Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

У вересні 2016 року виконавчий комітет Ковельської міської ради, як орган опіки та піклування, звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав щодо їхніх малолітніх дітей та вирішити питання про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей. Позовні вимоги мотивовано тим, що починаючи з 2013 року діти перебували на обліку органу опіки та піклування у звязку із невиконанням батьківських обовязків та аморальною поведінкою [PERSON], остання неодноразово залишала місце проживання, покидаючи дітей на піклування батькам похилого віку. В свою чергу, відповідач [PERSON] проживає окремо та не приймає участі у вихованні сина [PERSON]. За зверненням батьків [PERSON] розглянуто питання щодо доцільності позбавлення батьків дітей батьківських прав та надано позитивний висновок. При цьому враховані інтереси дітей, які фактично позбавленні батьківського піклування та підтримки і які виживають за рахунок пенсії дідуся та бабусі, які ними опікуються. Позивач вважає, що поведінка відповідачів свідчить про ухилення від виконання своїх обовязків по вихованню дітей та в силу п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України є підставою для позбавлення кожного з них батьківських прав. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та пояснив, що починаючи з 2013 року орган опіки та піклування спостерігає за умовами проживання трьох малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Встановлено, що діти перебувають на утриманні діда та баби, які доглядають за дітьми та займаються їх вихованням. Відповідач [PERSON] веде аморальний спосіб життя та не проживає разом із дітьми. Відповідач [PERSON], який є батьком однієї дитини - [PERSON], проживає окремо, має іншу сімю та не цікавиться життям цієї дитини. За рішенням суду з [PERSON] на утримання сина ухвалено стягувати аліменти в розмірі по 700 грн щомісяця, однак на час звернення до суду із цим позовом аліменти відповідачем не сплачуються. Представник органу опіки та піклування просить врахувати, що позбавлення відповідачів батьківських прав вчиняється в інтересах дітей, тому позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову не заперечила та пояснила, що з червня 2016 року проживає окремо від дітей з особистих причин, займатись вихованням дітей на даний час не має можливості, повертатись додому не бажає. Сплачувати аліменти на утримання дітей буде в тому розмірі, який визначить суд. Відповідач [PERSON] проти позову заперечив та пояснив, що є батьком [PERSON], [INFO]. З 2010 року проживає окремо від сина, має іншу сімю. За весь цей час лише двічі бачився із дитиною, однак бажає турбуватись про сина і займатись його вихованням, тому у задоволенні позову про позбавлення його батьківських прав просить відмовити. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, врахувавши думку прокурора, заслухавши дитину [PERSON], дійшов такого висновку: Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного спілкування. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. При цьому, необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обовязків. Ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обовязками. Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на умови, за яких втручання у сімейне життя особи вважається виправданим, зокрема у справі «Хант проти України» ( від 07.12.2006 року, заява №31111/04 , п.50-53) зазначено, що виправданим є таке втручання, яке: - здійснюється згідно із законом, тобто у випадках передбачених національним законодавством, - має законну мету, наприклад захист прав та інтересів дитини, - є необхідним у демократичному суспільстві. У пункті 54 рішення Європейський суд з прав людини нагадував, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року,Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. В ході розгляду справи судом встановлено, що малолітні [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], проживають [INFO] разом із старшою сестрою [PERSON], [INFO], дідом [PERSON] та бабцею [PERSON]. Згідно свідоцтв про народження та витягів із Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, матірю малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є відповідач [PERSON], запис про батька здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Згідно свідоцтва про народження серії І-ЕГ №085506, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, батьками малолітнього [PERSON], [INFO], є відповідачі [PERSON] та [PERSON]. Сторони в шлюбі не перебували та згідно витягу із Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження запис про батьківство вчинено за спільною заявою [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні [PERSON] визнала ту обставину, що з червня 2016 року не проживає разом із дітьми та не займається їхнім вихованням. На запитання суду [PERSON] повідомила, що доглядає за чоловіком інвалідом, він сплачує їй винагороду у розмірі 1000 грн, яку вона витрачає на власне прожиття, одяг та харчування. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав ті обставини, що з 2010 року проживає окремо від сина [PERSON], жодного разу не вітав сина із днем народження, жодного разу не відвідував його в школі, не надавав добровільно матеріальної допомоги на його утримання, не цікавився його станом здоровя. Лише один раз купив спортивний костюм та один раз брав дитину на прогулянку. Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК обставини, які визнаються сторонами, доказуванню не підлягають. Крім того, в судовому засіданні свідок [PERSON] суду підтвердила, що її мати [PERSON] залишила дітей та проживає за іншою адресою, займається влаштуванням особистого життя, лише інколи приходить додому погратися із дітьми. Свідок [PERSON] суду пояснила, що її донька [PERSON] неодноразово йшла з будинку без попередження на кілька днів, залишаючи дітей. Однак, у червні 2016 року вона пішла з будинку і тривалий час не повідомляла про місце свого знаходження. Приблизно через два місяці вона зателефонувала та запитала як діти, просила її не розшукувати. Лише після звернення органу опіки та піклування до суду із позовом про позбавлення її батьківських прав [PERSON] прийшла навідати дітей та дала їм 30 гривень та пакет із продуктами. Поведінку дочки свідок пояснила небажанням нести тягар виховання та матеріального утримання дітей. Свідок [PERSON] суду підтвердив, що разом із дружиною [PERSON] виховує трьох малолітніх дітей своєї доньки [PERSON], діти перебувають на їхньому повному матеріальному утриманні, батьки життям дітей не цікавляться, хоча проживають в одному місті. Відповідач [PERSON] лише один раз навідувався до сина, після чого ні здоровям дитини, ні його навчанням, ні матеріальним утриманням не цікавився. Згідно постанови державного виконавця ВДВС Ковельського міськрайонного управління юстиції від 19 травня 2016 року відкрито виконавче провадження по стягненню з [PERSON] на користь сина [PERSON] аліментів в розмірі по 700, 00 грн щомісяця, починаючи з 28.03.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав, що за весь період сплатив аліменти в розмірі близько 500 грн. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з протоколу засідання дорадчого органу від 16 червня 2016 року, із [PERSON] та [PERSON] проведена бесіда, під час якої [PERSON] нарікав на створення йому перешкод у спілкуванні із сином. Працівниками органу опіки та піклування рекомендовано обом батькам налагодити відносини та турбуватись про дітей. Однак, як встановив суд, за час судового розгляду, відповідач [PERSON] не змінив свою поведінка, не проявив турботи про дитину, не шукав зустрічей із дитиною в школі, не сплачував аліменти, лише висловлював обіцянки про піклування дитиною у майбутньому. Що стосується [PERSON], то згідно протоколу засідання дорадчого органу від 01.02.2013 року, вже у 2013 році констатовано факт відсутності [PERSON] за місцем проживання, залишення дітей та витрачання коштів на власні потреби. [PERSON] належних висновків не зробила, продовжувала зловживати спиртними напоями та залишати дітей на опіку своїм батькам, що підтверджено актами обстеження умов проживання від 28.01.2013 р., 14.03.2013 р., 14.12.2015 р., 02.09.2016 р., 05.10.2016 року, постановою Ковельського міськрайонного суду від 11.04.2013 року, 15.07.2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП. Наведене у сукупності свідчить про свідоме ухилення відповідача [PERSON] та відповідача [PERSON] від виконання обовязків по вихованню своїх дітей. Байдужість до щоденних потреб дитини, легковажне ставлення до виконання батьківського обовязку, висловлювання наміру турбуватись про дітей на словах, відсутність активних дій зі сторони кожного з відповідачів, які б доводили дійсний намір турбуватись про дитину, дають суду усі підстави вважати, що позбавлення відповідачів батьківських прав з подальшою передачею дітей під опіку діду та бабі вчиняється в інтересах дітей. Суд заслухав в судовому засіданні [PERSON], який повідомив, що не знає як звати маму та батька, хоче жити разом із своїми сестрами та братом у бабусі та дідуся, жити у батька він не хоче, але буде радий, якщо тато прийде до нього в гості. Також суд зауважив, що дитина не проявила у залі суду довіри ні до батька, ні до матері, лише до бабусі та представника органу опіки та піклування. За таких умов, на переконання суду, позбавлення відповідачів батьківських прав є законною та необхідною мірою для захисту інтересів дітей. Аналогічного висновку дійшов орган опіки та піклування за місцем проживання дітей, про що вказано у висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ковельської міської ради від 14.07.2016 року №236. Що стосується вимог ч.3 ст.166 Сімейного Кодексу України про одночасне стягнення аліментів на дитину у разі задоволення позову про позбавлення батьківських, то вона підлягає застосуванню в даному випадку лише щодо відповідача [PERSON], до відповідача [PERSON] вона не застосовується у звязку із наявністю судового рішення про стягнення аліментів на користь дитини щодо якої він позбавляється батьківських прав. При вирішенні питання про розмір стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей, суд відповідно до вимог ст.182 Сімейного кодексу України враховує стан здоровя дітей, задовільний стан здоровя платника, матеріальне становище дітей та платника і вважає необхідним вимоги органу опіки та піклування про стягнення аліментів на рівні 200 грн на кожну дитину задовольнити. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд відповідно до вимог ст. 88 ЦПК, враховує, що позивачем судовий збір за вимоги про позбавлення відповідачів батьківських прав не сплачено, тому кожен відповідач повинен сплатити на користь держави судовий збір за ставкою вимоги немайнового характеру по 551,20 грн. Окрім того, з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір за вирішення вимоги майнового характеру (про стягнення аліментів) в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved