Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що на підставі рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 липня 2013 року з нього стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 1 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 27.05.13 року до досягнення дитиною повноліття. Після ухвалення вказаного судового рішення матеріальний стан та здоров'я позивача погіршився, за [PERSON] рахується заборгованість по сплаті аліментів та за комунальні послугу, є необхідність придбання ліків. Просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON], з 1 500,00 грн. на 500,00 грн., але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з урахуванням індексації та частково звільнити [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами, яка виникла через його тяжке матеріальне становище. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 28 серпня 2014 року позов задоволено частково, стягнуто з [PERSON], на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], у твердій грошовій сумі - 750,00 гр. щомісячно, починаючи з 17.03.14 року до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 31 жовтня 2014 року провадження у справі у частині позовних вимог щодо звільнення від сплати заборгованості за аліментами закрито. В апеляційній скарзі порушено питання про скасування рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права й постановлення нового рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання підлягає задоволенню. За змістом п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального й процесуального права. Із справи вбачається, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], на утримання якої, відповідно до рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 липня 2013 року, на користь відповідачки стягуються аліменти у твердій грошовій сумі 1 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 27.05.13 року до досягнення дитиною повноліття. Задовольняючи позов частково, місцевий суд виходив з того, що на момент звернення до суду з цим позовом, доходи позивача значно зменшилися та погіршився стан його здоров'я. Між тим, із таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи і нормам матеріального й процесуального права. Відповідно до ч. І ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення для справи. Згідно із ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Пред'являючи позов про зменшення розміру аліментів, [PERSON] посилався на погіршення стану здоров'я та зменшення розміру отримуваного доходу. Із довідки Кременчуцької лікарні відновлювального лікування від 14.02.14 року вбачається, що [PERSON] у період з 3.02.14 року по 15.02.14 року перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні лікарні з діагнозом полісегментарний остеохондроз хребта. Проте, зазначена довідка свідчить лише про знаходження позивача на лікуванні та не підтверджує постійного розладу його здоров'я чи погіршення здоров'я до стану, який потребує значних матеріальних витрат платника аліментів на лікування чи профілактику у лікуванні захворювання, що у відповідності до ч. 1 ст. 192 СК України, давало б підстави для зменшення розміру присуджених з позивача на користь відповідачки аліментів. На підтвердження погіршення матеріального стану, позивачем надано довідку Державної податкової інспекції у м. Полтаві від 24.10.13 року про відсутність задекларованого доходу у [PERSON] у період з 1.01.13 року по 30.06.13 року, та податкову декларацію про майновий стан і доходи за II квартал 2014 року, у якій у графах отримання позивачем доходу містяться прочерки. Між тим, у справі відсутні докази того, за рахунок яких доходів позивач здійснював часткову сплату аліментів у 2013-2014 роках та яку частку вони складали у загальному доході [PERSON] без офіційного працевлаштування та без отримання доходу від зайняття підприємницькою діяльністю. Апеляційний суд розцінює критично наявний у справі трудовий договір, укладений між ПП [PERSON] та [PERSON], ураховуючи укладення цього договору за час розгляду спору у суді та відсутності доказів припинення державної реєстрації [PERSON] у якості приватного підприємця. Таким чином, суду не надано переконливих доказів істотної зміни матеріального або сімейного стану платника аліментів, або стану його здоров'я, тому підстав для зменшення розміру аліментів, що стягуються з позивача на користь відповідачки на утримання доньки за рішенням суду в справі не вбачається. За таких обставин, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового, яким у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed