Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-18 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. Свої вимоги [PERSON] мотивувала тим, що 11.07.2015 року було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Від шлюбу сторони мають дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Останнім часом між сторонами почалися непорозуміння щодо визначення порядку участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними. У зв`язку з чим просить визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з нею за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.03.2021 року визначено головуючого суддю та 30.03.2021 року вищезазначена справа передана у провадження судді Твердохліб Ю.О. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва 31.03.2021 року роз`єднано позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини у самостійні провадження. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 02.04.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с. 16). 14.06.2021 року Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації через канцелярію суду подала висновок про визначення місця проживання малолітніх дітей дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 29-30) [PERSON] у підготовче судове засідання з`явилася, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Не заперечує проти розгляду справи по суті в підготовчому судовому засіданні. Відповідач у підготовче судове засідання з`явився, позов визнає в повному обсязі. Не заперечує проти розгляду справи по суті в підготовчому судовому засіданні. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у м. Києві в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника та просять прийняти рішення в інтересах малолітніх дітей. Суд, відповідно до ч. 3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206,207 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що 11.07.2015 року сторони у Відділі державної реєстрації актів цівільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 813 (а.с. 13) Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с. 8). [PERSON] просить визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно частини першої та другої ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За ч. ч. 2 та 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно висновку Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх дітей № 107/40/41/321 від 04.06.2021 року, комісія вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с. 29-39). Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 судам роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Отже, суд, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин,

Outcome: approved