Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

У вересні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 19.06.2006 року ПАТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір №MRA0AK22840129, згідно якого ПАТ «КБ «Приватбанк» зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 71500,00грн. на термін до 19.06.2013 року, а він зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У разі порушення зобов'язань відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. ПАТ «КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 71500,00грн. В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобов'язання не виконував, не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки, у зв'язку з чим [PERSON] станом на 03.09.2013 року має заборгованість у розмірі 310978,08грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 54578,95грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 111522,63грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 9652,50грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В забезпечення виконання зобов'язання за договором кредиту було укладено договір поруки з поручителем [PERSON] Відповідно до п.5 Договору поруки позивачем на адресу відповідачів було направлено письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за Договором №MRA0AK22840129, однак вимога залишена без задоволення. У зв'язку з вищевикладеним позивач був вимушений звернутись до суду та просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 310978,08грн. та судових витрат. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «КБ «Приват Банк», [PERSON] про припинення договору поруки, мотивуючи тим, що 19.06.2006 року з метою забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитнимом договору №MRA0AK22840129, він підписав договір поруки №MRA0AK22840129/1 з ПАТ «КБ «Приват Банк», згідно якого ніс відповідальність перед банком за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань по кредитному договору в вересні 2010 року ПАТ «КБ «Приват Банк» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави, рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 02.12.2010 року позов задоволено. Лист ПАТ «КБ «Приват Банк» у відношенні [PERSON], як поручителя, згідно п.5 Договору поруки, не направлявся, чим було порушено умови договору та збільшено відповідальність поручителя. В лютому 2009 року ПАТ «КБ «Приват Банк» змінив в односторонньому порядку без згоди [PERSON] в сторону збільшення відсоткову ставку за користування кредитом з 15,84% річних до 25,44% річних, а також відсоткову ставку за користування кредитом при порушенні зобов'язань по погашенню кредиту з 40,06% річних до 59,26% річних, тим самим збільшив об'єм відповідальності поручителя без його згоди, що є порушенням умов договору поруки. Просив визнати договір поруки №MRA0AK22840129/1 від 19.06.2006 року припиненим. Представник позивача Малервейн М.С., яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі та додатково пояснила, що рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 02.12.2010 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №MRA0AK22840129 звернено стягнення на предмет застави автомобіль EAGLE, модель MD 5043, реєстраційний номер [NUMBER], що належав на праві приватної власності [PERSON], який банком в подальшому було реалізовано. Експерт робив висновок, 10.08.2013 року [PERSON] направлявся звіт про оцінку майна, 27.02.2013 року на його рахунок надійшла сума в розмірі 10000,00грн. від реалізації автомобіля. Про залишок заборгованості відповідач повідомлявся в телефонному режимі, [PERSON] повідомлено не було. [PERSON] відмовився від погашення заборгованості, в тому числі від проведення реструктуризації. В лютому 2009 року відбулося підвищення відсоткової ставки, у зв'язку з кон'юктурою ринку, про що 06.01.2009 року [PERSON] направлялось повідомлення, [PERSON] з цього факту повідомлявся. З моменту підвищення відсоткової ставки та до реалізації автомобіля ніяких проплат не проводилось, останній платіж від [PERSON] надходив 30.12.2008 року. Пеня нараховувалась за період з 13.01.2009 року до 03.09.2013 року. Також, пояснила, що не згодна з зустрічним позовом відповідача, оскільки при укладенні договору поруки, відповідач зобов'язався перед банком відповідати за виконання позичальником всіх його зобов'язань в повному обсязі, в тому числі тих, що виникли з договору та тих, які можуть виникнути з нього у майбутньому. Об'єм відповідальності, передбачений п.2.3.3., 4.1. договору, залишився незмінним. Зміни основного зобов'язання не відбулося. Тобто в даному випадку не підлягають застосуванню передбачені ст.559 ЦК України умови припинення поруки. У зв'язку з вищевикладеним просила відмовити в задоволенні зустрічного позову в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, визнає нарахований розмір заборгованості по кредиту та відсотки до підвищення відсоткової ставки. Пояснив, що банком було запропоновано провести реструктуризацію, спочатку погодився, однак банк змінив умови, від яких він відмовився. Письмове повідомлення про збільшення відсоткової ставки не отримував, про її збільшення дізнався, коли прийшов до банку та отримав рішення Дніпропетровського суду. Не заперечував проти задоволення зустрічного позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги банку не визнав в повному обсязі та пояснив, що з моменту підписання договору банк не повідомляв його про те, що [PERSON] не сплачує кредит, також не повідомляв про підвищення відсоткової ставки. Про те, що він є боржником дізнався від державного виконавця 30.08.2013 року. Свої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі, оскільки банком не направлялось письмове повідомлення про намір збільшення відсоткової ставки та про те, що боржник не виконував зобов'язань по кредитному договору. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні позовні вимоги банку не визнав, позов [PERSON] підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити та пояснив, що вважає договір поруки від 19.06.2006 року укладений між ПАТ «КБ «Приват Банк» та [PERSON] припиненим. 01.02.2009 року банк змінив відсоткову ставку за користування кредитом в сторону збільшення, а також відсоткову ставку за користування кредиту за порушення зобов'язань по погашенню кредиту, в односторонньому порядку у відношенні як боржника, так і поручителя. Окрім цього боржник та поручитель не були повідомлені про збільшення об'єму відповідальності. [PERSON] в період з лютого 2009 року по вересень 2013 року не повідомлявся про те, що боржник не виконував зобов'язань по кредитному договору, чим грубо порушені умови договору поруки. Просив позов [PERSON] задовольнити в повному обсязі. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.06.2006 року між [PERSON] та позивачем укладено кредитний договір №MRA0AK22840129, згідно якого позичальник отримав кредит у розмірі 71500,00грн на термін до 19.06.2013 року та зобов'язався повернути кошти та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зі ст.526 ЦК України вбачається, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а за правилами ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно вимог ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію. Припинення зобов'язання на вимогу однієї сторони допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Таким чином, під час судового розгляду встановлено, що вимоги договору відповідачем належним чином не виконані, що є порушенням ст.ст.526-530 ЦК України. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У порушення зазначених норм права та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. Відповідачем не надано доказів в порядку ст.ст.10,11,60 ЦПК України на спростування доводів позивача про наявну заборгованість. В лютому 2009 року було підвищено відсоткову ставку, у зв'язку із зміною кон'юктури ринку, про що 07.01.2009 року [PERSON] направлялось повідомлення, що підтверджується реєстром рекомендованих листів №296avt. Рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 02.12.2010 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №MRA0AK22840129 звернено стягнення на предмет застави автомобіль EAGLE, модель MD 5043, реєстраційний номер [NUMBER], що належав на праві приватної власності [PERSON], який банком в подальшому було реалізовано та 27.02.2013 року на його рахунок надійшла сума в розмірі 10000,00грн. Умовами кредитного договору (п.2.3.1) передбачено право банку в односторонньому порядку збільшення розміру відсоткової ставки за користуванням кредиту. Тому судом не приймаються заперечення [PERSON] проти позову з підстав підвищення банком відсоткової ставки за користування кредитом, оскільки після такого підвищення кредитний договір в цій частині не оскаржувався, судом приймалось рішення щодо звернення стягнення на майно у зв'язку з заборгованістю, відбувалось погашення боргу, тобто зміни в кредитному договорі були прийняті та виконувались. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не визнав нараховану банком суму пені в повному обсязі. Щодо позовних вимог в частині стягнення пені у сумі 135224,00грн. за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитним договором, суд дійшов до наступного висновку. Так, ст.258 ЦК України передбачає, що стосовно позовів про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлено скорочений строк позовної давності тривалістю в один рік. Пунктом 4.1 договору передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, передбачених п.п.2.2.2, 2.2.3 договору, банк має право нараховувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1грн. за кожний день прострочки. Виходячи з наведених норм закону та умов договору, суд вважає, що розмір пені повинен бути нарахований за період з 03.09.2012 року по 03.09.2013 року в розмірі 63563,80грн. В зв'язку з чим станом на 03.09.2013 року відповідач має заборгованість в розмірі 239317,88грн., яка складається з наступного: - заборгованості за кредитом - 54578,95грн.; - заборгованості по процентам за користування кредитом - 111522,63грн.; - заборгованості по комісії за користування кредитом - 9652,50грн.; - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 63563,80грн. Отже, суд, враховуючи досліджені докази та обставини по справі, приходить до висновку, про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «КБ «Приват Банк» та стягнення заборгованості у вказаній сумі з [PERSON] Відповідач [PERSON] в своїх зустрічних позовних вимогах просив про припинення договору поруки, мотивуючи тим, що 01.02.2009 року банк змінив відсоткову ставку за користуванням кредиту в сторону збільшення, а також відсоткову ставку за користування кредиту за порушення зобов'язань по погашенню кредиту, в односторонньому порядку у відношенні як боржника, так і поручителя. Окрім цього боржник та поручитель не були повідомлені про збільшення об'єму відповідальності. [PERSON] в період з лютого 2009 року по вересень 2013 року не повідомлявся про те, що боржник не виконував зобов'язань по кредитному договору, чим грубо порушені умови договору поруки, в зв'язку з чим вважає, що відповідно до ст.559 ЦК України його обов'язки як поручителя підлягають припиненню. Просив визнати договір поруки №MRA0AK22840129/1 від 19.06.2006 року припиненим. Згідно із ч.1 ст.553, ч.1 ст.554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основних зобов'язань. За змістом вказаних норм матеріального права поручитель хоча й пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах з кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг. За положеннями ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. До припинення поруки призводять зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. В забезпечення виконання зобов'язання за договором кредиту №MRA0AK22840129, 19.06.2006 року між ПАТ «КБ «Приват Банк» та [PERSON]укладено договір поруки №MRA0AK22840129/1. Пунктом 2.3.1 кредитного договору визначено, що банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користуванням кредиту. При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Згідно п.13 договору поруки, зміни і доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди. Таким чином, у зобов'язаннях в яких беруть участь поручителі, збільшення процентної ставки навіть за згодою банку і боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладання на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Представник позивача в судовому засіданні визнала той факт, що в лютому 2009 року було підвищено відсоткову ставку, у зв'язку з кон'юктурою ринку, про що [PERSON] повідомлено не було, та додаткової угоди відповідно до умов договору поруки не укладалось. Відповідно до змісту укладеного між позивачем та відповідачем договору поруки №MRA0AK22840129/1 від 19.06.2006 року забезпечується виконання кредитного договору №MRA0AK22840129 від 19.06.2006 року. Підвищення 01.02.2009 року відсоткової ставки, свідчить про зміну основних зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, внаслідок чого має місце збільшення обсягу відповідальності поручителя [PERSON] за кредитним договором, оскільки на внесення змін до кредитного договору останній згоди не надавав. Судом не встановлено і представником ПАТ «КБ «Приват Банк» не надано жодних доказів, які спростовують дану обставину. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що порука [PERSON] за спірним договором поруки від 19.06.2006 року №MRA0AK22840129/1 припинилася. Оскільки позовні вимоги «ПАТ КБ «Приват Банк» задоволені частково, відповідно до ст.88 ЦПК України понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у сумі 3109,78грн. підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме в сумі 2393,18грн.

Outcome: partial