Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив розподілити в натурі житловий будинок з господарськими спорудами, розташований [ADDRESS] , виділивши для нього в натурі Ѕ частину нерухомого майна відповідно до варіантів розподілу визначених згідно судової будівельно-технічної експертизи та припинити право спільної сумісної власності на зазначене майно. Також просив стягнути з відповідачки на його користь судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 944 грн., 1200 грн. витрат за проведення експертної оцінки та 9000 грн. витрат за поведену судову експертизу. Позов мотивовано тим, що вони разом з [PERSON] в період шлюбу у 1981 році придбали вказаний житловий будинок. З серпня 2010 року вони припинили подружні стосунки та стали проживати в різних частинах будинку, однак відповідачка не бажає проведення розподілу будинку за взаємною згодою, тому він, посилаючись на ст.ст.70, 71 СК України, просив суд провести розподіл будинку. При цьому зазначив, що спору відносно розподілу присадибної земельної ділянки загальною площею 0,5011 га між ними немає. Згідно ухвали судді від 23.03.2021 року у справі відкрито провадження. 13.05.2021 року за клопотанням позивача про призначення судової експертизи, судом постановлено ухвалу про задоволення цього клопотання та призначено судову будівельно-технічну експертизу з приводу можливості розподілу спірного будинку та господарських споруд в натурі між двома їх співвласниками, а провадження у справі зупинено. 30.09.2021 року у зв`язку з надходженням до суду висновку експерта провадження по справі поновлено. В судовому засіданні [PERSON] та його представник адвокат Куровський О.О. заявлений позов підтримали. Позивач зазначив, що поділ будинку та господарських будівель він бажає здійснити згідно варіанту № 1 висновку експерта, виділивши йому квартиру [ADDRESS] , погріб Г та гараж Ж, що становить 496/1000 частин домоволодіння, мотивуючи тим, що в гаражі фактично розташована його майстерня зі станками та іншими інструментами, котрі він використовує для отримання доходу. Також наполягав, що він фактично користується цією частиною будинку, хоча проживає в іншому селі зі співмешканкою. Відповідачка [PERSON] проти позову заперечила, однак після ознайомлення з висновком експерта щодо можливих варіантів поділу будинку та господарських споруд, виявила бажання, щоб для неї було виділено будівлю під літерою «Б», яка використовується як літня кухня і там же знаходиться ванна. Щодо виділення квартири в будинку конкретно визначитися не змогла, але просила врахувати, що якщо для [PERSON] буде виділено гараж, котрий використовується ним як майстерня, то в такому випадку для нього будуть також виділені інші господарські будівлі, під однією з яких також розташований погріб, тому схилялася до виділення їй квартири [ADDRESS] згідно варіанту № 2, зазначеного у висновку, оскільки в такому випадку вона матиме у користуванні хоча б невеликий погріб, що знаходиться під верандою у цій квартирі, однак не зазначений на плані та у технічному паспорті. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 29.10.1978 року зареєстрували шлюб (а.с.22). Згідно договору купівлі-продажу від 14 квітня 1981 року, посвідченого у виконавчому комітеті Прислуцької сільської ради Полонського району Хмельницької області та зареєстрованого в реєстрі № 5, [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок у с. Прислуч Полонського району, на котрий 29 березня 1987 року виконавчим комітетом Полонської районної Ради народних депутатів йому видано свідоцтво про право приватної власності, де значиться адреса розташування житла - [ADDRESS] та вказаний будинок зареєстрований в бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі № 1 за реєстровим № 10 (а.с.7-9, 11). Зазначений будинок та господарські будівлі, що знаходяться біля нього, розташовані на земельній ділянці площею 0,5011 га за цільовим призначення для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства, яка згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ХМ № 503 виданого 12 вересня 1996 року належать [PERSON] (а.с.21). Відповідно до ч.1 ст.22 КпШтС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Оскільки вказаний будинок придбаний сторонами у справі у період їхнього шлюбу за спільні кошти, тому він, за положеннями ст.ст.22, 28 названого Кодексу, є спільною сумісною власністю подружжя у рівних частках. На даний час спірним будинком користується [PERSON] , яка проживає в цьому житлі та зареєстроване місце її проживання значиться там же (а.с.27). Позивач в будинку не проживає, але на постійній основі користується гаражем та між ним і відповідачкою виник спір з приводу користування житлом та іншими господарськими спорудами. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Згідно з частинами 1, 3 статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст.364 цього Кодексу у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до вимог ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України). Згідно висновку експерта (а.с.59-80) належний сторонам будинок та господарські будівлі можливо розподілити в натурі за двома варіантами поділу. При обранні варіанту розподілу суд враховує пропозиції співвласників домоволодіння, розмір часток, які для них будуть виділені, можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, а також витрати, які мають бути понесені на виконання робіт з перепланувань та матеріальний стан сторін. Сторони однозначно не дійшли згоди про здійснення розподілу належного для них будинку, однак з урахуванням вищенаведених обставин, виділення для [PERSON] квартири [ADDRESS] , а для [PERSON] квартири [ADDRESS] за варіантом № 2 висновку експерта є в даному випадку найбільш прийнятним, а тому суд вважає за можливе провести розподіл спірного домоволодіння саме за цим варіантом. Зважаючи, що [PERSON] фактично не проживає у спірному будинку, але постійно займається виконанням певного виду робіт (столярних) на відповідних станках встановлених у гаражі, тому даний факт суд враховує як основний при визначенні варіанту розподілу господарських будівель, визначивши цей гараж, два сараї «Д», «В» та погріб «Г» для позивача. При цьому, приймаючи до уваги, що квартира [ADDRESS] не потребує значних робіт по переобладнанню в окрему квартиру та в ній знаходиться, зокрема під верандою погреб, який не позначено на плані і в технічному паспорті, але є необхідним для використання у побуті, тому суд виділяє для відповідачки цю частину будинку (квартира [ADDRESS] земельної ділянки, вбиральню та криницю, розташовану в подвір`ї, але не відображену у технічному плані, необхідно залишити у спільному користуванні сторін. Оскільки для [PERSON] виділяється в натурі більша частина домоволодіння від належної їй ідеальної частки (504/1000), а [PERSON] виділяється відповідно менша частина (496/1000), тому з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація в сумі 1011 грн. за різницю в частинах при їх виділенні в натурі. Згідно висновку судового експерта для ізоляції утворених квартир одну від другої необхідно здійснити перепланування в житловому будинку таким чином: по-перше, демонтувати дверний блок та замурувати дверний отвір з приміщення 1-3 в приміщення 1-5 (на плані будинку в технічному паспорті), переділити цегляною перегородкою приміщення 1-3, 1-5 - проведення цих робіт необхідно саме для ізоляції квартири [ADDRESS] , яка виділяється для [PERSON] , тому саме на неї слід покласти витрати за виконання даних робіт; по-друге, облаштувати дверні отвори з приміщення 2-4 в приміщення 2-3, з приміщення 2-1 в приміщення 2-2 та 2-3, віконний отвір в приміщенні 1-5 переробити на дверний, що необхідно для перепланування квартири [ADDRESS] , яку суд виділяє для [PERSON] , відповідно на нього і необхідно покласти витрати за виконання цих робіт. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд проводить стягнення наступних судових витрат з [PERSON] на користь позивача. Так, [PERSON] понесено витрати по сплаті судового збору в розмірі 944 грн. (а.с.1), а також 9000 грн. витрат пов`язаних із проведенням судової експертизи (а.с.122). У задоволенні вимоги позивача щодо стягнення на його користь витрат понесених на оцінку будинковолодіння в сумі 1200 грн. (а.с.121) суд відмовляє, так як оцінює критично висновок про вартість майна від 14 грудня 2020 року (а.с.10), з огляду на зазначену у ньому ринкову вартість, яка є значно нижчою від вартості майна, вказаної у висновку експерта № 06-141/21 від 23 серпня 2021 року, саме з якої суд виходив при визначенні ціни позову. В той же час, розмір вимоги майнового характеру складає 235516 грн. (вартість будинку та господарських будівель), яке просив розділити позивач, а відтак ціна позову становить 117758 грн. (1/2 від 235516), яка підлягала оплаті судовим збором в розмірі 1 відсотка, що складає 1177 грн. 58 коп. Фактично позивачем сплачено 944 грн. судового збору та позовні вимоги [PERSON] задоволені судом, тому з відповідачки необхідно стягнути на користь держави 233 грн. 58 коп. недосплаченого судового збору.

Outcome: partial