Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність банку земельної ділянки, посилаючись на те, що 26 червня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем [PERSON] був укладений договір № 252-003/ФКВ-08, згідно з умовами якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 30000 доларів США з розрахунку 15 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 26 червня 2008 року по 23 червня 2023 року. З метою забезпечення виконання зобовязання 26 червня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем було укладено договір іпотеки, згідно умов якого відповідач передав в іпотеку нерухоме майно, а саме земельну ділянку площею 0.2005 га, кадастровий номер 7323083600:02:003:0097, яка розташована на території с. Буда Новоселицького району Чернівецької області та належить йому на праві власності. 30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Український промисловий банк» на користь АТ «Дельта банк». Таким чином ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором. В порушення умов договору відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобовязання, у звязку з чим станом на 28 липня 2015 року допустив прострочену заборгованість за кредитним договором у еквіваленті за курсом НБУ в сумі 245097 гривень 79 копійок, яка складається з заборгованості по тіло кредиту в сумі 207258 гривень 02 копійки та суми заборгованості за відсотками в розмірі 37839 гривень 77 копійок. Оскільки, відповідач у добровільному порядку не повертає кредитні кошти, просив в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем права власності на земельну ділянку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та надав суду висновок субєкта оціночної діяльності про ринкову вартість земельної ділянки, яка є предметом іпотеки. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача позов не визнав та подав до суду заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема шляхом укладання договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачив б передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобовязання. Представник третьої особи Національного банку України в судове засідання не зявився, направивши на адресу суду письмові пояснення до позову, в яких позов визнав повністю та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 червня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 252-003/ФКВ-08, за умовами якого банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 30000 доларів США із сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 15 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк до 23 червня 2023 року. Відповідно до п.п. 2.4, 2.5 вищевказаного договору повернення кредиту здійснюється шляхом сплати щомісячного платежу у розмірі не менше як 166 доларів США. З метою забезпечення виконання зобовязання 26 червня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем [PERSON] було укладено іпотечний договір, згідно умов якого відповідач передав в іпотеку нерухоме майно, а саме земельну ділянку площею 0.2005 га, кадастровий номер 7323083600:02:003:0097, яка розташована на території с. Буда Новоселицького району Чернівецької області та належить йому на праві власності. З витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна вбачається, що відомості щодо заборони на вказану земельну ділянку, яка є власністю відповідача [PERSON], за заявою іпотекодержателя зареєстровані у даному реєстрі. Відповідно до п.п. 4.4;4.4.1 даного договору у випадку настання будь-якої з підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачених п. 4.1 цього договору ( в тому числі повне або часткове неповернення кредиту), іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги одним з наступних способів, в тому числі шляхом прийняття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобовязання. Цей іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. 30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Український промисловий банк» на користь АТ «Дельта банк». Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за вказаними кредитним та іпотечним договорами. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. \~ Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У відповідності до ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. А відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В порушення умов кредитного договору станом на 28 липня 2015 року відповідач допустив кредитну заборгованість перед позивачем на суму 245097 гривень, яка складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 207258 гривень 02 копійок та заборгованості по відсотках за користування кредитом в розмірі 37839 гривень 77 копійок, що підтверджується довідкою банку від 28 липня 2015 року. Згідно висновку субєкта оцінюваної діяльності вартість предмета іпотеки станом на 15 грудня 2015 року становить 270976 гривень. Частиною другою ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захисти цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст. 1,\~3 Закону України «Про іпотеку»\~іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії договору. Відповідно до ч. 1\~ст. 12 Закону України «Про іпотеку»\~у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно вимог ст. 17 вказаного Закону\~іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього\~Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди); з інших підстав, передбачених Законом. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Обставин щодо припинення дії договору іпотеки також у справі не встановлено. Відповідно до п. 2.1.6 договору іпотеки між сторонами у випадку порушення іпотекодавцем (позичальником) обовязків за цим та/або кредитним договором вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Пунктами 4.4; 4.4.1 іпотечного договору від 26 червня 2008 року між сторонами визначено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із перерахованих у цих пунктах способів, у тому числі шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпеченого іпотекою основного зобовязання, що є відповідним іпотечним застереженням. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. ст. 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. Аналогічне вбачається з п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 квітня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» та правової позиції, висловленої у Постанові Верховного Суду України від 11 грудня 2013 року при розгляді справи № 6-124 цс 13. З огляду на викладене, позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності підлягають задоволенню в повному обсязі. Заперечення відповідача на позов з мотивів того, що позивач не реалізував свого права на позасудове вирішення спору, суд вважає безпідставним, оскільки в укладеному іпотечному договорі сторони передбачили іпотечне застереження про те, що у випадку порушення позичальником умов кредитного договору іпотекодержатель за своїм вибором має право вимагати звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпеченого іпотекою основного зобовязання. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати по справі у виді судового збору, чинного на момент предявлення позову, що із розрахунку 1,5 % від ціни позову становить 3676 гривень 47 копійок. На підставі ст.ст. 16, 512, 514, 526, 530, 598, 599, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 12, 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», суд

Outcome: approved