Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

У березні 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Свої вимоги мотивує тим, що позивачка з 2009 року по 2011 року проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з відповідачем. [INFO] у них народився син [PERSON]. З 2011 року позивачка перестала вести з відповідачем спільне господарство і почала проживати окремо: відповідач проживає у м. Сімферополь, а позивачка з малолітнім сином проживають в [ADDRESS] У зв'язку з тим, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання сина, вона змушена звертатися до суду з позовом. Позивачка зазначає, що на даний час вона винаймає житло, що підтверджується договором оренди та актом здачі-приймання майна. Позивачка просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивачка та не з'явилась. До суду направила заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала, просила задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Суд, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], видане відділом реєстрації актів про народження Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис № 2425. [PERSON], [INFO], перебуває на утриманні позивачки, про що стверджується довідкою виконавчого комітету Скадовської міської ради Скадовського району Херсонської області № 722 від 27.02.2014 року. Згідно договору оренди житла у приватної особи від 03.12.2013 року позивачка проживає за адресою: [ADDRESS]. Ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 1 ст. 18 «Конвенції про права дитини» держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Оскільки угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто, стан здоров'я та матеріальний стан відповідача [PERSON] дозволяють йому утримувати свою малолітню дитину, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07.03.2014 року до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи наведене та

Outcome: approved