Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

У вересні 2017 року позивач КС «Народний кредит» звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на наступні обставини. 20 червня 2007 року між Кредитною спілкою «Народний кредит» та членом Кредитної спілки [PERSON] - Відповідач 1 було укладено Кредитний договір № 8-70609-н, згідно якого Кредитна спілка надала їй кредит у розмірі 15 234 грн. 00 коп., плата за користування яким (проценти) становить 65,7 % річних, тобто 0,18 % денних на суму залишку кредиту за кожен день користування. В забезпечення Кредитного договору було укладено Договір поруки № 8-70609-н від 20.06.2007 року, згідно якого [PERSON] , виступила Поручителем - Відповідач 2, та поручилася перед Кредитодавцем за виконання Позичальником обов`язку по зобов`язаннях, які витікають із Кредитного договору № 8-70609-н від 20.06.2007 року. В забезпечення Кредитного договору було укладено Договір застави № 8-70609- н від 20.06.2007, згідного якого Заставодавець передав у заставу Заставодержателю для забезпечення позички належне Заставодавцю на праві власності майно, а саме Комп`ютер - 3 шт. Відповідно до п. 3.1 Кредитного договору № 8-70609-н від 20.06.2007 року при порушені строків сплати кредиту, позичальник зобов`язується сплатити проценти за весь період користування кредитом (з дати виникнення строкової заборгованості до дати фактичного повернення суми кредиту), суму, яка складає 1% (один процент) за кожен день строкової заборгованості на суму залишку кредиту. Внаслідок неналежного виконання Відповідачами взятих на себе зобов`язань, 19.05.2010 року Солом`янським районним судом міста Києва було винесено рішення у цивільній справі № 2-249-1/10 за позовом КС «Народний кредит» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором у розмірі 99 562 грн. 87 коп. та судового збору у розмірі 1279 грн. 67 коп. з кожного. Рішенням Апеляційного суду м. Києва 20.01.2011 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 19.05.2010 року скасовано та постановлено нове, в якому вирішено стягнути з [PERSON] на користь Кредитної спілки «Народний кредит» суму 4 101 грн. 67 коп. заборгованості по кредитному договору та суму неустойки 5 000 грн. 00 коп. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 серпня 2011 року Касаційну скаргу Кредитної спілки на рішення Апеляційного суду м. Києва від 20.01.2011 року відхилено. Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ПК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Підстави припинення зобов`язань зазначені в ст. 599, ст. 600, ст. 601, статтях 604-609 ЦК України не передбачають можливості припинення зобов`язання у зв`язку з ухваленням судом рішення про задоволення вимог кредитора. За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Таку ж правову позицію підтримує і Верховний суд України (ухвала № 6-27640св08 від 18.05.2011 року), яка є обов`язковою для застосування у відповідності до ст. 214 та ст. 360-7 ЦПК України. Звернення до суду з вимогою про дострокове повернення всіх сум за Кредитним договором у зв`язку з порушенням умов договору згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком невиконання чи неналежного виконання боржником своїх договірних зобов`язань. Це спосіб цивільно-правової відповідальності боржника. Рішення Апеляційного суду м. Києва від 20.01.2011 року набрало законної сили 20.01.2011 року. Після набрання рішенням законної сили в рахунок погашення боргу Відповідачами не було здійснено жодних проплат. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до положень Інформаційного листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.12.2011 року: «Виходячи із положень ст. 625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають не санкціями, а є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Пункт 17 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» дублює зазначені позиції: «Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ПК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. 526 та ст. 599 ЦК України». Просили суд стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь КС «Народний кредит» 9 584 грн. 93 коп., з яких: інфляційні збитки у розмірі 7 791 грн. 03 коп.; 3 % річних у розмірі 1 793 грн. 90 коп. Судові витрати у розмірі 1 600 грн. 00 коп. покласти на відповідача ( а. с. 2-4 ). Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 13 вересня 2017 року відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі та розгляд справи призначено на 11 годину 00 хвилин 22 березня 2018 року ( а. с. 24 ). Дана справа тривалий час перебувала на розгляді у Солом`янському районному суді м. Києва та ухвалою зазначеного суду від 22 квітня 2019 року ухвалено передати цивільну справу 760/17824/17 за позовом Кредитної спілки «Народний кредит» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу на розгляд до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області на підставі п.1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України ( а. с. 92 ). Матеріали вказаної цивільної справи надійшли на адресу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області 18 грудня 2019 року, про що свідчить штамп суду за вх. № 46368. Згідно протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 18.12.2019 року, обрано головуючого суддю Орєхова О.І. ( а. с. 99 ). Ухвалою судді від 21 грудня 2019 року постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін ( а. с. 102-103 ). 10 лютого 2020 року за вх. № 4874 судом отримано відзив на позовну заяву від [PERSON] , в якій остання просила застосувати строк позовної давності до заявлених позивачем вимог та у задоволенні позову КС «Народний кредит» до неї та [PERSON] про стягнення заборгованості відмовити повністю мотивуючи наступним. 19.10.2010 року Солом`янським судом м. Києва було винесене рішення у цивільній справі № 2-249-1/10 за позовом КС «Народний кредит» до неї та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 99 562 грн 87 коп. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 20.01.2011 року, рішення Солом`янського суду м. Києва від 19.10.2010 року скасовано та задоволено її скаргу в повному обсязі, постановивши сплатити КС «Народний кредит» суму 4 101 грн. 67 коп. заборгованості по кредитному договору та суму неустойки 5 000 грн 00 коп. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 25.08.2011 року Касаційну скаргу від Кредитної спілки на рішення Апеляційного суду м. Києва від 20.01.201 1 року - відхилено. Протягом 2011 року на її звернення (телефонні дзвінки) надати розрахунковий рахунок для сплати суми згідно постанови суду - представники Кредитної спілки обіцяли надіслати на пошту за адресою прописки та копію на адресу проживання. Але жодного листа вона не отримувала, про що може надати доказ відділення Укрпошти ВП 36 в м. Біла Церква (адрес проживання) та відділення Укрпошти в місті Узин, вул. Гоголя 26 (адреса прописки). Протягом 2012 року вона неодноразово зверталась до Білоцерківської районної Виконавчої служби із запитом про постанову суду та зобов`язане її сплатити суму. Але очевидно, що Кредитна спілка «Народний кредит» не мала на меті отримати від неї кошти. Згідно позову по цивільній справі №2-249-1/10 за позовом КС «Народний кредит» до неї та [PERSON] розраховували отримати 99 562 грн. 87 коп. Але надані нею економічно обґрунтовані розрахунки, що детально вивчив Апеляційний суд м. Києва призначив справедливу суму. Зважаючи на вищезазначені факти Кредитна спілка «Народний кредит» свідомо проігнорувала рішення суду та не надала їй розрахунковий рахунок для сплати справедливої суми, щоб за кілька років мати змогу подати новий позов. Ознайомившись із позовом Кредитної спілки «Народний кредит» по справі №760/17824/172/357/5167/19 до неї про стягнення заборгованості, вона, відповідач за цим позовом, заперечує проти цього позову, та вважає, що позовні вимоги до неї є необґрунтованими, а також подані позивачем із спливом позовної давності, про застосування якого вона робить заяву. Рішення Апеляційного суду м. Києва від 20.01.2011 року набрало законної сили 20.01 2011 року. Позивач звернувся до суду з позовом 23 серпня 2017 р. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Одночасно, відповідно до п.1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один пік. Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Саме така правова позиція була неодноразово висловлена Верховним Судом України починаючи із висловлення її у постанові від 06.11.2013 р. при розгляді справ № 6-116цс13. У цій справі доказів збільшення строку позовної давності із трьох років до більшого строку суду не представлено, і більше того, навіть якби така норма і була б передбачена Умовами та правилами надання послуг Кредитної спілки «Народний кредит», то така умова, за змістом правової позиції ВСУ, не була б складовою частиною укладеного між позивачем і відповідачем кредитного договору, оскільки такий договір про збільшення строку позовної давності мав би бути підписаний відповідачем (відповідач за матеріалами справи таких умов не підписував). Із вищенаведеного вся заявлена позивачем заборгованість за період після квітня 2014 року перебувають за межами трьох річного строку позовної давності. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечувала проти позовних вимог позивача, просила суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, просила застосувати строк позовної давності. Позивач КС «Народний кредит» в судове засідання свого представника не направив, 12.02.2020 року за вх. № 5268 судом отримано клопотання, підписане Головою правління КС «Народний кредит» Шепель І.М., в якому просив слухання справи проводити без представника Стягувача - кредитної спілки «Народний кредит». Позовну заяву підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення, з якого вбачається, що судову повістку про слухання справи, яке відбудеться у Білоцерківському міськрайонному суду 12 лютого 2020 року о 12 годині 00 хвилин, [PERSON] отримала особисто 11.01.2020 року. Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка -повідомлення - завчасно. Отже, відповідач [PERSON] була завчано повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. З боку відповідача на адресу суду не надходило жодних заяв чи клопотань. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суд, вислухавши пояснення відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги КС «Народний кредит» не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що 20 червня 2007 року між Кредитною спілкою «Народний кредит» та членом Кредитної спілки [PERSON] було укладено Кредитний договір № 8-70609-н, згідно якого Кредитна спілка надала останній кредит у розмірі 15 234 грн. 00 коп., плата за користування яким (проценти) становить 65,7 % річних, тобто 0,18 % денних на суму залишку кредиту за кожен день користування. В забезпечення Кредитного договору було укладено Договір поруки № 8-70609-н від 20.06.2007 року, згідно якого [PERSON] , виступила Поручителем [PERSON] та поручилася перед Кредитодавцем за виконання Позичальником обов`язку по зобов`язаннях, які витікають із Кредитного договору № 8-70609-н від 20.06.2007 року. В забезпечення Кредитного договору було укладено Договір застави № 8-70609-н від 20.06.2007 року, згідного якого Заставодавець передав у заставу Заставодержателю для забезпечення позички належне Заставодавцю на праві власності майно, а саме Комп`ютер - 3 шт. Відповідно до п. 3.1 Кредитного договору № 8-70609-н від 20.06.2007 року при порушені строків сплати кредиту, позичальник зобов`язується сплатити проценти за весь період користування кредитом (з дати виникнення строкової заборгованості до дати фактичного повернення суми кредиту), суму, яка складає 1% (один процент) за кожен день строкової заборгованості на суму залишку кредиту. Внаслідок неналежного виконання відповідачами взятих на себе зобов`язань, 19.05.2010 року Солом`янським районним судом міста Києва було винесено рішення у цивільній справі № 2-249-1/10 за позовом КС «Народний кредит» до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором у розмірі 99 562 грн. 87 коп. та судового збору у розмірі 1279 грн. 67 коп. з кожного та розірвано кредитний договір № 8-70609-н від 20.06.2007 року укладений між Кредитною спілкою «Народний кредит» та [PERSON] ( а. с. 11-12 ). Рішенням Апеляційного суду м. Києва 20.01.2011 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 19.05.2010 року скасовано та постановлено нове, в якому вирішено стягнути з [PERSON] на користь Кредитної спілки «Народний кредит» суму 4 101 грн. 67 коп. заборгованості по кредитному договору та суму неустойки 5 000 грн. 00 коп. В решті позову відмовлено ( а. с. 13 ). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 серпня 2011 року Касаційну скаргу Кредитної спілки на рішення Апеляційного суду м. Києва від 20.01.2011 року відхилено ( а. с. 14 ). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішення Апеляційного суду м. Києва від 20.01.2011 року набрало законної сили 20.01.2011 року. Оскільки, відповідачами не виконано рішення суду від 20.01.2011 року та не сплачена загальна сума у розмірі 9 101,67 гривень, позивач звертаючись до суду з позовною заявою вважає, що з відповідачів повинно бути стягнуто 3% річних та інфляційні у відповідності до вимог статті 625 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом положень ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК). Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання ст. 625 ЦК, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення. В судовому засіданні встановлено, що стягнута сума судовим рішенням від 20.01.2011 року у загальному розмірі 9 101,67 грн. не була сплачена відповідачем, що не спростовано [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Отже, рішення суду від 20.01.2011 року до теперішнього часу не виконано. Згідно доданого до матеріалів справи розрахунку інфляційних та 3% річних загальна сума складає 9 584,93 грн., з яких: 7 791,03 грн. - інфляційні збитки; 1 793,90 грн. - 3% річних. З вказаного розрахунку вбачається, що інфляційні збитки та 3% річних були нараховані на суму боргу в розмірі 9 101,67 гривень ( стягнуто судовим рішенням - 20.01.2011 року ) та нараховані за період починаючи з 21.01.2011 року по 15.08.2017 року ( а. с. 6-9 ). Враховуючи юридичну природу цих правовідносин, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини другої статі 625 ЦК України. Грошовим зобов`язанням слід вважати будь-яке зобов`язання, яке зводиться до сплати грошей, незалежно від правових підстав його виникнення, про що зазначив Верховний Суд України в постанові від 01.10.2014 по справі № 6-113цс14. Стаття 625 ЦК України, розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. На підставі наведеного, відповідно до ст. 625 ЦК України та правової позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постанові від 11 квітня 2018 року в справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18), позивач обґрунтовано вимагає стягнення інфляційного нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання і трьох процентів річних, оскільки, це є відшкодуванням матеріальних витрат позивача від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та компенсація (плата) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зобов`язання, що виникли у відповідача на підставі судового рішення є грошовими та виражені в національній валюті. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконував зазначені зобов`язання належним чином, внаслідок чого грошові кошти знецінюються внаслідок інфляційних процесів. З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати позивачу грошової суми за рішенням суду, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних. В судовому засіданні відповідач [PERSON] не виконання судового рішення пояснила тим, що протягом 2011 року на її звернення (телефонні дзвінки) надати розрахунковий рахунок для сплати суми згідно рішення суду - представники Кредитної спілки обіцяли надіслати на пошту за адресою прописки та копію на адресу проживання, але жодного листа вона не отримувала. Також, протягом 2012 року вона неодноразово зверталась до Білоцерківської районної виконавчої служби із запитом про рішення суду та зобов`язання її сплатити суму, на що також не отримала інформації. Наголошувала на тому, що вона не заперечує добровільно виконати рішення суду від 20.01.2011 року, однак їй не відомі реквізити на які можливо перерахувати зазначені кошти. Крім того, відповідач [PERSON] , як у відзиві на позовну заяву так і в судовому засіданні просила суд застосувати строк позовної давності щодо стягнення заборгованості та відмовити у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Отже, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Аналіз змісту вищенаведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК). Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Аналогічний правовий висновок міститься у Постанові Судової палата у господарських справах Верховного Суду України від 26 квітня 2017 року, справа №3-1522гс16, у постанові Верховного суду України від 18.05.2016 р. у справі за № 6-474 цс16. Як зазначено вище, судове рішення про стягнення з відповідача заборгованості по кредитному договору у загальному розмірі 9 101,67 гривень набрало законної сили 20.01.2011 року, а звертаючись до суду у вересні 2017 року з позовними вимогами про стягнення інфляційних та 3% річних у загальному розмірі 9 584,93 гривень, позивачем зазначений борг розрахований за період з 21.01.2011 року по 15.08.2017 року, що підтверджується доданим позивачем до позовної заяви відповідним розрахунком. Отже, інфляційні витрати та 3% річних були нараховані позивачем майже за шість з половиною років, рішення суду набрало законної сили 20.01.2011 року, а інфляційні витрати та 3% річних позивач почав нараховувати з наступного дня, тобто з 21.01.2011 року, з момент порушення свого права. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги КС «Народний кредит» не підлягають задоволенню, так як позивач звернувся до суду з позовними вимогами зі спливом строку позовної давності, про застосування якого наполягав відповідач. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача. Оскільки, відмовлено позивачу в задоволенні позовних вимог до відповідачів щодо стягнення боргу, не підлягають задоволенню і вимоги останнього про стягнення з відповідачів витрати понесені при зверненні до суду у розмірі 1600 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed