Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-04 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернулась до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала, що з листопада 2009 року по 2010 рік перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають неповнолітніх доньок: [PERSON] та [PERSON], які проживають разом із нею. Разом з тим, шлюбні та сімейні відносини із відповідачем у неї не склались. З часу припинення шлюбних відносин, вона самостійно несе усі витрати щодо матеріального забезпечення та утримання дочок, належним чином піклується про здоров'я дітей, їхній фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому, відповідач не приймає участь у вихованні та догляді дітей, не цікавиться їх розвитком, матеріальної допомоги не надає та ухиляється від виконання батьківських обов'язків, а також безпідставно чинить їй перешкоди у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоров'я дітей, їх фізичного та духовного розвитку. У зв'язку з тим, що виїзд дітей за кордон сприятиме їх оздоровленню, розширенню світогляду та добре позначиться на духовному та інтелектуальному розвитку як особистостей, а відповідач безпідставно у добровільному порядку не надає згоди на виїзд дітей за межі України й відповідно таку свою відмову не обґрунтовує, діючи виключно в інтересах дітей, уточнивши в ході судового розгляду позовні вимоги просила суд позов задовольнити та надати дозвіл на виготовлення паспорта для виїзду дітей за кордон без згоди батька та дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України у країни Шенгенської групи, Єгипту, Болгарії, Туреччини на період з червня по жовтень 2016 - 2018 року строком на 20 діб на відпочинок без дозволу (згоди) батька дітей [PERSON], у супроводі матері дітей [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Від її представника через канцелярію суду надійшла заява, в якій зазначила, що підтримує поданий позов, просила його задовольнити. Також просила розгляд справи провести у її відсутності та у відсутності позивача, а також вказала, що не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи за останнім відомим місцем проживання та реєстрації, підтвердженим відомостями адресно-довідкового бюро, а також шляхом розміщення оголошення в пресі, причину своєї неявки суду не повідомив. Представник органу опіки та піклування Чернівецької міської ради у судове засідання не з'явився, подав через канцелярію суду клопотання, в якому зазначив, що проти задоволення позову не заперечує у разі конкретизації позивачем відповідної країни, строку перебування та мети виїзду дитини за кордон. Просив розгляд справи провести у його відсутності. Так, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Ураховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 224 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказах. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Як убачається з матеріалів справи, сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах у період з 2009 по 2010 рік , під час яких [PERSON] та [PERSON] народилося двоє дітей, а саме: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] При цьому, як убачається із копій свідоцтв про народження дітей, які містяться в матеріалах справи, їх батьками вказано відповідно [PERSON] та [PERSON] (а.с.4-5). Крім того, як убачається з матеріалів справи, діти проживають разом із позивачем та знаходяться на її утримання й відповідно відповідач будь-якої участі у їх матеріальному утриманні, а також вихованні та піклування не приймає. При цьому доказів на спростування вказаного відповідачем суду не надано. Зокрема, звертаючись до суду із вказаним позовом, [PERSON] вказувала на те, що відповідач будь-якої участі у піклуванні та вихованні не приймає, не цікавиться їх розвитком й відповідно без будь-яких поважних причин не надає їй у добровільному порядку згоди на виїзд дітей за кордон на відпочинок разом із нею, а тому просила позов задовольнити. Так, в ході розгляду справи встановлено, що дійсно, відповідач [PERSON] відмовляється у добровільному порядку надати дозвіл на виїзд дітей за межі України без його супроводу як батька дитини й відповідно на даний час взагалі невідомо місце його проживання, а за останнім відомим місцем проживання, а саме за адресою: [ADDRESS] відповідач не проживає, а також не значиться зареєстрованим у м. м. Чернівці та Чернівецькій області (а.с. 31). Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. При цьому, згідно вимог ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). Крім того, відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року, зокрема згідно із п. 4 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. У статті 141 СК України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 150, ч.ч.1, 2 ст. 155 СК України батьки зобов'язані поважати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, а мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Також слід зазначити, що згідно Принципу 6 Міжнародної Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своїми батьками. Відповідно до п. 1 Статті 9 Конвенції про права дитини, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Таким чином, судом достовірно встановлено, що позивачка [PERSON] просить надати їй дозвіл на виїзд малолітніх дочок за межі України у її супроводі без письмової згоди та без супроводу батька дитини - [PERSON], який не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей, однак в свою чергу відмовляється від надання такої згоди у добровільному порядку та позивач позбавлена можливості отримати таку згоду в позасудовому порядку. При цьому, як установлено судом, малолітні діти [PERSON] та [PERSON] потребують відпочинку та оздоровлення, виїзд їх за кордон докраїни Шенгенської групи, Єгипту, Болгарії, Туреччини на період з червня по жовтень 2016, 2017, 2018 року строком на 20 діб не є таким терміном, що може суперечити інтересам дітей та порушувати права відповідача на спілкування з дітьми та на участь у їх вихованні й відповідно позбавить його права на участь у вихованні та спілкуванні з ними. Крім того, відповідачем в розумінні положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження існування джерела небезпеки для дітей під час подорожі до країн Шенгенської групи, Арабської республіки Єгипет, Болгарії, Туреччини, а також доказів того, що такий відпочинок дітей суперечитиме їх інтересам, а тривалість перебування дітей за кордоном може порушувати його права на спілкування з дітьми. За таких обставин, суд ураховуючи вищевикладене, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved