Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON]О, третя особа Перша Маріупольська державна нотаріальна контора про зняття заборони відчуження обєкта нерухомого майна. На обґрунтування вимог позивач посилалася на те, що позивач є спадкоємцем після смерті матері - [PERSON], яка померла 14 січня 2017 року. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме квартира [ADDRESS]. На зазначену квартиру Першою Маріупольською державною нотаріальною конторою 04 листопада 1996 року на підставі договору довічного утримання №9-5099, укладеного 04 листопада 1995 року між [PERSON] та [PERSON] Рішенням Жовтневого районного суду Донецької області від 26 липня 2001 року №2-3927/2001 договір довічного утримання був визнаний недійсним. Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 26 жовтня 2001 року, а також ухвалою колегії суддів судової палати по цивільним справам Верховного Суду України від 15 лютого 2002 року зазначене рішення залишено без змін. 11 вересня 2017 року позивач звернувся до Першої Маріупольської державної нотаріальної контори про зняття заборони відчуження, однак було відмовлено, оскільки сторони по договору довічного утримання до нотаріальної контори у безспірному порядку не звертались, а також рішення суд про зняття заборони не надали, будь-яких відміток про розірвання договору у Реєстрі для реєстрації заборон відчуження обєктів нерухомого майна не міститься. Оскільки заборона відчуження досі не знята, що є перешкодою [PERSON] для успадкування квартири, тому просить суд зняти заборону відчуження з квартири [ADDRESS], накладеного Першою Маріупольською державною нотаріальною конторою 04 листопада 1995 року на підставі договору довічного утримання №9-5099, укладеного 04 листопада 1995 року між [PERSON] та [PERSON] Відповідно до пункту 9 розділу ХІІІ Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017\~року, провадження в цивільних справах здійснюються відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У звязку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року, в редакції Закону № 2147-VIII від 03\~жовтня 2017 року. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 15 вересня 2017 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 23 лютого 2018 року вирішено провести заочний розгляд справи. Представник позивача надала до суду заяву в якій просив розглянути справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, у разі відсутності у судовому засідання відповідача, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник Першої Маріупольської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, надавши письмові пояснення на адресу суду, відповідно яких Першою Маріупольською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №104/2017 після смерті [PERSON], померлої 14 січня 2017 року. До складу спадщини входить квартира [ADDRESS]. Свідоцтво про право на спадщину спадкоємцю не видано, оскільки наявне обтяження, зареєстроване у Єдиному реєстрі заборон відчужень обєктів нерухомого майна. Накладення заборони відбулось на підставі договору довічного утримання №9-5099, укладеного 04 листопада 1995 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] У даному випадку нотаріус знімає заборону відчуження майна при розірванні договору за згодою сторін або за рішенням суду про визнання договору довічного утримання недійсним та про скасування запису №2236675 про обтяження щодо вказаної квартири, зареєстрованого у Єдиному реєстрі заборон відчужень обєктів нерухомого майна. Рішенням Жовтневого районного суду Донецької області від 26 липня 2001 року №2-3927/2001 договір довічного утримання був визнаний недійсним, але при ухваленні рішення не вирішено питання про скасування запису про обтяження щодо накладеної заборони відчуження, власником якої значиться [PERSON], що міститься у Державному реєстрі речових прав та зареєстровано за №2236675 у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна, який є архівною складовою Державного реєстру прав. На цей час архівні справи, що були підставою для реєстрації обтяжень за період 1981-1995 роки на цей час списані та знищені. Архівні книги та журнали для реєстрації заборон, а також усі документи, на підставі яких вчилися нотаріальні дії, в тому числі договори довічного утримання за період 1943-2001 роки, включно, були передані до Донецького обласного державного нотаріального архіву для подальшого їх зберігання та залишились в архівосховищах у місті Донецьку, територія якого на цей час непідконтрольна Україні. Розгляд справи просить проводити за відсутності її представника. Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч.\~2\~ст.\~247 ЦПК України, у звязку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, згідно зі свідоцтвом про смерть серії І-НО №892690, виданого Центральним районним у місті Маріуполя відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області [PERSON], [INFO], померла 14 січня 2017 року, про що 16 січня 2017 року зроблений актовий запис №140. Згідно зі свідоцтвом про народження серії VII-УР №0049693, виданого 19 серпня 1995 року [PERSON] народився 12 грудня 1960 року, батьками зазначені: [PERSON], [PERSON], про що 26 грудня 1960 року зроблений актовий запис №1027. Щодо права позивача на звернення до суду з цим позовом, то суд виходить з наступного. Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №48513686 від 24 липня 2017 року, 21 лютого 2017 року після смерті [PERSON], померлої 14 січня 2017 року Першою маріупольською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за №60269606. Згідно з відповіддю від 11 вересня 2017 року №2747/01-16 Першої маріупольської державної нотаріальної контори на звернення [PERSON] вбачається, що накладення заборони відбулось на підставі договору довічного утримання №9-5099, укладеного 04 листопада 1995 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] У даному випадку нотаріус знімає заборону відчуження майна при розірванні договору за згодою сторін або за рішенням суду про визнання договору довічного утримання недійсним та про скасування запису №2236675 про обтяження щодо вказаної квартири, зареєстрованого у Єдиному реєстрі заборон відчужень обєктів нерухомого майна. Оскільки заборона відчуження мала бути знята на підставі та на виконання рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 липня 2001 року, однак вказане питання судом не вирішено. Зняття заборони за договором довічного утримання та внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про припинення заборони та внесення відмітки про погашення запису за даними Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна слід вирішувати в судовому порядку. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі квартиру, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України, в редакції Закону № 2147-VIII від 03\~жовтня 2017 року, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Системний аналіз наведених норм права, а також та обставина, що позивач у передбачені законом строки звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, дають підстави для висновку про наявність у позивача як спадкоємця за законом права на звернення до суду із позовом про скасування арешту, оскільки таке право перейшло до позивача як спадкоємця з моменту відкриття спадщини, і не може бути підставою для відмови від права на звернення до суду за захистом. Щодо вимог, які у справі є предметом спору, то суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №92663772 від 24 липня 2017 року на квартиру [ADDRESS] накладена заборона (архівний запис), реєстраційний номер обтяження №2236675, підстава обтяження договір утримання №9-5099, укладеного 04 листопада 1996 року, власник [PERSON] 07 травня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування квартири [ADDRESS], загальною площею 45,2 кв.м, жилою площею 28,1 кв.м, яка належить [PERSON] на підставі реєстраційного посвідчення, яке видане Маріупольським бюро технічної інвентаризації 02 квітня 1992 року за №35500, який був посвідчений державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] Згідно з довідкою від 21 лютого 2017 року, виданою Маріупольським бюро технічної інвентаризації за [PERSON] зареєстрована квартира [INFO], на підставі договору дарування №5-1335 від 07 травня 1998 року. 04 листопада 1995 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання, який зареєстрований у реєстрі за №9-5099 та 04 листопада 1995 року накладено заборону на квартиру [ADDRESS] до припинення договору довічного утримання. Згідно з рішенням Жовтневого районного суду Донецької області від 26 липня 2001 року №2-3927/2001 у позові [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування квартири [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON] 7 травня 1998 року, посвідченого Першою маріупольською нотаріальною конторою відмовлено, зустрічний позов [PERSON] задоволений та визнано договір довічного утримання від 04 листопада 1995 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений Першою маріупольською нотаріальною конторою, зареєстрований у реєстрі за №9-5099 недійсним. Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 26 жовтня 2001 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 липня 2001 року залишено без змін. Ухвалою колегії суддів судової палати з цивільних справ Верховного Суду України від 15 лютого 2002 року в задоволенні касаційної скарги [PERSON] відмовлено. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже, за установлених судом обставин, суд вважає, що на теперішній час у позивача як спадкоємця наявні обмеження у здійсненні свого права, зокрема, отримання майна за спадщиною, користування та розпорядження ним, [PERSON] як спадкоємець наділений усіма правами спадкодавця щодо захисту, у тому числі і тими, які передбачені ст. ст. 319, 321, 391 ЦК України, в звязку з чим суд дійшов висновку, що її вимоги ґрунтуються саме на його праві на арештоване майно, тому підлягають розгляду за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved