Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] , яка діє у своїх інтересах та в інтересах малолітньої [PERSON] , і просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову вказує, що вона є власником житлового будинку по [ADDRESS] . У зазначеному житловому будинку зареєстровані [PERSON] та її малолітня донька [PERSON] , однак вони більше шести років у будинку не проживають, витрати по його утриманню не несуть. Вказує, що у добровільному порядку відповідачі не знімаються з реєстрації за даною адресою, що перешкоджає їй, як власнику, належним чином користуватись та розпоряджатись будинком. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 25 серпня 2020 року до участі в справі на підставі ст.19 СК України, ч.6 ст.56 ЦПК України залучено орган опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Кравчук В.М. позов підтримали, просять його задовольнити, посилаючись на те, що [PERSON] має у власності житло в м. Ірпінь, де постійно проживає із чоловіком та донькою [PERSON] , а тому їх реєстрація у належному позивачці житловому будинку перешкоджає їй вільно розпоряджатись своїм майном. Відповідачка [PERSON] , яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, до суду не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подавала. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Кашин В.А. проти позову заперечив, посилаючись на те, що [PERSON] та її донька [PERSON] були правомірно зареєстровані у спірному будинку зі згоди позивачки, а не проживали у ньому, оскільки будинок не був придатним для проживання. На даний час [PERSON] не втратила інтерес до спірного будинку, оскільки там знаходяться її особисті речі, а також вона несе витрати по утриманню будинку. При цьому, визнав ту обставину, що [PERSON] на праві власності належить квартира в м. Ірпінь, де вона постійно проживає разом із сім`єю та малолітньою дитиною [PERSON] , яка навчається у школі в м. Ірпінь. Вважає, що оскільки підстави для визнання [PERSON] такою, що втратила право користування спірним житловим будинком відсутні, тому й відсутні підстави для визнання втратившою право користування і її малолітньої дитини [PERSON] . Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області Сторожук О.О. у судовому засіданні просить у задоволенні позову відмовити, при цьому підтримує висновок органу опіки та піклування про недоцільність визнання малолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування спірним житловим будинком. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, подав заяву про розгляд справи у відсутності свого представника, при вирішення спору просить врахувати інтереси дитини [PERSON] . Заслухавши учасників процессу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 04 травня 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Голуб О.Є., зареєстрованим в реєстрі за № 1070, а також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14495972 від 10 травня 2007 року. З 06 грудня 2013 року у житловому будинку [ADDRESS] зареєстровано місце проживання [PERSON] та її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , які для позивачки [PERSON] є донькою та онукою відповідно. З моменту реєстрації відповідачки [PERSON] у вищезазначеному житловому будинку, вона, а також її малолітня донька [PERSON] , у ньому не проживають, вони не є членами сім`ї позивачки та не пов`язані із нею спільним побутом, на час розгляду справи залишаються зареєстрованими у житловому будинку по [ADDRESS] , однак у спірному будинку не проживають та не користуються ним, витрат по утриманню будинку не несуть. Зазначені обставини підтверджуються: довідками відділу з питань реєстрації місця проживання виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області №382/03-27/2020 та №383/03-27/2020 від 10 березня 2020 року щодо реєстрації місця проживання [PERSON] та [PERSON] у належному позивачці житловому будинку, актом обстеження житлово-побутових умов, складеним 18 лютого 2020 року депутатом Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області Савчук Г. у присутності сусідів позивачки [PERSON] та [PERSON] , у якому зафіксовано факт не проживання у спірному житловому будинку відповідачки та її доньки з 2014 року. Судом також встановлено, що [PERSON] з 18 квітня 2018 року є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №240513641 від 15 січня 2021 року. В судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] - адвокат Кашин В.А. підтвердив, що [PERSON] разом із чоловіком [PERSON] та донькою [PERSON] постійно проживають у квартирі [ADDRESS] . За місцем постійного проживання в м. Ірпінь малолітня донька відповідачки [PERSON] відвідує також навчальний заклад. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1 ст.82 ЦПК України). Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Кашин В.А. визнав ту обставину, що з часу реєстрації місця проживання [PERSON] та її доньки [PERSON] у будинку позивачки, вони у ньому не проживали, оскільки будинок був непридатним до проживання, а тому вони проживали у іншому місці, а з 2018 року постійно проживають у м. Ірпінь, де відповідачка [PERSON] має у власності квартиру, а тому зазначені обставини доказуванню не підлягають. Відповідно до положень ст.ст.379, 380, 381 ЦК України об`єктом права власності особи може бути, зокрема, житло - жилий будинок (квартира), садиба. Права власника жилого будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, згідно яких власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з статтею Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ч.1 та ч.4 ст.29 ЦК місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За змістом ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Оскільки [PERSON] , як власник житлового будинку, не може користуватись своєю власністю у повному обсязі через те, що відповідачка [PERSON] та її малолітня донька [PERSON] , які 06 грудня 2013 року зареєстрували своє місце проживання у спірному житловому будинку, однак у ньому не проживають, оскільки виїхали на постійне місце проживання до м. Ірпінь, де відповідачка [PERSON] має у власності квартиру, в добровільному порядку не знімаються з реєстрації у спірному будинку, тому порушене право позивачки підлягає захисту в обраний нею спосіб, а саме шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим будинком. При цьому, суд не приймає до уваги висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 25 січня 2021 року, у якому орган опіки та піклування заперечує щодо визнання малолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування спірним житловим будинком, оскільки такий висновок є необґрунтованим та не містить жодних доводів щодо порушення прав дитини у разі задоволення позову. Разом з тим, судом встановлено, що малолітня [PERSON] постійно проживає разом із батьком та матір`ю у належній останній на праві власності квартирі [ADDRESS] , тому дитина забезпечена житлом і у разі визнання її такою, що втратила право користування належним позивачці житловим будинком, її права порушені не будить, оскільки в силу положень ст.29 ЦК України, ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» місцем проживання [PERSON] є місце проживання її батьків - квартира [ADDRESS] . З огляду на викладене, визнання відповідачки [PERSON] та її доньки [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком по [ADDRESS] , не порушує права останніх, в тому числі і права малолітньої [PERSON] , яка має постійне місце проживання у квартирі, належній на праві власності її матері [PERSON] , в зв`язку із чим позов підлягає задоволенню. Посилання представника відповідачки [PERSON] - адвоката Кашина В.А. на те, що відповідачка не втратила інтерес до спірного житлового будинку, оскільки несе витрати по його утриманню, а також у будинку залишились її особисті речі, суд до уваги не бере, оскільки жодних доказів на підтвердження цих обставин, представник відповідачки суду не представив. Оскільки при подачі позову [PERSON] в силу закону звільнена від сплати судового збору, тому на підставі ст.141 ЦПК України зазначений судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. слід стягнути з відповідачки [PERSON] на користь держави.

Outcome: approved