Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

У вересні 2012 року [PERSON] звернувся до суду із указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 27 жовтня 2006 року між ним та Банком був укладений кредитний договір № K3P0GK15005146, за яким він отримав кредит у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень на купівлю квартири зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,34 % на місяць (16,08 % на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 27 жовтня 2021 рік. Позичальник повинен надавати Банку щомісячно у період з 27 по 31 число кожного місяця кошти у сумі 1689 (одна тисяча шістсот вісімдесят дев'ять) гривень 90 коп. для погашення заборгованості за договором. 01 лютого 2009 року Банк без відома позивача підвищив відсоткову ставку за користування кредитом до 27,25 % річних. [PERSON] зазначав, що про вказане підвищення він дізнався лише на початку 2011 року, отримавши позовну заяву Банку про звернення стягнення. Тому вважав, що підвищення відсоткової ставки є неправомірним і просив визнати дії відповідача незаконними, а також зобов'язати Банк здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором № K3P0GK15005146 від 27 жовтня 2006 року, виходячи з процентної ставки за користування кредитом 16,08 5 річних за період з першого лютого 2009 року по день винесення рішення включно з урахуванням фактично сплачених коштів. Справа у судах розглядалася неодноразово. Рішенням Березанського міського суду Київської області від 13 лютого 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 10 квітня 2013 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 жовтня 2013 року вказані рішення судів першої та апеляційної інстанцій були скасовані, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість. Також просив відмовити у задоволенні позову, оскільки спливли строки позовної давності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 27 жовтня 2006 року між [PERSON] та Банком укладено кредитний договір на суму 100 000 (сто тисяч) гривень зі сплатою 16,08 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 27 жовтня 2021 року (а.с. 5-6, 174-175). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК Українизміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Представник Банку стверджував, що відповідач направив [PERSON] свій лист від 31 грудня 2008 року про підвищення процентної ставки за кредитним договором з 01 лютого 2009 року до 27,25 % річних (а.с. 67). Факт отримання вказаного повідомлення позивач заперечував. Відповідно до п. 2.3.1 Договору Банк в односторонньому порядку має право збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом. При цьому Банк надсилає Позичальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу у чинність зміненої процентної ставки (а.с. 5, 174 на зворотах). Суд критично оцінює твердження відповідача про те, що позивачеві направлявся вищевказаний лист, оскільки представник Банку вказував, що підтвердженням відправки листа є реєстр № 398 ір (а.с. 64), під № 4 вказаного реєстру значиться ПІБ адресата - [PERSON], однак адреса, куди направлялось поштове відправлення, не відповідає вказаній у кредитному договорі, а саме у договорі місцем реєстрації позивача вказано Вінницька область Могилів-Подільський район с. Слобода Шлишковецька (а.с. 6, 175 на зворотах), у реєстрі у графі «Куда» зазначено «Могилів-Подільський р-н, нев., невідома». Таким чином, враховуючи загальновідому інформацію про адміністративно-територіальний устрій Могилів-Подільського району не можливо встановити, у який саме з 54 населених пунктів зазначеного району було відправлено листа на ім'я [PERSON] Разом з цим, відповідно до штампу, який міститься в кінці реєстру (а.с. 65) суд вбачає, що листи по реєстру № 398 ір відправляло ТОВ «Прин-Ц», а не Банк. Що це за юридична особа і яке вона відношення має до відносин, які склалися між сторонами представником Банку пояснень суду надано не було.Також штрих код, який вказаний у зазначеному реєстрі, записаний неповно (повинно бути зазначено 13 символів), тому нема можливості перевірити рух кореспонденції за допомогу інтернет сайту «Укрпошти». Датою відправлення листів зазначено « 09 січня 2009 року» (а.с. 64), однак зі штампу пошти вбачається дата « 08.01.09». Тому суд позбавлений можливості встановити, чи взагалі 08 січня або 09 січня 2009 року направлявся лист (а.с. 67) [PERSON] Інших доказів того, що Банк повідомив позивача про підвищення процентної ставки суду надано не було. Таким чином Банк не довів, що він належним чином виконав узяті на себе за п. 2.3.1 Договору зобов'язання і направляв повідомлення [PERSON] про підвищення процентної ставки з 01 лютого 2009 року. Суд перевірив, як сплачував позивач кошти за кредитним договором з 01 лютого 2009 року. Щомісячний платіж, відповідно до п. 1.1 Договору, станом на час укладення договору складав 1689 гривень 90 коп. (а.с. 174). Як зазначив представник Банку у судовому засіданні новий щомісячний платіж з 01 лютого 2009 року повинен складати 2472 гривні 95 коп. Судом встановлено, що з моменту укладення Договору і до грудня 2008 року [PERSON] сплачував суму близьку до тієї, яка передбачена договором, у липні 2007 року сплатив 3500 гривень, що більше, ніж передбачено договором. Однак втративши роботу у грудні 2008 року і до вересня 2009 року, коли знову влаштувався на роботу (а.с. 69 на звороті), [PERSON] сплачував значно менше, ніж було передбачено договором, окрім липня 2009 року, у якому було сплачено 12 237 гривень 71 коп. (а.с. 212). Жодного разу після підвищення процентної ставки [PERSON] не здійснив платежу за новим розміром. Кожного разу це були суми, які або значно перевищували щомісячний платіж (квітень, липень, вересень 2010), або ж були наближені до щомісячного платежу, передбаченого п. 1.1 Договор. Таким чином суд приходить до висновку, що платіжна поведінка [PERSON] не змінилася після підвищення відсоткової ставки з 01 лютого 2009 року, а нерівномірність погашення кредиту пояснюється нестабільністю роботи [PERSON] Твердження представника відповідача про те, що у задоволенні позову слід відмовити у зв'язку з пропущенням [PERSON] строків позовної давності не заслуговують уваги суду, оскільки позивач вказував, що взнав про підвищення процентної ставки лише на початку 2011 року, коли отримав позовну заяву з додатками про звернення стягнення. Як було встановлено судом, у відповідача відсутні докази того, що Банк направляв, а [PERSON] отримував повідомлення про підвищення процентної ставки за кредитним договором. Оцінюючи у сукупності здобуті у судовому засіданні докази суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. На підставі ст. ст. 261, 526, 530, 536, 611, 651 ЦК України,

Outcome: approved