Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

У вересні 2015 року до суду через представника за довіреністю [PERSON] звернулась [PERSON] з позовом до ПП «ЗІС» с.Війтівка Бершадського району про визнання недійсними змін(доповнень) від 07 травня 2010 року, внесених до договору оренди від 19 квітня 2006 року. Вказала, що вона є власником земельної ділянки, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується відповідним державним актом. В січні 2015 року їй стало відомо, що існують зміни(доповнення) до договору оренди землі, укладені нібито між нею та ПП «ЗІС», відповідно яких відповідач має право користування земельною ділянкою строком на 15 років. Враховуючи, що зміни до договору оренди вона не підписувала, нікого не уповноважувала це зробити, просить визнати зміни до договору оренди недійсними. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 11 серпня 2015 року, підтримала заявлені вимоги, пояснила, що позивач [PERSON] зміни до договору в травні 2010 року не підписувала і нікого не уповноважувала це зробити. Вказала, що позивач не знала про існування таких змін і не могла про них знати. Примірника цих змін відповідачем їй не було вручено. В 2006 році [PERSON] уклала договір оренди з ПП «ЗІС», отримувала орендну плату до 2015 року. В 2015 році відповідач не повідомив їй про необхідність отримати орендну плату. На те, що орендна плата збільшилась, позивач уваги не звернула. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 01 вересня 2015 року, позов не визнав, посилаючись на письмові заперечення проти позову. Вказав, що в травні 2010 року позивач [PERSON] особисто підписала зміни до договору оренди землі, це відбулося в приміщенні контори ПП «ЗІС», де вона також отримала цукор в якості премії. Вважає, що позивачеві [PERSON] було достовірно відомо про внесені зміни до договору з часу їх підписання, оскільки вона почала отримувати збільшену орендну плату. Просить застосувати строк позовної давності і відмовити у позові, оскільки термін позовної давності сплив, так як з моменту підписання змін до договору оренди пройшло більше трьох років. Від відділу Держгеокадастру у Теплицькому районі надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника відділу. Свідок [PERSON] у своїх показаннях пояснила суду, що працює в ПП «ЗІС» бухгалтером з 2006 року. Зміни до договорів оренди укладались в травні 2010 року на території гаража, де розміщена бухгалтерія підприємства. При цьому також видавався цукор. Вона приїхала разом з директором [PERSON], який на прохання людей розяснював, що орендна плата збільшується до 3% і необхідно підписати додаткову угоду. Зміни до договору [PERSON] підписала особисто. Випадків, щоб хтось з орендодавців отримав цукор і не підписав при цьому змін до договору оренди, не було. Орендну плату позивач завжди отримувала особисто. Свідок [PERSON] у своїх показаннях пояснила суду, що з 2006 року працює в ПП «ЗІС» бухгалтером. Зміни до договорів оренди підписувались в травні 2010 року протягом кількох днів, при цьому орендодавцям видавали по 3 кг цукру. При цьому людям пояснювали, що збільшується орендна плата і строк договору оренди. [PERSON] отримала цукор і підписала угоду, але вона цього не бачила, бо займалась зважуванням цукру. Примірники угод зберігались в сейфі і вона видавала їх всім хто звертався. [PERSON] на сході села повідомляв, щоб люди забрали угоди, що вони вже готові. Позивач [PERSON] завжди особисто отримувала орендну плату. В 2015 році вона за орендною платою не прийшла, бо їм заборонили. Свідок [PERSON] у своїх показаннях пояснила суду, що з 2007 року працює в ПП «ЗІС» завскладом. В 2010 році збільшувався розмір орендної плати і збільшувався строк дії договору. Людям видавали цукор, який відважувала [PERSON], і одночасно підписували угоди про зміни. Усі тоді були задоволені, ніхто не відмовлявся. [PERSON] особисто підписала додаткову угоду і отримала цукор, але точно не може це сказати, бо була зайнята своєю роботою на списках. Все це відбувалось протягом 2-3 днів, було багато людей. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення,\~ обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, з огляду на таке. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки, що підтверджується державним актом на право власності на землю серії ЯА №823143 ( а.с. 6). Між позивачем та ПП «ЗІС» с.Війтівка Бершадського району 19 квітня 2006 року підписано договір оренди щодо цієї земельної ділянки строком на 10 років (а.с.7-8). Вказаний договір було зареєстровано в Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 09 серпня 2006 року за № 040685000324. 07 травня 2010 року до вказаного договору було внесено зміни в частині строку дії договору, де змінено строк дії договору до 2025 року та - 2 - змінено розмір орендної плати, дані зміни зареєстровані у Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 12 травня 2010 року за № 041005900055 (а.с.9). Відповідно до ч.2 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами(ч.2 ст.207 ЦК України). Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України. Статтею 208 ЦК України встановлено, що правочини між фізичною та юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі. Відповідно ч.1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Частиною першою статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно висновку експерта №8/тдд від 22 грудня 2015 року підпис від імені [PERSON] на змінах(доповненнях) до договору оренди від 07 травня 2010 року, зареєстровані 12 травня 2010 року за №041005900055, які було укладено між [PERSON] та ПП «ЗІС», виконано не [PERSON], а іншою особою; ознак навмисно зміненого почерку в підписі [PERSON] не виявлено(а.с.63-67). На підставі викладеного суд приходить до висновку, що в даному випадку відсутнє волевиявлення позивача [PERSON] на встановлення її цивільних прав та обовязків щодо передачі в оренду земельної ділянки, яка перебуває у її власності, на умовах, що були визначені в змінах до договору оренди землі, оскільки в судовому засіданні доведено, що позивач не підписувала зміни до договору оренди землі від 07 травня 2010 року та не надавала відповідних повноважень іншій особі на їх підписання. При цьому суд не приймає до уваги покази свідка [PERSON] про те, що [PERSON] особисто підписала зміни до договору оренди, оскільки відповідно до абз.2 ч.1 ст.218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами; рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Пунктом 12 постанови №9 від 06 листопада 2009 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» звернуто увагу судів, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК). Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд вважає, що при зверненні до суду позивачем [PERSON] не було пропущено строку позовної давності. Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки, зміни до договору позивачем не підписувались, а початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, позивач [PERSON] дізналась про порушення свого права, тобто про наявність внесених змін до договору оренди, лише у січні 2015 року коли ПП «ЗІС» звернулось до адміністративного суду з позовом про скасування рішень про державну реєстрацію договорів оренди з ТОВ «Теплик-Агро», серед яких були і зміни(доповнення) до договору оренди [PERSON], що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності, що відповідає правовому висновку Верховного суду України у справі 6-48цс15 від 22 квітня 2015 року. Крім того, оскільки договір оренди землі між сторонами було укладено 19 квітня 2006 року строком на 10 років, то строк договору мав закінчуватись в квітні 2016 року, і саме після цієї дати позивач повинна була би дізнатись, що строк дії договору було збільшено, а не з травня 2010 року, як вважає відповідач, оскільки встановлено, що позивач змін до договору, якими збільшувався строк його дії, не підписувала, тому їй не було відомо про їх існування. Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення змін до договору, з тих мотивів, що позивач отримував плату за користування землею в збільшеному розмірі, так як це суперечить нормам статті 261 ЦК України, оскільки строк позовної давності необхідно обчислювати з часу, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого майнового права, тобто укладення змін до договору від його імені. Також, не заслуговує уваги посилання відповідача на те, що, оскільки відповідно висновку експерта №92-П від 23 березня 2016 року підпис в графі «Орендодавець» у акті визначення меж земельної ділянки на місцевості, передачі та прийому земельної ділянки в натурі від 15 травня 2010 року виконаний [PERSON], то з цього часу вона знала про існування змін(доповнень) до договору і з цього моменту необхідно відраховувати строк позовної давності, оскільки вказаний акт не містить жодної інформації ні щодо моменту укладання змін(доповнень) до - 3 - договору оренди землі, ні щодо умов таких змін, тому вказаний акт приймання-передачі об'єкта оренди не може слугувати доказом того, що позивачка довідалась або могла довідатися про порушення свого права у 2010 році. Позивач звернулась до суду у вересні 2015 року в межах строку позовної давності. Щодо пояснень відповідача в тій частині, що 18 березня 2011 року на загальних зборах громадян села Петрашівка директор ПП «ЗІС» [PERSON] повідомив орендодавцям та жителям села про роботу підприємства та розяснив причини необхідності заключення додаткових угод до договорів оренди землі, тому жителям села було добре відомо про укладення додаткових угод, відповідно яких збільшувався строк дії договорів та орендна плата, то ці пояснення не підтверджені в тій частині, що позивач [PERSON] була присутня на цих зборах і їй особисто були повідомлені такі обставини вже після укладення додаткових угод. Витрати, понесені позивачем на оплату за проведення експертизи в сумі 2 250 грн. 24 коп.(а.с.39) та сплату судового збору в сумі 487 грн. 20 коп.(а.с.1), які документально підтверджені, а всього 2 737 грн. 44 коп., відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved