Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованості з орендної плати та пені. Позов обгрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.03.2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу за реєстровим №208, вона є власником земельної ділянки площею 10,1002 га, кадастровий номер 3520881600:000:2504, розташованої на території Василівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області. Земельну ділянку успадкувала після смерті [PERSON], якою за життя 20 квітня 2011 року укладено з відповідачем договір оренди землі, зареєстрований у відділі Держкомзему у Бобринецькому районі 05.05.2011 року за №352088164000380, і на даний час ФОП [PERSON] на підставі вказаного договору користується спірною земельною ділянкою. Посилаючись на те, що в порушення умов договору оренди землі відповідач не сплатив орендну плату за користування земельною ділянкою за 2015-2017 роки, просила розірвати договір оренди землі, стягнути з відповідача заборгованість по орендній платі з урахуванням індексу інфляції в сумі 12146,18 грн. та пеню в сумі 1205,98 грн. Ухвалою суду від 08.10.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.26-27). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову та просив відмовити в його задоволенні. Подав до суду відзив на позов, згідно якого зазначив, що орендна плата за спірним договором оренди землі була сплачена позивачу своєчасно та в повному обсязі за 2015-2017 роки в присутності свідків, а тому обовязку сплачувати орендну плату не має. Крім того зазначив, що позивач з 2015 року жодних претензій з приводу своєчасності та повноти сплати орендної плати до нього не предявляла (а.с.46-50). На обґрунтування безпідставності позову також посилався на пропущення позивачем спеціального строку позовної давності в частині вимог про стягнення пені, про що подав клопотання про застосування позовної давності (а.с.44-45). Просив стягнути з позивача на його користь витрати на послуги адвоката в сумі 1000 грн. Представник відповідача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. Суд, заслухавши пояснення відповідача та представників сторін, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 квітня 2011 року між орендодавцем [PERSON] та орендарем фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір оренди землі строком на десять років, який зареєстровано у відділі Держкомзему у Бобринецькому районі 05.05.2011 року за №352088164000380, за яким обєктом оренди є земельна ділянка площею 10,10 га, розташована на території Василівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області (а.с.89). Укладеним Договором сторони визначили, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 126240 грн. (п.5); орендна плата вноситься орендарем у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 3787,20 грн. у строк до 30 грудня поточного року (п.9, п.11); обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням (без урахування) індексації без підкреслень (п.10); у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,03% несплаченої суми за кожен день прострочення (п.14). 13.09.2014 року орендодавець [PERSON] померла, після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі і на вищевказану земельну ділянку. 25.03.2015 року позивач, яка є донькою померлої [PERSON], отримала свідоцтво на право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку, зареєстроване в реєстрі за №208 (а.с.11). Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Правонаступництво у разі зміни власника речі, переданої у найм, передбачено загальними положеннями про найм Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обовязки наймодавця. За положеннями ч.4 ст.32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Таким чином, смерть фізичної особи-орендодавця не є підставою для припинення договору, оскільки разом із правом власності на земельну ділянку до його спадкоємців переходять права та обовязки за договором оренди, у тому числі право на отримання орендної плати, якщо інше прямо не передбачено у самому договорі. За умовами п. 18 Договору, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору. За змістом ч.5\~ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця або оголошення його померлим (ч.2\~ст.1220 ЦК України). Відсутність державної реєстрації спадкового нерухомого майна не свідчить про неприйняття спадщини, а лише обмежує право спадкоємця на розпорядження цим майном. Свідоцтво про право на спадщину та виданий на його підставі державний акт про право власності на земельну ділянку є лише документальним підтвердженням цього права. Норми цивільного законодавства про спадкування не встановлюють присічного строку для оформлення спадкоємцем своїх прав. Таким чином, право на отримання орендної плати за договором оренди перейшло до [PERSON] у порядку спадкування та належить їй із часу відкриття спадщини. Підставою для розірвання договору оренди землі позивач зазначила систематичну несплату орендної плати з урахування індексу інфляції за 2015-2017 роки. Відповідно до ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, повязані з орендою землі, регулюються законом. Частиною 1 статті 6 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельного кодексу України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема своєчасного внесення орендної плати. Вказаному праву орендодавця кореспондує обовязок орендаря сплачувати орендодавцю орендну плату за володіння і користування його земельною ділянкою. Відповідно до статті 21 вказаного Закону орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Згідно п.38 Договору оренди землі дія договору припиняється шляхом його розірвання: за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав визначених законом. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Статтею 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.1 ст.32 вказаного Закону, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельного кодексу України та іншими законами України. Відповідно до п. «д» ч.1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. За змістом статті 610 ЦК України цивільне законодавство розрізняє наступні порушення зобовязання: невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Пунктом 41 Договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору. Судом встановлено, що в порушення умов Договору оренди землі відповідачем орендна плата за 2015-2017 роки до 30.12 поточного року не сплачувалась позивачу взагалі. Згідно розрахунку позивача та умов Договору, відповідач заборгував позивачу орендну плату та пеню у 2015 році в сумі 3583,33 грн., пеня 392,37 грн., у 2016 році в сумі 4256,81 грн., пеня 466,12 грн., у 2017 році в сумі 4306,04 грн., пеня 347,49 грн., а всього розмір орендної плати складає 12146,18 грн. та пеня в сумі 1205,98 грн. Подання відповідачем податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку за 4 квартал 2015, 2016, 2017 роки (а.с.53-60), як доказ сплати орендної плати суд до уваги не приймає, оскільки самі по собі, без підтвердження фінансовими документами, не можуть бути належними та допустимими у розумінні положень ст.ст. 77, 78 ЦПК України, доказами сплати орендної плати, а можуть лише свідчити про сплату податку, а відтак не свідчать про факт виконання зобовязання за Договором оренди земельної ділянки. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до змісту ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки. Частиною 2 статті 258 ЦК України передбачено, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність тривалістю один рік. Відповідно до ч.ч 4, 5 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідач заявив про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені. З огляду на вищевикладене судом встановлено, що позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення пені з пропуском позовної давності, встановленої ст.258 ЦК України. Разом з тим, враховуючи систематичність несплати відповідачем орендної плати та заперечення ним цього факту під час розгляду справи, суд приходить до висновку про поважність причин пропуску позивачем позовної давності за вимогами про стягнення пені в сумі 1205,98 грн., тому порушено право у цій частині підлягає захисту. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем було допущено істотне порушення Договору оренди землі, а саме систематична несплата орендної плати позивачу за користування належною їй земельною ділянкою за 2015-2017 роки, що є підставою для розірвання договору та стягнення заборгованості з орендної плати та пені за прострочення зобовязання, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 1409,60 грн.

Outcome: approved