Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в якому вказував, що 23 січня 2018 року між нею та відповідачем був укладений договір позики, що підтверджується письмовою розпискою. Відповідно до договору [PERSON] отримав у позивачки 1\~500 грн. в борг та зобовязався повернути їх в строк до 24 січня 2018 року. Посилаючись на те, що відповідач ухилився від повного та своєчасного виконання умов договору позики в частині повернення коштів, а тому [PERSON] просила стягнути з останнього вказану заборгованість, а також понесені нею судові витрати. В судовому засіданні позивачка [PERSON]та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскілки позивачка та її представник не заперечували проти такого порядку вирішення спору. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON], її представника [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 23 січня 2018 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою договір позики, що підтверджується письмовою розпискою. Відповідно до договору [PERSON] отримав у позивачки 1\~500 грн. в борг та зобовязався повернути їх в строк до 24 січня 2018 року. Однак позичальник взяті на себе зобовязання не виконав, що підтверджується наявністю розписки в позикодавця. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають з підстав, передбачених законодавством, зокрема з договорів та інших правочинів. З положень ст. 1046, ст. 1047 ЦК України вбачається, що за договором позики (який укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян) одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином між сторонами виникли відносини позики. Положення ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України передбачають обовязок позичальника повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України в разі несвоєчасного повернення суми позики, позичальник не звільняється від виконання зобовязання та зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Таким чином з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню борг за договором позики в розмірі 1 500 грн. В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки також підлягають стягненню понесені останньою судові витрати, а саме 704,80 грн. судового збору.

Outcome: approved