Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

У березні 2019 року до суду звернулася [PERSON] (надалі за текстом - позивач) з позовом до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (надалі за текстом - відповідач 1), [PERSON] (надалі за текстом - відповідач 2), про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що 08.10.2018 р. відповідач 2, керуючи автомобілем «ГАЗ», держ.номер [NUMBER] , здійснив наїзд на припаркований автомобіль Toyota Corolla, держ.номер [NUMBER] , який належить позивачу, що призвело до пошкодження обох транспортних засобів. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 04.02.2019 року відповідача 2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Оскільки цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ГАЗ», держ.номер [NUMBER] , була застрахована відповідачем 1, останній виплатив позивачу страхове відшкодування в розмірі 73 731,24 гривень. Позивач не погоджується з указаним розміром відшкодування і вважає, що їй було спричинено майнову шкоду в розмірі 134 647,87 гривень, підтверджуючи вказану суму звітом про визначення вартості матеріального збитку, і просить стягнути з відповідача 1 страхове відшкодування в розмірі 26 268,76 грн, що становить різницю між лімітом цивільно-правової відповідальності (100 000 грн) і розміром фактично виплаченого страхового відшкодування (73 731,24 грн), а з відповідача 2 - залишок суми матеріальних збитків в розмірі 34 647,87 копійок, а також моральну шкоду в розмірі 30 000 гривень. Також позивач просить стягнути зі співвідповідачів судовий збір, витрати на послуги оцінювача та витрати на правову допомогу. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 20.05.2019 року відкрито провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник відповідача 1 подав відзив, у якому не погодився з позовними вимогами, вважаючи їх необгрунтованими. Зазначив, що ним було виплачено страхове відшкодування в розмірі 74 101,75 гривень, оскільки транспортний засіб позивача вважається фізично знищеним, і тому відшкодуванню підлягала різниця між ринковою вартістю до ДТП (202 901,75 грн) і після ДТП (128 800 грн). Також надав рецензію на звіт про оцінку майна, що був поданий позивачем, у якому зазначено, що звіт не в повній мірі відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і має значні недоліки, що вплинули на достовірність оцінки, але може використовуватися з метою, зазначеною у звіті, після виправлення недоліків. Крім того, представник відповідача 1 не погодився з тим, що підлягають стягненню витрати на послуги оцінювача. В подальшому, представник відповідача 1 подав клопотання про розгляд справи без його участі, свої заперечення підтримав у повному обсязі. Позивач подала уточнений Звіт про визначення вартості матеріального збитку, уточнений Звіт про оцінку вартості транспортного засобу та службову записку оцінювача [PERSON] , в якій було зазначено про усунення технічних помилок Звіту. Відповідач 2 відзив у встановлений строк не подав, у судові засідання не з`явився, явку свого представника не забезпечив, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду від нього не надходило. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини. 08.10.2018 року відбулася ДТП за участю автомобіля «ГАЗ», держ.номер [NUMBER] , під керуванням відповідача 2, та автомобіля Toyota Corolla, держ.номер [NUMBER] , який належить позивачу, внаслідок якої було пошкоджено обидва автомобілі. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 04.02.2019 року у справі № 758/231/19 відповідача 2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме, встановлено, що відповідач 2, керуючи «ГАЗ», держ.номер [NUMBER] , не вжив заходів для зменшення швидкості, внаслідок чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль Toyota Corolla, держ.номер [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів (а.с. 8). Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ГАЗ», держ.номер [NUMBER] , була застрахована, що підтверджується полісом № АМ/1106972 (а.с. 120). Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку № 678-ф/18 від 08.10.2018 року, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 134 647,84 гривні (а.с. 9-17). Згідно з висновками, отриманими на підставі Звіту про оцінку вартості транспортного засобу № 679-ф/18 від 20.10.2019 року, та Звіту № 678-ф/18 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, розмір матеріального збитку становить 232 889,28 грн. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 140 109,27 гривень. Відповідачем 1 було надано свій Звіт № 316-18 про розмір вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, відповідно до якого вартість матеріального збитку становить 202 901,75 гривень, а також Звіт № 316-18ост про розмір ринкової вартості в пошкодженому стані від 26.10.2018 року, відповідно до якого вартість автомобіля в пошкодженому стані становлять 128 800 гривень. Відтак, розмір страхового відшкодування визначено відповідачем 2 як різницю між вартістю матеріального збитку і вартістю залишків пошкодженого автомобіля (202 901,75 грн - 128 800 грн = 74 101,75 грн) та виплачено позивачу, що підтверджується страховим актом від 10.01.2019 року (а.с. 121), платіжним дорученням від 14.01.2019 року № 6077 (а.с. 123). Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі. До збитків відносяться витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної, небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 5 даної статті особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Частиною 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4, відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, джерелом підвищеної небезпеки, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі за текстом - Законом №1961-IV) у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідно до статті 9 Закону України № 1961-IV, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до Розпорядження Держфінпослуг від 29.12.2015 № 3470 «Про внесення змін до розпорядження Держфінпослуг від 09 липня 2010 року № 566 «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 100 000 гривень на одного потерпілого на дату ДТП. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. У разі, якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом №1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), якою відступлено від позиції висловленої Верховним Судом України у Постановах від 14 вересня 2016 року у справі № 6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-954цс16. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача на дату ДТП була застрахована, згідно з полісом № АМ/1106972. Водночас, стороною позивача і стороною відповідача 1 було надано різні оцінки щодо розміру завданих збитків. Так, на думку відповідача 1, розмір збитків становить 74 101,75 грн і був ним повністю відшкодований. Натомість, на думку позивача, розмір збитків становить 134 647,84 і повинен бути відшкодований відповідачем 1 в межах ліміту цивільно-правової відповідальності (100 000 грн) і відповідачем 2 понад встановлений ліміт. Відповідно до ст. 30 Закону України №1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Досліджуючи вказані докази на предмет їх допустимості, належності та достовірності, суд критично сприймає докази сторони відповідача 1, оскільки ним належним чином не спростовано докази, надані стороною позивача. Вказані у рецензії недоліки Звіту № 679-ф/18 було усунуто оцінювачем під час складення уточнюючого Звіту, сторона відповідача 1 не заявляла клопотання про проведення судової автотоварознавчої експертизи, а відтак, суд вважає встановленими обставини в частині завдання позивачу шкоди у розмірі 134 647,84 гривні. Крім того, суд вважає встановленим, що розмір страхового відшкодування, виплачений відповідачем 1 становить 74 101,75 грн, що підтверджується наданим платіжним дорученням, а не 73 731,24 грн, як заявлено позивачем в обгрунтування позову. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, на підставі ст. 1194 ЦК України, підлягає стягненню з відповідача 2 різниця між фактичним розміром шкоди і лімітом цивільного правової відповідальності (134 647,84 грн - 100 000 = 34 647,84 грн), а з відповідача 1 підлягає стягненню різниця між лімітом цивільного правової відповідальності і сумою фактично виплаченого страхового відшкодування (100 000 - 74 101,75 = 25 898,25 грн). Оскільки позивач просить стягнути з відповідача 1 суму відшкодування в розмірі 26 268,76 грн, а з відповідача 2 суму відшкодування в розмірі 34 647,87 грн, позовні вимоги в частині стягнення відшкодування матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача 2 моральної шкоди у розмірі 30 000 гривень, суд зазначає наступне. В обгрунтування позову позивач зазначила, що вона зазнала душевних страждань у зв`язку із знищенням і пошкодженням її майна, а також у зв`язку із заподіянням тілесних ушкоджень і травм. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 3 статті 23 ЦК України визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно зі ст. 23 Закону України №1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до статті 26-1 Закону України №1961-IV страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Згідно із ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Позивачем не надано належних та допустимих доказів у підтвердження того, що вона зверталася до страховика (відповідача 1) із заявою про відшкодування їй моральної шкоди. Крім того, позивач не зазначила, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. А відтак, покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Щодо стягнення суми витрат на послуги оцінювача (2 800 гривень) суд зазначає наступне. В обгрунтування вказаних витрат позивачем надані два договори (№ 678-ф/18 від 21.01.2019 року та 679-ф/18 від 21.01.2019 року), акти виконаних робіт, квитанцію № 678-ф/18 від 27.01.2019 року на суму 1 800 гривень та квитанцію № 679-ф/18 від 27.01.2019 року на суму 1 000 гривень (а.с. 66-71). Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, оскільки суд задовольнив позов частково, підлягають стягненню з відповідача 2 та відповідача 1 витрати, понесені позивачем на проведення оцінки транспортного засобу та матеріальних збитків, пропорційно задоволеним вимогам. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Стороною позивача було надано договір про надання правової допомоги від 27.02.2019 року, квитанції до прибуткового касового ордера № 3, 4 на загальну суму 1 200 гривень, водночас, ним не надано детального опису робіт, виконаних адвокатом, на вказану суму. Відтак, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідачів судових витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача.

Outcome: partial