Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

У березні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.03.2016 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено частково: з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: сина [PERSON] в розмірі 500, 00 грн. щомісячно, починаючи з 04.12.2015 року та до досягнення дитиною повноліття та сина [PERSON] в розмірі 500, 00 грн. щомісячно, починаючи з 04.12.2015 року до досягнення дитиною повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину у вигляді 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку значно перевищує та буде перевищувати і в подальшому розмір аліментів, стягнутих з [PERSON] рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.03.2016 року. Просить суд позов задовольнити, збільшити розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Відповідач [PERSON], отримавши копію ухвали про відкриття провадження та позовну заяву з додатками, відзиву до суду не надав. Суд, дослідивши доводи позивача, викладені у позові, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, щорішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.03.2016 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено частково: стягнуто з [PERSON], [INFO], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [ADDRESS], аліменти на утримання дітей: сина [PERSON], [INFO], в розмірі 500 гривень (п'ятсот) 00 гривень, щомісячно починаючи з 04 грудня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття та сина [PERSON], [INFO], в розмірі 500 (п'ятсот) 00 гривень, щомісячно починаючи з 04 грудня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття; рішення в частині стягнення суми платежу аліментів за один місяць звернуто до негайного виконання; в іншій частині позовних вимог відмовлено, вирішено питання про розподіл судових витрат. Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно статі 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VІІІ 17.05.2017 року, який набрав чинності 08.07.2017 року, збільшений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і відповідно внесені зміни до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України. Відповідно до частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейним кодексом України не передбачена можливість зміни розміру аліментів у зв'язку зі змінами в законодавстві, не передбачено перегляду судом визначеного рішенням суду розміру аліментів в зв'язку з такими змінами і Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року №2037-VIII. Згідно з частиною 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів (в частках від доходу боржника або в твердій грошовій сумі), їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Тобто, зміна мінімального розміру аліментів на дитину відповідного віку не є підставою для збільшення розміру аліментів, який визначається в частці від доходу боржника або в твердій грошовій сумі. Як зазначено в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині 2 статті 182 Сімейного кодексу України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.03.2016 року визначено розмір аліментів на дитину у розмірі 500, 00 грн., а забезпечення отримання дитиною гарантованого державою мінімального розміру аліментів, чинного на час набрання законом чинності, не є зміною розміру аліментів, оскільки розмір аліментів визначався судом у твердій грошовій сумі, а не в мінімальному розмірі. Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» встановлено у 2018 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року 1860 грн., з 1 липня - 1944 грн., з 1 грудня - 2027 грн., тобто розмір аліментів на одну дитину, визначений у частці від доходу платника аліментів не можуть бути меншим з 1 січня 2018 року 930 грн., з 1 липня 972 грн., з 1 грудня 1013 грн. 50 коп. Єдиною підставою для збільшення розміру аліментів позивач [PERSON] зазначає - зміни у законодавстві, тобто аргументи позивача не ґрунтується на вимогах законодавства, оскільки не відносяться до безумовних підстав для зміни (збільшення) розміру аліментів. Позивачем не надано доказів та не наведено арґументів для збільшення розміру аліментів, зокрема такі як зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із батьків. За таких обставин позов задоволенню не підлягає, оскільки позовні вимоги не стосуються збільшення розміру аліментів в розумінні статті 192 Сімейного кодексу України, а зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановленого раніше судового рішення у справі про стягнення аліментів. Крім того, суд зазначає, що положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В таких випадках питання визначення мінімального розміру аліментів, що мають стягуватись з боржника, віднесені до повноважень державного виконавця, у провадженні якого перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів. Державний виконавець зобов'язаний здійснювати систематичний контроль за правильним і своєчасним відрахуванням утриманих сум аліментів стягувачам. Окрім того, суд зазначає, що позовні вимоги [PERSON] є неконкретизованими, адже за приписами частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у один із способів - 1) у частці від доходу її матері, батька; або 2) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Всупереч наведеній імперативній нормі, позивач просить стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, чого чинним законодавством не передбачено. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів слід відмовити.

Outcome: dismissed