Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

у вересні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення страхового відшкодування та збитків, спричинених внаслідок ДТП. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 02 вересня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого в ПрАТ «СК «Інкомстрах» транспортного засобу - автомобіля «Хюндай» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Део Матіз» державний номерний знак [NUMBER] під його керуванням. Винним у здійсненні ДТП був визнаний водій автомобіля «Хюндай» державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] Звернувшись до страхової компанії в порядку та строки, визначені ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхового відшкодування він не отримав. Вважаючи свої права як потерпілої особи порушеними, просив стягнути з ПрАТ «СК «Інкомстрах» страхове відшкодування у розмірі 25 169,95 грн., вартість автотоварознавчого дослідження у розмірі 1 100,00 грн., з [PERSON] - 2 413,40 грн. втрати товарного вартості автомобіля, а також вирішити питання судових витрат у справі. В судовому засіданні позивач та його представник обґрунтування позову підтримали та просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач - ПрАТ «СК «Інкомстрах», який повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином, явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надавав. Відповідач [PERSON] заперечувала проти позову в частині, яка стосується її, та просила суд позовні вимоги [PERSON] до неї залишити без задоволення. За таких обставин суд, враховуючи необхідність дотримання розумних строків щодо розгляду справи, приймаючи до уваги думку позивача, відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача - ПрАТ «СК «Інкомстрах» та ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги [PERSON], виходячи з наступного. 15 червня 2014 року на вул. І. Кудрі, 36 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Хюндай» державний номерний знак [NUMBER] та «Део Матіз» державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 7). У відповідності зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як встановлено судом, винним у вчиненні вказаної пригоди є водій забезпеченого в ПрАТ «СК «Інкомстрах» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/8911866 транспортного засобу - автомобіля «Хюндай» державний номерний знак [NUMBER] - [PERSON] (а.с. 6,8, 9). Вказане не заперечено, зокрема, з боку відповідачів, та доказів на підтвердження зворотного в розпорядження суду, як того вимагає ст. 60 ЦПК України, не надано. Тому, з огляду на викладене та враховуючи положення ч. 4 ст. 61 ЦПК України, суд дійшов до висновку про те, що позивач звільнений від доказування обставин події, що стала приводом для звернення до суду з цим позовом. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику відповідну заяву. Як встановлено в ході розгляду справи, позивачем було здійснено всі необхідні дії, визначені положеннями вказаної статті закону. Відповідно до п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування здійснюється протягом одного місяця з дня отримання страховиком вказаних у ст. 35 закону документів. Судом встановлено, що відповідно до проведеного на замовлення позивача дослідження та складеного за його наслідком звіту № 728, сума завданого йому матеріального збитку внаслідок пошкодження його автомобіля склала 25 169,95 грн., проте, як встановлено в ході розгляду справи, рішення страховиком з даного приводу не прийнято і страхове відшкодування ПрАТ «СК «Інкомстрах» не виплачено, тому суд, виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого в ст. 11 ЦПК України, враховуючи те, що з боку відповідача, як того вимагає ст. 60 ЦПК України, не надано доказів на спростування позиції позивача з даного приводу, вважає порушеним право позивача, через що останнє підлягає захисту, та приходить до висновку про обґрунтованість його вимоги про стягнення з відповідача 25 169,95 грн. (а.с. 10-28). Крім того, згідно ст. 34.3 «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). З огляду на викладене, на думку суду, виходячи з положень ст. 22 ЦК України, підлягає також задоволенню вимога позивача щодо стягнення на його користь з відповідача понесених ним витрат на проведення дослідження в розмірі 1 100,00 гр (а.с. 29). Розглядаючи позовні вимоги, пред'явлені до відповідача [PERSON], суд приходить до висновку про те, що і останні підлягають задоволенню, виходячи наступного. Згідно із ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з абз. 3 п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно з п. 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (далі - Методика) вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до п. 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Враховуючи, що такі збитки у вигляді втрати товарної вартості, згідно абз. 3 п. 3 ч. 1 ст. 988 та п. 32.7 ст. 32 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який також передбачає, що шкоду, пов'язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує, та вказаної вище Методики, власник пошкодженого в ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому шкоди, зокрема і у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу з винної в ДТП особи, тобто відповідача [PERSON] Слід зазначити, що така ж позиція викладена Верховним Судом України року у справі № 6-49 цс14 від 04 червня 2014 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень та для всіх судів України. Питання судових витрат суд вважає за необхідне вирішити відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved