Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

У березні 2017 року позивач звернулася до суду з даним позовом. Свій позов мотивує тим, що [INFO] помер її чоловік, [PERSON]. Після смерті, якого відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право на земельну частку (пай) на території Веприцької сільської ради Фастівського району Київської області розміром 3,54 га. З метою реалізації свого права на спадщину вона звернулася до державного нотаріуса Фастівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак отримала відмову, оскільки нею не було надано правовстановлюючого документу на дану земельну ділянку. Оскільки іншим способом, вона не може реалізувати своє право на отримання спадкового майна, тому змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, повідомлялися судом вчасно та належним чином. Від представника позивача до суду надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі та участі позивача, на підставі наявних у справі доказів та задовольнити позов. Представник відповідача - Веприцької сільської ради Фастівського району Київської області в судове засідання не з'явився, повідомлявся судом вчасно та належним чином. Направив до суду листа, в якому просить суд розглянути справу без участі представника сільської ради та прийняти рішення відповідно до діючого законодавства. Зазначив, що Веприцька сільська рада, як відповідач проти позовних вимог не заперечує. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із частиною першою статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що [PERSON] помер, [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про смерть, Серія [NUMBER], від 10 липня 2003 року. (а.с.7). Згідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 00017641897 від 09 лютого 2017 року, [PERSON], народився [INFO], його батьками записані [PERSON] та [PERSON]. (а.с.12). Відповідно до Свідоцтва про одруження Серія [NUMBER] від 4 березня 1979 року, [PERSON] 4 березня 1979 року уклав шлюб з [PERSON], яка після одруження змінила прізвище на «[PERSON]». (а.с.8). Між тим, з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть № 00017641834 від 09 лютого 2017 року вбачається, що мати спадкодавця - [PERSON], померла [INFO]. Як вбачається з листа Управління Держгеокадастру у Фастівському районі Київської області Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 13.02.2017 року № 99-1015-99.3-139/2-17, то станом на 01.01.2013 року згідно Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі та архіву Управління Держгеокадастру, державний акт на право приватної власності на земельну ділянку на [PERSON] та [PERSON], померлого [INFO], який в свою чергу фактичного прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON], не зареєстровані та ними не отримувалися. В технічній документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки громадянам власникам сертифікатів на земельну частку (пай) із земель колишньої колективної власності реформованого КСП «Хлібороб» Веприцької сільської ради Фастівського району Київської області [PERSON] та [PERSON], померлий [INFO], який в свою чергу фактично прийняв спадщину після своєї матері [PERSON] відсутні. (а.с.9). Відповідно до Книг реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) виданих по Веприцькій сільській раді Фастівського району Київської області, за порядковим номером 43 від 20.12.1996 року, за [PERSON] зареєстрований та був нею отриманий сертифікат серії [NUMBER], розміром земельної частки (паю) - 3,54 га та вартістю 11386,76 грн. (а.с.10). Окрім того, відповідно до Довідки № 81 від 30.01.2017 року, виданої Веприцькою сільською радою, вбачається, що [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON], яка померла [INFO], а саме проживав у спадковому будинку в [ADDRESS], обробляв земельну діяльну та інше. (а.с.13). Як вбачається з відмови Державного нотаріуса [PERSON], позивач зверталася до Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку, однак їй було відмовлено у зв'язку з тим, що нею не додано жодного правовстановлюючого документу на земельну частку (пай). (а.с. 15). Відповідно до Інформаційних довідок № 46922086 та № 46922097 від 28.02.2017 року, вбачається що спадкові справи після смерті [PERSON], [INFO] та його матері [PERSON], померлої [INFO] - не заводилися.(а.с.26-27). Відповідно до ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а як вбачається з матеріалів справи позивачем було надано суду достатньо доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Враховуючи викладене, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам та те, що позивач не має іншого шляху, окрім судового, для вирішення свого порушеного права, суд вважає вимоги позивача доведеними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved