Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

У березні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення коштів, посилаючись на те, що 13 травня 2013 року відповідач взяв в борг 221400 грв., що еквівалентно 27000 доларів США та зобов'язався повернути до 31.12.2017 року. Посилаючись на викладені обставини, просить стягнути з [PERSON] 720076,39 грв. що на теперішній час є еквівалентні 27000 доларів США. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов, з підстав, викладених в ньому, просила його задовольнити. Відповідач про дату та місце розгляду справи сповіщений належно на своєчасно. Відзив у встановленому законом порядку відповідачем не наданий. Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 13 травня 2013 року [PERSON] отримав у позику від [PERSON] грошові кошти в розмірі 221400 грв., що еквівалентно 27000 доларів США строком до 31.12.2017 року, що підтверджується борговою розпискою. На час звернення позивача до суду відповідач борг не повернув. За змістом ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Згідно ч.1 ст. 1047 УК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст.ст. 526, 527 ЦК України належним виконанням зобов'язання, є зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов'язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності. Аналіз норм ст.ст. 192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня. За таких підстав, коли встановлено, що з вини відповідача зобов'язання перед позивачем щодо повернення позики не виконано, відповідач в односторонньому порядку відмовився виконувати взяті на себе зобов'язання щодо повернення позики, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження погашення заборгованості доказів правомірності відмови у здійсненні такої виплати позивачеві (невиконання умов договору тощо), відповідачем не надано. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідачем порушено зобов'язання по поверненню грошових коштів в розмірі 27000 доларів США, у зв'язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, які підтверджені документально.

Outcome: approved