Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

У березні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 13 жовтня 2005 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на суму залишку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки [PERSON] не виконує зобовязання за кредитним договором, то станом на 31 січня 2013 року утворилась заборгованість в розмірі 26057, 24 грн., яку банк просив стягнути з нього( а.с. 2-4). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2013 року позов задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором від 13 жовтня 2005 року в сумі 26057, 24 грн., з яких: 4936, 12 грн. сума заборгованості по кредиту, 19404, 11 грн. заборгованість по відсоткам, 500 грн штраф (фіксована частина), 1217, 01 грн. штраф (відсоткова складова). Вирішено питання розподілу судових витрат( а.с. 73-75). Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2013 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2013 року скасовано в частині стягнення штрафу. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у стягненні штрафу в сумі 1717, 01 грн. та змінено загальну суму заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню, з 26057, 24 грн. до 24340, 23 грн. ( а.с. 148-151). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу [PERSON]задоволено частково. Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2013 року скасовано та справу направлено на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції( а.с. 179-180). В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та просить ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі ( а.с. 78-81). Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 13 жовтня 2005 року на підставі письмової заяви [PERSON] між сторонами укладений кредитний договір, за яким банк відкрив позивачу картковий рахунок та видав кредитну картку з кредитним лімітом у сумі 5000,00 грн. зі сплатою базової процентної ставки 36 % річних (а.с. 12-20). Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив із того, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо своєчасного повернення кредиту і сплати процентів, станом на 31 січня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 26057,24 грн., у тому числі заборгованість по кредиту - 4936,12 грн., заборгованість по відсоткам - 19404,11 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн. і штраф (відсоткова складова) - 1217,01 грн., що підтверджується розрахунком (а.с. 5-11) Однак, вказані висновки суду зроблені судом з порушенням норм матеріального права: не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно з якою це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а згідно із абзацу 1 ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності за зобов'язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання кредитного договору. Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України). Відповідно до заяви про відкриття рахунку та надання послуг від 13.10.2005 року строк дії кредитного договору відповідає строку дії кредитної картки. п. 3.1.1. Правил користування платіжною картою строк дії карти зазначено на лицевій стороні карти (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця (а.с. 18-19). Як вбачається з матеріалів справи, кінцевим терміном дії карти, виданої [PERSON], вказано жовтень 2007 року, тобто початком перебігу позовної давності є 1 литопада 2013 року, а з позовом Банк звернувся у жовтні 2013 року, при цьому не зазначив жодної поважної причини пропуску строку і не просив його поновити. Згідно із п. 31 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи 26 листопада 2013 року відповідач подав до суду першої інстанції заперечення на позов в яких посилався на сплив позовної давності, що є підтвердженням того, що він зробив заяву про застосування строку позовної давності ( а.с. 58-64). За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню (п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України) з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, а посилання позивача на п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг не може бути прийнято судом до уваги, оскільки позивачем не надано жодного доказу про отримання відповідачем картки з новим терміном дії, що свідчило б про продовження дії договору.

Outcome: dismissed