overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

У березні 2014 року ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги газопостачання, мотивуючи свої вимоги тим, що ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» надає послуги з газопостачання, у тому числі і відповідачу. Відповідач своєчасно не сплатив за послуги з газопостачання, у зв'язку з чим за ним виникла заборгованість, яка станом на 01.02.2014р. складала 1460,34 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутністю, а також про те, що не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Відповідно до ухвали суду ведеться заочний розгляд справи. Дослідивши зібрані по справі докази, суд доходить до наступного. ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» надає послуги з газопостачання відповідачу, який проживає за адресою: [ADDRESS]. 03.12.2013р. між ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» та [PERSON] укладений договір про надання послуг з газопостачання та відповідачу відкрито особовий рахунок [NUMBER]. Пунктом 1 вказаного договору визначено, що виконавець зобов'язується безперервно надавати споживачеві, членам його сім'ї та іншим особам, зареєстрованим у квартирі, приватному будинку, послуги з постачання природного або скрапленого газу від групових резервуарних установок для побутових потреб з гарантованим рівнем надійності, безпеки, якості та величиною тиску, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами (цінами) у строки і на умовах, передбачених цим договором. Пунктом 16 Договору визначено, що розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати за газ та послуги з газопостачання є календарний місяць. Плата вноситься не піздніше 10 числа наступного місяця. Згідно з п. 17 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 2246 від 09.12.1999р., розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання є календарний місяць. Плата за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця. Положеннями п. 39 зазначених Правил, визначено, що у разі коли між споживачем і газопостачальником (газорозподільним) підприємством не досягнуто згоди про надання послуг з газопостачання, розміру їх оплати, відшкодування збитків, спірні питання вирішуються в судовому порядку. [PERSON] свої зобов'язання за договором не виконував, у зв'язку з чим за ним виникла заборгованість, яка станом на 01.02.2014р. складала 1460,34 грн.. На підставі викладеного, оцінюючи представлені суду докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп..

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

У березні 2014 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (далі Банк) звернулося до суду з позовом про дострокове солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] (поручителя) заборгованості за кредитним договором в розмірі 8214, 77 доларів США ( 65 660, 66 гривень) та судові витрати. Заяву мотивовано тим, що відповідно до Кредитного договору від 06.06.2008 р. Банком було надано [PERSON] кредит в сумі 10 000 доларів США строком до 05.06.2018 р. зі сплатою 14, 0 % річних. Відповідачем [PERSON] не виконуються умови кредитного договору, порушено зобов'язання і станом на 04.02.2014р. заборгованість по кредиту становить 6355, 88 доларів США (50 802, 55 грн.) з яких прострочена заборгованість за кредитом - 244, 38 доларів США, заборгованість по сплаті відсотків - 457, 04 доларів США. Посилаючись на зазначені обставини, а також на порушення [PERSON] зобов'язання перед Банком і що її поручитель [PERSON] відповідно до Договору поруки від 06.06.2008 р. взяв на себе зобов'язання перед Банком відповідати по зобов'язанням [PERSON], що виникають з умов кредитного договору в повному обсязі, то Банк просив стягнути з відповідачів заборгованість по кредитному договору. Позивач в судове засідання не з'явився, просив розглянути справу за його відсутності, позов підтримує повністю. Представник відповідачів позов визнав частково, а саме в частині допущення відповідачами заборгованості перед Банком по кредиту та відсоткам. Щодо нарахування та стягнення пені з відповідачів заперечив повністю. Вислухавши пояснення представника відповідачів та перевіривши матеріали в справі суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Представник відповідачів визнав факт заборгованості відповідачів перед Банком по кредиту у сумі 6 355, 88 доларів США та по сплаті відсотків - 457, 04 доларів США. Отже дана обставина визнана сторонами і доказуванню не підлягає, тому позов в цій частині підлягає до повного задоволення. Представник відповідачів заперечує щодо стягнення з відповідачів пені в повному обсязі, натомість Банк просить стягнути з відповідачів пеню в розмірі 0, 5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, яка станом на 04.02.2014 р. становить 1401, 85 доларів США. Дана вимога позивача підлягає до часткового задоволення виходячи з такого. Відповідно до п. 1) ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу , пені). Тому, на підставі вищезазначеної норми закону суд вважає, що пеню із відповідачів слід стягнути за один рік, а саме із березня 2013 року по лютий 2014 р. і така становить 399, 51 долар США або 3192, 08 грн. за курсом гривні до долара США на день розрахунку - 7, 9930 грн. за 1 долар. Вимога позивача про стягнення пені з відповідачів ґрунтується на законодавстві ( ст. ст. 611, 615 ЦК України) та відповідно до п. 16.3 Кредитного договору № 014/4081/82/39379 від 06.06.2008 р. Судові витрати з відповідачів суд стягує на користь позивача відповідно до ст. 88 ч.1 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-01 00:00:00

