Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила, з урахуванням уточнених позовних вимог від 24.11.2016 року, стягнути з нього на її користь аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття та на своє утримання до досягнення хлопчиком трьохрічного віку у розмірі 500 грн. щомісячно. В обґрунтування позову зазначила, що їх спільний син повністю знаходяться на її утриманні, а відповідач ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги, хоча має таку можливість і може утримувати як сина, так і неї. Позивач уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач частково визнав позов, погодився сплачувати аліменти в розмірі 700-800 грн. лише на утримання їх спільного сина та за потреби додаткового матеріального допомагати, а на утримання дружини сплачувати аліменти відмовився, оскільки офіційно ніде не працює. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що уточнений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, вони зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180 СК України). Способи виконання обов'язку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Судом установлено, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами розірваний 23.11.2016 року рішенням суду, місцем проживання їх спільної дитини визначено з матір'ю, позивачкою по справі. Домовленості про утримання сина сторони не досягли. У відповідності до ст. 84 СК України позивач має право на утримання від відповідача, батька їх спільного сина [PERSON], до досягнення ним віку трьох років незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, оскільки вона виховує спільну з відповідачем дитину, а тому, незважаючи на її дохід, чоловік має їй компенсувати втрату можливостей повноцінно себе реалізовувати у кар'єрному зростанні, громадському та світському житті. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача чи неможливість його працевлаштування або будь-яких доказів на спростування доводів позивача в частині стягнення з нього аліментів саме у твердій грошовій сумі, суду надано не було. Крім того, будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїй дитині та дружині, на момент розгляду справи не існує. Неможливість працевлаштування відповідача не підтверджує його неспроможність надавати утримання своєму сину та дружині. Разом з тим, обов'язок по утриманню неповнолітнього сина сторін не може бути покладений виключно на одну матір. На думку суду, позовні вимоги дещо завищені, а тому з огляду на визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (згідно зі ст.7 Закону з 01.01.2017 року для дітей віком до 6 років - 1 355 грн.); розмір середньої заробітної плати по Житомирський області (згідно з офіційними даними Мінфіну України та Державного комітету статистики у Житомирській області за грудень 2016 року вона становила 4 997 грн.), позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи потребу позивачки у фінансовій допомозі з боку відповідача, який є людиною працездатного віку, - суд приходить до висновку, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання свого сина в розмірі 800 грн. щомісячно, та на утримання дружини в розмірі - 300 грн., що відповідатиме як інтересам хлопчика і його матері, так і матеріальному становищу та стану здоров'я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Як відповідач, так і позивачка, в рівних частках повинні утримувати свого сина [PERSON] до досягнення ним повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів, забезпечить належне його утримання. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 640 грн.

Outcome: partial