Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

У березні 2021 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить зняти арешт з майна, а саме 1/2 частини квартири [ADDRESS] , та належить їй на праві власності. Свої вимоги обґрунтовує тим, що у Подільському районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві на виконанні перебував виконавчий лист Подільського районного суду міста Києва №2-3092 від 10.01.2004 року про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ «Український мобільний зв`язок», правонаступником якого є ПрАТ «ВФ України», заборгованості у розмірі 542,98 грн., в рамках якого державним виконавцем було винесено 09.03.2015 року постанову серії АА № 327360 про арешт майна боржника, а саме 1/2 частина квартири [ADDRESS] . 03 січня 2019 року позивачем було сплачено на користь ПрАТ «ВФ України» грошові кошти у розмірі 542,98 грн. на погашення заборгованості, у зв`язку з чим вона звернулася до Подільського РВДВС у м. Києві із заявою про закриття виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» та зняття арешту. Листом Подільського РВДВС у м. Києві від 11.04.2019 №15349 позивача було повідомлено, що виконавчі документи про стягнення з [PERSON] на виконанні у відділі не перебувають, а виконавче провадження знищено за закінченням строку його зберігання. Оскільки арешт майна позивача встановлений на невизначений строк та продовжує діяти й після припинення існування обставин, якими він був зумовлений, що перешкоджає позивачу у реалізації її прав як власника майна, вона звернулась з означеним позовом до суду. Ухвалою судді від 15 березня 2021 року відкрито провадження в справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання позивач та її представник не з`явились, по дату час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про по дату час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу за відсутності його представника та пояснив, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження станом на 05 травня 2021 року виконавчі документи про стягнення з [PERSON] на виконанні у відділі не перебувають. Надати більш детальну інформацію та вжити будь-які дії не виявляється можливим, оскільки реєстр ЄДР «ВП-Виконавець» почав діяти з 2006 року. Відповідно до номенклатури справ відділу, п. 9.9. наказу Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 2274/5 «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» (втрата чинності від 19.07.2017), розділу XI п. 2 наказу Міністерства юстиції України від 07.06.2017 № 1829/5 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», строк зберігання виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, а виконавчих проваджень про стягненням штрафу становить 1 (один) рік. Після проходження вищезазначеного строку виконавчі провадження вилучаються для знищення. З огляду на наведене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності сторін за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. Державним виконавцем ВДВС Подільського районного управління юстиції міста Києва Гаєвським С.М. було винесено 09.03.2015 року постанову серії АА № 327360 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої у відділі на виконанні перебував виконавчий лист Подільського районного суду міста Києва №2-3092 від 10.01.2004 року про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ «Український мобільний зв`язок» заборгованості у розмірі 542,98 грн. З метою збереження майна боржника вказаною постановою було накладено арешт на 1/2 частина квартири [ADDRESS] , та заборонено здійснювати відчуження вказаного майна. На підставі вказаної постанови у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було зареєстровано обтяження у виді арешту та заборони відчуження 1/2 частина квартири [ADDRESS] та належить [PERSON] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1645857480000), про що реєстратором Чотиринадцятої Київської міської нотаріальної контори внесено запис 16.03.2005 за реєстраційним № 1768078, який є чинним станом на час формування інформаційної довідки № 426638378 від 02.03.2021. 03 січня 2019 року позивачем було сплачено на користь ПрАТ «ВФ України» грошові кошти у розмірі 542,98 грн., що підтверджується квитанцією № NOPY255787. Згідно довідки № БП-19-00265 від 09.01.2019, виданої ПрАТ «ВФ України», останнє перейменоване 23.05.2017 з ПрАТ «МТС Україна», що є правонаступником всіх прав та обов`язків Закритого акціонерного товариства «Український мобільний зв`язок». Вказаною довідкою підтверджується, що станом на 20.01.2019 заборгованість відсутня та ПрАТ «ВФ України» не має претензій до [PERSON] . Позивач звернулась до Подільського РВДВС м. Києва із заявою від 01.04.2019 про закриття виконавчого провадження та скасування постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження серії АА № 327360. За результатами розгляду вказаної заяви в.о. начальника Подільського РВДВС м. Києва надав позивачу відповідь вих. № 15349 від 11.04. №15349 про те, що відповідно до пошукової інформації в Автоматизованій системі виконавчого провадження станом на 11.04.2019 виконавчі документи про стягнення з [PERSON] на виконанні у відділі не перебувають. Надати більш детальну інформацію та вжити будь-які дії не виявляється можливим, оскільки реєстр ЄДР «ВП-Виконавець» почав діяти з 2006 року. Відповідно до номенклатури справ відділу, п. 9.9. наказу Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 2274/5 «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» (втрата чинності від 19.07.2017), розділу XI п. 2 наказу Міністерства юстиції України від 07.06.2017 № 1829/5 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», строк зберігання виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, а виконавчих проваджень про стягненням штрафу становить 1 (один) рік. Після проходження вищезазначеного строку виконавчі провадження вилучаються для знищення. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Із встановлених судом обставин вбачається, що позивач є власником майна, на яке державним виконавцем накладено арешт, що зберігає чинність після виконання судового рішення та попри відсутність відкритого виконавчого провадження проти позивача. За таких обставин, продовження чинності арешту після припинення існування обставин, що були підставою для його накладення, є невиправданим та протиправним, оскільки без законних на те підстав позбавляє позивача можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, отже порушує його право власності. На підставі встановлених судом обставин та норм права суд доходить висновку про обґрунтованість вимог позивача у зв`язку з чим порушене право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна.

Outcome: approved