Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

У березні 2018 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.03.2018 року вказані матеріали позовної заяви було передано для розгляду судді Малинникову О.Ф. Ухвалою від 12.03.2018 року суддею Малинниковим О.Ф. було відкрито провадження у цивільній справі. У відповідності до розпорядження Шевченківського районного суду м. Києва від 21.11.2018 року, здійснено перерозподіл даної справи у зв`язку зі звільненням судді Шевченківського районного суду м. Києва [PERSON] . з посади судді на підставі рішення ВРП від 25.09.2018 року. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Піхур О.В. від 22.11.2018 року призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що наказом №13-К від 01.11.2013 [PERSON] було прийнято на посаду лікаря-кардіолога кардіологічного кабінету Філії №1 Комунального підприємства «Консультативно-діагностичного центру» Шевченківського районного району міста Києва на 0,5 вакантної ставки в порядку переведення з поліклініки №1 Шевченківського району міста Києва з посадовим окладом згідно із штатним розписом. Позивачем 30.11.2017 року було отримано лист від в.о. директора КНП «Консультативно-діагностичний центр» Басік І.В. з наказом № 136 від 29.11.2017р. про зміну в організації праці, відповідно до якого Філія №1 повинна працювати за новим графіком, та цим же ж листом попереджено про можливість припинення трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП України. 09.02.2018 року позивач отримала наказ відповідача № 122-к від 05.02.2018 року про звільнення з посади з 05.02.2018 року згідно з п. 6 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці. Позивач вважає такий наказ незаконним. Зазначає, що наказ №136 від 29.11.2017 року не містить обставин (умов), які відповідно до законодавства визнаються змінами в організації виробництва і праці підприємств, установ, організацій. З огляду на відсутність змін в організації виробництва і праці відповідача, відсутні підстави для зміни істотних умов праці позивача, що свідчить про незаконність припинення трудового договору. Тому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, позивач просить суд визнати незаконним та скасувати наказ Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва № 122-к від 05.02.2018 про звільнення [PERSON] з посади та наказ Комунального некомерційного підприємства «Консультативно-діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва № 136 від 29.11.2017 в частині встановлення нового графіку роботи [PERSON] ; поновити з 05.02.2018 [PERSON] на посаді лікаря-кардіолога кардіологічного кабінету Філії № 1 Комунального некомерційного підприємства «Консультативно- діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва (код ЄДРПОУ 38947811) на 0,5 ставки на умовах неповного робочого тижня з графіком роботи - на другій зміні по парним числам робочих днів; стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Консультативно- діагностичний центр» Шевченківського району міста Києва на користь [PERSON] 88 560,86 грн. заробітної плати з індексацією за час вимушеного прогулу з 05.02.2018 по 20.08.2019; стягнути з відповідача судові витрати. У судове засідання позивач, представник позивача не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, позивачем надіслано до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. У судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечила, просила суд відмовити в задоволені позову. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом №13-К від 01.11.2013 [PERSON] було прийнято на посаду лікаря-кардіолога кардіологічного кабінету Філії №1 Комунального підприємства «Консультативно-діагностичного центру» Шевченківського районного району міста Києва на 0,5 вакантної ставки в порядку переведення з поліклініки №1 Шевченківського району міста Києва з посадовим окладом згідно із штатним розписом. Позивачем 30.11.2017 року було отримано лист від в.о. директора КНП «Консультативно-діагностичний центр» Басік І.В. з наказом № 136 від 29.11.2017р. про зміну в організації праці, відповідно до якого Філія №1 повинна працювати за новим графіком, та цим же ж листом попереджено про можливість припинення трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП України в разі відмови позивача від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці. 22.01.2018 року позивач направила відповідь на вказаний лист, в якому повідомила відповідача, що вважає наказ № 136 від 29.11.2017 р., новий графік та попередження про припинення її трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП незаконними, та необґрунтованими. 09.02.2018 року позивач отримала наказ відповідача № 122-к від 05.02.2018 року про звільнення з посади з 05.02.2018 року згідно з п. 6 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці. 20.11.2017 р. було прийнято наказ № 1656-к про покладення виконання обов`язків директора консультативно-діагностичного центру (КДЦ) на Базік І.В. , заступника директора з експертизи тимчасової непрацездатності з наданням права першого підпису на розпорядчих та фінансових документах з 27.11.2017 р. по 01.12.2017 р. 29.11.2017 р. відповідачем з метою якісного надання медичних послуг населенню було прийнято наказ «Про зміни в організації праці» № 136, згідно з якого працівникам кардіологічного кабінету Філії №1 було встановлено робочий час з 8:00 до 16:51та затверджено графік обліку робочого часу. Відповідно до ст. 32 КЗпП України, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Так на виконання положень ст. 32 КЗпП України, 30.11.2017 року відповідачем було повідомлено позивача про наказ № 136 від 29.11.2017 року, та попереджено про те, що у разі відмови від продовження роботи у зв`язку зі зміною умов праці, трудовий договір з позивачем буде припинено за п.6 ст. 36 КЗпП України. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 р. № 9, зміна істотних умов праці може бути визнана обґрунтованою, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо). Відповідач вказує, що підставою зміни в організації праці є якісне надання медичних послуг населенню, шляхом раціонального використання робочого часу лікарями-кардіологами кардіологічного кабінету Філії №1 КДЦ, оскільки мало місце неодноразове порушення лікарями-кардіологами кардіологічного кабінету Філії №1 КДЦ графіків обліку робочого часу у 2017 році. Також при встановлені графіку роботи на лютий 2018 р. було дотримано рекомендацій медико-соціальної експертної комісії, зазначених у Довідці огляду МСЕК серії №КА-1 020299 та встановлено позивачу норму неповного робочого дня, а саме 3,85 годин на робочий день, що підтверджується графіком роботи на лютий 2018 рік. Відносно Консультативного заключення № 600 від 19.01.2018 року, виданого ДУ «Національний науковий центр «Інститут кардіології ім.. академіка М.Д. Стражеска» НАМН України відповідач зауважив, що таке заключення не є висновком медико-соціальної експертної комісії, або реабілітаційним заходом, визначеним в індивідуальній програмі реабілітації особи з інвалідністю в розумінні Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кобінету Міністрів України від 03.12.2009 р. № 1317, та не є документом, обов`язковим для виконання підприємствами, установами та організаціями, в яких працює, або перебуває особа з інвалідністю. Згідно Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 р. № 1317 лише медико-соціальні експертні комісії повторно оглядають осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, складають та корегують індивідуальну програму реабілітації особи з інвалідністю, в якій зазначаються види реабілітаційних заходів, та строки їх виконання, і контролюють ефективність її виконання. 01.11.2017 року відповідач звернувся у порядку ст. 247 КЗпП України до первинної профспілкової організації КДЦ Київської міської профспілки працівників охорони здоров`я та первинної профспілкової організації КДЦ Професійної спілки «Медична профспілка «Медінар» з проханням погодити графік роботи на лютий 2018 року, що підтверджується листом № 01/1038, та отримав листи з інформацією, що профспілкові організації не заперечують щодо зміни графіку роботи працівникам кардіологічного кабінету, які є членами вказаних профспілок та погоджений й підписаний графік обліку робочого часу на лютий 2018 року. На виконання ст. 32 КЗпП України, 30.11.2017р.відповідачем було направлено позивачу наказ «Про зміни в організації праці» № 136 від 29.11.2017 року та попередження про зміну умов праці на підставі даного наказу, що підтверджується описом вкладення до листа та фіскальним чеком від ПАТ «Укрпошта». У попередженні було повідомлено позивача, що уразі відмови від продовження роботи у зв`язку зі зміною умов праці, трудовий договір з позивачем буде припинено за п. 6 ст. 36 КЗпП України. Таким чином, відповідачем було вчасно повідомлено про зміну істотних умов праці і як наслідок, наступне звільнення за п.6 ст.36 КЗпП України у разі її відмови від продовження роботи за новими умовами праці. Листом від 15.11.2017р. № 01/1092 було повідомлено позивача про те, що нею було використано щорічну відпустку на 15 календарних днів за період з 01.11.2017 року по 31.10.2018 р. Згідно ст. 6, 9 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам за час фактичної роботи протягом робочого року за який надається відпустка. Таким чином, позивач не мала права на щорічну відпустку за період, який вона не відпрацювала згідно Закону України «Про відпустки». Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, даючи юридичну оцінку доказам, що містяться у матеріалах справи, встановив, що зі сторони відповідача відсутні факти порушення трудового законодавства при звільненні позивача, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed