Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

У вересні\~2018\~року [PERSON]\~звернулася до\~суду з\~позовом до\~[PERSON] в\~якому просить\~визнати останню\~такою,\~що втратила\~право користування\~житловим приміщенням.\~Позов обґрунтовує\~тим,\~що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS], 1/2 частка на підставі договору дарування від 07.10.2009 року, 1/2 частка на підставі договору купівлі-продажу від 10.09.2018 року. В зазначеній вище квартирі зареєстрована попередній власник 1/2 частки квартири [PERSON], яка зобовязалася знятись з реєстрації за вказаною адресою особисто до підписання договору. Проте, до теперішнього часу зазначене зобовязання не виконала. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала посилаючись на обставини викладені в ньому. Додатково суду пояснила, що відповідач у справі є її рідною сестрою. Спірну квартиру їм подарувала мати, по 1/2 частці кожній. Відповідач виїхала на постійне місце мешкання до Російської Федерації та мешкає у Московській області вже декілька років. В цьому році вони уклали договір купівлі-продажу. Відповідач зобовязалася знятись з реєстрації у спірній квартирі, проте, до теперішнього часу цього не зробила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с.29, 30, 37). На підставі ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу по суті у відсутність відповідача з урахуванням наданої заяви. Вислухавши позивача, покази свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], зареєстровано за [PERSON] 1/2 частка на підставі договору дарування квартири, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області 07.10.2009 року зареєстровано в реєстрі за №1985 (а.с.9-12). 1/2 частка на підставі договору купівлі-продажу 1/2 частки квартири, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області 10.09.2018 року зареєстровано в реєстрі за №919 (а.с.4-8). У відповідності до п.4.2. Договору купівлі-продажу 1/2 частки квартири від 10.09.2018 року продавець [PERSON] зобовязалася знятися з реєстрації місця проживання у частці квартири до підписання Договору (а.с.5). На даний час відповідач зареєстрована у вказаній вище квартирі (а.с.13, 24). Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є рідною сестрою позивача та відповідача у справі. Їй відомо, що мати подарувала квартиру по 1/2 частці молодшим сестрам [PERSON] та [PERSON] Одразу після смерті матері [PERSON] поїхала до Російської Федерації, де мешкає вже близько 7 років. Забрала з квартири усі свої речі. Останні 7 років в квартирі фактично мешкає тільки [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (постанова Верховного Суду України від 16.01.2012 р. №6-57цс11). Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такою особою жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. З огляду на наведені вище приписи закону, право користування житловим приміщенням є похідним від права власності на нього. З урахуванням викладеного, зібраних та досліджених по справі доказів, встановлених обставин, суд вважає, що позивач довів наявність підстав для визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Відповідно до п. 26 вказаних вище Правил зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Outcome: approved