Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом та обґрунтовувала його тим, що 6 серпня 2016 року вона придбала у [PERSON] квартиру [ADDRESS]. В цій квартирі було зареєстровано місце про-живання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Крім того, вони відмовились добровільно виселитись з квартири. Ця обставина перешкоджала позивачу користуватись цим обєктом нерухомого майна. Тому [PERSON] просила визнати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою №4 по вул. Науки, 5 в с. Гора Бориспільського району, а також зобовязати ДП ІВПтаМ НААН України «Центральна лабораторія якості води та ґрунтів» припинити реєстрацію місця проживання відповідачів в цій квартирі. В ході розгляду цивільної справи представник позивача [PERSON] подав заяву про зменшення позовних вимог (а.с.65-66): просить визнати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] таким, що втратили право користування квартирою №4 по вул. Науки, 5 в с. Гора Бориспільського району. В липні 2017 року [PERSON] також предявила позов та обґрунтовувала його тим, що 10 червня 2014 року вона уклала з ТОВ «Каса народної допомоги» кредитний договір №1006001/000-КФІ/14. За цим договором ТОВ «Каса народної допомоги» надала кредит в розмірі 125000 гривень, а [PERSON] зобовязалась щомісячно до 10 червня 2015 року повертати кредит по частинам та сплачувати проценти за користування ним в розмірі 48% річних. В той же день [PERSON], [PERSON] та [PERSON] уклали з ТОВ «Каса народної допомоги» договір іпотеки, за яким з метою забезпечення виконання грошових зобовязань за кредитним договором відповідачі передали в іпотеку квартиру [ADDRESS]. 29 квітня 2016 року ТОВ «Каса народної допомоги» передала [PERSON] заставну, за якою [PERSON] набула право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання [PERSON] гро-шових зобовязань за кредитним договором. Рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] №29485486 від 29 квітня 2016 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS]. 6 серпня 2016 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] відчужила вказану квартиру у власність [PERSON] Водночас, [PERSON] не надсилала відповідачам письмові вимоги про виконання грошових зобовязань за кредитним договором та попередження про звернен-ня стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цих вимог. Ця обставина свідчить про те, що звернення стягнення на спірну квартиру було здійснено з порушенням ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку». Крім того, на час проведення державної реєстрації за [PERSON] права власності на квартиру не була проведена оцінка цього обєкту нерухомого майна. Ці обставини свідчать про те, що [PERSON] незаконно набула право власності на квартиру [ADDRESS] та не мала права розпоряджатись цим обєктом нерухомого майна. Тому [PERSON] просила суд визнати протиправними дії [PERSON], що полягають у проведенні державної реєстрації за нею права власності на квартиру [ADDRESS], скасувати державну реєстрацію за [PERSON] права власності на цей обєкт нерухомого майна, а також застосувати наслідки скасування такої державної реєс-трації. В ході розгляду цивільної справи [PERSON] подав заяву про зміну предмета позову (а.с.223-229): просить визнати недійсним рішення приватного нотаріуса Київсь-кого міського нотаріального округу [PERSON] №29485486 від 29 квітня 2016 року про державну реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS], скасувати державну реєстрацію за [PERSON] права власності на цей обєкт нерухомого майна, а також застосувати наслідки скасування такої державної реєстрації: зобовязати [PERSON] повернути квартиру [ADDRESS]; скасувати державну реєстрацію за [PERSON] права власності на цей обєкт нерухомого майна; та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти, сплачені нею на підставі недійсного дого-вору купівлі-продажу квартири від 6 серпня 2016 року. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 4 серпня 2017 року (а.с.167-168) позов, предявлений [PERSON], був обєднаний в одне провадження з позовом [PERSON] У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримує позов, предяв-лений його довірителем, та наполягає на його задоволенні. Крім того, він не визнає позов, предявлений [PERSON], та категорично заперечує проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на те, що в грудні 2014 року ТОВ «Каса народної допомоги» направила [PERSON], [PERSON] та [PERSON] письмові ви-моги про виконання грошових зобовязань за кредитним договором та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цих вимог. Крім того, 25 квітня 2016 року, тобто за 4 дні до проведення державної реєстрації права власності на квартиру, була проведена оцінка ринкової вартості цього обєкта нерухомого майна. Тому представник позивача [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову, предявленого [PERSON] [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також їх представник [PERSON] підтримують позов, предявлений [PERSON], та наполягають на його задоволен-ні. В обґрунтування додаткових доводів представник відповідачів [PERSON] по-силається на ч.3 ст.20 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено лише на підставі вимоги власника за-ставної. Тому направлення письмових вимог ТОВ «Каса народної допомоги» не має жод-ного юридичного значення для правильного вирішення спору. Крім того, звіт про екс-пертну оцінку ринкової вартості квартири не підписаний замовником. Ця обставина свід-чить про те, що вказаний звіт є недійсним. Тому представник відповідачів [PERSON] просить суд задовольнити позов, предявлений його довірителем. Водночас, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а також їх представник [PERSON] не визнають позов, предявлений [PERSON], та категорично заперечують проти його задоволення. Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу, а також дослідивши пись-мові докази, суд дійшов до таких висновків. Встановлено, що 10 червня 2014 року [PERSON] уклала з ТОВ «Каса народної допомоги» кредитний договір №1006001/000-КФІ/14 (а.с.9-14, 127-132), за яким ТОВ «Каса народної допомоги» зобовязалась надала кредит в розмірі 125000 гривень, а [PERSON] зобовязалась щомісячно до 10 червня 2015 року повертати кредит по частинам та сплачувати проценти за користування ним в розмірі 48% річних. В той же день ТОВ «Каса народної допомоги» видала [PERSON] грошові кошти в розмірі 125000 гривень. Ця обставина підтверджується копією видаткового касового ордеру від 10 червня 2014 року (а.с.196). [PERSON], [PERSON] та [PERSON] були співвласниками квартири [ADDRESS]. Кожному відповідачу належало по 1/3 частці в цьому обєкті нерухомого майна. Ця обставина підтверджується копією свідоц-тва про право власності на житло №666 від 27 лютого 1995 року (а.с.139). 10 червня 2014 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] уклали з ТОВ «Каса народної допомоги» договір іпотеки (а.с.133-136), за яким з метою забезпечення виконання грошових зобовязань за кредитним договором відповідачі передали їх квар-тиру в іпотеку. 29 квітня 2016 року ТОВ «Каса народної допомоги» уклала з [PERSON] дого-вір купівлі-продажу заставної №1006001/000-КФІ/14/КЗ (а.с.21-22, 147), за яким ТОВ «Каса народної допомоги» зобовязалась передати [PERSON] заставну, що засвід-чувала право на отримання виконання грошових зобовязань за кредитним договором №1006001/000-КФІ/14 від 10 червня 2014 року або звернути стягнення на квартиру [ADDRESS] у випадку невиконання цього дого-вору. В той же день ТОВ «Каса народної допомоги» передала [PERSON] вказану заставну (а.с.137). Рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] №29485486 від 29 квітня 2016 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS]. Ця обста-вина підтверджується копією інформаційної довідки №58987858 від 13 травня 2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.23-24, 144-145). Відповідно до ч.3 ст.20 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на пред-мет іпотеки власником заставної здійснюється у порядку, встановленому розділом V цього Закону. Згідно з ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобо-вязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення пору-шення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та по-передження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задово-лення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Встановлено, що [PERSON] не надсилала відповідачам письмову вимогу про усунення порушення кредитного договору та не попереджала їх про звернення стягнення на їх квартиру у випадку неусунення допущеного порушення. Ця обставина свідчить про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки було здійснено з істотним порушенням ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку». Тому право власності відповідачів на їх кварти-ру було припинено незаконно. З огляду це суд вважає, що з метою відновлення законності належить визнати не-дійсним рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] №29485486 від 29 квітня 2016 року та скасувати державну реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS]. В матеріалах цивільної справи містяться копії свідоцтв (а.с.199-200, 202-203, 205-206), з яких вбачається, що ще ТОВ «Каса народної допомоги» надсилала [PERSON], [PERSON] та [PERSON] письмові вимоги про повернення боргу за кредитним дого-вором та попереджала про звернення стягнення на кватиру у випадку неповернення цього боргу. Крім того, з копій рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень (а.с.201, 204, 207) вбачається, що відповідачі отримали вказані вище пись-мові повідомлення ще 2 грудня 2014 року. Відповідно до ч.1, ч.3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосеред-ньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі дока-зам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з ч.1, ч.2 та ч.4 ст.77 цього ж Кодексу належними є докази, які містять інфор-мацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджу-ють заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і під-лягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як вбачається з ч.3 ст.20 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено виключно на підставі вимоги власника заставної. Станом на час звернення стягнення на спірну квартиру ТОВ «Каса народної допомоги» вже не було іпотекодержателем. Тому [PERSON] не була звільнена від виконання обо-вязку повторно направити відповідачам письмові вимоги про повернення боргу за кредитним договором. З огляду на це суд вважає, що копії свідоцтв (а.с.199-200, 202-203, 205-206) та копії рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень (а.с.201, 204, 207) не стосуються предмета доказування та є неналежними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України. Встановлено, що 6 серпня 2016 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу квартири (а.с.3-6, 230-233), за яким [PERSON] відчужила у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] №30816471 від 6 серпня 2016 року за [PERSON] було зареєстровано право влас-ності на спірну квартиру. Ця обставина підтверджується копією витягу №79998856 від 9 лютого 2017 року (а.с.114), а також копією інформаційної довідки №92545402 від 21 липня 2017 року (а.с.176) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є не додер-жання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені части-нами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У звязку з тим, що державна реєстрація за [PERSON] права власності на квар-тиру скасована, вона не мала права розпоряджатись цим обєктом нерухомого майна. Ця обставина свідчить про те, що договір купівлі-продажу квартири суперечить ч.1 ст.319 ЦК України. Однак, як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз.2 п.21, п.22 постанови №5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», у разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, повязані із засто-суванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України. Зокрема, якщо майно за від-платним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК України). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) предявлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК України. У звязку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Натомість, [PERSON] предявила вимогу про повернення квартири, передбачену ч.1 ст.216 ЦК України, а не витребування цього обєкту нерухомого майна з чужого не-законного володіння [PERSON] За правилами ч.1 ст.13, ч.2 ст.264 ЦПК України суд розглядає цивільну справу виключно в межах заявлених позовних вимог. Крім того, з копії ДП ІВПтаМ НААН України «Центральна лабораторія якості води та ґрунтів» №27 від 8 серпня 2016 року (а.с.140) вбачається, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] продовжують проживати в [INFO]. Ця обставина свідчить про те, що цей обєкт нерухомого майна про-довжує перебувати у володінні відповідачів. З огляду на це суд вважає, що для остаточного відновлення законності достатньо скасувати державну реєстрацію за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS]. Водночас, підстави для додаткового по-кладення на [PERSON] зобовязання повернути цей обєкт нерухомого майна відсутні. Крім того, відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом виключно своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, сво-бод чи законних інтересів. Встановлено, що повернення грошових коштів [PERSON] жодним чином не повязано із захистом прав [PERSON] Ця обставина свідчить про те, що [PERSON] не має права вимагати від [PERSON] повернення грошових коштів на користь іншої особи [PERSON] З огляду на це суд вважає, що у задоволенні позову, предявленого [PERSON], в частині цієї вимоги належить відмовити. Відповідно до ч.1 ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, запові-дати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У звязку з тим, що державна реєстрація за [PERSON] права власності на квар-тиру скасована, вона так і не стала власницею цього обєкту нерухомого майна. Ця об-ставина свідчить про те, що право власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на квартиру не припинилось. Підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування цим обєктом нерухомого майна відсутні. З огляду на це суд вважає, що у задоволенні позову, предявленого [PERSON], належить відмовити також. Відповідно до ч.1 ст.141 та п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, повязане з розподілом між сторонами судових витрат. Зокрема, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 21 липня 2017 року (а.с.165-166) [PERSON] була звільнена від сплати судового збору. Нато-мість, [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 551 гривні 20 копійок. Ця обставина підтверджується квитанцією №2815 від 19 серпня 2016 року (а.с.2). Однак у задоволенні предявленого нею позову відмовлено в повному обсязі. З огляду на це суд вважає, що підстави для відшкодування [PERSON] витрат на оплату судового збору відсутні.

Outcome: approved