Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому, враховуючи уточнення позовних вимог, просить виселити [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON], [INFO], і [PERSON] із квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначав, що він є власником квартири [ADDRESS]. Дана квартира належить йому згідно із договором купівлі-продажу від 19 лютого 2015 року. Після придбання квартири він виявив, що крім його бабусі [PERSON], у цій квартирі без реєстрації проживають [PERSON] та [PERSON] з малолітнім сином [PERSON]. Він неодноразово звертався до відповідачів з усною вимогою звільнити квартиру в добровільному порядку, проте вони виселятися із вказаного жилого приміщення відмовляються. Договору найму з відповідачами він не укладав, у квартирі вони не зареєстровані, комунальні платежі не сплачують, займають жиле приміщення без будь-яких правових підстав. Своїми протиправними діями створюють йому перешкоди у користуванні належною на праві власності квартирою. Позивач [PERSON] у суді позов підтримав, просив суд задовольнити позовні вимоги. Відповідачі [PERSON], яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітнього сина [PERSON], [INFO], і [PERSON] у суді позов визнали та пояснили, що у належній позивачу на праві власності квартирі проживають тимчасово без будь-яких правових підстав. Проти задоволення позову про їх виселення вони не заперечують, проте просять позивача надати їм для вирішення питання про найм (оренду) іншого житла строк однин місяць. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Роз'яснивши сторонам наслідки визнання позову, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання позову відповідачами закону не суперечить, прав, свобод і інтересів сторін чи інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], загальною площею 51,0 м2, житловою площею 30,4 м2, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 19 лютого 2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області [PERSON], зареєстрованим у реєстрі за № 222, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 33887896 від 19 лютого 2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років захищають у суді їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. За змістом ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що факт безпідставного проживання відповідачів у належній позивачу на праві власності квартирі знайшов своє підтвердження в суді та відповідачами не заперечується, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved