Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

У вересні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Як підставу зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований 27.07.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шевченківського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 56. Від шлюбу мають спільну дитину, [PERSON], [INFO]. Вказує, що сумісне життя з чоловіком не склалося через відсутність взаємного порозуміння, поваги, різних характерів та поглядів на життя. Сумісне проживання та збереження шлюбу суперечить її інтересам. Спільне господарство ними не ведеться, внаслідок чого мають окремі бюджети. На даний час шлюбні відносини фактично припинені, шлюб існує формально. Подальше спільне життя, примирення та збереження сім'ї є неможливим, оскільки конфлікт не є тимчасовим. Між ними узгоджено питання щодо місця проживання дитини, яка буде мешкати разом з нею. Однак, не досягнуто згоди щодо вирішення питання матеріального утримання та виховання дитини. На даний час вона самостійно займається вихованням та утриманням дитини. В добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча і проживають разом. Відповідач не має на утриманні інших дітей, непрацездатних батьків, аліменти нікому не сплачує, стягнення за виконавчими документами на користь третіх осіб з відповідача не здійснюються. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, оскільки не має наміру поновлювати подружні стосунки, а також стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини у частці від його доходу у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 1 неоподаткованого мінімуму, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач, уточнивши позовні вимоги, просила розірвати шлюб з відповідачем, залишивши вимоги щодо стягнення аліментів без розгляду. Відповідач визнав уточнений позов у повному обсязі і не заперечував проти його задоволення. Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 27.07.2013 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 5). Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO] (а.с. 11). Судом встановлено, що сумісне життя у сторін не склалося через відсутність взаємного порозуміння, поваги, різних характерів та поглядів на життя. Сумісне проживання та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Спільне господарство ними не ведеться, внаслідок чого мають окремі бюджети. На даний час шлюбні відносини фактично припинені, шлюб існує формально. Подальше спільне життя, примирення та збереження сім'ї є неможливим, оскільки конфлікт не є тимчасовим. Положеннями ст. 51 Конституції України, ст. 24 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. У відповідності до ст. 112 Сімейного кодексу України, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги наявність у сторін малолітньої дитини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам. На підставі викладеного,

Outcome: approved