Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до Першого Малиновськоговідділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Перший МалиновськийВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса), посилаючись на те, що державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (далі - Перший Малиновський ВДВС ОМУЮ), який реорганізований в Перший МалиновськийВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса), Раєвим О.Л. в рамках виконавчого провадження №27536517 було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №27536517 від 02 вересня 2011 року, яке належить їй на праві власності. Позивачка зазначала, що відповідно до інформації, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відносно неї зазначена наявність арешту нерухомого майна, а саме: об`єкт обтяження - невизначене майно та все нерухоме майно. Підстава обтяження: постанова державного виконавця Першого МалиновськогоВДВС ОМУЮРаєва О.Л. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП №27536517 від 02 вересня 2011 року. Вказувала, що у відповідь на її звернення від 17 лютого 2020 року Першим Малиновським ВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса) було надано лист за №5945 від 12 лютого 2020 року, в якому зазначалось, що згідно даних АСВП, виконавче провадження №27536517 з примусового виконання виконавчого листа №2-1219/10 від 14 квітня 2011 року, виданого Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової суми в розмірі 1227663,50 грн., було завершено 22 грудня 2014 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до листа Першого Малиновського ВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса) №6339 від 20 лютого 2020 року матеріали виконавчого провадження №27536517 були знищені у зв`язку із закінченням терміну їх зберігання та рекомендовано звернутися до суду. Зазначала, що в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходилася цивільна справа №521/6041/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування власністю, шляхом виселення, позбавлення права користування, зняття з реєстраційного обліку. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2015 року між [PERSON] та [PERSON] була затверджена мирова угода. Стверджувала, що оскільки виконавче провадження №27536517 з примусового виконання виконавчого листа №2-1219/10 від 14 квітня 2011 року, виданого Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової суми в розмірі 1227663,50 грн., було завершено, а матеріали знищені, претензії між сторонами відсутні, то державний виконавець відповідно до вимог ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з закінченням виконавчого провадження був зобов`язаний винести постанову про зняття арешту та оголошеної заборони на відчуження майна, але цього не зробив. Вказувала, що арешт, який був накладений постановою державного виконавця Першого Малиновського ВДВС ОМУЮ на невизначене майно, тобто на все рухоме та нерухоме майно, що належить їй на праві власності, є незаконним та підлягає скасуванню. Посилаючись на порушення своїх прав як власника майна, позивачка просила суд скасувати арешт з нерухомого майна, що належить їй на праві власності, накладений постановою державного виконавця Першого Малиновського ВДВС ОМУЮ Раєва О.Л. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №27536517 від 02 вересня 2011 року. Ухвалою суду від 13 квітня 2020 року по справі було відкрите провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 33-34). Ухвалою суду від 01 червня 2020 року до участі в справі було залучено в якості співвідповідача - [PERSON] (а.с. 56-57). Ухвалою суду від 23 червня 2020 року підготовче провадження у справі було закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 81-82). Позивачка та її представник, діюча за ордером від 12 березня 2020 року, в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, надали через канцелярію суду заяву про слухання справи за їх відсутності, не заперечувати проти винесення заочного рішення (а.с. 13, 95, 100). Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, у встановлений судом строк відзиву на позов не надали (а.с. 44, 52, 88, 99). У зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про виконавче провадження», тому при ухваленні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що позивачці на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 21 квітня 2006 року належала квартира [ADDRESS] , загальною площею 77,0 кв.м., у тому числі житловою 41,7 кв.м., що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с. 4-5). Встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто грошові кошти в розмірі 1227553,50 грн. (а.с. 27-29). Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09 лютого 2011 року рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2010 року залишено без змін (а.с. 30-32). Встановлено, що 14 квітня 2011 року Малиновським районним судом м. Одеси на примусове виконання вказаного рішення суду від 04 листопада 2010 року було видано виконавчий лист №2-1219/10. 26 серпня 2011 року постановою державного виконавця Першого Малиновського ВДВС ОМУЮ Раєва О.Л. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №27536517 від 26 серпня 2011 року (виконавче провадження 27536517, реєстраційний номер обтяження 11575139) було накладено арешт на все нерухоме майно та рухоме майно (транспортні засоби), що належить боржнику, а саме [PERSON] , позивачці у справі, та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна (а.с.23-24). Постановою головного державного виконавця Першого МалиновськогоОМУЮ Галкіна Д.П. від 03 грудня 2014 року (виконавче провадження 27536517) було накладено арешт на все майно, крім квартири [ADDRESS] , що належить боржнику [PERSON] , та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, крім квартири [ADDRESS] , що належить боржнику [PERSON] (а.с. 25). Зі змісту листа Першого МалиновськогоВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса)від 20 лютого 2020 року №6339 вбачається, що архівне виконавче провадження №27536517 щодо позивачки було знищено у зв`язку із закінченням терміну їх зберігання та останній було рекомендовано звернутися до суду, оскільки відділ не має можливості зняти арешт, накладений вищевказаною постановою (а.с. 7, 8). Судом встановлено, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за позивачкою зареєстровані арешти нерухомого майна, а саме: об`єкт обтяження - невизначене майно та все нерухоме майно. Підстава обтяження: постанова державного виконавця Першого Малиновськоговідділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиціїРаєва О.Л. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП №27536517 від 02 вересня 2011 року (а.с. 4-5). 22 грудня 2014 року виконавчий документ №2-1219/10, виданий 14 квітня 2011 року Малиновським районним судом м. Одеси, був повернутий стягувачу на підставі ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 26). Судом встановлено, що 04 листопада 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено мирову угоду (а.с. 9-10). З матеріалів справи вбачається, що на час розгляду справи у [PERSON] перед [PERSON] відсутня заборгованість. Встановлено, що станом на даний час згідно з Автоматизованою системою виконавчих проваджень відносно позивачки відсутні відкриті виконавчі провадження. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За змістом ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а відповідно до ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, тому вказаним арештом порушується право позивачки [PERSON] , як власника вище зазначеного майна, на розпорядження цим майном. Отже, внаслідок накладення арешту на нерухоме майно позивачка на сьогоднішній день позбавлена можливості реалізувати свої права власника, які передбачені законодавством України. Таким чином, наявність арешту, накладеного постановою державного виконавця Першого Малиновського ВДВС ОМУЮ Раєва О.Л. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 02 вересня 2011 року, порушує права позивачки. Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх відповідне задоволення.

Outcome: approved