Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

У березні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України, про стягнення моральної шкоди у зв`язку із незаконним притягненням до адміністративної відповідальності. Позовна заява мотивована тим, що у травні 2018 року інспектором УПП в Дніпропетровській області відносно позивача було складено протокол за ст. 124 КУпАП по факту ДТП, яка мала місце 05 травня 2018 року. Цей протокол був спрямований до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська для розгляду. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2018 року по справі № 201/7825/18, яка залишена без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 листопада 2018 року, провадження по справі про притягнення до адміністративної відповідальності відносно позивача закрито у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення. Більше ніж через рік інспектором УПП в Дніпропетровській області відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП по факту тієї ж самої дорожньо-транспортної пригоди. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2020 року по справі № 201/13935/19 та Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року, провадження відносно позивача було повторно закрито за відсутності в його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Позивач вважає, що такими протиправними діями працівників відповідача 1 йому заподіяна моральна шкода, що полягає в ініціюванні відносно нього незаконного адміністративного переслідування без достатніх до цього підстав, витрата тривалого часу на судове провадження та доведеність своєї невинуватості, емоційний дискомфорт із фактичним переслідуванням з вини УПП . За таких підстав просить суд стягнути з Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України на його користь моральну шкоду у розмірі 15 000, 00 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500, 00 грн. Представником відповідача 1 було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказує, що у поліцейського виник обов`язок щодо складання відповідно протоколу за фактом ДТП, який був направлений до суду. В подальшому до відповідача 1 надійшла заява іншого учасника ДТП та наданий висновок експертного дослідження, згідно якого експерт визначив, що порушення позивачем п. 12.4 ПДР з технічної точки зору перебувала у причинному зв`язку із настанням події ДТП. На підставі цього висновку експерта УПП прийнято рішення скласти адміністративні матеріали відносно [PERSON] та направити до суду. Повноваження поліцейського при складанні протоколу є дискреційними, тобто працівник поліції склав протокол в рамках своєї компетенції та діяв в межах повноважень і спосіб, встановлений чинним законодавством. Натомість позивачем не надано будь-яких аргументованих доказів заподіяння йому моральної шкоди, її розміру та причинно - наслідкового зв`язку між діями певних посадових осіб й заподіянням такої шкоди. За таких обставин представник відповідача 1 просить відмовити у позові повністю. Представником позивача подана до суду відповідь на відзив, де він вказує, що позивач притягнутий незаконно до адміністративної відповідальності, і відшкодування шкоди в такому разі здійснюється незалежно від вини. Також вказує, що відшкодування моральної шкоди відбувається якщо її було завдано органами, які здійснюють оперативну-розшукову діяльність, досудове розслідування, а також прокуратурою та судом. Вважає, що здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення, яка в подальшому була закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконність дій осіб, які ініціювали та здійснили вказане провадження. Представник відповідача 1 подала до суду заперечення, відповідно до яких вказала, що сам факт закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення не свідчить про незаконність дій посадових осіб та наявність підстав для відшкодування моральної шкоди. Просить відмовити в задоволенні позову. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 березня 2021 року відкрито провадження у справі. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача 1 проти задоволення позовних вимог заперечувала, вказавши на його необґрунтованість та відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 05 травня 2018 року відносно [PERSON] інспектором Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП по факту дорожньо-транспортної пригоди з участю автомобіля «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] . Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2018 року провадження по справі у відношенні [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 листопада 2018 року Постанова Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2018 року залишена без змін, а апеляційна скарга [PERSON] 08.12.2019 року старшим інспектором ВР та ОМ ДТП ПП Дніпропетровської області складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно [PERSON] . Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2020 року провадження по справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності закрито. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 лютого 2020 року Постанова Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2020 року скасована, винесена нова постанова, якою провадження по справі закрито у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. Спір виник з приводу того, що [PERSON] вважає, що ініціювання відносно нього процедури притягнення до адміністративної відповідальності, а саме складання протоколів про адміністративне правопорушення, та в подальшому закриття провадження по цих справах судом, є підставою для відшкодування на його користь моральної шкоди з Управління патрульної поліції Дніпропетровській області. Суд вказує, що статтею 23 Закону України «Про національну поліцію» встановлені основні повноваження поліції, яка відповідно до покладених на поліцію завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень; припиняє виявлені адміністративні правопорушення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення адміністративного правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про адміністративні правопорушення або події; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Статтею 255 КУпАП передбачено, що у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції). З матеріалів справи вбачається, що хоча відносно [PERSON] і складались протоколи про адміністративне правопорушення та направлялись до суду, проте в усіх випадках провадження по справі було закрито, а отже позивач не є таким, що був притягнутий до адміністративної відповідальності і до нього не застосовувалось адміністративне стягнення. Той факт, що відносно позивача було складено кілька протоколів відносно однієї події, не свідчить про незаконність дій відповідача 1, оскільки в ході опрацювання адміністративних матеріалів було встановлено нові обставини, зокрема, наданий експертний висновок, з якого вбачалось порушення ПДР позивачем. Оскільки складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, то складання кількох протоколів навіть відносно одного факту ДТП, не свідчить про незаконність дій працівників поліції. Суд наголошує, що ані Закон України «Про національну поліцію», ані Кодекс України про адміністративні правопорушення не містять такої заборони. Питання про притягнення особи до відповідальності може бути вирішено лише судом, з дотриманням приписів ст. ст. 283, 284 КУпАП, тому доводи позивача про незаконність дій працівників поліції є необгрунтованими. Водночас сам факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, навіть з підстав того, що мало місце відсутність події або складу адміністративного правопорушення, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. У розумінні ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Статтею 1166 ЦК України визначені загальні положення щодо відшкодування шкоди. Так, за правилами цієї статті, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Так, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Аналогічні положення закріплені в ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 р. №266/94-ВР. Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. За змістом пункту 4 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим законом, виникає, зокрема, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення. Відповідно до пунктів 4, 5 статті 3 зазначеного Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються, в тому числі, суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги та моральна шкода. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до абз. 2 п. 5 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р. обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Звертаючись до суду з позовом позивач вказує, що внаслідок незаконних дій працівників поліції та незаконного ініціювання притягнення до адміністративної відповідальності, він відчував емоційний дискомфорт, пов`язаний із судовим переслідуванням з вини відповідача 1, витрачав тривалий час на судові провадження. Однак судом не встановлено будь-яких протиправних дій відповідача 1, які б могли слугувати підставою для відшкодування шкоди. Позивачем не доведено причинного зв`язку між можливими протиправними діями та наслідками у вигляді заподіяння моральної шкоди, не надано доказів заподіяння моральної шкоди та обґрунтування її розміру. Посилання на витрачання часу на судове провадження є безпідставним, оскільки позивач користується правничою допомогою та має представника (захисника), який представляє його інтереси в судових засіданнях. Інших доказів заподіяння моральної шкоди суду не надано. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, сам лише факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення та погіршення емоційного позивача стану внаслідок витрачання часу на судове провадження, не є належним доказом втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, які могли бути заподіяні фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з порушенням цивільних прав, у зв`язку із незаконним перебуванням під судовим провадженням, при настанні інших негативних наслідків. Позивач не довів належними та допустимими доказами те, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідачів йому заподіяна моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідачів та вини відповідачів в завданні моральної шкоди, не вказав з яких міркувань він виходив, коли визначав саме такий розмір шкоди, та якими доказами це підтверджено, тому суд доходить висновку про необґрунтованість позову і вважає, що у його задоволенні належить відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed