Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Миколаївгаз збут, в якому просив: - визнати безпідставним припинення газопостачання споживачу за адресою м. Миколаїв, вул. Котельна, 68; - зобовязати відповідача за власний рахунок відновити газопостачання за вказаною адресою; - застосувати до правовідносин між ним та ПАТ Миколаївгаз в період 2009-2013 року строк загальної позовної давності; - зобовязати відповідача зробити перерахунок заборгованості за споживчий газ в період з 01 січня 2014 року по 2018 рік відповідно до фактичних показників лічильника; - зобовязати відповідача відповідно до п. 2 Постанови НКРЕКП № 2500 від 30 вересня 2015 року провести у відповідність взаємовідносини з ним, шляхом укладання договорів. В обґрунтування свого позову зазначав, що 24 квітня 2018 року будинок по вул. Котельна 68 в м. Миколаєві, який йому належить на праві приватної власності і де мешкає його колишня дружина та неповнолітні діти, був відключений від газопостачання. При цьому до дружини ніхто не звертався і не попереджав її про відключення, хоча в цей час вона знаходилася вдома. Відключення від газопостачання будинку зроблено ПАТ Миколаївгаз на підставі доручення на припинення газопостачання наданого товариством з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) Миколаївгаз збут та повідомлення про припинення газопостачання/розподілу природного газу, наданого ПАТ Миколаївгаз, яке було одержано позивачем 20 квітня 2018 року. В дорученні на припинення газопостачання вказано, що заборгованість за спожитий газ станом на покази лічильника 53890,00 м3 складає 2187,62 грн. Дії ТОВ Миколаївгаз збут по відключенню будинку від газопостачання він вважає незаконними та протиправними. Газопостачання до його будинку здійснювалося на підставі укладеного 17 грудня 2013 року договору №1115000380 з ПАТ Миколаївгаз про надання послуг з газопостачання, який на день відключення був діючим, але з 01 липня 2015 року автоматично був змінений особовий рахунок без будь яких пояснень. Сплата за спожитий газ здійснюється ним на рахунок ТОВ Миколаївгаз збут добровільно у безготівковому виді через банкомати ПАТ Приватбанк. В повідомленні про припинення газопостачання причиною відключення зазначено - отримання від постачальника письмової заяви про припинення газопостачання. Однак відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 30 вересня 2015 № 2494 такої підстави для відключення не передбачено. У нього не існує договірних відноси з ТОВ Миколаїгаз збут, а повідомлення про припинення газопостачання повинен надавати саме постачальник - ТОВ Миколаїгаз збут, а не оператор ГРМ - ПАТ Миколаївгаз. При цьому, в повідомленні про припинення споживання природного газу постачальник мав зазначити підстави та дату припинення газоспоживання, яка не може бути раніше ніж через три дні після дати отримання повідомлення. Крім того, враховуючи відповідні законодавчі зміни, зокрема, вимоги щодо підписання заяв приєднання до договорів розподілу та постачання природного газу, споживачі послуги з постачання природного газу, починаючи з 27 листопада 2015 року, повинні були отримувати послуги відповідно до внесених законодавчих змін та укласти відповідні договори. Станом на теперішній час він не отримував ніяких пропозицій щодо укладання договорів ні з ТОВ Миколаївгаз збут, ні з ПАТ Миколаївгаз і до теперішнього часу ніхто не надав йому договір (заяву-приєднання) розподілу природного газу, відповідно до вимог пункту 2 постанови НКРЕКП від 30 вересня № 2494. Також вважав, що заборгованість за спожитий газ, яка нібито рахується на його рахунку, є такою, що не відповідає дійсності. Так, 04 листопада 2013 року Апеляційним судом Миколаївської області по справі 22ц - 784/3336/13 було прийнято рішення про стягнення з нього на користь ПАТ Миколаївгаз 18387,36 грн. боргу за спожитий газ, яке ним було своєчасно виконано. Ні раніше, ні під час судових засідань відповідач не заявляв якихось додаткових вимог щодо існуючої заборгованості. Крім того відповідач не видав йому, як споживачеві розрахункові книжки з бланками квитанцій та платіжні документи встановленого зразка, а тому не маючи раніше досвіду в проведенні розрахунків за спожитий природний газ, відповідно до прийнятих нормативних документів при сплаті в банку за спожитий природний газ, він не зазначав кількість спожитого природного газу. Не знав він і про те, що про об'єм використаного газу треба повідомляти відповідача в телефонному режимі кожного місяця, відповідач його про це не попередив. Все це сприяло ускладненню процесу обліку спожитого газу. Ним не заперечуються обсяги спожитого газу, зазначені в розрахунках позивача, але відповідач нараховує ціну за газ у період 2014-2018 роки, не вірно враховуючи тарифи та субсидію. Позивачем неодноразово вживалися заходи досудового врегулювання спору між сторонами, шляхом надсилання листів та претензій але жодного разу йому не було надано обґрунтованого роз'яснення, щодо нарахування розміру сплати за спожитий газ. Відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому він позовні вимоги не визнав в повному обсязі та вказав, що 24 квітня 2018 року житловий будинок № 68 по вул. Котельній в м. Миколаєві був відключений від газопостачання на підставі наявного боргу, списання якого не передбаченого законодавством. А питання вірності визначення обсягу спожитого газу та облік згідно показів лічильника не входить до компетенції ТОВ Миколаївгаз збут, а є виключеною компетенцією оператора газо-розподільчої мережі ПАТ Миколаївгаз. Відповідно до п. 2 Розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП № 2494 від 30 вересня 2015 року договір постачання природного газу з побутовим споживачем укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, розміщеного на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору, а якщо споживач не повернув постачальнику таку заяву, то фактом згоди споживача до приєднання до умов договору є сплачений ним рахунок за спожитий природний газ. Але будь-яких звернень позивача з необхідністю укладення спеціального договору на споживання договору не надходило. У своїй відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідач порушив його право щодо безперебійного постійного газопостачання. Відповідно до положень «Правил надання населенню послуг з газопостачання», затверджених КМУ від 09 грудня 1999 року № 2246 газопостачальне підприємство має право контролювати правильність знятих споживачем показів лічильника газу та оформлених споживачем платіжних документів, але такої перевірки ні разу не було здійснено і актів звірки не складено. В запереченнях на це відповідач вказав, що [PERSON] не мав прав звертатися до суду із заявленим позовом, оскільки він сам визнає, що не мешкає в будинку, до того ж в Центральному районному суді м. Миколаєва перебуває справа про позбавлення його права на 1/4 частину будинку. Також вказав, що доказів, які б підтверджували відключення будинку від газопостачання ним не надано. Третя особа подала свої пояснення на позовну заяву, в яких вказала, що з 01 липня 2015 року ПАТ «Миколаївгаз» не здійснює господарську діяльність з постачання природного газу, а здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу і забезпечує комерційний облік природного газу по Миколаївській області. Підтвердила, що 24 квітня 2018 року будинок № 68 по вул. Котельній в м. Миколаєві був відключений від газопостачання, що було вчинено на підставі подання ТОВ Миколаївгаз збут від 14 березня 2018 року. Про відключення було повідомлено відповідача за вчасно та належним чином. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, вказавши також, що відповідач та третя особа є по суті одним і тим же господарюючим суб'єктом, вони взаємопов'язані і тому можуть монопольно вчиняти протиправні дії відносно споживачів природного газу: нараховувати безпідставну та необґрунтований борг за спожитий газ, відключати від газопостачання, вимагати безпідставну плату за нове підключення від газопостачання тощо. Під час розгляду справи подав заяву від 08 лютого 2019 року, яку назвав «уточнення позовних вимог», в якій вже просив: визнати дії ПАТ Миколаївгаз щодо застосування диференційованого тарифу за 2011-2013 роки та нарахування йому заборгованості в сумі 9744 грн. 08 коп. неправомірним; зобовязати йому визначити обсяг фактично використаного газу за період з 01 січня 2012 року по 01 січня 2018 року; визнати дії ПАТ Миколаївгаз та ТОВ Миколаївгаз збут про відключення його будинку від газопостачання неправомірними; зобовязати відповідача повернути йому безпідставно сплачені кошти в сумі 6967 грн. 45 коп. за підключення газопостачання до будинку. Однак ухвалою суду від 19 лютого 2019 року заява йому була повернута, оскільки мала фактично змінений предмет та підставу позову, що могло бути вчинено до завершення підготовчого провадження. Тією ж ухвалою суду провадження в справі в частині вимог про зобов'язання відповідача підключити його будинок до газопостачання закрито на підставі клопотання представника позивача, зазначеної у цій заяві про «уточнення позовних вимог». Представник відповідач в судовому засіданні позов не визнав, підтвердив обставини викладені у відзиві на позов та в запереченні на відповідь на відзив. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, пояснення представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши досліджені по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини. Сфера розподілу, постачання та споживання природного газу між газорозподільними підприємствами та споживачами їх послуг здійснюється на підставі наступних законодавчих актів: Закону України «Про ринок природного газу» від 09 квітня 2015 року, постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2498 «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу», Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року, Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494. Підпунктом 33 пункту 1 статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що ринок природного газу це - сукупність правовідносин, що виникають зокрема у процесі постачання природного газу, а також надання послуг з його розподілу. Відповідно до підпункту 35 пункту 1 статті 1 даного Закону розподіл природного газу це - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу. Підпунктом 17 пункту 1 статті 1 даного Закону передбачено, що оператор газорозподільної системи це - суб'єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників). У відповідності до пункту 2 статті 37 да1ного Закону оператор газорозподільної системи провадить діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, що видається Регулятором. Підпунктом 32 пункту 1 статті 1 даного Закону визначено, що Регулятор це - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. У відповідності до статті 38 даного Закону права та обов'язки оператора газорозподільної системи визначаються цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, кодексом газотранспортної системи, кодексом газорозподільних систем, а також договором розподілу природного газу. У відповідності до вказаних приписів законодавства ПАТ Миколаївгаз серед, суб'єктів ринку природного газу, кваліфікується як Оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ). Згідно пункту 2 статті 37 глави 5 Закону України «Про ринок природного газу», оператор газорозподільної системи проводить діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, що видається Регулятором. Положення Кодексу газорозподільних систем надають наступне визначення оператора газорозподільних систем (оператора ГРМ) субєкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління. Взаємовідносини оператора газорозподільних систем із субєктами ринку природного газу правові, технічні, організаційні та економічні засади функціювання газорозподільних систем, у тому числі в розрізі ринку природного газу визначено Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП № 2494 від 30 вересня 2015 року. Згідно до пункту 3 глави 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем, його дія поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), обєкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників. Відповідно до пункту 1 глави 7 розділу VI Кодексу газорозподільних систем Оператор ГРМ (ПАТ Миколаївгаз) в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на обєкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням ПБСГ та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу у разі подання споживачем або його постачальником (який уклав з Оператором ГРМ договір на виконання робіт, повязаних з припиненням/обмеженням газопостачання споживачам) письмової заяви про припинення газопостачання. Абзацом 13 пункту 1 глави 7 розділу VІ Кодексу газорозподільних систем передбачено, що у разі якщо припинення газопостачання (розподілу природного газу) на обєкт побутового споживача буде здійснюватися у випадках, визначених у підпунктах 1 - 6 (крім випадку подання споживачем письмової заяви про припинення газопостачання), 9 цього пункту, Оператор ГРМ має надати повідомлення про припинення газопостачання/розподілу природного газу побутовому споживачу не менше ніж за три доби до запланованої дати припинення газопостачання (розподілу природного газу). При цьому в повідомленні мають бути зазначені підстави та дата припинення газопостачання (розподілу природного газу). Пунктом 6 глави 7 розділу VІ Кодексу газорозподільних систем визначено, що відновлення газопостачання (розподілу природного газу) здійснюється Оператором ГРМ протягом двох робочих днів у містах та п'яти календарних днів у сільській місцевості за письмовим зверненням споживача (його постачальника) про відновлення газопостачання (розподілу природного газу) та після усунення порушень (за їх наявності) і відшкодування Оператору ГРМ витрат на припинення та відновлення газопостачання (розподілу природного газу). Як вбачається з доручення на припинення газопостачання від 14 березня 2018 року за вих. №Мк230-Кп-3041-0318 ТОВ Миколаївгаз збут направило його ПАТ Миколаївгаз на припинення газопостачання, у зв'язку з наявною заборгованістю за спожитий природний газ у розмірі 2187, 62, за показами лічильника - 53890,00 м3. 13 квітня 2018 року за вих. №Мк02.1- Кл-9205-0418 ПАТ Миколаївгаз направило позивачу повідомлення про припинення газопостачання/розподілу природного газу з 23 квітня 2018 року. Вказане повідомлення позивач отримав 20 квітня 2018 року, що підтвердив його представник. Представник позивача в судовому засідання вказав, що відключення було протиправним, так як заборгованості не було, бо вона була погашена відповідно до рішення апеляційного суду Миколаївської області від 04 листопада 2013 року, але після її сплати відповідач, з невідомих підстав, визначив позивачу борг в сумі 9744 грн. 08 коп., який так і не був до кінця погашений. Також вказав, що відключення не могло бути проведено на підставі отримання від постачальника письмової заяви, оскільки такого Кодексом ГРМ не передбачено. До того ж наполягав, що у нього не існує договірних відносин із ТОВ Миколаївгаз збут. Однак суд не може прийняти такі посилання як обґрунтовані через наступне. Із вище зазначених нормативних актів вбачається, що доручення на відключення газопостачання було видано правомірно Так, рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 04 листопада 2013 року з позивача було стягнуто борг за спожитий природний газ в сумі 18387 грн. 36 коп. за період з 01 січня 2011 року по 01 липня 2012 року. Але позивач в позові, та його представник в судовому засіданні, вважали, що після погашення цього боргу у нього не повинно було бути заборгованості, а сума спати з 2014 року по 2018 рік навіть є більшою ніж нарахована, і ним фактично переплачено 9692 грн. 10 коп. Однак ними не враховано, що борг, визначений судом, був тільки за певний період, і позивачем не врахована заборгованість, яка існувала до рішення суду, тому після погашення боргу за рішенням суду, на кінець 2013 року борг залишився в сумі 9744 грн. 08 коп. В подальшому він частково погашався позивачем, але до кінця так сплачений і не був. Як пояснила в судовому засіданні представник третьої особи, оператор ГРМ, яким є ПАТ Миколаївгаз, не перевіряє правомірність і підстави доручення на припинення газопостачання, оскільки не володіє інформацією про наявну заборгованість за спожитий газ, а є лише виконавцем вказаного доручення. Крім того, а також щодо позовних вимог про зобовязання відповідача зробити перерахунок заборгованості за спожитий газ в період з 01 січня 2014 року по 2018 рік відповідно до фактичних показників лічильника суд зазначає наступне. Постановою НКРЕКП від 28 травня 2015 року анульовано ліцензію ПАТ Миколаївгаз на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом з 01 липня 2015 року. Газопостачання до помешкання [PERSON] до 2015 років здійснювало ПАТ Миколаївгаз на підставі ліцензії від 25 серпня 2010 року № 527273 на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом. Маючи ліцензію на певний вид діяльності, ПАТ Миколаївгаз у спірний період (2013-2015) мало статус гарантованого постачальника природного газу (постановою КМУ від 25 липня 2012 року № 705 «Про визначення гарантованих постачальників природного газу»), а тому відповідно до статті 18 Закону № 2467 мало поточні рахунки зі спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходили як плата за спожитий природний газ від усіх категорій споживачів. Рішенням НКРЕКП від 28 травня 2015 року було анульовано ліцензію ПАТ «Миколаївгаз» АВ № 527273 на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу за регульованим тарифом з 1 липня 2015 року . Єдиним ліцензіатом з постачання природного газу за регульованим тарифом на території м. Миколаєва та Миколаївської області з 1 липня 2015 року є ТОВ Миколаївгаз збут ( ліцензія АЕ №299027, виданої НКРЕКП 12 червня 2015 року). Єдиним засновником ТОВ Миколаївгаз збут виступає ПАТ Миколаївгаз. Отже, право на отримання оплати за спожитий газ належить постачальнику, яким у період до липня 2015 року був ПАТ Миколаївгаз, а з липня 2015 року - ТОВ Миколаївгаз збут. При цьому останній проводить подальший розподіл коштів, в тому числі на користь ПАТ Миколаївгаз як газорозподільного підприємства. Пунктом 1 Глави 4 Розділу IX зазначеного Кодексу газорозподільчих систем встановлено, що визначення фактичного об'єму споживання (розподілу/постачання) природного газу (алокація) по об'єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Для визначення фактичного об'єму споживання (розподілу/постачання) природного газу (алокації) приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ. У разі відсутності лічильника газу в Оператора ГРМ приймаються дані лічильника газу побутового споживача. При цьому Оператор ГРМ має право протягом експлуатації лічильника газу та відповідно до вимог цього Кодексу здійснювати контрольне зняття показань ЗВТ (лічильника газу) для контролю та перевірки його показань. Пунктом 4 цього ж розділу глави ІХ побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобовязаний станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом пяти діб (до 05 числа включно) надавати їх оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу. У разі неотримання Оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний обєм розподілу та споживання природного газу (алокація) по обєкту споживача за розрахунковий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з врахуванням вимог цього Кодексу. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть покази лічильника газу, формування обєму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань. Також пунктом 5 глави 4 розділу IX Кодексу визначено, що оператор ГРМ в установленому законодавством порядку передає інформацію про об'єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період до Оператора ГТС з метою її використання суб'єктами ринку природного газу, у тому числі постачальником споживача. Визначені за умовами цієї глави та договору розподілу природного газу об'єми та обсяги розподілу та споживання природного газу (алокація) є обов'язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником. Розбіжності у частині визначення об'єму та/або обсягу розподіленого та спожитого природного газу врегульовуються договором розподілу природного газу, а у разі недосягнення згоди - в судовому порядку. До вирішення цього питання величина об'єму та обсягу розподіленого та спожитого природного газу встановлюється відповідно до даних Оператора ГРМ. Розділом V Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498, передбачено, що облік природного газу та його коригування у передбачених Типовим договором випадках здійснюється Оператором ГРМ, яким є ПАТ Миколаївгаз. Отже оператор ГРМ є відповідальним за облік природного газу у побутових споживачів та визначені ним обсяги природного газу є обов'язковими для постачальника, яким є відповідач у взаємовідносинах із споживачем. Відповідно до п.13 розділу 111 Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року, розрахунки за послуги з газопостачання можуть проводитися на підставі даних про об'єм (обсяг) газу, визначений споживачем та Оператором ГРМ за підсумками місяця відповідно до умов договору розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ, або за плановою величиною середньомісячного споживання в опалювальний та міжопалювальний періоди. Порядок розрахунків та планові величини середньомісячного споживання (якщо по них будуть здійснюватися розрахунки) визначаються в заяві-приєднанні. Якщо об'єм (обсяг) постачання та споживання природного газу буде визначатись за плановими величинами середньомісячного споживання, їх значення не можуть використовуватися постачальником при здійсненні балансування газотранспортної системи України. При цьому постачальник зобов'язується не рідше одного разу на шість місяців здійснювати звіряння фактичного об'єму (обсягу) споживання природного газу з даними Оператора ГРМ та здійснювати відповідний перерахунок споживачу. Представник позивача в судовому засіданні вказав, що відповідач повинен зняти покази лічильника споживача газу і на їх підставі зробити перерахунок боргу. В той же час, ТОВ Миколаївгаз збут не знімає покази лічильника про облік спожитого газу, не має право коригувати об'єми його споживання. Він отримує від споживача своєчасну оплату за природний газ відповідно до умов договору. Інформацію про фактичні обсяги споживання природного газу споживачем він отримує від Оператора ГСТ відповідно до п. 12 Правил постачання природного газу. Крім того, з врахуванням відсутності даних про спожитий природний газ при його оплаті позивачем, та порушення ним обов'язку по своєчасному повідомленню об'ємів спожитого газу, є безпідставною його вимога покласти на відповідача обов'язок по проведення перерахунку боргу. З приводу вимоги позивача про зобов'язання відповідача відповідно до пункту 2 Постанови НКРЕКП від 30 вересня 2915 року № 2500 привести у відповідність взаємовідносини з ним шляхом укладення договорів, то суд вважає, що вона також задоволенню не підлягає з огляду на наступне. У відповідності до пункту 3 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України, за формою Типового договору розподілу природного газу. Договір розподілу природного газу між оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті регулятора та оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору (пункт4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ). Пунктом 5 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем визначено, що для забезпечення приєднання до договору розподілу природного газу всіх фактично підключених до/через ГРМ споживачів (у тому числі побутових споживачів) оператор ГРМ в установленому цією главою порядку направляє кожному споживачу супровідним листом за формою додатка 3 до типового договору розподілу природного газу сформовану заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу з персоніфікованими даними споживача та його об'єкта, що складається за формою додатка 1 (для побутових споживачів) до типового договору розподілу природного газу. Персоніфіковані дані мають бути достатніми для проведення розрахунків та визначення об'єму споживання природного газу, крім іншого мають містити норми споживання природного газу у розрізі 12 календарних місяців (норма застосовується щодо побутових споживачів без лічильника газу). У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору розподілу природного газу споживач не має права використовувати природний газ із ГРМ та має подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об'єкт. Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви -приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу (пункт 7 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ). Згідно з вимогами цього пункту здійснюється приєднання до договору розподілу природного газу споживачів-замовників, які отримують технічний доступ до ГРМ. За вказаного вбачається, що факт оплати позивачем спожитого природного газу підтверджує споживання газу останнім, а отже є діями, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, що у підсумку є фактом приєднання останнього до умов договору розподілу природного газу. Тому посилання про відсутність договірних відносин є безпідставною. З приводу посилань позивача про застосування до правовідносин між позивачем та відповідача в період 2009-2013 року строку загальної позовної давності, то суд відмічає наступне. Згідно статей 256, 257, 258 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. За загальним правилом, суд застосовує до правовідносин позовну давність, у разі її пропуску, лише за заявою сторони. З врахуванням того, що підстави для задоволення позову відсутні, тому і підстав для вирішення питання щодо строку позовної давності немає. З врахуванням викладеного,

Outcome: dismissed