Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

У вересні 2015 року позивач [PERSON] через свого представника [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом, яким просила стягнути солідарно з відповідачів по справі на ії користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття ії квартири в розмірі 11 437 гривень, витрати на проведення оцінки матеріального збитку в розмірі 2500 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 3500 грн. з підстав, передбачених ст.1166 ЦК України та ст. 84 ЦПК України. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та на їх обґрунтування пояснив, що 24.07.2015 р. у квартирі [ADDRESS] та належить позивачці відбулось залиття внаслідок прориву обладнання пральної машини, встановленої в квартирі [NUMBER] у вищезазначеному будинку, яка належить відповідачам. Факт залиття був зафіксований в акті про залиття, складеному працівниками ЖЕД, яка експлуатує зазначений будинок. Розмір шкоди, завданої внаслідок залиття квартири відповідно до висновку спеціаліста з будівельно-технічного дослідження склав 11 437 грн. Зазначену суму представник позивача просив стягнути з відповідачів, вважаючи, що саме з їх вини відбулось залиття квартири позивачки. Крім того, просив стягнути з відповідачів понесені позивачкою витрати на проведення оцінки матеріального збитку в розмірі 2500 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 3500 грн. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та, не заперечуючи, що залиття в квартирі позивачки відбулось внаслідок прориву пральної машини в його квартирі, вважав завищеним розмір шкоди, заявлений позивачкою, а також вважав незначними пошкодження в квартирі позивачки, спричинені залиттям. У зв'язку з цим вважав, що ремонт в постраждалій квартирі міг відбутись з витраченням значно меншої суми шляхом придбання більш дешевих матеріалів, оскільки оздоблювальні матеріали, які використовувались в квартирі позивачки до залиття мали ознаки застарілих, а тому заявлений позивачкою розмір шкоди, на його думку, не співвідноситься з реальними затратами, необхідними для відновлення попереднього стану кімнат, пошкоджених залиттям. Крім того, вважав акт про залиття від 27.07.2015 р., складений представниками ЖЕД-202 таким, що не відповідає вимогам чинних нормативних документів щодо утримання житлових приміщень, оскільки в ньому не визначений обсяг ушкоджень, та який був складений без запрошення жодного з відповідачів, та який не підписаний жодним з відповідачів. Також вважав обстеження квартири позивачки, за результатами якого був складений висновок спеціаліста таким, що виконано з порушенням законодавства щодо процедури проведення експертиз, а саме: жодного з відповідачів не було поінформовано про його проведення, обстеження проведено без присутності жодного з відповідачів та свідків. Звертав увагу на те, що спеціаліст у своєму висновку не вказав площу пошкоджень від залиття. Крім того, вважав безпідставними вимоги позивачки щодо стягнення на ії користь витрат на проведення оцінки матеріального збитку в розмірі 2500 грн., а також витрат на правову допомогу в розмірі 3500 грн., оскільки, на його думку, відшкодування зазначених витрат не передбачено законодавством. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в ході судового розгляду підтримала позицію відповідача [PERSON] та мотиви на ії обґрунтування та з цих підстав просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В подальшому відповідач [PERSON] та ії представник в судове засідання не з'явились, про день, час та місце його проведення були повідомлені належним чином. Відповідач [PERSON] просила розглянути справу у ії відсутність за участю представника [PERSON], яка причини своєї неявки в суд 10.06.2016 р. офіційно не обґрунтувала. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в ході судового розгляду вважав безпідставними вимоги позивачки про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття саме з відповідачки [PERSON], оскільки остання з травня 2014 р. не проживає в квартирі [ADDRESS], та не проживала на момент залиття квартири, а тому не несе відповідальності за заподіяну шкоду. З цих підстав, просив відмовити в задоволенні позову в частині стягнення суми матеріальної шкоди та судових витрат саме з відповідачки [PERSON] В подальшому відповідач [PERSON] та ії представник в судові засідання не з'являлись, про причини неявки суд не повідомляли, хоча про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце його проведення був повідомлений належним чином, що підтверджено документально, про причини неявки суд не повідомив. З урахуванням наведених обставин та думок учасників процесу, суд ухвалив справу розглянути без участі відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], які були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, на підставі наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 24.07.2015 р. відбулось залиття в квартирі [ADDRESS], що зафіксовано в акті про залиття, складеному працівниками ЖЕД-202 від 27.07.2015 р. В акті зазначено, що залиття відбулось внаслідок пориву обладнання пральної машини, встановленої мешканцями квартири [ADDRESS] Внаслідок залиття постраждали стелі та стіни коридору площею 8,4 кв.м, стеля та стіни житлової кімнати площею 12.4 кв.м, стеля та стіни житлової кімнати площею 17,2 кв.м. \\а.с. 15\\. Власником квартири [ADDRESS] згідно з договором купівлі продажу квартири є позивачка [PERSON] \\а.с.16\\. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 03.09.1998 р. квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить відповідачам в рівних долях \\а.с. 73\\. Відповідно до висновку спеціаліста № 15 з будівельно-технічного дослідження по визначенню розміру майнової шкоди внаслідок залиття - розмір майнової шкоди складає 11 437 грн. \\а.с. 5-11, 87-89\\. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при розгляді таких справ суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі або майну громадянина, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок спростування презумпції вини шляхом доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Обговорюючи доведеність вини відповідачів у завданні позивачці матеріальної шкоди, суд не приймає до уваги твердження відповідачів щодо недопустимості в якості доказу акту про залиття від 27.07.2015р. у зв'язку із відсутністю відповідачів на момент його складання в квартирі позивачки, оскільки сам факт залиття квартири з причини прориву пральної машини в квартирі [ADDRESS] не оспорювався. Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій» у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого передбачена додатком № 4, відповідно до якого в акті повинні бути відображені: дата складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім'я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім'я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття. Як вбачається з акту від 27.07.2015, складеного працівниками ЖЕД-202, він містить дату його складання; прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; описано характер залиття та його причини, описано пошкодження, які завдані внаслідок залиття, зокрема площу, яка була пошкоджена з зазначенням приміщень, які зазнали впливу води, а також викладено висновок щодо джерела залиття, а саме вказано, що залиття відбулося з причини пориву обладнання пральної машини, встановленої мешканцями [ADDRESS]. За таких обставин, комісією було дотримано основні вимоги та акт про залиття квартири складений без порушення Закону. Будь-яких заперечень на акт після його складення відповідачі не подавали. Не заслуговують на увагу твердження відповідача [PERSON] про недопустимість в якості доказу висновку спеціаліста щодо визначення розміру матеріального збитку через відсутність відповідачів при проведенні обстеження постраждалої квартири, оскільки нормативними документами не передбачена присутність заподіювача шкоди на момент обстеження, що також підтвердила в судовому засіданні спеціаліст [PERSON], яка проводила зазначене обстеження. Також не заслуговують на увагу твердження відповідача [PERSON], що розмір матеріальної шкоди завищений через зазначення у висновку спеціаліста матеріалів та робіт, які ні співвідносяться із застарілими матеріалами в квартирі на момент залиття, оскільки ці твердження спростовуються показами спеціаліста [PERSON], яка в судовому засіданні пояснила, що необхідні роботи та матеріали в ії висновку були визначені відповідно до будівельних технологій та які повинні виконуватись за допомогою будівельних організацій, що мають відповідну ліцензію. Таким чином, зазначений в ії висновку розмір майнової шкоди є необхідним для проведення ремонту постраждалої квартири, визначений з урахуванням відповідних будівельних нормативів та стану приміщення на момент залиття. Судом також враховується, що заперечуючи проти розміру майнової шкоди, завданої внаслідок залиття, відповідачем [PERSON] у судовому засіданні було заявлено клопотання про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи, висновок якої міг би підтвердити або спростувати вищезгаданий висновок спеціаліста, проте у зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] відмовився від сплати за проведення зазначеної експертизи, матеріали справи були повернуті до суду без виконання. Відповідно до положень ст. ст. 322, 323 ЦК України, ст. 151 ЖК Української РСР власник зобов'язаний утримувати майно, яке йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом; забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень квартири, при наявності несправностей вживати заходів до їх усунення. Ризик випадкового знищення чи випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом. Також суд не бере до уваги позицію представника відповідача [PERSON] про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог у зв'язку із тривалим непроживанням [PERSON] в квартирі [ADDRESS], оскільки об'єктивно встановлено, що [PERSON] нарівні з іншими відповідачами є співвласницею вказаного помешкання, та саме на власників покладено обов'язок забезпечувати його належне утримання та збереження. Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про доведеність вини відповідачів у завданні позивачці матеріальної шкоди внаслідок залиття ії квартири та про необхідність стягнення на ії користь з відповідачів матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття, оскільки матеріали справи містять висновок спеціаліста, в якому визначений розмір майнової шкоди, завданої позивачці внаслідок залиття ії квартири, та який в судовому засіданні відповідачами не був спростований. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в цій частині в повному обсязі. Також суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів в якості відшкодування понесених позивачкою витрат, пов'язаних з проведенням обстеження постраждалої квартири в розмірі 2500 гривень, оскільки така вимога ґрунтується на положеннях ст. 22 ЦК України, та враховуючи, що вказана сума є збитками, які понесла позивачка для відновлення порушеного права та матеріали справи містять належні докази понесення позивачкою зазначених витрат \\а.с. 12\\. Аналізуючи необхідність задоволення позовних вимог щодо стягнення на користь позивачки витрат на правову допомогу,суд виходить з наступного. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України - витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Так, відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України - витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. У ч. 1 ст. 88 ЦПК України зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За приписами статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У пп. 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.ст. 12, 46, 56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї Постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Як вбачається з матеріалів справи склад витрат на правову допомогу у розмірі 3500 грн. підтверджений належними доказами: договором про надання юридичних послуг, випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців, з якого вбачається, що представник позивача [PERSON] здійснює діяльність у сфері права, квитанцією про сплату позивачкою 3500 грн. за юридичні послуги відповідного до зазначеного договору Дослідженням журналів судових засідань встановлено, що представник позивача [PERSON] перебував у судових засіданнях 159 хвилин, що становить близько двох з половиною годин. Крім того, п. 1.2 договору про надання юридичних послуг передбачено, що до комплексу заходів правового характеру входить зокрема підготовка та подача позовної заяви, на виготовлення якої потрібен певний час. З урахуванням наведеного, суд вважає, що заявлена позивачкою сума про стягнення з відповідачів коштів на правову допомогу в розмірі 3500 грн. не перевищує 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у тому числі часу, необхідного для складання позовної заяви в межах норми, встановленої «Міжгалузевими нормами чисельності працівників юридичної служби», які затверджені наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 108 від 11.05.2004 р. (7,40 годин). Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивачки понесені нею та документально підтверджені витрати на правову допомогу в розмірі 3500 грн., задовольнивши позовні вимоги в цій частині в повному обсязі. А в цілому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивачки сплачений нею судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved