Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

у вересні 2014 року [PERSON] звернулася у суд з позовом до ОСББ «Медик-1» про визнання права власності в порядку ст. 392 ЦК України. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS], в якому створено та діє ОСББ «Медик-1». В будинку нараховується 111 власників квартир та 11 власників нежилих приміщень. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10 липня 2013 року задоволено позов ОСББ «Медик-1». Постановлено визнати недійсним п. 7.4 договору найму нежилих приміщень від 01 червня 2011 року щодо права наймача здійснити викуп нежитлового приміщення, яке розташоване в підвальній частині житлового будинку на рівні - 9.000, в осях А-Л, 1-7/8, загальною площею 351,9 кв.метри у будинку [ADDRESS]. Позивач зазначає, що даним рішенням були встановлені обставини, згідно яких вказане підвальне приміщення є допоміжним технічним приміщенням, призначеним для забезпечення експлуатації та належного функціонування будинку, яке віднесене до неподільного майна, відчуження якого заборонено чинним законодавством. Протоколом Правління ОСББ «Медик-1» від 25 червня 2014 року № 1/06 було прийнято рішення про відчуження вказаних допоміжних приміщень. На думку позивача, вказане свідчить про те, що відповідачем не визнається та піддається сумніву наявність у позивача суб'єктивного права власника, яка не підтверджена відповідними доказами. За таких підстав, позивач вважає, що її права мають бути захищені судом шляхом їх визнання в порядку, передбаченому ст. 392 ЦК України. Позивач просить визнати, що допоміжні приміщення, загальною площею 351,9 кв.метри, розташовані на позначці - 9.000 в осях А-Л, 1-7/8 у підвалі будинку [ADDRESS] належать їй на праві спільної сумісної власності. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Представник відповідача визнав позовні вимоги та не заперечував проти їх задоволення. Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], загальною площею 162,40 кв.метри, житловою площею 73,50 кв.метри, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 09 квітня 2008 року Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА). (а.с. 4) Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10 липня 2013 року задоволено позов ОСББ «Медик-1» Визнано недійсною умову договору, викладену у п. 7.4 договору найму нежилих приміщень від 01 червня 2011 року, укладеного між ОСББ «Медик-1» по [ADDRESS] та [PERSON], щодо права наймача здійснити викуп нежитлового приміщення, яке розташоване в підвальній частині житлового будинку на рівні «-9», загальною площею 351,9 кв.м, що розташоване у будинку [ADDRESS]. (а.с. 7-10) Рішенням Правління ОСББ «Медик-1», оформленим протоколом № 1/06 від 25 червня 2014 р., вирішено погодити укладення договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, загальною площею 351,9 кв.метри, розташованих у підвалі будинку на позначці -9.000 в осях А-Л, 1-7/8. (а.с. 5-6) [PERSON], звертаючись у суд з даним позовом, просить визнати, що допоміжні приміщення, загальною площею 351,9 кв.метри, розташовані на позначці - 9.000 в осях А-Л, 1-7/8 у підвалі будинку [ADDRESS] належать їй на праві спільної сумісної власності. Як на правову підставу своїх позовних вимог посилається на ст. 392 ЦК України. також зазначає, що ОСББ «Медик-1» не визнається та піддається сумніву наявність у позивача суб'єктивного права власника, яка не підтверджена відповідними доказами, зважаючи на те, що Правління ОСББ «Медик-1» від 25 червня 2014 року № 1/06 було прийнято рішення про відчуження вищевказаних допоміжних приміщень у житловому будинку [ADDRESS]. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. [PERSON] у позовній заяві посилається на те, що підвальне приміщення, загальною площею 351,9 кв.метри, розташоване на позначці -9.000 в осях А-Л, 1-7/8 у будинку [ADDRESS] є допоміжними приміщеннями, призначеними для забезпечення експлуатації та належного функціонування будинку, яке віднесене до неподільного майна, відчуження якого заборонено чинним законодавством. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення); нежиле приміщення - приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин. Частиною 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладочки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Рішенням Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року було дано офіційне тлумачення положень пункту 1 частини 1, пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року та зазначено, що в аспекті конституційного звернення і конституційного подання положення частини першої статті 1, положення пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» треба розуміти так: 1.1. Допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладочки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. 1.3. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності. Відповідно до ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також: власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Таким чином, власники квартир багатоквартирного будинку, отримуючи право власності на квартири, автоматично стали співвласниками допоміжних приміщень загального користування багатоквартирного будинку, тому всі власники квартир мають рівні права на користування допоміжними приміщеннями будинку. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності - це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов'язки власника не порушувати прав та законних інтересів інших осіб. Статтею 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Звертаючись в суд позовом [PERSON] зазначає, що ОСББ «Медик-1» не визнається та піддається сумніву наявність у позивача суб'єктивного права власника, яка не підтверджена відповідними доказами, зважаючи на те, що Правління ОСББ «Медик-1» від 25 червня 2014 року № 1/06 було прийнято рішення про відчуження вищевказаних допоміжних приміщень у житловому будинку [ADDRESS]. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Правління ОСББ «Медик-1», оформленим протоколом № 1/06 від 25 червня 2014 р., вирішено погодити укладення договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, загальною площею 351,9 кв.метри, розташованих у підвалі будинку на позначці -9.000 в осях А-Л, 1-7/8. (а.с. 5-6) За таких обставин, права [PERSON] як співвласника допоміжного приміщення підлягають захисту шляхом оспорювання вказаного рішення Правління ОСББ «Медик-1». Проте, сторона позивача не порушувала питання про визнання незаконним вказаного рішення, тому суд не має правових підстав давати в такий спосіб оцінку законності ухвалення рішення Правління ОСББ «Медик-1» № 1/06 від 25 червня 2014 р. На думку суду, вимога,заявлена [PERSON] у позовній заяві, не спрямована на захист порушеного права позивача щодо користування нею, як співвласником, допоміжними приміщеннями в будинку. За таких підстав, в задоволенні позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed