Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

У вересні 2015 року заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сімєю. Свої вимоги обгрунтував тим, що 15 травня 2011 року помер його вітчим [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: житловий будинок по вулиці Шевченка №30 в с.Вікторівка Миронівського району та земельну ділянку площею 2,56 га, яка розташована на території Вікторівської сільської ради, цільовим призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У померлого відсутні інші спадкоємці, а тому у встановлений законом строк він звернувся до Миронівської районної державної нотконтори із заявою про прийняття спадщини. Листом від 23 червня 2015 року його було повідомлено про те, що для отримання свідоцтва про право на спадщину необхідно предявити судове рішення, яке б підтверджувало факт проживання однією сімєю із спадкодавцем до відкриття спадщини. За життя спадкодавця вони проживали разом однією сімєю більше пяти років, з 1994 року по день його смерті, 15 травня 2011 року в с.Вікторівка Миронівського району, а тому він є спадкоємцем четвертої черги за законом. Просить встановити факт проживання із спадкодавцем [PERSON]В не менше пяти років однією сімєю, з 1994 року до дня його смерті 15 травня 2011року У судовому засіданні заявник свої вимоги підтримав та просить їх задовольнити з підстав, викладених у заяві. Пояснив, що народився у 1986 році в с.Кичинці, Корсунь-Шевченківського району. Після розірвання шлюбу з його батьком у 1994 році мати разом з ним переїхала жити в с.Вікторівка Миронівського району, відразу до [PERSON]В, вони стали жити однією сімю та були зареєстровані у будинку по вулиці Шевченка, 30 с.Вікторівка. У 2000 році мати померла, а він перейшов жити до свого брата і жив разом з ним по вулиці Шевченка, 35 в с.Вікторівка, брат був його опікуном. Після закінчення школи у 2002 році він поступив на навчання у Маслівський радгосп-технікум, але його не закінчив, оскільки у 2004році був засуджений до 3р. 8міс. позбавлення волі. Після звільнення у 2005 році приїхав у село, але жити у будинку [PERSON]В було неможливо, тому він поїхав жити до брата в м.Київ, там влаштувався на роботу, періодично приїздив до вітчима, провідував його, привозив харчі. У 2009 році його знову засудили до 4р.6міс. позбавлення волі, звільнився він у 2013 році, а вітчим помер у 2011році. Представник заінтересованої особи- Вікторівської сільської ради в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, від нього надійшла письмова заява про розгляд справи без його участі, заяву визнає. Заінтересована особа [PERSON]В вважає, що заявлені вимоги [PERSON]П не підлягають задоволенню. Пояснив, що [PERSON]В є його рідним дядьком. Він жив в с.Вікторівка по вулиці Шевченка, 30. У 1994 році голова колгоспу до нього підселив як квартирантів заявника та його матір [PERSON]К, а потім вони стали жити як сімя. Жінка зловживала спиртними напоями, потім захворіла і у 2000 році померла. Після її смерті заявник не жив разом з [PERSON], а пішов жити до свого брата, потім був засуджений і на день смерті дядька відбував покарання. Хоронив [PERSON]В орендар його земельної ділянки. Заслухавши пояснення заявника, свідків, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.5 ч.2 статті 234 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження. Відповідно до ч.2 статті 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом установлено, що 15 травня 2011 року в с.Вікторівка Миронівського району Київської області помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ОК № 207702 від 19 травня 2011 року (а.с.12). Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому нерухоме майно: житловий будинок по вулиці Шевченка №30 в с.Вікторівка Миронівського району та земельну ділянку площею 2,56га, яка розташована на території Вікторівської сільської ради, цільовим призначенням якої є ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Як убачається з матеріалів спадкової справи, заяви про прийняття спадщини після його смерті подали заявник [PERSON]П як спадкоємець четвертої черги за законом та [PERSON]В- як спадкоємець третьої черги за законом. Встановлення факту проживання разом із спадкодавцем однією сімєю не менше пяти років необхідно заявнику для оформлення спадщини. Згідно ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток,готель,тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Як убачається з копії паспорта заявника (а.с.3) він з 2003 року по даний час зареєстрований за адресою: [INFO]. Згідно ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали разом із спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Згідно ст.3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. З пояснень заявника, заінтересованої особи та свідків, наданих суду доказів факт спільного проживання однією сімєю спадкодавця не менш як пять років до часу відкриття спадщини із заявником не доведений, заявником не надано жодного допустимого доказу на підтвердження вимог про визнання цього факту, не встановлено наявності між [PERSON]В та заявником взаємних прав і обовязків, ведення спільного бюджету, облаштування та ведення сімейного побуту. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON]О та [PERSON]П підтвердили, що дійсно заявник жив та працював у м.Києві, іноді відвідував [PERSON], але доказів того, що вони були однією сімєю не надано. Так, сам заявник пояснив, що жив з вітчимом лише до смерті своєї мами, а потім перейшов жити до свого брата. Заявником суду надані рішення виконкому Вікторівської сільської ради №11 від 25 березня 2003 року про закріплення за неповнолітнім [PERSON]П житлової площі в розмірі 1/3 частини по вулиці Шевченка, 30 в с.Вікторівка та закріплення за ним опікуном [PERSON]В (а.с.7), довідку №530 від 06 грудня 2000 року про склад сімї (а.с.8), проте суд надані документи як доказ спільного проживання однією сімєю не приймає . Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004року. До відносин, які виникли до 1 січня 2004 року, застосовуються положення ЦК УРСР 1963року, яким не передбачено можливості визнання факту спільного проживання однією сімєю до дня смерті спадкодавця як підстави для спадкування майна померлого,а тому підстави для задоволення позовних вимог та встановлення факту проживання однією сімєю в період з 1994року року до 01 січня 2004 року відсутні. У звязку з цим і зазначені документи, датовані 2000 та 2003 роком суд не приймає до уваги. Факт спільного проживання однією сімєю заявника із спадкодавцем після 01 січня 2004 року спростовує і сам заявник, якому у 2004році виповнилось 18 років і з його пояснень, він був засуджений до позбавлення волі, звільнився у 2005 році та після звільнення поїхав жити до брата в м.Київ, де влаштувався на роботу. У Києві жив та працював до 2009року, а у 2009 році був знову засуджений до позбавлення волі, звільнився у 2013 року, на той час [PERSON]В помер. Вказані обставини підтвердили заінтересована особа [PERSON] та свідки. Свідок [PERSON]П пояснила, що після смерті матері заявник жив у брата [PERSON], який був його опікуном, потім жив у неї, пізніше його засудили, він повернувся і знову трохи жив у неї. Коли [PERSON]В помер, заявник сидів. Сам реєстраційний запис у паспорті спадкоємця може підтверджувати факт постійного проживання спадкодавця із спадкоємцем на час відкриття спадщини лише у сукупності з іншими доказами, оскільки він не свідчить про проживання однією сімєю у розумінні статті 3 СК України. Аналізуючи зібрані у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги [PERSON]П не грунтуються на вимогах діючого законодавства, що регулює спадкові відносини, а тому не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed