Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

У березні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Міністерства соціальної політики України, третя особа Управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради Чернігівської області про відшкодування шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.12.2016 року адміністративний позов позивача [PERSON] задоволено частково, визнано дії Міністерства соціальної політики України щодо зняття [PERSON] , який є пенсіонером з числа слідчих прокуратури, з обліку у Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги протиправними та зобов`язано Міністерство соціальної політики України внести до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги відомості про позивача, який є пенсіонером з числа слідчих прокуратури до картки пільговиків категорії «слідчий прокуратури на пенсії» з 15 липня 2015 року. Внаслідок невиконання відповідачем вказаного рішення суду рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06.12.2018 року з позивача на користь ТОВ «Чернігівгаз Збут» стягнуто заборгованість за послуги з постачання природного газу за період з 01.07.2015 року по 31.03.2018 року у розмірі 21 719 грн. 84 коп. Таким чином, невиконання відповідачем постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.12.2016 року перебуває у прямому причинно-послідовному зв`язку з виникненням і ростом заборгованості за природний газ у позивача. У зв`язку з чим, на підставі ст. 1166, 1173, 1191 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача у відшкодування шкоди 23 481 грн. 84 коп. Ухвалою суду від 26.03.2019 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк протягом 10 днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків, а саме для зазначення ідентифікаційного коду юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти відповідача; надання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав та надання квитанції про сплату судового збору на суму 27 грн. 20 коп. (а.с. 28). Після усунення недоліків (а.с. 41-44) ухвалою суду від 22.07.2019 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження (а.с. 46). Ухвалою суду від 06.09.2019 року клопотання представника відповідача [PERSON] задоволено, замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, котре призначено на 29.11.2019 року (а.с. 52). 12.09.2019 року від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 56-59), відповідно до якого просила відмовити у задоволенні позову, оскільки на час винесення рішення Окружного адміністративного суду від 27.12.2016 року щодо внесення до реєстру інформації про позивача [PERSON] , дія статті 49 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 170-ХІІ, щодо пільг з оплати житлово-комунальних послуг, абонентної плати за користування квартирним телефоном пенсіонерам з числа слідчих прокуратури втратила чинність, а пільги вказаній категорії громадян відповідно до Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII не передбачені. Тому заборгованість за послуги з постачання природного газу виникла лише з вини безпосередньо самого позивача, а включення [PERSON] до реєстру, як слідчого прокуратури на пенсії за рішенням суду, не дає права на пільги, оскільки згідно із законами України права на пільги з оплати житлово-комунальних послуг, абонентської плати за користування квартирним телефоном на слідчих прокуратури на пенсії не передбачено. Крім того, відповідно до ст. 1191 ЦК України, підставою регресного позову є відповідальність сторони, що заподіяла шкоду за завдану шкоду та зокрема, факт виплати позивачем, що пред`явив зворотну вимогу, визначеної суми боргу в рахунок відшкодування завданої шкоди. Таким чином, у позивача на час подання позову про відшкодування шкоди в порядку регресу не виникло право, оскільки відсутні докази виконання рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06.12.2018 року, так як позов щодо пред`явлення регресної вимоги може бути поданий лише після виконання зазначеного позову. 16.09.2019 року від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив відповідача (а.с. 63-64), відповідно до якої зазначив, що саме через неправильне застосування Закону діями відповідача його було виключено з реєстру осіб, що мають право на пільги та посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду України від 30.03.2016 року у справі № 6-2598цс-15 не є обґрунтованою, оскільки справа стосується зовсім інших правовідносин, пов`язаних зі страхуванням. Ухвалою суду від 29.11.2019 року залучено у справі в якості третьої особи Управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради Чернігівської області (а.с. 89). Ухвалою суду від 19.02.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.04.2020 року (а.с. 95). Ухвалами суду від 06.04.2020 року, від 17.04.2020 року клопотання позивача [PERSON] про проведення судового засідання у справі в режимі відеоконференції задоволено (а.с.101, 104). У судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку позивач позов підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини та доводи, просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на викладене у відзиві, просила відмовити у задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши докази, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.12.2016 року адміністративний позов [PERSON] задоволено частково, визнано дії Міністерства соціальної політики України щодо зняття [PERSON] , який є пенсіонером з числа слідчих прокуратури, з обліку у Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги протиправними, зобов`язано Міністерство соціальної політики України внести до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги відомості про [PERSON] , який є пенсіонером з числа слідчих прокуратури до картки пільговиків категорії «слідчий прокуратури на пенсії» з 15 липня 2015 року, стягнуто з Міністерства соціальної політики України на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 487 грн. 20 копійок за рахунок державного бюджету України (а.с. 29-31). Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06.12.2018 року у справі № 742/2636/18 позов ТОВ «Чернігівгаз Збут» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожитий газ задоволено, стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Чернігівгаз Збут» заборгованість за послуги з постачання природного газу за період з 01.07.2015 року по 31.03.2018 року у розмірі 18 784 грн. 32 коп., витрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в розмірі 2 343 грн. 93 коп., три проценти річних в розмірі 591 грн. 59 коп., а всього 21 719 грн. 84 коп., стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Чернігівгаз Збут» судовий збір у розмірі в розмірі 1 762 грн. (а.с. 32-33). 10.12.2018 року та 29.03.2018 року позивач [PERSON] звертався до Управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради Чернігівської області із заявами щодо виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.12.2016 року (а.с. 12,14). Листами Управління праці та соціального захисту населення Прилуцької міської ради Чернігівської області від 30.03.2018 року та від 20.12.2018 року [PERSON] повідомлено, що 02.07.2015 року Верховною Радою України прийнятий Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» щодо удосконалення та особливостей застосування окремих положень» № 578-УІІІ, який набрав чинності 15.07.2015 року, згідно з яким пенсіонери з числа слідчих прокуратури втратили право на пільги з оплати житлово-комунальних послуг, користування телефоном. Тому позивач був знятий з обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі пільговиків, як отримувач пільг. Щодо виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.12.2016 року, то дана постанова належить до виконання Міністерством соціальної політики України (а.с. 10-11). Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає про наявність вини відповідача з невиконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.12.2016 року, внаслідок чого у позивача виникла та зросла заборгованість за спожитий природний газ та стягнення з нього заборгованості у розмірі 23 481 грн. 84 коп., що є підставою для відшкодування матеріальної шкоди в такому розмірі на його користь на підставі ст. 1166, 1173, 1191 ЦК України. Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. У статті 19 Конституції України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 56 Конституції України встановлює, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог статті 1166 ЦК України покладено на відповідача. Згідно зі ст. 1173 ЦК України відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними повноважень, відшкодується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до положення ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Регрес - право відповідальної особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким відповідальна особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим і виникло нове пов`язане саме з регресною вимогою. Підставою регресного позову є відповідальність заподіювача шкоди за завдану шкоду та факт виплати позивачем, що пред`явив регресну вимогу, певної грошової суми в рахунок відшкодування завданої шкоди. Право зворотньої вимоги виникає лише після того, як відбулася виплата. За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Разом з тим, жодних належних, допустимих доказів на підтвердження виконання позивачем рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06.12.2018 року щодо сплати суми заборгованості у розмірі 23 481 грн. 84 коп. суду не надано. Посилання позивача на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 27.12.2016 року, якою встановлена вина відповідача та внаслідок невиконання якої у позивача виникла заборгованість у вказаному розмірі, суд не приймає до уваги, оскільки наявність такого рішення не є достатньою підставою для пред`явлення регресного позову та такий позов може бути пред`явлений лише після виконання рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06.12.2018 року, оскільки до моменту виконання в іншої особи, яка відшкодовує шкоду, немає витрат, які підлягають відшкодуванню. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх безпідставністю. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем за подання позову, йому не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed