Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування позову вказує, що у неї та відповідача від шлюбу народилося двоє дітей [PERSON] [INFO]. та [PERSON] [INFO]., які проживають разом із позивачем. Як на причину розірвання шлюбу, позивач вказує на те, що вони не зійшлися характером та поглядами на життя, у зв'язку з чим між ними виникали суперечки та сварки. Позовні вимоги позивачка підтримала із підстав викладених у позовній заяві, суду додатково пояснила, що вона має намір укласти шлюб з іншою особою, а тому продовження перебування у шлюбі із відповідачем суперечитиме її правам та інтересам. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві та додатково пояснив, що судом було надано сторонами строк для примирення терміном на шість місяців, що суперечить інтересам позивача, оскільки остання має намір одружитися, а перебування у шлюбі з відповідачем виключає таку можливість. Крім того, зазначає, що з періоду надання строку для примирення з 02 жовтня 2014 року до моменту відновлення провадження 13 листопада 2014 року було достатньо часу для того, щоб вжити заходів для примирення. Відповідач протягом вказаного періоду не вживав жодних заходів для примирення, а тому представник позивача не вбачає підстав для надання продовження строку для примирення. Відповідач проти задоволення позову заперечив, з тих підстав, що просив суд надати строк для примирення, оскільки вважав, що між сторонами можливе збереження сім'ї. При цьому в обгрунтування, щодо надання строку для примирення посилається на те, що така поведінка та бажання позивача розірвати шлюб суперечить її дійсній волі та суперечить інтересам дітей. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстровано 10 жовтня 2005 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за №3 (а.с.4). Від даного шлюбу у сторін є двоє малолітніх дітей [PERSON] [INFO]. (а.с.5) та [PERSON] [INFO]. (а. с.6). Ухвалою судового засіданні від 02.10.2014 року (а.с.20) за клопотанням відповідача судом було надано строк для примирення терміном на шість місяців. 07.11.2014 року позивачем подано клопотання про відновлення провадження. В обгрунтування клопотання позивач вказує, що подальше перебування у шлюбі є неможливим, оскільки під час наданого судом строку відповідачем жодних заходів для примирення не вживалися і позивач має намір укласти шлюб з іншим чоловіком, а тому перебування у шлюбі шкодитиме її правам та інтересам. 13.11.2014 року ухвалою суду за клопотанням позивача було відновлено провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні сторони не заперечували тієї обставини, що між ними склалися неприязні відносини і постійно виникали конфлікти, що і стало причиною звернення з позовом до суду про розірвання шлюбу. Посилання представника відповідача та відповідача про продовження строку для примирення, який був наданий судом у межах шести місяців є необґрунтованим, оскільки таке продовження буде суперечити правам та інтересам позивача. Крім того, відповідач у судовому засіданні не надавав жодних доказів про те, що протягом наданого вже судом строку ним вживалися заходи для примирення з позивачем. Частиною 1 ст.24 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно частин 3,4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до частин 3,4 ст.23 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, прийнятого 16 грудня 1966 року, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. Держави, які беруть участь у цьому Пакті, повинні вжити належних заходів для забезпечення рівності прав і обов'язків обох з подружжя щодо одруження, під час перебування в шлюбі і при його розірванні. В разі розірвання шлюбу має передбачатися необхідний захист усіх дітей. Враховуючи наведенні обставини, суд приходить до висновку, що подальше перебування у шлюбі між сторонами шкодитиме правам та інтересам позивача, оскільки позивач не матиме можливості реалізувати своє немайнове право на укладення шлюбу із іншою особою, а також те, що подальше збереження сім'ї є неможливим.

Outcome: approved