Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

У вересні 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду із даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10.03.2004 року з відповідача [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 09.02.2004 року до повноліття дитини. Згідно з рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23.01.2013 року зменшено розмір аліментів з 1/4 на 1/6 частину з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.09.2012 року до повноліття дитини. На час винесення рішення Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області від 23.01.2013 року позивач працювала та мала постійний дохід. На теперішній час в порівнянні з 2013 роком змінився матеріальний стан позивача. З січня 2016 року вона не працює та знаходиться на лікарняному, доходів у вигляді постійної заробітної плати не має. Також не має доходів від дивідендів, оскільки не має депозитних вкладів. Єдиним джерелом існування для сімї позивача є сплата лікарняних листів. Аліментів, які відповідач сплачує на утримання сина [PERSON], позивачеві не достатньо для повноцінного годування та виховання дитини. Зазначила, що вона протягом трьох років не буде мати змоги працювати, оскільки вагітна, та після пологів буде перебувати у відпустці по догляду за дитиною. Відповідач, окрім аліментів, ніякої допомоги на утримання, виховання, розвиток сина не надає, крім того аліменти сплачує нерегулярно. Просила збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача за рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23.01.2013 року на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], з 1/6 частини до 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно і до повноліття дитини. Представник позивача, що діє на підставі довіреності, [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності до ч. 2ст. 197 ЦПК Україниу звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження І-НО № 344563, виданого 15.05.2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Маріуполя Донецької області, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 березня 2004 року зі [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 09.02.2004 року, до повноліття дитини. Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 липня 2012 року зі [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 14.06.2012 року, до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 січня 2013 року зменшено розмір аліментів, визначених та стягнутих рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10.03.2004 року зі [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO], з 1/4 частини на 1/6 частину його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.09.2012 року і до повноліття дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до довідки ТОВ «МЕТІНВЕСТ МРМЗ» [PERSON] працює на зазначеному підприємстві на посаді інженера другої категорії по плануванню виробництва, та в теперішній час перебуває на лікарняному у звязку з вагітністю та пологами з 22.06.2016 року по 25.10.2016 року. Згідно зі свідоцтвом про шлюб І-НО № 447206, виданим Жовтневим районним у місті Маріуполі відділом ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області, [PERSON] та [PERSON] 19.08.2016 року зареєстрували шлюб, актовий запис № 636. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу «Жмаченкова». Відповідно до відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків від 05.04.2016 року [PERSON] в період з 01.01.2016 року по 31.03.2016 року отримала дохід з ТОВ «МЕТІНВЕСТ-МРМЗ» в розмірі 11942,29 гривень. Згідно з довідкою про доходи, виданою ТОВ «Трест Донбасдомнаремонт», [PERSON] працює у зазначеному підприємстві на посаді слюсара-ремонтника 5р. Загальна сума доходу за період з 01.07.2016 року по 30.09.2016 року без урахування аліментів становить 2724,55 гривень. Відповідно до довідки про доходи № 07/28, виданої ТОВ «Трест Донбасдомнаремонт» 18.01.2017 року, [PERSON] працює у зазначеному підприємстві на посаді слюсара-ремонтника 5р. Загальна сума доходу за період з 01.09.2016 року по 31.12.2016 року за винятком аліментів становить 3741,91 гривень. Згідно зі ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст.184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183,184 СК України. Отже, відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України та розяснень, викладених в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. При цьому у будь-якому випадку дитина повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року. Стаття 18 Конвенції встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з довідкою ПАТ «ММК ім. Ілліча» станом на 29.12.2015 року заборгованість по аліментам за виконавчим листом № 2/263/189/2013 року у [PERSON] на користь [PERSON] відсутня. Відповідно до довідок про доходи, виданих ТОВ «Трест Донбасдомнаремонт», [PERSON] за серпень 2016 року сплатив аліменти в розмірі 383,46 гривень, у вересні 2016 року в розмірі 438,50 гривень, у жовтні 2016 року 400,20 гривень, у листопаді 672,36 гривень, у грудні 722,09 гривень. Згідно з квитанцією № TR.2556866.39589.9239 від 11.01.2016 року [PERSON] вніс на картковий рахунок [PERSON] 200 гривень. Зважаючи на досліджені докази в їх сукупності, суд зазначає, що батьки несуть рівні обовязки щодо утримання дитини. Разом з тим статтею 70 Закону України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» передбачено, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. З урахуванням викладених обставин та з огляду на те, що рішенням суду з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/6 частини його заробітку, а також іншим рішенням суду на утримання другої дитини [PERSON] у розмірі 1/6 частини його заробітку, а відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати пятдесяти відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі в разі відрахування за кількома виконавчими документами, суд приходить до висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають. Крім того, суд враховує, що позивач з 19.08.2016 року перебуває у зареєстрованому шлюбі зі [PERSON], від якого має народитися дитини. Тому вважати непрацездатність позивача у звязку з вагітністю та пологами від другого шлюбу поважною причиною, щоб перекласти обовязки по утриманню неповнолітньої дитини [PERSON] лише на батька, суд не може, оскільки у відповідача від другого шлюбу також є дитина, а батьки несуть рівні обовязки щодо утримання дитини. Таким чином суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed