Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

У вересні\~2017\~року [PERSON] \~звернувся до\~суду з\~позовом,\~у якому,\~враховуючи уточнення\~позовних вимог\~(а.\~с.\~53-54,\~57),\~просив усунути\~йому перешкоди\~у розпорядженні\~житловим будинком\~ [ADDRESS] \~шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування цим житловим будинком, зняття відповідача з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою та вселити його (позивача) у цей житловий будинок з правом проведення заміни вхідних замків. В обґрунтування позову зазначав, що 10 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством ВТБ Банк (далі ВАТ\~ВТБ Банк або Банк) і [PERSON] був укладений кредитний договір №\~48\~П. Того ж дня, між Банком і [PERSON] з метою забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором був укладений іпотечний договір №\~48 П/Z, який посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Бурлакою О.В., за умовами якого [PERSON] передала в іпотеку Банку належний їй житловий будинок [ADDRESS] . [INFO] іпотекодавець [PERSON] померла, після її смерті спадщину прийняли її діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . 23 січня 2012 року, у зв`язку з невиконанням [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором №\~48\~П від 10 жовтня 2007 року, рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області у цивільній справі №\~2-3611/11 позов [PERSON] до правонаступників іпотекодавця [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено, визначено спосіб звернення стягнення на майно реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів. На виконання цього рішення суд видав виконавчий лист, який Банк пред`явив до виконання до відділу державної виконавчої служби, та було відкрито виконавче провадження. Ухвалою Броварського міськрайонного суд Київської області від 25 липня 2013 року у зазначеному виконавчому провадженні замінено сторону стягувача із Банку на Товариство з обмеженою відповідальністю Кредекс Фінанс (далі ТОВ\~Кредекс Фінанс) та 17 квітня 2014 року з ТОВ\~Кредекс Фінанс на Товариство з обмеженою відповідальністю\~Фінансова компанія Довіра та Гарантія (далі ТОВ\~ФК\~Довіра та Гарантія\~). Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2016 року задоволено заяву ТОВ\~ФК\~Довіра та Гарантія про зміну способу та виконання рішення Броварського міськрайонного суд Київської області від 23 січня 2012 року, а саме: замість реалізації на прилюдних торгах іпотекодержателю було надано право на продаж предмета іпотеки з укладенням від свого імені договору купівлі продажу з будь-якою особою-покупцем. 20 березня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ним і ТОВ\~ФК\~Довіра та Гарантія, він (позивач) набув право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Також зазначав, що під час приїзду до придбаного ним житлового будинку він виявив, що у ньому проживає та зареєстрований [PERSON] , який всіляко чинив йому перешкоди в доступі до будинку, посилаючись на те, що він тривалий час проживає в цьому будинку та попередній власник дозволила йому проживати в даному будинку. Позивач вказував на те, що проживання та реєстрація місця проживання у належному йому на праві власності житловому будинку відповідача [PERSON] порушує його законне право як власника даного нерухомого майна. 22 травня 2017 року на адресу [PERSON] ним надіслано вимогу про добровільне звільнення житлового приміщення, однак дана вимога відповідачем проігнорована, тому для захисту своїх порушених прав він змушений був звернувся до суду з цим позовом. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд його уточнені позовні вимоги задовольнити повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем його проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд він не повідомив, відзив на позов і заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 23 січня 2012 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області, ухваленим у цивільній справі №\~2-3611/11 за позовом ВАТ\~ВТБ Банк до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які є правонаступниками іпотекодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , про звернення стягнення на предмет іпотеки позов задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок [ADDRESS] шляхом його реалізації на прилюдних торгах. Із матеріалів справи видно, що ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 липня 2013 року у виконавчому провадженні з виконання вказаного рішення замінено сторону стягувача з ВАТ\~ВТБ Банк на ТОВ\~Кредекс Фінанс. 17 квітня 2014 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області замінено на стягувача ТОВ\~Кредекс Фінанс на ТОВ\~ФК\~Довіра та Гарантія з виконання рішення суду від 23 січня 2012 року у цивільній справі №\~2-3611/11. Ухвалою Броварського міськрайонного суд Київської області від 02 лютого 2016 року задоволено заяву ТОВ\~ФК\~Довіра та Гарантія про зміну способу та виконання рішення Броварського міськрайонного суд Київської області від 23 січня 2012 року, а саме: реалізацію предмета іпотеки будинку [ADDRESS] шляхом реалізації на прилюдних торгах замінено на спосіб реалізації надання права іпотекодержателю ТОВ\~ФК\~Довіра та Гарантія на продаж предмета іпотеки з укладенням від свого імені договору-купівлі продажу з будь-якою особою-покупцем. 20 березня 2017 року між позивачем [PERSON] та ТОВ\~ФК\~Довіра та Гарантія укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В. Із Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 05 вересня 2017 року вбачається, що позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20 березня 2017 року є власником житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 97 м2, житловою площею 52,5 м2. Із довідки від 15 березня 2017 року №\~243, виданої виконавчим комітетом Плосківської сільської ради Броварського району Київської області, видно, що відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , тобто у належному позивачу на праві власності будинку. 22 травня 2017 року на адресу відповідача [PERSON] позивач [PERSON] направив вимогу, у якій вимагав протягом одного місяця з моменту отримання даної вимоги, звільнити житловий будинок [ADDRESS] . Проте зазначена вимога зі сторони [PERSON] залишилася без реагування. Позивач [PERSON] звернувся до суду з цим позовом з підстав порушення його права власності на придбаний ним житловий будинок, у якому проживає син колишнього власника будинку [PERSON] відповідач [PERSON] , який також зареєстрований у даному житловому будинку та наміру його звільняти не має. У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено міжнародний принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне, мирне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ч. 1 ст. 316, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У ч. 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. За змістом ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення. У ч. 2 ст. 321 ЦК України визначено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Оскільки право власності є абсолютним правом особи, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом, то власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, згідно із ст. ст. 16, 391 ЦК України. Аналіз наведених вище норм права дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони являються, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з тим, згідно із положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. Системний аналіз ст. ст. 383, 391 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК України дає підстави для висновку, що положення ст. ст. 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь- яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , будь-яких договорів із власником цього житлового будинку позивачем [PERSON] , як то договір найму, оренди між сторонами не укладався, відповідач не є членом сім`ї позивача, а є членом сім`ї колишнього власника будинку [PERSON] , будь-які правові підстави для проживання та реєстрації місця проживання відповідача у вказаному житловому будинку відсутні. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Будь-яких доказів на підтвердження того, що у відповідача [PERSON] є правові підстави для проживання та реєстрації у зазначеному будинку суду не надано. Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що для належного захисту щодо усунення [PERSON] перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження житловим будинком [ADDRESS] , що належить йому на праві приватної власності позовні вимоги [PERSON] в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування цим житловим будинком за вказаною адресою та вселення [PERSON] у даний житловий будинок є ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог у наданні права проведення заміни вхідних замків у будинку [ADDRESS] , суд вважає, що дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки власник майна відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб реалізує своє право власності, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб, що закону не суперечать. Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11 грудня 2003 року №\~1382-IV зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи зазначену норму права, слід дійти висновку, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням саме по собі є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання, тому в цій частині позов [PERSON] теж задоволенню не підлягає. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає частковому відшкодуванню сплачений Демінським С. [PERSON] . при подачі до суду позову судовий збір у розмірі 1280 грн. (640 грн. х 2) за дві вимоги немайнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: partial