Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за договором строкового банківського вкладу. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12 вересня 2014 року підсудність даного цивільного позову визначено Оболонському районному суду м. Києва відповідно до ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами укладено договір банківського вкладу, за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 37000,39 євро, під 8% річних. У липні 2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про дострокове повернення депозиту, однак йому було відмовлено. За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача суму банківського вкладу у розмірі 1182532,46 грн., нараховані проценти у сумі 28915,04 грн., 3% річних у сумі 21407,77 грн. відповідно до заяви, долученої до матеріалів справи у судовому засіданні 26 лютого 2015 року. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що договір банківського вкладу був укладений між позивачем та відокремленим структурним підрозділом - філією «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк». У зв'язку з тимчасовою окупацією АРК Крим, позивач не має доступу до свого майна, можливості здійснювати банківську діяльність на території АРК Крим. У засобах масової інформації оприлюднені дані, що усе майно, яке знаходиться на території АРК Крим та належить ПАТ КБ «ПриватБанк», буде реалізоване, за рахунок чого здійснюватиметься розрахунок з вкладниками банку. На даний час Автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» взяла на себе зобов'язання по виплаті на користь вкладників грошових коштів, які ними були передані на зберігання відповідачу, відтак відповідач не позбавлений права звернутися до вказаної організації з приводу отримання депозиту. Крім того, представник відповідача наголошував, що [PERSON] досі зареєстрований на території АРК Крим, та відповідно має можливість отримати грошові кошти у АНО «Фонд захисту вкладників». Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 20 грудня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір депозитного вкладу № SAMDN25000731635006 (Вклад «Стандарт 12 мес., ЧП»), за умовами якого позивач передав банку грошові кошти у сумі 37000,39 євро, процентна ставка по вкладу складає 8% річних. Строк депозитного вкладу сторонами погоджено до 20 грудня 2013 року. (п. 1 договору) Відповідно до п. 6 договору у разі, якщо після закінчення строку вкладу, клієнт не заявив банку про відмову в продовженні строку, вклад автоматично вважається продовженим ще на один строк, вказаний у п. 1 договору. Згідно з п. 7 договору сторони мають право достроково розірвати даний договір, повідомивши про це іншу сторону за два банківські дня до дати розірвання договору. В разі повернення вкладу за ініціативою клієнта до спливу мінімального строку вкладу, вказаного у п.1 договору, клієнту повертається сума вкладу та сплачуються проценти, нараховані за фактичний строк користування коштами, виходячи з діючої процентної ставки, помноженої на коефіцієнт 0,5. Договір укладений у простій письмовій формі, підписаний сторонами. У відповідності до положень ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За приписами ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Згідно зі ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Банк має право змінити розмір процентів, які виплачуються на вклади на вимогу, якщо інше не встановлено договором. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти. За змістом ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами був укладений договір банківського вкладу (депозиту) у простій письмовій формі. Договір депозиту укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та зі сторони банку підписаний Головою Правління, відтак договірні правовідносини виникли безпосередньо між позивачем та юридичною особою банку. Згідно з платіжним дорученням від 20 грудня 2012 року № 2375848472 позивачем передано банку грошові кошти у загальній сумі 37000,39 євро. (а.с. 14) Відповідно до довідки від 24 червня 2014 року на депозитному рахунку, відкритому на ім'я позивача, обліковуються грошові кошти у сумі 37241,65 євро. Номер такого рахунку збігається з номером, вказаним у договорі банківського вкладу. Після 20 грудня 2013 року дія договору банківського вкладу була автоматично пролонгована, процентна ставка визначена банком на рівні 8,5% річних. Позивачем до матеріалів справи долучені копії договору та платіжного доручення, оригінали документів у позивача відсутні. Заперечуючи проти позову, представник банку послався на те, що уся документація залишилася на території АРК Крим, банк наразі не має доступу до неї та відповідно позбавлений можливості перевірити, чи дійсно існують договірні правовідносини між сторонами. За правилами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючі докази, зібрані у матеріалах справи, суд вважає, що факт виникнення між сторонами договірних правовідносин не спростований відповідачем, обставини, на які посилається представник банку, не підтверджені належними та допустимими доказами. Крім того, посилання відповідача на те, що договір депозиту укладений з відокремленим структурним підрозділом - філією «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» також не узгоджується з матеріалами справи, оскільки з самого тексту договору вбачається, що такий був укладений з юридичною особою банку, а не його відокремленим структурним підрозділом, яке відповідно до ст. 64 Господарського кодексу України не має статусу юридичної особи та не наділено цивільною правоздатністю і дієздатністю. 01 липня 2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про дострокове припинення дії договору банківського вкладу та вимогою повернути грошові кошти. Вказана заява отримана банком та на неї надана відповідь, датована 23 липня 2014 року. (а.с. 16-18) Банк у своїй відповіді посилався на неможливість здійснення банківської діяльності на території АРК Крим та призупинення обслуговування клієнтів та роботи відділень. Обґрунтовуючи свої заперечення, відповідач також посилається на ухвалу Центрального районного суду м. Севастополя Республіки Крим від 21 квітня 2014 року в порядку забезпечення позову заступника прокурора Республіки Крим майновий комплекс, який складається з нерухомого та рухомого майна, що належить ПАТ КБ «ПриватБанк» на праві власності, переданий в довірче управління Автономної некомерційної організації «Фонд захисту вкладників». Разом з тим, такі обставини не звільняють юридичну особу банку від виконання своїх договірних зобов'язань з повернення депозитних коштів, які у останнього виникли перед громадянином України та не були припинені виконанням, проведеним належним чином. Отже, суд доходить висновку, що відповідач безпідставно не виконує умови договору банківського вкладу, обставини, які б звільняли відповідача від виконання своїх договірних зобов'язань, судом не встановлені. Також суд погоджується з розрахунком суми вимог, який виконаний позивачем станом на 24 лютого 2015 року, проценти за користування вкладом нараховані позивачем за фактичний строк користування депозитними коштами до дати отримання банком заяви позивача про розірвання депозитного договору. Позивач просив стягнути суму боргу в національній валюті України по курсу НБУ на дату проведення розрахунку, такі вимоги позивача не суперечать чинному законодавству України. Крім того, враховуючи те, що за порушення строків виконання грошового зобов'язання у договорі банківського вкладу не передбачена відповідальність, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних в порядку, передбаченому ст. 625 ЦК України, є законними та обґрунтованими. Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку про задоволення позову та вирішує стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по договору № SAMDN25000731635006 (Вклад «Стандарт 12 мес., ЧП») від 20 грудня 2012 року, що виникла станом на 24 лютого 2015 року, а саме: заборгованість з видачі вкладу у сумі 1182532,46 грн., проценти по банківському вкладу за період з 24 грудня 2013 року по 22 липня 2014 року у сумі 28915,04 грн., три проценти річних у сумі 21407,77 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача судовий збір у сумі 3654 грн. в дохід держави.

Outcome: approved