Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-17 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] звернувся із позовом до АТ КБ «Приватбанк», третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що між ним та ЗАТ КБ «Приватбанк» 21 березня 2007 року укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав позивачу кредит у сумі 4000 грн. із кінцевим терміном повернення, який відповідав терміну дії платіжної картки. У 2008 році вказану карту позивач згубив, тому з метою її блокування, зателефонував у банк після чого карту було заблоковано. Згодом, ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу. Судовим наказом Броварського міськрайонного суду Київської області від 30.01.2009 р. у справі № 2-н-12/09 стягнуто із [PERSON] на користь Банку заборгованість за кредитним договором у сумі 4672,91 грн. Даний судовий наказ не оскаржувався. 18 грудня 2014 року у відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» на виконання судового наказу позивачем сплачено грошові кошти у розмірі 4672,91 грн. Однак, у лютому 2018 року позивач отримав постанову про арешт майна від 15.01.2018 р. У ході з'ясування обставин накладення такого арешту, позивачу стало відомо, що арешт накладений у виконавчому провадженню № 55524708 при виконанні виконавчого напису приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича від 23.11.2017 р. про стягнення на користь ПАТ КБ «Приватбанк» невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору від 24.01.2007 та розрахунку заборгованості за цим договором станом на 30 червня 2017 р. грошових коштів у сумі 33097,82 грн. за період із 24.01.2007 р. по 30.06.2017 р. З АТ КБ «Приватбанк» позивач укладав лише один кредитний договір від 21.03.2007 р., за яким виконано зобов'язання. Отже, такий виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки відповідач безпідставно звернувся до приватного нотаріуса про видачу вищевказаного виконавчого напису, який не може бути виконаний у зв'язку із відсутністю боргу, а також, у зв'язку із закінченням строку протягом якого відповідач мав право вимагати від [PERSON] повернути борг, у тому числі і у виконавчому порядку. З огляду на викладені обставини, позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, виданий приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем 23 листопада 2017 р., зареєстрований в реєстрі за № 12540 про стягнення із [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» грошових коштів за кредитним договором у розмірі 33 097,82 грн. за період із 24.01.2007 р. по 30.06.2017 р. 18 травня 2018 року до суду від відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач не погоджується з позовом, вважає його безпідставним з огляду на наступне. 21 березня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], шляхом підписання Заяви про приєднання до умов надання банківських послуг, укладено договір банківського обслуговування. Відповідно до вказаного договору [PERSON] отримав платіжну картку «Універсальна» № [NUMBER] з встановленим кредитним лімітом у розмірі 4000 грн. Банк свої зобов'язання виконав, однак [PERSON] кредитним лімітом скористався, а кошти своєчасно не повернув, у зв'язку із чим в останнього виникла заборгованість. Броварським міськрайонним судом Київської області 31 січня 2009 року видано судовий наказ № 2-н-12/09 про стягнення із [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» коштів у розмірі 4672,91 грн. Однак, даний наказ Банк не пред'являв до виконання в органи державної виконавчої служби. За таких обставин, не можна вважати сплату коштів позивачем у 2014 р. у розмірі 4672,91 грн. як виконання даного судового наказу, який був виданий 31.01.2009 р. Саме по собі вчинення судового наказу, виконання якого не здійснено вчасно, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені за несвоєчасну сплату кредиту. За таких обставин, спірний виконавчий напис виданий правомірно та підлягає виконанню. Також, виконавчий напис виданий в межах строку позовної давності, оскільки остання сплата за заборгованістю здійснена 18.12.2014 р., а виконавчий напис виданий 23.11.2017 р., тобто у межах трирічного строку позовної давності. Враховуючи вищенаведене, відповідач вважає, що позов є безпідставним та необґрунтованим, а тому у його задоволенні слід відмовити. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання його представник [PERSON] надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Також, просив здійснювати розгляд справи за його відсутністю та відсутністю позивача. Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Тричі до судового засідання представник відповідача направляв клопотання, в яких просив перенести розгляд справи, у зв'язку із зайнятістю представника у судових засіданнях по розгляду інших справ. Однак, на підтвердження зайнятості його в інших судових засіданнях представником відповідача не надано жодних доказів. Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. у судове засідання також не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання направив лист, в якому просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що 21 березня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» (правонаступник - акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк») та [PERSON] укладений кредитний договір б/н, згідно з яким Банк надав позивачу кредит у сумі 4000 грн. із кінцевим терміном повернення, який відповідав терміну дії виданої платіжної картки (а.с. 7). 30 січня 2009 року Броварським міськрайонним судом Київської області видано судовий наказ щодо стягнення із [PERSON] на користь Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 21.03.2007 р. у розмірі 4 672 (чотири тисячі шістсот сімдесят дві) 91 коп., судові витрати у розмірі 25 грн. 50 коп., витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 15 грн. (а.с. 8). Зі змісту листа, який надійшов позивачу від АТ КБ «Приватбанк», вбачається що Банк просить сплатити прострочену заборгованість за кредитним договором, яка утворилася станом на 03.08.2013 р. та становить 13 550 грн. (а.с. 9). Судом встановлено, що на виконання судового наказу № 2-н-12/09, який виданий 30 січня 2009 року Броварським міськрайонним суду Київської області, [PERSON] сплатив на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 4672,91 грн., про що свідчить копія квитанції № 0.0.328544307.1 від 18.12.2014 р. (а.с. 10). Матеріалами справи встановлено, що 06 серпня 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до приватного нотаріуса Чернігівського нотаріального округу Завалієва А.А. із заявою, яка зареєстрована у приватного нотаріуса 23.11.2017 р., та відповідно до якої Банк просив вчинити виконавчий напис на копії Кредитного договору № б/н від 24.01.2007 року для стягнення боргу частинами за вищевказаним кредитним договором, а саме 33 097,82 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3797,39 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 25 663,91 грн., заборгованості з пені та комісії у розмірі 1584,24 грн., заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 грн., заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 1552,28 грн. (а.с. 33). До заяви про вчинення виконавчого напису АТ КБ «Приватбанк» додано копію Кредитного договору від 21.03.2007 року, розрахунок заборгованості станом на 30.06.2017 р. та письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором. 23 листопада 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 12540, та відповідно до якого стягнуто із [PERSON] невиплаченої в строк заборгованості за Кредитним договором від 24 січня 2007 року у розмірі 33 097 (тридцять три тисячі дев'яносто сім) грн. 82 коп., з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3797,39 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 25 663,91 грн., заборгованості з пені та комісії у розмірі 1584,24 грн., заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 грн., заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 1552,28 грн. Стягнення заборгованості у даному виконавчому написі здійснюється за період з 24 січня 2007 року по 30 червня 2017 р. (а.с. 32). Матеріалами справи встановлено, що вищевказаний виконавчий напис АТ КБ «Приватбанк» пред'явлено до примусового виконання, у зв'язку із чим у Броварському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області відкрито виконавче провадження ВП № 55524708. 15 січня 2018 року старшим державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області Федяніною Ю.В. у виконавчому провадженні № 55524708 винесено постанову про арешт майна боржника (а.с. 11). Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус має право вчинити виконавчий напис лише в разі безспірності заборгованості та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Пунктами 3.1, 3.2 глави 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені «Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Згідно із пунктом 3.5 глави 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Пунктом 1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 визначено, що стягнення заборгованості проводиться за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Проте, всупереч вищевказаним нормам чинного законодавства, приватним нотаріусом не виконано зазначених вимог законодавства при вчиненні виконавчого напису від 23.11.2017 р., оскільки належно не з'ясовано безспірність заборгованості [PERSON] за кредитним договором. Зокрема, приватним нотаріусом не враховано, що 30 січня 2009 року Броварським міськрайонним судом Київської області видано судовий наказ про стягнення із [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу за кредитним договором б/н від 21.03.2007 р. у розмірі 4 672,91 грн., які були згодом (18.12.2014 р.) сплачені боржником [PERSON] В той час, як у виконавчому написі від 23.11.2017 р. зазначається, що заборгованість стягується за період з 24 січня 2007 року по 30 червня 2017 р. Крім того, при вчиненні спірного виконавчого напису щодо стягнення боргу за вказаний період, приватним нотаріусом не враховано положення ст. 88 ЗУ «Про нотаріат». Зокрема того, що з дня виникнення права вимоги для такого стягнення минуло більше трьох років. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що стягнення відбувається за Кредитним договором № б/н від 24 січня 2007 року. Проте, до заяви про вчинення виконавчого напису АТ КБ «Приватбанк» додано копію заяви позичальника, де зазначено, що договір укладений між Банком та [PERSON] 21 березня 2007 року, платіжну карту Позичальник отримав 21.03.2007 р. Однак, Банк у вказаній заяві зробив власні відмітки про відкриття рахунку 24.01.2007 р., тобто до підписання договору позивачем. Нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Однак, у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі № 6-887цс17 міститься правовий висновок про те, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком № 1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Отже, наведені обставини вказують на порушення приватним нотаріусом Завалієвим А.А. при вчиненні виконавчого напису вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат» стосовно безспірності заборгованості, а також вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат» щодо можливості вчинення виконавчого напису за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у зв'язку з їх обґрунтованістю та доведеністю. Доводи заперечення сторони відповідача не підтверджені жодними доказами та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного, та

Outcome: approved