Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

У березні 2020 року представник позивача звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просив відібрати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] від його матері [PERSON] , [INFO] не позбавляючи її батьківських прав, передати малолітнього [PERSON] , [INFO] органу опіки та піклування Білоцерківської міської ради для подальшого його влаштування. В обґрунтування позову вказано, що відповідач [PERSON] не може належним чином виконувати свої батьківські обов`язки відносно своєї дитини - [PERSON] , [INFO] , оскільки перебуває під диспансерним наглядом лікаря-нарколога з приводу синдрому залежності від алкоголю з 2017 року та перебуває під консультативним наглядом лікаря психіатра з приводу шизотипного розладу з 2008 року. Відповідач не може адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан, поведінку, залежність від алкоголю. 13.03.2020 року вищезазначену цивільну справу зареєстровано Білоцерківським міськрайонним судом Київської області та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передано судді Цуранову А.Ю. Ухвалою судді від 02.04.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено справу до розгляду. Ухвалою суду від 24.06.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача Махаринський Г.В. в судовому засіданні відкликав клопотання про допит свідка [PERSON] у зв`язку з хворобою останньої. Позовні вимоги підтримав повністю, пояснивши, що в поле зору служби у справах дітей відповідач з дитиною потрапили у березні 2017 року. Відповідач потребує лікування від алкогольної залежності та психічної хвороби, в силу захворювань вона не усвідомлює обов`язків щодо дитини. Позов відповідає інтересам дитини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона не працює, живе за рахунок матері, хотіла б отримати інвалідність. На даний час вона не лікується, останній раз була у психіатра 2 роки тому, алкоголь зараз не вживає. Хоче повернути сина, однак бабуся не хоче цього. Бажає, щоб син розвивався. Вказала, що відмова від дитини є зрадою, тому вона повинна бути з дитиною. Представник відповідача - адвокат Чередніченко В.А., в судовому засіданні зазначила, що відповідач любить дитину, проте враховуючи стан здоров`я та життєву ситуацію відповідача просила суд прийняти рішення в інтересах дитини. Представник третьої особи Коляда Н.В. в судовому засіданні пояснила, що відповідач не систематично відвідує сина, який вже більше року знаходиться в Центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода», у дитини немає прив`язаності до матері. Зазначила, що слід відібрати дитину та надати можливість відповідачу пролікуватись. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та покази свідка, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] , [INFO] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 02.02.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00024796666 від 04.12.2019. Відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . У зареєстрованому шлюбі на час народження сина [PERSON] відповідач не перебувала, тому відповідно до частини 1 статті 135 СК України запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проведено за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записано за її вказівкою. Відповідно до акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я «Про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку» від 03.03.2017 року малолітній [PERSON] потрапив у Київську обласну дитячу лікарню № 2, оскільки відповідач перебувала у стані алкогольного сп`яніння, не контролювала свої дії, не доглядала за сином, чим створила йому безпосередню загрозу життю та здоров`ю. Згідно повідомлення КЗ КОР «Київська обласна дитяча лікарня № 2», [PERSON] , [INFO] був доставлений в 3-тє педіатричне відділення стаціонару 03.03.2017 року о 16:40. Хлопчика забрали від матері, яка знаходилась в стані алкогольного сп`яніння по вулиці Сквирське шосе, 214б. Відповідно до висновку служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області від 14.03.2017 № 336 «Про доцільність повернення малолітнього [PERSON] в біологічну родину та його відповідність інтересам дитини» малолітнього [PERSON] повернуто в сім`ю його матері [PERSON] , останній рекомендовано звернутися до Білоцерківського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді для отримання комплексного пакету соціальних послуг, попереджено про правові наслідки неналежного виконання батьківських обов`язків. 12.09.2018 року відповідач звернулась до служби у справах дітей із заявою, в якій посилаючись на відсутність за адресою її проживання належних умов для малолітньої дитини та з метою проведення ремонтних робіт, просила влаштувати сина на місяць в Центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода». Відповідно до листа центру «Злагода» № 423-Д від 12.09.2018 року, малолітній [PERSON] був влаштований 12.09.2018 року в заклад у відділення тривалого (стаціонарного) перебування, у зв`язку з складними життєвими обставинами. Дитина зарахована до центру на підставі направлення служби у справах дітей Білоцерківської міської ради від 12.09.2018 року № 64. Згідно наказу Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради від 12.09.2018 року № 144, [PERSON] направлений до центру «Злагоду» до зникнення складних життєвих обставин. Відповідно до листів центру «Злагода» № 382-Д від 05.09.2019 року та № 528-Д від 02.12.2019 року, за час перебування малолітнього в центрі «Злагода» мати відвідувала сина, але спостерігаючи за її поведінкою та спілкуванням з сином, стає очевидним, що [PERSON] не розуміє та не в змозі в повній мірі задовольнити потреб дитини, перебування з матір`ю не є безпечним, так як її неодноразово бачили в нетверезому стані та з чоловіками сумнівної зовнішності. На засіданні комісії з захисту прав дітей від 19.02.2019 року було прийнято рішення дозволити забирати малолітнього на вихідні додому тільки бабусі - [PERSON] , та тітці - [PERSON] . [PERSON] регулярно забирала онука додому на вихідні. З листа Білоцерківського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді № 679/02-15 від 10.12.2018 року вбачається, що сім`я [PERSON] перебувала під соціальним супроводом вказаного центру в зв`язку з недбалим ставленням до виконання батьківських обов`язків [PERSON] . Планом соціального супроводу сім`ї було передбачено: створення належних умов для повноцінного розвитку дитини, обстеження та, за потреби, лікування і працевлаштування відповідача. Зокрема, остання відвідувала лікаря психіатра, в кімнаті був зроблений косметичний ремонт, питання працевлаштування залишається відкритим. Під час співпраці [PERSON] виконує рекомендації лише разом з фахівцем із соціальної роботи, що ставить під сумнів її спроможність щодо подальшого належного виконання батьківських обов`язків. Відповідно до листа Білоцерківського відділу поліції ГУ НП в Київській області № 16723 від 27.06.2019 року працівниками поліції на [PERSON] було складено три адміністративні протоколи: ст. 184 ч. 1 КУпАП від 29.08.2018 року(невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей), ст. 175-1 ч. 1 КУпАП від 04.03.2019 року (куріння тютюнових виробів у заборонених місцях) та ст. 178 ч. 1 КУпАП (розпивання пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв у заборонених законом місцях або поява у громадських місцях у п`яному вигляді). Відповідач [PERSON] перебуває під диспансерним наглядом лікаря-психолога з 2017 року, під консультативним наглядом лікаря-психіатра з 2008 року, що вбачається з листів КЗ БМР «Білоцерківська міська лікарня № 4» від 28.09.2018 року № 1610 та від 07.12.2018 року № 2060. Відповідно до висновку психолога Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» від 17.11.2020 року щодо перебування в центрі [PERSON] , останній під час перебування в центрі адатпувався та отримав відповідну увагу, у хлопчика знизився рівень тривожності, покращився емоційний стан. [PERSON] став більш відкритий щодо спілкування, довіряє дорослим та швидко йде на контакт з однолітками. Хлопчик почав висловлювати свої бажання, утримувати зоровий контакт. У своїй діяльності він почав називати геометричні фігури, основні кольори, рахувати до 5, намагається аналізувати те, що бачить навколо себе, порівнювати предмети один з одним і робити висновки про їх взаємозалежність. Дитина може утримувати активну увагу протягом 7-8 хвилин. Розвинулась мисленнєва діяльність, сприйнятливість, збільшився об`єм уваги, з`явилася мотивація до навчальної діяльності. Труднощі іноді можуть викликати негативну реакцію, але за допомогою дорослого готовий долати їх. Спонукання до активного мовлення призвело до зростання словникового запасу, але [PERSON] ще має порушення мовлення. Удосконалився рівень розвитку пам`яті та уяви. У хлопчика іноді ще спостерігається непосидючість та труднощі в регулюванні емоційної сфери. Дитина постійно очікує позитивного оцінювання, привертає увагу дорослого запитаннями, іноді не регулює силу голосу. [PERSON] розвивається відповідно віку, має досвід позитивних моделей поведінки в різних ситуаціях, сформовано навички самообслуговування. Свідок [PERSON] зазначила, що вона є рідною матір`ю відповідача та бабусею [PERSON] . Їй шкода і онука і доньку, вона (свідок) переживає і думає постійно за нього, [PERSON] просив забрати його з центру «Злагода», проте, це велика відповідальність, попереду школа, вона (свідок) не знає чи впорається з цим. Зазначила, що її доньці потрібна допомога у вихованні сина. При цьому доньці не потрібно до лікаря, але [PERSON] легковажна, вживала алкоголь. При вирішенні цивільної справи, суд виходить з наступного. Відповідно до Принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Дитина має право на здорове зростання і розвиток (принцип 4 Декларації прав дитини). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі статтею 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Дитині, для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння також в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється забезпеченню інтересів дитини (ст. 3 Конвенції про права дитини). Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст. 27 Конвенції про права дитини). Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з частини 1 статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України визначено, що підставами для відібрання дитини від батьків є ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоке поводження з дитиною; хронічний алкоголізм або наркоманія; експлуатація дитини, примушення її до жебракування та бродяжництва. Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками (наприклад, той з батьків, хто був психічно хворим, видужав, батьки перестали бути хронічними алкоголіками або наркоманами), суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини. Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. З огляду на положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частини 7 статті 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною, по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Дитина може бути розлучена з матір`ю у виняткових випадках, така позиція викладена у рішенні Європейського Суду з прав людини від 18.12.2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України». Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, враховуючи надані в судовому засіданні пояснення відповідача, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав відповідача, а також їх відповідність інтересам дитини, оскільки на даний час відповідач не може належним чином виконувати батьківські обов`язки та забезпечити здорове зростання та розвиток дитини. Відповідно до абз. 1 п. 3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого потсановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866, органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад (далі - органи опіки та піклування), які провадять діяльність із соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі забезпечення їх права на виховання у сім`ї, надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, влаштування дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових і житлових прав дітей, запобігання та протидії домашньому насильству стосовно дітей та за участю дітей. Таким чином, за вказаних вище обставин суд вважає про необхідність передачі малолітнього [PERSON] органу опіки та піклування Білоцерківської міської ради, як компетентному органу, з метою забезпечення соціального захисту дитини.

Outcome: approved