Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

У вересні 2017 року Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 04.11.2010 року на підставі Анкети-заяви [PERSON], між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір №б/н, відповідно до умов якого, Банком було надано Відповідачу кредит у розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Між тим, Відповідач порушила умови договору кредиту, не повертала отриманий кредит своєчасно, не сплачувала кошти (відсотки) за користування ним. В зв'язку із порушенням умов договору, Відповідач повинна сплатити: заборгованість за тілом кредиту - 12 002,59 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 4410,89 грн.; заборгованість по нарахованій пені - 8811,86 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1261,27 грн., а всього у сумі 26986,61 грн. Зазначену суму боргу позивач просить стягнути з Відповідача у повному обсязі, а також судовий збір. Ухвалою Шевченківського районного суд м. Києва від 18 січня 2018 року у справі призначено спрощене позовне провадження за участю сторін. Відповідно до заперечень відповідача [PERSON], поданих до суду 17.04.2018 року остання заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що вона дійсно є клієнтом банку та нею було відкрито картковий рахунок для проведення безготівкових розрахунків, однак, заборгованості перед банком остання не має та умов договору не порушувала. Так, як зазначає відповідач, 03.09.2016 року з її відкритого в банку карткового рахунку було викрадено грошові кошти в сумі 12 182,71 грн. З того часу [PERSON] неодноразово зверталася до банку із заявами про проведення внутрішнього службового розслідування та перевірки за фактом викрадення коштів, враховуючи те, що дублікатів карток відповідач немає, та під час проведення операції зі знаття коштів у банкоматі, що розташований в м. Умані, остання перебувала в м. Києві. Окрім цього, на даний час поліцією розпочато кримінальне провадження за заявою [PERSON] про шахрайські дії та викрадення коштів з карткового рахунку відкритого в ПАТ КБ «Приватбанк», номер ЄРДР [NUMBER] від 08.09.2016 року за ч. 1 ст. 190 КК України. Враховуючи викладене відповідач просила відмовити ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Разом з тим, відповідно до вказаних заперечень, відповідач просила суд зупинити провадження у справі до вирішення кримінальної справи про шахрайські дії. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2018 року в задоволенні клопотання про зупинення провадження у цивільній справі було відмовлено. Представник Позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав зазначених у позові. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив відмовити, посилаючись на письмові заперечення. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні правовідносини. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що 04.11.2010 рокуна підставі Анкети-заяви [PERSON],між позивачем Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір про надання банківських послуг, який складається з заяви відповідача, Умов і правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою (а.с. 9-25). Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Крім того, при підписанні анкети-заяви відповідач підтвердила, що вона ознайомилася з умовами Договору, який є публічним та розміщений на офіційному сайті позивача, а також підтвердив ознайомлення та згоду з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з тарифами відповідно до обраного тарифного пакету, відтак такий договір вважається укладеним та дійсним. Відповідно до п. 2.1.1.5.5. умов та правил, відповідач [PERSON] зобов'язалася погашати заборгованість по Кредиту, процентам за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. В порушення своїх зобов'язань та правил, відповідач кредит не повертала у повному обсязі. Згідно розрахунків, наданих позивачем, станом на 20.08.2017 року заборгованість відповідача по тілу кредиту - 12002,59 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 4410,89 грн.; заборгованість по пені - 8811,86 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 1261,27 грн.. Як встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобов'язання за Договором виконав належним чином. Однак, [PERSON] скориставшись кредитними коштами, не виконала зобов'язань, визначених Договором, порушив умови щодо погашення кредиту. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк ( ч. 1 ст. 530 ЦК України ). Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Частиною другою статті 625 цього ж кодексу передбачено, що боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу та розмір процентів встановлений договором. За умовами п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завданні простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Оскільки відповідач [PERSON] в односторонньому порядку порушила свої зобов'язання, суд вважає за необхідне стягнути з неї кредитні кошти, проценти та пеню у повному обсязі, відповідно до вимог ЦК України. Щодо стягнення штрафу в розмірі - 500 грн. + 5% від суми позову відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил, то суд вважає зазначити наступне. За положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до ст. 549 ЦК України пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій, тому вони не можуть бути застосовані одночасно, оскільки це призведе до застосування подвійної цивільно-правової відповідальності одного і того ж виду за одне і те саме порушення договірного зобов`язання, що суперечить вимогам ст.61 Конституції України. З огляду на те, що за невиконання зобов'язань за кредитним договором в даному випадку з Відповідача вже стягнута пеня, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення штрафів (фіксованого та його процентної складової). Таким чином, враховуючи невиконання Відповідачем своїх договірних зобов'язань перед банком, задоволенню підлягають вимоги про стягнення з неї заборгованість за кредитом - 12002 грн. 59 коп., суми заборгованості по нарахованим процентам в розмірі - 4410 грн. 89 коп., заборгованість по пені в розмірі - 8811 грн. 86 коп., а всього - 25 225,34 гривень. При цьому, суд не приймає до уваги та не знаходить підстав у зв»язку з цим для відмови у позові посилання відповідачки та її представника на викрадення з її карткового рахунку грошові кошти невстановленими особами з огляду на наступне. Так, у відповідності до вимог ст.11 ЦК україни цивільні права та обов»язки виникають на підставі договорів та правочинів. За укладеним між сторонами договором на обслуговування карткового рахунку за п.п. 1.1.2.1.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено обов»язки клієнта, серед яких визначено вжиття заходів до запобігання втрати чи розкрадання карток або інформації, нанесеної на магнітну картку або їх незакнного використання. За п.п.1.1.5.5 Банк не несе відповідальність у випадку, якщо інформація про рахунки кліента, карту, контрольну інформацію, інформації про ПІН-код або проведжених кліентом операцій стане відомою іншим особам внаслідок несумлінного виконання Кліентом умов їхнього зберігання і використання. Згідно п.1.1.5.14, 1.1.5.28 кліент, а не Банк несе відповідальність за всі операції, що проводяться в підрозділах Банку через пристрої самообслуговування з використанням передбачених цими умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації. Існування кримінального провадження по факту заволодіння грошовими коштами позивачки ще не є встановленоми обставини вчинення такого злочину сааме іншими особами та не обгрунтовує необхідність зняття з неї вини у не належному зберіганні картки та даних ПІН-коду, за допомогою чого, за її твердженням, було викрадено кредитні кошти з рахунку. Відповідно до положень ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09.10.1979 року у справі «Артіко проти Італії» (пункт 35) визначає, що Конвеція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00, які сплачено позивачем за подання позову до суду, виходячи із суми позовних вимог, які задоволено судом. У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Outcome: partial