Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

У березні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 18.01.2012\~р. [PERSON] отримала кредит у розмірі 6100,00 грн. у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затв. наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 р. та Тарифами банку, складають між сторонами договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобовязаннями. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 31.01.2017 р. має заборгованість 59959,18 грн. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобовязання, заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав банку. Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 59959,18 грн. за кредитним договором №\~б/н від 18.01.2012 р., яка складається з наступного: 5117,86 грн. заборгованість за кредитом; 48209,93 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3300,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 2831,39 грн. штраф (процентна складова) та судові витрати в розмірі 1600,00 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, разом з позовом надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. В судове засідання 27.04.2017 р. зявилась відповідач [PERSON], яка позов визнала частково, а саме лише тіло кредиту та заборгованість за пенею та комісією 3300,00 грн. В іншій частині заперечувала проти задоволення позову. Зазначила, що дійсно договір з позивачем укладала, з тарифами була ознайомлена. Проценти та штрафи не визнає, оскільки не було змоги погашати кредит. Перестала погашати, коли почала хворіти. На її думку розрахунок заборгованості є вірним. В подальшому відповідач [PERSON] участі у розгляді справи не брала, повідомлялась належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 18.01.2012 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Договір був укладений шляхом підписання позичальником Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, яка разом із запропонованими ПАТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затв. наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 р. та Тарифами банку, складають між сторонами договір, датою укладання якого є дата підписання позичальником заяви. Матеріали справи містять довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду. Згідно даної довідки відсоткова ставка складає 2,5 % на місяць; розмір щомісячного платежу 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн.; строк внесення платежу до 25 числа місяця, що слідує за звітним; пенею, яка складається з пені 1 та пені 2; штрафами 500,00 грн. + 5% від ціни позову. У судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечувала, що саме ці тарифи є невідємною частиною договору. Зі змісту підписаної [PERSON] анкети-заяви вбачається, що позичальник ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами. Після цього відповідачу було відкрито картковий рахунок та видана пластикова картка, яка ключем до цього рахунку. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Як вбачається з представленого розрахунку, [PERSON] користувалась коштами ПАТ КБ «Приватбанк» та здійснювала виплати за їх користування, проте, у порушення норм закону та умов договору відповідач за вказаним договором зобовязань належним чином не виконувала. У відповідності до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], підписавши Анкету-заяву, своїм підписом підтвердила згоду на те, що його заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вказані дії не суперечать положенням вищевказаних норм матеріального права, суду не надано доказів, що відповідач не був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг та з тарифами, а також про те, що надані суду першої інстанції Умови та правила не є тими документами, з якими був ознайомлений відповідач під час укладання кредитного договору. Відповідно до п. 2.1.1.12.6 Правил користування платіжною карткою банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік. Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невідємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг і п. 1.1.2.3 Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500,00 грн. + 5% від суми позову. Згідно з п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банком послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не заявить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк. Строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки. Згідно з п. 2.1.1.2.11 Умов та правил надання банком послуг карта діє до останнього дня місяця вказаного на лицевій стороні карти включно. Забороняється використання карти (її реквізитів) із закінченим строком дії. Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики. За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно зі ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Станом на 31.01.2017 р. позивачем нараховано відповідачу заборгованість у загальному розмірі 59959,18 грн. за кредитним договором №\~б/н від 18.01.2012 р., яка складається з наступного: 5117,86 грн. заборгованість за кредитом; 48209,93 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3300,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 2831,39 грн. штраф (процентна складова). Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Щодо заборгованості за кредитом у сумі 5117,86 грн., то суд враховує факт визнання даної суми відповідачем. Щодо заборгованості за відсотками, то відповідач, на заперечуючи правильності розрахунку даної суми, послалась на неможливість виконання даного зобовязання через відсутність коштів. Такі доводи відповідача суд вважає необґрунтованими, оскільки неможливість виконання зобовязання боржником, не звільняє його він виконання цього зобовязання та відповідальності за його невиконання. Як вбачається з розрахунку заборгованості, позивачем нараховано суму 3300,00 грн., яка фактично є пенею. Дана сума позивачем нарахована обґрунтовано та у судовому засіданні визнана відповідачем. Щодо заявлених до стягнення штрафів, суд виходить з наступного. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав, або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Саме до аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 21 жовтня 2015 року по справі №6-2003цс15. Підстав для відступлення від правової позиції Верховного Суду України в даному випадку суд не вбачає, а вважає за необхідне відмовити у стягненні штрафів. Оскільки [PERSON] не сплатила заборгованість за кредитом, відсотками, пенею, суд вважає позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд виходить з приписів ч.ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України та враховує, що відповідач не надала суду належних доказів повної чи часткової сплати заборгованості, не спростувала наданий позивачем розрахунок, на власний розсуд розпорядившись своїми процесуальними правами. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial