Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 30 жовтня 2012 року між ним та відповідачем по справі [PERSON] укладено кредитний договір №НКЛ-4063732. За даним договором банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 4 000 000 грн. з розрахунку 24 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 30 жовтня 2012 року по 29 жовтня 2022 року. Оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту та сплаті відсотків за договором кредиту не виконував, станом на 31 липня 2014 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 15 534 853.83 грн., що складається з з заборгованості по тілу кредиту 3 970 784,23 грн., заборгованість за відсотками 1 206 796,01 грн., щоденна пеня в розмірі 10 357 273 грн. У якості забезпечення виконання кредитних зобовязань в іпотеку банку було передано домоволодіння та земельну ділянку. Через невиконання боржником взятих зобовязань, вони набули право звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі шляхом визнання за ними права власності на дану земельну ділянку та домоволодіння. А тому вони змушені звернутися до суду для захисту своїх прав. Просили суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 15 534 853.83 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту 3 970 784,23 грн., заборгованість за відсотками 1 206 796,01 грн., щоденна пеня в розмірі 10 357 273 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі предмета іпотеки у власність та визнання за позивачем права власності на домоволодіння площею 687,3 кв.м, житловою площею 166,2 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0804 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, що знаходяться за адресою: Київська область. Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Київська, буд. 54; судові витрати покласти на відповідачів. При розгляді справи позивач неодноразово уточнював позовні вимоги. Остаточно просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 31 654 502,50 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту 3 970 784,23 грн., заборгованість за відсотками 2 130 628,25 грн., щоденна пеня в розмірі 25 553 090,03 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі предмета іпотеки у власність та визнання за позивачем права власності на домоволодіння площею 687,3 кв.м, житловою площею 166,2 кв.м., вартість якого становить 3 903 177 грн., та земельну ділянку площею 0,0804 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, вартість якої становить 441 533 грн., що знаходяться за адресою: Київська область. Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Київська, буд. 54; судові витрати покласти на відповідачів. Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримала. Подала суду звіт про оцінку майна станом на 01 червня 2015 року та просила врахувати його при прийнятті рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. Суду пояснила, що відповідач порушив взяті на себе зобовязання та прострочив сплату кредиту. Є судове рішення про стягнення заборгованості та виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим, виконавчі провадження тривають. Інформації щодо виконавчого провадження по зверненню стягненню не має. Просила задоволити позов. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував. Суду пояснив, що дійсно є заборгованість по кредитному договору, але в даний час триває виконавче провадження по примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на це ж майно. Тому в даному випадку відбудеться подвійне стягнення. Просив відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову, виходячи з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При розгляді справи судом встановлено, що 30 жовтня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №НКЛ-4063732. Відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 4 000 000 грн. з розрахунку 24 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк до 29 жовтня 2022 року. Відповідно до п. 1.3 кредитного договору, повернення кредиту здійснюється згідно графіку платежів, але в будь-якому випадку не пізніше кінцевого строку повернення заборгованості. Згідно п. 3.1 3.4 договору позичальник також сплачує кредитору проценти за користування кредитом за процентною ставкою за період з дня видачі до строку фактичного повернення кредиту. Нараховані проценти сплачуються позичальником у валюті кредиту по 10 число кожного наступного місяця за місяцем нарахування процентів та одночасно з остаточним поверненням кредиту шляхом внесення готівкових коштів у касу банку або шляхом безготівкового перерахування з поточного рахунку позичальника. Відповідно до п2.4 кредитного договору, банк має право вимагати повного виконання кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій та інших платежів, передбачених цим договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником та/або його поручителями умов цього договору та договорів, укладених у забезпечення виконання позичальником зобов'язань за цим договором, а позичальник зобов'язаний протягом 60 календарних днів з дня отримання відповідної вимоги повернути суму заборгованості по кредиту, що залишилась, сплатити проценти, комісії, штрафні санкції, інші платежі за цим договором, а також відшкодувати збитки, завдані банку, у випадках, передбачених пп. а - ж, в тому числі і в випадку порушення позичальником строків платежів, що встановлені договором. 30 жовтня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладено іпотечний договір на забезпечення виконання кредитного договору №НКЛ-4063732 від 30 жовтня 2012 року. Відповідно до п. 2.1 в іпотеку передано домоволодіння площею 687,3 кв.м, житловою площею 166,2 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0804 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, що знаходяться за адресою: Київська область. Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Київська, буд. 54. Відповідно до поданого суду розрахунку заборгованості станом на березень 2015 року за відповідачем [PERSON] наявна заборгованість за кредитним договором в розмірі 31 654 502,50 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту 3 970 784,23 грн., заборгованість за відсотками 2 130 628,25 грн., щоденна пеня в розмірі 25 553 090,03 грн.. Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Як вбачається з положень ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. У п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказано, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для предявлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для предявлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 березня 2014 року стягнено з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 9 033 483,69 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту 3 970 784,23 грн., заборгованість за відсотками 1 091 915,23 грн., щоденна пеня в розмірі 3 970 784,23 грн. Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУ юстиції у Київській області від 29 листопада 2013 року відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, а саме на домоволодіння площею 687,3 кв.м, житловою площею 166,2 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0804 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, що знаходяться за адресою: Київська область. Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Київська, буд. 54. За рахунок коштів від реалізованого майна задоволити вимоги кредитора. Відповідно до рекомендацій, викладених в постанові, резолютивна частина рішення суду, в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обовязковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). При цьому суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України «Про іпотеку» (або статті 589 ЦК щодо заставодавця). У судовому засіданні судом розяснено право позивача на подачу доказів на підтвердженням доводам щодо перешкод по іншим виконавчим провадження, проведення чи не проведення прилюдних торгів щодо продажу предмету іпотеки. Разом з тим, представник позивача повідомила, що не відомо про хід виконання виконавчого провадження та чи реалізоване майно на торгах. Оскільки є рішення суду, яке набрало законної сили, про стягнення заборгованості з [PERSON], яке перебуває на виконанні у відділі ДВС, є виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки і в даний час також триває виконавче провадження, тому суд відмовляє у зверненні стягнення на іпотечне майно, оскільки при задоволенні позову відбудеться подвійне стягнення боргу за одним кредитним договором. Позивачем не подано суду доказів того, що звернення стягнення не може бути проведено при виконанні рішення районного суду про стягнення заборгованості у відкритому на даний час виконавчому провадженні та не надав доказів цим обставинам. Крім того, у процедурі реалізації іпотечного майна при примусовому виконанні також передбачено передача обєкта у власність кредитора. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed