Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Качалівської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що в лютому 2012 р. помер його батько [PERSON], який мав на праві приватної власності земельну ділянку площею 3,1730 га , що розташована на території Качалівської сільської ради. Після смерті батька він звернуся до Краснокутської державної нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину , однак отримав відмову, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документа. Іншим шляхом питання про спадщину вирішити не можливо , тому позивач звертається до суду за захистом своїх прав. Прохав поновити строк звернення до суду та визнати за ним право приватної власності на земельну ділянку. У судовому засіданні представник позивача підтримав позов , просив задовольнити . Представник відповідача Качалівської сільської ради у судове засідання не з»явився , подав заяву слухати справу у його відсутність , проти позову не заперечував , просив вирішити справу на розсуд суду . Відповідач [PERSON] до суду не з»явився , подав заяву слухати справу у його відсутність , проти позову не заперечував , просив вирішити справу на розсуд суду . Суд, заслухавши пояснення представника позивача , вивчивши матеріали справи , дійшов до наступних висновків. Матеріалами справи встановлено, що спадкодавець [PERSON] , згідно державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , є власником земельної ділянки площею 3,1730 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , що розташована на території Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області. [INFO] року [PERSON] помер , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. Згідно довідки Качалівської сільської ради від 18.02.2016 р. ,[PERSON] на день смерті проживав в с.Кустурівка разом з дружиною [PERSON] , сином [PERSON] та онуком [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] , є такими , що прийняли спадщину після [PERSON] на підставі ст.1268 ч.3 ЦК України. З інформаційної довідки зі спадкового реєстру від 04.10.2017 р. вбачається, що спадкова справа після [PERSON] не заводилася , свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], [PERSON] померла [INFO] р. Спадкоємцями першої черги окрім позивача , є діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON]., які на спадщину не претендують, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавали та не заперечують щодо визнання права власності на земельну ділянку за [PERSON] Факт того, що позивач є сином спадкодавця підтверджується матеріалами справи. Відповідно до оголошення в газеті « Промінь» , розміщено повідомлення про втрату державного акту на право власності на земельну ділянку виданого на ім»я [PERSON] Згідно з ч.1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною другою статті 1223 ЦК України встановлено, що у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця … Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди виникають з моменту державної реєстрації цих прав, що передбачено ч.1 ст.125 ЗК України. Відповідно дост.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ч.ч.1,2 ст.78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно до ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з п.5 ч.1 ст.19 даного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Згідно до п.«г» ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Право [PERSON] на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] є невизнаним, державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що надало позивачу, в порядку ст.3 ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх прав . В судовому засіданні встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом після померлого [PERSON], до складу спадкового майна входить земельна ділянка ,яка знаходиться на території Качалівської сільської ради. Іншого шляху, ніж визнання права власності на дану земельну ділянку в судовому порядку, у позивача немає. Таким чином, виходячи з вищевикладеного суд задовольняє вимоги позивача, так як він надав суду достатньо доказів, які підтверджують позовні вимоги, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Крім того , позивач пропустив строк звернення до суду ,який прохає поновити. Суд, розглянувши дане клопотання підлягає задоволенню , а строк поновленню.

Outcome: approved