Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зобов?язання вчинити певні дії та визнання права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог у позовній заяві позивач просив суд зобов?язати відповідача [PERSON] повернути йому оригінали правовстановлюючих документів; визнати за ним в цілому право власності на домоволодіння № 76, що розташовано за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Свободи та припинити право власності на ? в рівних частинах за кожним спірного домоволодіння [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, на його задоволенні наполягав, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач у судове засідання не з?явився, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування частки домоволодіння, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] від 14.09.2015 року [PERSON] передав у власність [PERSON] ? частку домоволодіння № 76, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Свободи, № 76. Відповідно до акту від 16.06.2015 року, виданого інженером з інвентаризації нерухомого майна [PERSON] при обстеженні домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Свободи, № 76 встановлено, що частина житлового будинку літ. А-1 зруйнована, сараї літ. Б, В, Д, К, И, погріб з шийкою літ. Г, вбиральня літ. М, душ літ. Н, О знесені. Відповідно до відомостей про об?єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Свободи, № 76 у фактичному користуванні земельна ділянка площею 754 кв.м., самовільно побудовано: сараї літ. Е, Ж, З; житлова площа прим. 1-1 зменшилась на 7,5 кв.м., згідно рішення облвиконкому від 30.11.1963 року № 479 «про віднесення частини кухні в житлову»; рахувати узаконену житлову площу 50,7 кв.м., загальну 119,4 кв.м.; співвласники: [PERSON] ?, [PERSON] ? (документи анульовані рішенням Ленінського РВК від 13.11.1987р. № 566/04); [PERSON] ? (документи анульовані рішенням Ленінського РВК від 10.04.1992р. № 170). Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі знищення майна. Згідно з ст. 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині припинення права власності та визнання права власності за позивачем на спірне домоволодіння підлягають задоволенню, а позовні вимоги в частині зобовязання вчинити певні дії не підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial