Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Тростянецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, Тростянецького відділення Гайсинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, про зняття арешту з майна. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 24.11.2000 р. Тростянецьким РВ ДВС було винесено постанову про арешт його майна та оголошено заборону на його відчуження в рамках кримінальної справи №1-1 за 2003 р. по обвинуваченню [PERSON] за ст. 364 ч. П, ст. 382 ч.1 КК України. 11.04.2003 р. ухвалою Тростянецького районного суду [PERSON] було звільнено від кримінальної відповідальності внаслідок зміни обстановки на підставі ст. 7 КПК України, але накладений арешт на все його майно не було знято. Зазначив, що в даний час, маючи у власності житловий будинок з господарськими спорудами в [ADDRESS] , має намір розпорядитися ним на власний розсуд. При зверненні до Тростянецької державної нотаріальної контори по питанню оформлення договору купівлі-продажу, йому було повідомлено про наявність заборони на відчуження рухомого та нерухомого майна, оскільки є архівний запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №10 за 2000 рік. У зв`язку з чим, позивач просив суд зняти арешт з рухомого та нерухомого майна, яке належить [PERSON] та зобов`язати Реєстраційну службу по Тростянецькому району Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області зняти інформацію про державну реєстрацію обтяження на невизначене рухоме і нерухоме майно, яке зареєстровано Тростянецькою державною нотаріальною конторою у Державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за №5752956 від 29.09.2007 р. 19.04.2018 р. від начальника Тростянецького районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області надійшов відзив на позовну заяву обґрунтований тим, що станом на 03.04.2018 р. згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні у відділі ДВС не перебуває незавершених виконавчих проваджень за якими боржником був би [PERSON] . Окрім того зазначила, що згідно ст.10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний виконавець є реєстратором у разі реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, у всіх інших випадках реєстрацію здійснюють державні реєстратори. Просила розглянути справу без участі представника Тростянецького РВ ДВС. Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 11.02.2019 р. справу прийнято до свого провадження суддею Дудіковим А.В. та призначено підготовче засідання. 26.06.2019 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі та задовольнити позов. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами. Представник Тростянецького РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник Тростянецького відділення Гайсинської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд, ознайомившись з матеріалами справи і оцінивши наявні в справі докази, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується витягом №112256829 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.7). Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24.11.2000 р., державним виконавцем Тростянецького відділу ДВС на підставі постанови Тростянецького районного суду від 06.11.2000 р. накладено арешт на майно [PERSON] (а.с.65). В Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис від 29.09.2007 р. за № 5752956, який зареєстровано Тростянецькою державною нотаріальною конторою; тип обтяження - заборона на нерухоме майно; підстава обтяжень: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, б/н, 24.11.2000, Тростянець ВДВС; об`єкт обтяження: невизначене майно, все рухоме і нерухоме майно; власник - [PERSON] (а.с.5). Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 11.04.2003 р., [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ст. ст. 364 ч.П та ст. 382 ч.1 КК України внаслідок зміни обстановки (а.с.6). Згідно інформації Тростянецького районного суду Вінницької області від 19.03.2019 р. №165/19, кримінальна справа по обвинуваченню [PERSON] за ст. 364, ч.1 ст. 382 КК України знищена відповідно до акта №1 від 28.04.2011 р. про вилучення та знищення документів, що не підлягають зберіганню в зв`язку із закінченням строків зберігання (а.с.50). Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 1,2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання Частиною 2 статті 156 ЦК України передбачені способи захисту цивільного права та інтересу, перелік яких не є виключним. Слід зазначити, що накладення арешту на майно боржника є заходом забезпечення виконання судового рішення та збереження його є правомірним до виконання рішення суду. Однак, враховуючи, що виконавче провадження, в рамках якого такий арешт накладено, закінчено та знищене, суд приходить до висновку, що позивач правомірно обрав спосіб захисту шляхом подання позову про виключення його майна з-під арешту, оскільки збереження останнього за відсутності підстав для цього є порушенням його права власності. Відповідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Спеціальні підстави законного обмеження особи в реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання в право мирного володіння майном. Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Із закриттям кримінального провадження (кримінальної справи) втрачається легітимна мета арешту майна як втручання в конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження. Статтею 59 ЗУ «Про виконавче провадження» визначені підстави для зняття арешту з майна боржника, де в ч. 5 вказано, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини (ч. 2 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження»). Статтею 41 Конституцією України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 89 ЦПК України). Виходячи з вищевикладеного, зняття заборон з нерухомого майна, надасть позивачу право володіти та користуватися своїм майном, а накладений арешт на майно порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі розпоряджатися ним, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] є доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved