.04.1994 року він уклав шлюб із відповідачем. У шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалось через різні погляди на сімейне життя та обовязки. Між подружжям часто виникали сварки, які призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Сторони спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують з 2004 року, проживають окремо і їхній шлюб існує формально. Тому [PERSON], не вбачаючи підстав для збереження шлюбу, просив його розірвати. Ухвалою суду від 09.10.2018 року у справі відкрито провадження. Ухвалою суду від 09.11.2018 року у справі закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання 02.01.2019 року учасники справи, будучи повідомленими про місце, дату та час розгляду справи, не зявились. Позивач [PERSON] надіслав до суду письмову заяву, в якій підтримав заявлені позовні вимоги, та просив розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідач [PERSON] також надала до суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, вказавши, що примирення не бажає та погоджується на розірвання шлюбу. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позов належить задовольнити. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сім`ї. Згідно з приписами ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є добровільний сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 112 цього Кодексу, суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Судом встановлено,\~що сторони\~зареєстрували свій\~шлюб 30.04.1994\~року у\~Віньковецькому районному\~відділі державної\~реєстрації актів\~цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-БВ № 187339. Від шлюбу у сторін є син [PERSON], [INFO], який є повнолітнім. Як випливає із змісту позовної заяви та письмових заяв сторін, через різні погляди на сімейне життя та обовязки, вони проживають окремо з 2004 року, спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують, і їхній шлюб існує формально. Позивач примирення та відновлення спільного подружнього життя не бажає, будь-яких шансів для збереження сім`ї не вбачає. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Проаналізувавши досліджені докази, суд доходить висновку, що на теперішній час шлюб між сторонами існує формально, оскільки позивач та відповідач не повязані спільним побутом, тривалий час проживають порізно, подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, яка утворила іншу сім»ю, а тому суд вважає за необхідне шлюб розірвати. При цьому суд враховує, що в силу приписів ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства, та згідно ч. 7 ст. 240 ЦПК України може призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців. Однак, беручи до уваги, що позивач наполягає на припиненні шлюбу, а відповідач позовні вимоги визнала повністю, суд вважає за недоцільне відкладати розгляд справи та надавати подружжю строк для примирення.

Outcome: approved