У березні 2014 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на майно у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/1179/74/1287 від 25 квітня 2007 року. 12 серпня 2014 року представник позивача,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

У березні 2014 року позивач [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON]) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради (далі по тексту - відповідач) про визнання права власності. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] помер його дядько [PERSON], після якого відкрилася спадщина. Відповідно до заповіту від 07.04.2011 року, в реєстрі №411, [PERSON] призначив позивача своїм спадкоємцем, та заповів йому все майно, що належало йому на день смерті. Після звернення позивача до першої нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 2/3 частини квартири [ADDRESS], оскільки право власності у спадкодавця не виникло, враховуючи те, що він не здійснив державну реєстрацію свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.06.2008 року в Київському міському Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що позбавляє позивача права отримати у власність на підставі заповіту померлого від 07.04.2011 року 2/3 частини квартири [ADDRESS], у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просить визнати за ним право власності на 2/3 частини квартири [ADDRESS]. У судове засідання, яке відбулося 08.08.2014 року, позивач не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, через канцелярію суду представником позивача [PERSON] направлено заяву, відповідно до якої остання просить розглядати справу у відсутність сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, наявних в матеріалах справи, про причини неявки в суд не повідомив. Заяв та клопотань від нього на адресу суду не надходило. Суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

У березні 2014 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] в якому прохала розірвати шлюб з відповідачем, в зв'язку з тим, що позивач виїхала на постійне місце проживання в США. Позивач [PERSON] до суду не з»явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON], до суду не з»явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову повністю. Судом встановлено, що сторони з 01 жовтня 2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що в книзі реєстрації шлюбів, зроблено відповідний актовий запис №1416 від 01 жовтня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], зареєстроване та видане Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області 01 жовтня 2011 року. Від шлюбу сторони дітей не мають. Сторони сімейно-шлюбних стосунків не підтримують з вересня 2012 року. Проживають окремо. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналіз наведених обставин справи вказує на неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. За таких обставин позов задовольняється в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

У березні 2014 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. В обґрунтування позову зазначив, що 07 серпня 2010 року між ним [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Центральним ВРАЦС Полтавського МУЮ. Просив розірвати шлюб в зв'язку з припиненням шлюбних відносин. 31 жовтня 2014 року ухвалою суду визнано мирову угоду між сторонами від 31 жовтня 2014 року та закрито провадження у справі в частині поділу спільного майна подружжя. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засідання позов про розірвання шлюбу підтримали, просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов про розірвання шлюбу визнали, просили його задовольнити. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову повністю. Судом встановлено, що сторони з 07 серпня 2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що в книзі реєстрації шлюбів, зроблено відповідний актовий запис №861 від 07 серпня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] зареєстроване та видане Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області 07 серпня 2010 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], зареєстроване та видане Октябрським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області.. Сторони сімейно-шлюбних стосунків не підтримують. Проживають окремо. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналіз наведених обставин справи вказує на неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу. За таких обставин позов задовольняється в повному обсязі. Спору з ким із сторін залишиться в разі розірвання шлюбу проживати дитина, на час розгляду справи немає. [PERSON] є інвалідом 2 групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення та довідкою до акту огляду МСЕК від 18 лютого 2013 року, а тому звільнений від сплати судового збору за звернення до суду. Відповідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Стягнути з [PERSON] на користь держави судові витрати у розмірі 243 гривні 60 копійок, оскільки [PERSON] звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

У березні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 10 січня 2004 року виконавчим комітетом Гор-Пустоварівської сільської ради Володарського району Київської області між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис № 1. Від сумісного проживання вони мають двох дітей - сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], які проживають разом з подружжям та знаходяться на їх утриманні. Основною причиною розпаду сім'ї позивач [PERSON] зазначає різні погляди на життя, в тому числі на сімейні стосунки, через що в сім'ї постійно виникали сварки та непорозуміння. Вже більше року вони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбні відносини. Позивач [PERSON] вважає, що їхній шлюб носить формальний характер, так як кожен із них живе своїм особистим життям. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив розірвати шлюб між ним та [PERSON], зареєстрований 10 січня 2004 року виконавчим комітетом Гор-Пустоварівської сільської ради Володарського району Київської області. Суд, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що з 10 січня 2004 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу подружжя має двох дітей - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], та дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Відповідно до довідки виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, [PERSON] дійсно зареєстрований та проживає [ADDRESS], та разом з ним проживають та знаходяться на його утриманні діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Подружнє життя між ними виявилося неможливим, оскільки у позивача та відповідача різні погляди на життя. Їхня сім'я розпалася, більше трьох місяців вони не ведуть спільного господарства, сім'ю зберегти не бажають, строк на примирення не потрібен. Згідно вимог ст. 112 Сімейного кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач [PERSON] просила залишити їй прізвище «[PERSON]», а тому суд залишає прізвище відповідачці після розірвання шлюбу - [PERSON].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

У березні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 25 грудня 1987 року відділом реєстрації актів цивільного стану м. Кривий Ріг між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис № 1426. Від шлюбу мають двох дітей - сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя між ними не склалося, оскільки вони є різними за поглядами людьми, внаслідок чого між ними часто виникали сварки та непорозуміння. Враховуючи викладене, [PERSON] просив розірвати шлюб між ним та [PERSON] Суд, з'ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що з 25 грудня 1987 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу подружжя має двох дітей - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Подружнє життя між ними виявилося неможливим, оскільки у позивача та відповідача різні характери та погляди на життя, внаслідок чого виникають непорозуміння. Їхня сім'я розпалася, більше шести місяців вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюбно-сімейні відносини не підтримують. Сім'ю зберегти не бажають, строк на примирення не потрібен. Згідно вимог ст. 112 Сімейного кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач [PERSON] просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]», а тому після розірвання шлюбу суд залишає прізвище відповідачці «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

У березні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що з 27.04.2007р. він перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, з травня 2013 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає з відповідачем і на утримання якого позивач надає матеріальну допомогу добровільно. Позивач вважає, що спільне життя з відповідачем не склалося через втрату почуття взаємної любові та поваги, несумісність поглядів на спільне життя та сімейні відносини, просить суд розірвати укладений між сторонами шлюб. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив суд розглядати справу за його відсутності, позов підтримав повністю, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON], до судового засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлена своєчасно у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила, на підставі чого, суд,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

У березні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. У серпні 2014 року [PERSON] звернулася із зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 13.08.2014 року дані вимоги об'єднані в одне провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 16.10.2014 року позовні вимоги [PERSON] залишені без розгляду. Таким чином суд при ухваленні даного судового рішення вирішує справу виключно в частин зустрічної позовної заяви [PERSON] Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовувала тим, що 29 грудня 1995 року вона уклала із [PERSON] шлюб, який зареєстрований міським палацом шлюбів м. Полтави. Від шлюбу вона із відповідачем мають спільну доньку [PERSON], яка народилася [INFO] року та на даний час [PERSON] не сплачує їй аліменти на утримання доньки в зв'язку з чим і прохала з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог стягнути на її користь неустойку (пеню) у розмірі 79925 гривень 80 копійок. В судовому засіданні представник позивача по зустрічному позову [PERSON] - [PERSON] підтримав позов у повному обсязі та надав аналогічні пояснення викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в черговий раз не з'явився в судове, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України справу розглянув без участі відповідача на основі наявних у справі даних та доказів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача за зустрічним позовом -[PERSON], дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, вважає позов [PERSON] таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 грудня 1995 року [PERSON] уклала із [PERSON] шлюб, який зареєстрований міським палацом шлюбів м. Полтави. Від шлюбу вона із відповідачем мають спільну доньку [PERSON], яка народилася [INFO] року. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 24 грудня 2013 року із [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] у розмірі 3000,00 гривень щомісячно починаючи з 06.09.2013 року. [PERSON] не сплачує аліменти на користь [PERSON] у розмірі передбаченому рішенням Апеляційного суду Полтавської Області від 24.12.2013 року в зв'язку чим станом на 29.09.2014 року у [PERSON] з його вини мається заборгованість зі сплати аліментів станом на 29.09.2014 року у розмірі 37980 гривень. Частина 1 ст. 196 СК України передбачає, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. В зв'язку з несвоєчасною сплатою [PERSON] аліментів розмір неустойки (пені) станом на 29.09.20144 року становить 79925,80 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved