Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

у березні 2014 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення страхового відшкодування та штрафних санкцій. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 09 вересня 2013 року на пр. Голосіївському в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого в ПрАТ «СК «Інкомстрах» транспортного засобу - автомобіля «Опель» державний номерний знак [NUMBER] та транспортного засобу під її керуванням - автомобіля «Пежо» державний номерний знак [NUMBER]. Винним у здійсненні ДТП був визнаний водій автомобіля «Опель» державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] Звернувшись до страхової компанії в порядку та строки, визначені ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхового відшкодування він не отримала. Вважаючи свої права як потерпілої особи порушеними, просила стягнути з ПрАТ «СК «Інкомстрах» страхове відшкодування у розмірі 20 864,99 грн., 650,00 грн. витрат на проведення експертизи, 457,13 грн. штрафних санкцій, а також 243,60 грн. судового збору. В судове засідання представник позивача не з»явився, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що обґрунтування позову підтримує та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Крім того, не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач, який повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином, явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надавав. Третя особа, яка в установленому законом порядку повідомлялась про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 224, 225 ЦПК України, приймаючи до уваги думку представника позивача, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 09 вересня 2013 року на пр. Голосіївському в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Опель» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Пежо» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] (а.с. 8). Згідно постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2013 року винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди є третя особа у справі - [PERSON], який не дотримався вимог п. п. 2.3 б, 12.1, 13.1, 2.5 ПДР України (а.с. 7). Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене та враховуючи, що вищевказана постанова суду на даний час не скасована і набрала чинності, суд дійшов до висновку про те, що позивач звільнена від доказування обставин події, що стала приводом для звернення до суду з цим позовом. У відповідності зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як встановлено судом, винним у вчиненні вказаної пригоди є водій забезпеченого в ПрАТ «СК «Інкомстрах» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/1822392 транспортного засобу - «Опель» державний номерний знак [NUMBER] - [PERSON] Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику відповідну заяву. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було здійснено всі необхідні дії, визначені положеннями вказаної статті закону (а.с. 10-11). Відповідно до п. 36.2. статті 36 вищеназваного Закону страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його. Судом встановлено, що з боку відповідача не було вчинено жодних дій, спрямованих на встановлення розміру страхового відшкодування та його виплату. Тому суду не вбачає підстав для неприйняття до уваги наданого позивачем в обґрунтування своїх вимог звіту № 693 про оцінку автомобіля, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Пежо» державний номерний знак [NUMBER], становить 20 864,99 грн. (а.с. 13-33). Отже, з огляду на викладене, зважаючи на те, що страхове відшкодування ПрАТ «СК «Інкомстрах» не виплачено, суд, виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого в ст. 11 ЦПК України, враховуючи те, що з боку відповідача, як того вимагає ст. 60 ЦПК України, не надано доказів на спростування позиції позивача з даного приводу, вважає порушеним право позивача, через що останнє підлягає захисту, та приходить до висновку про обґрунтованість його вимоги про стягнення з відповідача 20 864,99 грн. Як зазначено в п. 34.3. ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Тому, на думку суду, обґрунтованою є й вимога [PERSON] про стягнення з відповідача 650,00 грн. витрат на проведення експертизи, через що і вказана вимога підлягає задоволенню. Згідно п. 36.5. ст. 36 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Оскільки з дати подання позивачем заяви про виплату страхового відшкодування, а саме: з 01 листопада 2013 року, відповідачем не було здійснено останньої, суд знаходить обґрунтованим і вимогу позивача щодо стягнення зі страхової компанії відповідно до ст. 36 Закону 371,39 грн. пені, а також 85,74 грн. трьох процентів річних у відповідності до ст. 625 ЦК України. При цьому суд вважає за можливе покласти в основу судового рішення розрахунок позивача, здійснений з даного приводу. Питання судових витрат суд вважає за необхідне вирішити відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved