Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

У березні 2018 року до Василівського районного суду звернувся ПАТ КБ «Приватбанк» із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому\~просить стягнути\~на свою\~користь заборгованість\~у розмірі\~35845,38\~грн.\~за кредитним\~договором б/н\~від 18\~квітня 2007\~року,\~а також\~судові витрати\~у розмірі\~1762,00\~грн.В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до укладеного договору б/н від 18 квітня 2007 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником прав та обовязків Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року змінено найменування позивача з Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», про що зазначено у п.1.1 Статуту ПАТ КБ «Приватбанк». 17 липня 2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін. У звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором, станом на 28 лютого 2018 року відповідач має заборгованість у сумі 35845 грн. 38 коп., яка складається з наступного: 1908 грн. 77 коп. - заборгованість за кредитом; 31791 грн. 59 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 200 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 1695 грн. 02 коп. - штраф (відсоткова складова). До теперішнього часу відповідач [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 18 квітня 2007 року у добровільному порядку не погасив, тому позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» вимушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів. Ухвалою Василівського районного суду від 03 квітня 2018 року відкрито провадження у справі. З 21 травня 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» змінило назву на АТ КБ «Приватбанк». Представник позивача в судове засідання не зявився, проте суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити за підставам, викладеними в позовній заяві. Відповідач [PERSON] проти позову заперечує, вважає позовні вимоги необґрунтованими. Також просить суд застосувати наслідки пропуску строку позовної давності позивачем. Представник відповідача адвокат [PERSON] також просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки відсутні підстави для задоволення позову, також позивач пропустив строк звернення з позовом до суду. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку в сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов'язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору. Частиною\~2 ст. 6 ЦК України \~передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані \~цими актами. У відповідності до ч.1, ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України \~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.627 ЦК України \~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 18 квітня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], відповідач отримав кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником прав та обовязків Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», у звязку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року змінено найменування позивача з Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», про що зазначено у п.1.1 Статуту ПАТ КБ «Приватбанк». 17 липня 2009 року проведено державну реєстрацію вказаних змін. Відповідач підтвердила свого згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжного карткою» та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Згідно наданого позивачем розрахунку суми заборгованості за кредитним договором б/н від 18 квітня 2007 року, відповідач [PERSON] станом на 28 лютого 2018 року має заборгованість у сумі 35845 грн. 38 коп., яка складається з наступного: 1908 грн. 77 коп. - заборгованість за кредитом; 31791 грн. 59 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 200 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 1695 грн. 02 коп. - штраф (відсоткова складова). Суд визнає доведеним, що відповідач [PERSON] зобовязання за вказаним договором належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 28 лютого 2018 року відповідач має заборгованість: 1908 грн. 77 коп. - заборгованість за кредитом; 31791 грн. 59 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк». Також суд визнає обґрунтованим стягнення штрафів відповідно до пункту 8.6. Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 1695 грн. 02 коп. штраф (процентна складова). В іншій частині суд визнає позовні вимоги необґрунтованими. АТ КБ «Приватбанк» зазначає, що станом на 28 лютого 2018 року відповідач [PERSON] має крім того заборгованість 200 грн. - за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 1695 грн. 02 коп. штраф (процентна складова). Суд вважає, що такі нарахування є неправомірними. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавлена певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Пеня, як вид неустойки нараховується у відсотках за несвоєчасно виконане зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, За положеннями ст.61 Конституції України зазначено, що ніхто не може двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. За одне й те саме порушення зобов'язання (порушення строків виконання зобов`язання, несвоєчасне виконання зобов`язання) Банк накладає подвійну відповідальність одного виду. Враховуючи вище викладене та відповідно до ст.549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне і те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 21.10.2015 року під час розгляду іншої аналогічної справи. Тому суд вважає, що одночасно застосовувати і штраф і пеню в даному випадку є неправомірно. Тому необґрунтованими є позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за Кредитним договором у сумі 200 грн. Разом з тим, суд відмовляє у задоволенні позову у звязку зі спливом позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Початок перебігу позовної давності визначається\~статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша\~статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті). Відповідно до п.п.9.12 «Умов та правил надання банківських послуг», Договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку ні одна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дій Договору, він автоматично лонгується на той же строк. Строк дії Карти вказаний на лицевій стороні Карти (місяць та рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця (п.п.3.1.1. «Умов та правил надання банківських послуг»). Згідно підпунктів 5.4., 5.5.2, 5.6.1. «Умов та правил надання банківських послуг», строк погашення по Кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним карткам без встановленого Мінімального обовязкового платежу, проводиться у наступному порядку: строк погашення процентів по кредиту щомісячно за попередній місяць; строк погашення Кредиту у повному обсязі, не пізніше наступного дня місяця, вказаного на платіжній картці. Проценти за користування Кредитом (в тому числі Простроченому кредиту та Овердрафту), передбачені Тарифами, нараховуються в останній операційний день місяця за кожен календарний день за фактично використані в рахунок Кредиту кошти, з дня списання суми з карткового рахунку. Черговість та розмір погашення Боргових зобовязань здійснюється в порядку, викладеному в Пам`ятці клієнта, яка є невід`ємною частиною договору. Як вбачається із вказаних правових норм та підтверджується Розрахунком заборгованості за договором б/н від 18 квітня 2007 року, Виписки за договором, укладений між сторонами договір б/н від 18 квітня 2007 року передбачає щомісячні платежі на погашення кредиту. Згідно правої позиції, викладеної у п.54 та п.59.\~Постанови [PERSON] Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12), [PERSON] Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання. Оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування\~право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного\~платежу починається\~після\~невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення\~чергового\~платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої\~статті 1050 ЦК України\~кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі\~статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі\~№ 6-2462цс16. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. З наданих позивачем розрахунків заборгованості за кредитним договором б/н від 18 квітня 2007 року вбачається, що останній платіж за умовами вищевказаного кредитного договору відповідачем [PERSON] було здійснено 22 квітня 2014 року, проте з позовом до суду за захистом своїх прав та інтересів АТ КБ «Приватбанк» звернувся лише 26 березня 2018 року, тобто після спливу трирічного строку звернення до суду (позовної давності). Суду не надано належних доказів, що 22 квітня 2014 року [PERSON] отримав кредитну карту №4149437824814972 з терміном дії до серпня 2016 року. Суд критично оцінює надану позивачем довідку про отримання відповідачем вказаної карти. Відповідач [PERSON] заперечує вказаний факт і АТ КБ «ПриватБанк» не надало доказів підпису відповідача про отримання карти №4149437824814972. Надана світлина, на якій зображений [PERSON] тримаючи пластикову карту, не містить жодних реквізитів щодо дати світлини, номера карти. Як пояснив [PERSON] зображену на світлині карту він отримав у 2007 році. Крім того, згідно наданих позивачем розрахунків заборгованості, що також підтверджує і відповідач, 22 квітня 2014 року [PERSON] погасив 170 грн. за наданим кредитом, після чого жодних операцій по кредитному договору не вчиняв. Положеннями ч.1 ст.259 ЦК України визначено, що позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позивачем АТ КБ «Приватбанк» не надано суду належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли умови надання кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності.\~ Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем [PERSON] у своїй заяві від 17 квітня 2018 року було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.13 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позивачем пропущена позовна давність, клопотання про поновлення позовної давності представник позивача не заявляв, а тому у задоволені позову слід відмовити. Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи, що з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 18 квітня 2007 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду 26 березня 2018 року, тобто за спливом передбаченого законом строку позовної давності, визначеного статтею 257 ЦК України, клопотань щодо його поновлення та доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду, позивачем суду не надано та в судовому засіданні не доведено. На застосуванні строку позовної давності відповідач [PERSON] наполягає, тому суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриваБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, за пропуском строку звернення до суду (позовної давності). У звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог, суд також відмовляє позивачу АТ КБ «ПриваБанк» у відшкодуванні понесених ним судових витрат у вигляді судового збору, відповідно до положень ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed