Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Туря-Реметівський психоневрологічний інтернат звернувся до суду із заявою, в якій просить визнати [PERSON], [INFO], недієздатним. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] з 25 лютого 1986 року перебуває на повному державному утриманні та постійно проживає в інтернаті. Згідно медико-санітарної характеристики №821 від 26 серпня 2016 року за період проживання в інтернаті поведінка хворого в основному неадекватна. Його мислення паралогічне з елементами розірваності, відповіді неохочі, однослівні та не завжди в плані заданих запитань. Хворий дезорієнтований в особі грубо в місці та часі, більшість часу проводить в ліжку. Фон його настрою знижений, критика до свого стану відсутня, виражений емоційно вольовий ефект особистості. Він неохайний, має часткову залежність від сторонніх осіб у самообслуговуванні. Оскільки [PERSON] потребує постійного догляду та сторонньої допомоги, самостійно вирішувати питання, які виникають у повсякденному житті, не може, так як належним чином не усвідомлює значення своїх дій та не здатний ними керувати, тому просить заяву задовольнити. У судове засідання представник заявника [PERSON] не зявився, однак подав заяву, у якій просить справу розглянути без його участі, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі. Представник заінтересованої особи у судове засідання не зявився, однак подав заяву, у якій просить справу за заявою Туря-Реметівського психоневрологічного інтернату розглядати без його участі, прохання заявника повністю підтримує. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи безтерміново, є непрацездатним, що стверджується довідкою серії ЗАК-Р-82 №015759, виданою 12 січня 1987 року, а також медико-соціальною характеристикою на підопічного інтернату №821 від 26 серпня 2016 року (а. с. 6, 7). Також встановлено, що на підставі путівки № 11, виданої 30 січня 1986 року відділом соціального забезпечення Закарпатського облвиконкому Міністерства соціального забезпечення Української РСР, [PERSON] направлено на влаштування до Т.-Реметівського психоневрологічного інтернату, а згідно наказу №45 від 25 лютого 1986 року вказаного закладу такий зарахований на повне державне утримання і в число підопічних інтернату (а. с. 4, 5). Як вбачається з висновку судово-психіатричного експерта № 225 з датою проведення первинної судово-психіатричної амбулаторної експертизи 10 листопада 2016 року, [PERSON], [INFO], виявляє ознаки хронічного стійкого психічного розладу у вигляді шизофренії, параноїчної форми, безперервний тип перебігу з вираженим апато-абулічним дефектом, що позбавляє його здатності правильно розуміти значення своїх дій та керувати ними (а. с. 24 27). Відповідно до ч. 1 ст. 39, ст. 40 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Згідно ч. 3 ст. 237 ЦПК України заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім'ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом. Оскільки психічний стан [PERSON] позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, суд вважає, що такого слід визнати недієздатним.

Outcome: approved