Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

У березні 2015 року до суду звернувся [PERSON] позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат у зв'язку з несвоєчасним виконанням зобов'язання. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити з підстав, викладених у заяві. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечили проти позову просили застосувати наслідки позовної давності, відмовити у задоволенні позову повністю. Також зазначили, що позивач намагається подвійно стягнути відсотки за позикою, оскільки просить стягнути 10% в місяць, передбачених договором та 3% річних - відповідно до ст. 625 ЦК України. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд уважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Із матеріалів справи убачається, що 28 грудня 2011 року [PERSON] уклав із [PERSON] договір позики, згідно з яким передав йому грошові кошти у сумі 84 240,00 грн. з умовою їх повного повернення до 28 лютого 2012 року. Договір укладено у письмовій формі у вигляді розписки, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України. По закінченню зазначеного в розписці строку повернення коштів, відповідач позивачу борг не повернув. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19.12.2012, яке набрало законної сили 14.05.2013, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто заборгованість за вищезазначеним договором позики, а саме її тіло у сумі 84 240,00 грн. та неустойку - штраф (10% місячних) за березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень 2012 року у сумі 58 968,00 грн. Ухвалою суду від 21.04.2016 у даній цивільній справі, яка набрала законної сили 27.04.2016, провадження в частині вимог про стягнення основної суми заборгованості за вказаним договором позики, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, закрито. Щодо вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд виходить з наступного. З матеріалів справи убачається, що позика надана у національній валюті - українській гривні. Тому суд не погоджується з доводами позивача про обрахування заборгованості виходячи з встановленого НБУ курсу доллара США по відношенню до української гривні. В Автозаводському ВДВС по м. Кременчук Кременчуцького міського управління юстиції перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-3307/12, виданого 27.05.2013 Автозаводським районним судом м. Кременчука про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості у сумі 147 747,38 грн. за вищевказаним договором позики. Станом на 25.03.2016 залишок заборгованості становить 123 508,92 грн. Таким чином, на цей час позика у сумі 84 240,00 грн. відповідачем позивачу не повернута. Оскільки грошове зобов'язання за договором не виконано, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню, відповідно до ст. 625 ЦК України, 3% річних та інфляційні втрати від простроченої суми, за період не охоплений попереднім судовим рішенням, у межах заявлених позовних вимог, а саме з 01.10.2012 по 01.02.2016 (інфляційні втрати у сумі 68 944,09 грн., 3% річних у сумі 8 433,19 грн.). Суд ураховує, що позовна давність для звернення до суду з даним позовом, відповідно до ст. 264 ЦК України перервалась, у зв'язку із зверненням позивача до суду у 2012 році та здійсненням відповідачем 01.11.2014 платежу у сумі 2000,00 грн., в рахунок погашення стягнутої судом заборгованості, що свідчить про визнання ним свого боргу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (пенею, штрафом) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Умовами договору позики передбачено неустойку, а саме штраф у розмірі 10% від суми боргу за кожен місяць прострочення. Зазначене також установлено судовим рішенням, яке набрало законної сили. За вказаних обставин, суд уважає за можливе стягнути з відповідача штраф 10% в місяць від суми невиконаного зобов'язання - 101 088,00 грн., обмежуючись відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, річним строком перед зверненням до суду з позовом (84 240,00 грн.*10%*12 місяців). Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial