Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

У вересні 2015 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, щоміж нею та відповідачем 27.11.2010 було зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві. Від шлюбу мають дитину: [PERSON], [INFO] Позивач вказує на те, що подружнє життя з відповідачем не склалося внаслідок відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на життя та сімейні відносини, що призвело до погіршення сосунків та до того, що з травня 2014 року вони з відповідачем проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть, шлюбно-сімейних відносини не підтримують, дитина проживає разом з нею. При цьому, позивач зазначає, що відповідач життям та здоров'ям дитини не цікавиться, не приймає участі у її вихованні та в матеріальному утриманні. За таких обставин, позивач не вбачає можливості продовження шлюбно-сімейних відносин з відповідачем, у зв'язку з чим, просить розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, з підстав, викладених у ньому, просила задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований 27.11.2010 Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1769, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (виданим повторно), серії [NUMBER] (а.с.5). Згідно свідоцтва про шлюб, прізвище після реєстрації шлюбу у сторін: позивач - «[PERSON]», відповідач - «[PERSON]». Від шлюбу у сторін є дитина: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 27.05.2011 (а.с.6). В судовому засіданні встановлено, що сімейне життя між сторонами не склалося через втрату взаєморозуміння, різних поглядів на життя та сімейні цінності. З травня 2014 року вони проживають окремо один від одного, шлюбно - сімейних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, майнового спору чи спору про місце проживання дитини між сторонами немає, примирення не можливо. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст.112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому, є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. При цьому, відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що позивач, після розірвання шлюбу, бажає відновити своє дошлюбне прізвище, а саме: «[PERSON]». Крім цього судом встановлено, що дитина проживає разом з позивачем, обов'язки щодо утримання та виховання дитини позивач несе самостійно. Відповідач не цікавиться життям сина, не бере участь у його вихованні та розвитку, не надає коштів на його утримання. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України, ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 4 ст.155 СК України, визначено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно зі ст.182 СК України та п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи обставини справи, перебування дитини на утриманні позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів, також, підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Outcome: approved