Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

У березні 2013 р. [PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до ПАТ «ОТП Банк» про визнання недійсними Кредитного договору та договору іпотеки № PML-201/317/2007 від 10.07.2007 р. (далі ? «Договір іпотеки»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ? [PERSON] Ухвалою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя Піха Ю.Р. від 04.03.2013 р. було відкрите провадження у справі № 333/1379/13-ц за позовною заявою [PERSON] до ПАТ «ОТП Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ? [PERSON] У грудні 2012 р. ПАТ «ОТП Банк» звернулося до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою, в якій просило стягнути заборгованість за кредитним договором № ML-201/317/2007 від 10.07.2007 р. (далі ? «Кредитний договір») у загальному розмірі 7 885 494,37 грн. з громадянина України [PERSON] (як з позичальника відповідно до умов Кредитного договору) та громадянина України [PERSON] (як з поручителя відповідно до умов договору поруки № SR-ML-201/317/2007 від 10.07.2007 р. (далі ? «Договір поруки»)). Ухвалою судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя Боровікової А.І. від 29.12.2012 р. було відкрите провадження у справі № 812/11176/12 за позовною заявою ПАТ «ОТП Банк» до [PERSON] та [PERSON] Ухвалою суду справи об'єднано в одне провадження. У позовній заяві [PERSON] до ПАТ «ОТП Банк», яка неодноразово уточнювалася та доповнювалася, [PERSON] зазначає наступне: 10.07.2007 р. [PERSON] уклав із ПАТ «ОТП Банк» Кредитний договір, згідно з умовами якого ПАТ «ОТП Банк» взяло на себе зобов'язання надати [PERSON] споживчий кредит у розмірі 858 453,38 швейцарських франків для купівлі житлового будинку. Дата остаточного повернення кредиту ? 10.07.2027 р. 10.07.2007 р. [PERSON] за рахунок власних коштів та кредиту на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку (договір посвідчено приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 3988) купив у [PERSON] житловий будинок разом з господарськими та побутовими надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (далі ? «Будинок»). Будинок разом із земельними ділянками (земельна ділянка площею 0,0500 га та земельна ділянка площею 0,1000 га, які знаходяться за адресою: [ADDRESS]) був переданий [PERSON] ПАТ «ОТП Банк» в забезпечення виконання боргових зобов'язань, передбачених Кредитним договором, що було оформлено сторонами Договором іпотеки. 10.07.2007 р. [PERSON] уклав із ПАТ «ОТП Банк» Договір поруки, згідно з умовами якого [PERSON] зобов'язався в повному обсязі відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] боргових зобов'язань перед ПАТ «ОТП Банк» за Кредитним договором. Укладаючи з ПАТ «ОТП Банк» Кредитний договір [PERSON] помилився щодо обставин, які мають істотне значення. [PERSON] тривалий час мав бажання поліпшити умови проживання своєї родини, а саме купити для родини окремий будинок. У зв'язку з тим, що ціна нерухомого майна постійно збільшувалася (принаймні саме це відбувалося станом на 2007 р.), то заощаджень [PERSON] не вистачало на купівлю будинку, який би відповідав потребам його родини. Приблизно у червні 2007 р. [PERSON] знайшов у Київській обл. будинок, який захотів купити. Оскільки наявних у [PERSON] грошових коштів не вистачало на придбання будинку, то [PERSON] звернувся до ПАТ «ОТП Банк» із запитом про можливість надання споживчого кредиту для придбання будинку. При цьому [PERSON] звернув увагу працівників ПАТ «ОТП Банк» на те, що оскільки він має потребу у досить великому кредиті, то обслуговування такого кредиту (сплата тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, інших платежів) повинне бути реальним для [PERSON] Працівники ПАТ «ОТП Банк» запропонували [PERSON] оформити та отримати кредит у швейцарських франках, оскільки за їх словами кредит саме у такій валюті (порівняно із гривнею та доларом США) є найдешевшим для обслуговування. Це вони пояснювали тим, що по-перше, швейцарський франк коштує недорого і зміна його вартості не є суттєвою (станом на 01.01.2006 р. встановлений НБУ офіційний курс гривні до швейцарського франку становив 3,831649 грн. за 1,00 CHF, станом на 01.01.2007 р. встановлений НБУ офіційний курс гривні до швейцарського франку становив 4,138932 грн. за 1,00 CHF, станом на 01.07.2007 р. встановлений НБУ офіційний курс гривні до швейцарського франку становив 4,107875 грн. за 1,00 CHF, станом на 10.07.2007 р. встановлений НБУ офіційний курс гривні до швейцарського франку становив 4,148236 грн. за 1,00 CHF), по-друге, відсоткова ставка за кредитом у швейцарських франках набагато нижча, ніж відсоткова ставка за кредитом в інших валютах (наприклад, у гривнях, доларах США). Працівники ПАТ «ОТП Банк» повідомили [PERSON] про те, що ПАТ «ОТП Банк» постійно здійснює дослідження з питань зміни курсів іноземної валюти і згідно з такими дослідженнями ПАТ «ОТП Банк» протягом всього строку, на який [PERSON] хотів отримати кредитні кошти (20 років), встановлений НБУ офіційний курс гривні до швейцарського франку у жодному разі не буде становити більш ніж 5,00 грн. за 1,00 CHF. Повіривши вказаному вище [PERSON] погодився оформлювати та отримувати у ПАТ «ОТП Банк» кредит у швейцарських франках, а не в іншій валюті. Після отримання [PERSON] кредиту вартість швейцарського франку постійно змінювалася в бік збільшення. Якщо порівняти встановлений НБУ офіційний курс гривні до швейцарського франку станом на 10.07.2007 р. та станом на 29.01.2013 р., то курс швейцарського франку збільшився більш ніж у 2 рази (8,615931/4,148236). Невідомо, навмисно чи ненавмисно працівники ПАТ «ОТП Банк» під час вирішення [PERSON] питання про те, чи отримувати у ПАТ «ОТП Банк» кредит взагалі, і якщо отримувати, то в якій саме валюті, ввели [PERSON] в оману щодо того, що обслуговування кредиту у швейцарських франках буде коштувати для [PERSON] нібито небагато, але якщо уважно проаналізувати динаміку зміни курсу іноземних валют, то видно, що для [PERSON] як позичальника набагато дешевше було все ж таки отримати кредит не у швейцарських франках, а в іншій валюті. Вирішуючи питання про те, чи отримувати у ПАТ «ОТП Банк» кредит взагалі, і якщо отримувати, то в якій саме валюті, суттєвий (а скоріше за все саме вирішальний) вплив мали поради, рекомендації та твердження працівників ПАТ «ОТП Банк». Оскільки [PERSON] раніше ніколи не цікавився такими питаннями, не мав спеціальної освіти та досвіду у відповідних питаннях (навчався за спеціальністю «Німецька мова та література», здобув кваліфікацію філолога, викладача німецької мови та літератури), то [PERSON] повірив працівникам ПАТ «ОТП Банк» і саме через це дійшов помилки. [PERSON] упевнений у тому, що якби працівники ПАТ «ОТП Банк» не стверджували, що протягом всього строку, на який [PERSON] хотів отримати кредитні кошти (20 років), встановлений НБУ офіційний курс гривні до швейцарського франку у жодному разі не буде становити більш ніж 5,00 грн. за 1,00 CHF, то [PERSON] ніколи б не погодився на отримання кредиту у швейцарських франках. У будь-якому разі для [PERSON] така помилка має дуже суттєве значення, оскільки вона: ? впливає (а саме збільшує) на обов'язки [PERSON] за Кредитним договором ([PERSON] змушений сплачувати набагато більше ніж те, що було заплановано та розраховано під час оформлення кредиту); ? кредит не має для [PERSON] ніякої цінності. Навпаки, завдяки тому, що кредит оформлено у швейцарських франках, а вартість швейцарського франку, як було показано вище, дуже суттєво збільшилася, отриманий кредит є для [PERSON] непосильним тягарем. Для отримання кредиту [PERSON] 10.07.2007 р. підписав та надав ПАТ «ОТП Банк» кредитну заявку, згідно з якою [PERSON] просив ПАТ «ОТП Банк» перерахувати на поточний рахунок [PERSON] кредит у розмірі 858 453,38 швейцарських франка. Кредитний договір також передбачав надання кредиту у розмірі 858 453,38 швейцарських франка, що є еквівалентом 3 561 067,22 грн. (станом на 10.07.2007 р. встановлений НБУ офіційний курс гривні до швейцарського франку становив 4,148236 грн. за 1,00 CHF). У той же час уклавши Кредитний договір працівники ПАТ «ОТП Банк» повідомили [PERSON] про те, що такої великої суми у швейцарських франках у ПАТ «ОТП Банк» немає, тому [PERSON] зможе отримати грошові кошти в іншій валюті ? у доларах США. На заперечення [PERSON] щодо того, що Кредитний договір передбачає надання кредиту лише у швейцарських франках, працівники ПАТ «ОТП Банк» відповіли, що грошові кошти у розмірі 696 180,00 доларів США вже перераховані ПАТ «ОТП Банк» на поточний рахунок [PERSON] і якщо [PERSON] не захоче їх отримувати (знімати з поточного рахунку), то ПАТ «ОТП Банк» все одно буде починаючи з 10.07.2007 р. нараховувати [PERSON] відсотки за користування кредитом. Саме тому ПАТ «ОТП Банк» 10.07.2007 р. видало [PERSON] кредит у доларах США, а не у швейцарських франках. Саме у зв'язку з такими діями працівників ПАТ «ОТП Банк» [PERSON] був змушений підписати заяву про видачу готівки № 23 від 10.07.2007 р. та додатковий договір № ML-201/317/2007CHF від 10.07.2007 р. до Кредитного договору, п. 2 якого обмежує [PERSON] у праві реального отримання кредитних коштів саме у швейцарських франках і передбачає, що кредитні кошти у готівковій або безготівковій формі можуть бути надані лише у доларах США чи євро. На думку [PERSON], такі дії працівників ПАТ «ОТП Банк» були спрямовані на те, щоб ПАТ «ОТП Банк» додатково заробив досить велику суму грошових коштів на конвертації однієї валюти на іншу. Реальне отримання [PERSON] від ПАТ «ОТП Банк» за Кредитним договором грошових коштів у розмірі 696 180,00 доларів США підтверджується заявою про видачу готівки № 23 від 10.07.2007 р. При цьому, як вже було вказано вище, ПАТ «ОТП Банк» за Кредитним договором повинно було видати [PERSON] кредит у розмірі 858 453,38 швейцарських франка, що є еквівалентом 3 561 067,22 грн. (станом на 10.07.2007 р. встановлений НБУ офіційний курс гривні до швейцарського франку становив 4,148236 CHF за 1,00 грн.), а реально видало [PERSON] кредит у розмірі 696 180,00 доларів США, що є еквівалентом 3 515 709,00 грн. (станом на 10.07.2007 р. встановлений НБУ офіційний курс гривні до долару США становив 5,050000 USD за 1,00 грн.). Отже, [PERSON] фактично отримав від ПАТ «ОТП Банк» кредит у гривневому еквіваленті на 45 358,22 грн. менше (3 561 067,22 грн. ? 3 515 709,00 грн.), ніж та сума кредиту, яка була передбачена Кредитним договором. Під час обслуговування (погашення тіла кредиту, сплати інших платежів, передбачених Кредитним договором) отриманого від ПАТ «ОТП Банк» кредиту [PERSON] та уповноважені ним особи вносили до каси ПАТ «ОТП Банк» готівкові грошові кошти у національній валюті України, а ПАТ «ОТП Банк» самостійно без будь-якого погодження або отримання згоди [PERSON] документально оформлювало, що нібито [PERSON] купив у ПАТ «ОТП Банк» за гривню швейцарські франки і вносив ці швейцарські франки на відкритий у ПАТ «ОТП Банк» поточний рахунок [PERSON] для сплати передбачених Кредитним договором платежів. У відповідних квитанціях було вказане наступне призначення платежів: «Внесення готівки на поточний рахунок», «Поповнення поточного рахунку». З 10.07.2007 р. по 09.04.2012 р. включно [PERSON] сплатив ПАТ «ОТП Банк» за Кредитним договором грошові кошти у загальному розмірі 1 827 374,17 грн., а отримано було [PERSON] від ПАТ «ОТП Банк» 10.07.2007 р. кредит у розмірі 3 515 709,00 грн. [PERSON] вказує, що жодного разу до укладення Кредитного договору працівники ПАТ «ОТП Банк» ні усно, ні письмово не ознайомлювали [PERSON] з тарифами ПАТ «ОТП Банк». У той же час у Кредитному договорі та додаткових договорах до нього є положення про те, що нібито позичальник ознайомлений з тарифами банку. Як вказує [PERSON], насправді працівники ПАТ «ОТП Банк» категорично відмовилися виключати з тексту договорів такі положення, мотивуючи це тим, що тексти договорів ПАТ «ОТП Банк» є типовими, на інших умовах ПАТ «ОТП Банк» договори не укладає. При цьому працівники ПАТ «ОТП Банк» не надавали [PERSON] для ознайомлення тарифи банку. Це також підтверджується представником [PERSON] за довіреністю [PERSON], який додатково пояснив суду, що був присутній під час того, як працівники ПАТ «ОТП Банк» фактично шляхом погроз того, що ПАТ «ОТП Банк» відбере у [PERSON] все майно та кошти і його родина змушена буде жити на вулиці, спеціально змушували [PERSON] підписувати додаткові угоди до Кредитного договору, які містять недостовірну інформацію. При цьому працівники ПАТ «ОТП Банк» розуміли, що така інформація є недостовірною. Так, наприклад, працівники ПАТ «ОТП Банк» змусили [PERSON] підписати додатковий договір № 1 від 25.07.2011 р., п. 3.5 якого містив недостовірну інформацію: «Підписанням цього Додаткового договору Позичальник підтверджує, що в результаті зміни розміру та механізму нарахування відсотків, визначених умовами цього Додаткового договору до Кредитного договору, частина щомісячних платежів, що направляє Позичальник з метою погашення Кредиту, не перевищує 35% сукупного місячного доходу сім'ї.» Насправді, частина щомісячних платежів на погашення кредиту була набагато більшою, ніж взагалі дохід сім'ї [PERSON], про що [PERSON] повідомляв працівників ПАТ «ОТП Банк». Таким самим чином, працівники ПАТ «ОТП Банк» змушували [PERSON] підписувати й інші додаткові угоди до Кредитного договору, які містили недостовірну інформацію: - п. 3.7.1 Додаткового договору № 1 від 16.10.2009 р. до Кредитного договору: «Підписанням цього Додаткового договору Сторони визначили, що Позичальник приймає на себе ризик виконання умов Додаткового договору та Кредитного договору при істотній зміні обставин, якими керувалися Сторони при укладенні цього Додаткового договору та (чи) Кредитного договору.»; - п. 3.7 Додаткового договору № 1 від 22.11.2010 р. до Кредитного договору: «Підписанням цього Додаткового договору Сторони визначили, що Позичальник приймає на себе ризик виконання умов Додаткового договору та Кредитного договору при істотній зміні обставин, якими керувалися Сторони при укладенні цього Додаткового договору та (чи) Кредитного договору.»; - п. 3.7 Додаткового договору № 1 від 25.07.2011 р.: «Підписанням цього Додаткового договору Сторони визначили, що Позичальник приймає на себе ризик виконання умов Додаткового договору та Кредитного договору при істотній зміні обставин, якими керувалися Сторони при укладенні цього Додаткового договору та (чи) Кредитного договору.» На момент укладення сторонами кредитного договору ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачала, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Аналогічне положення містилося також у п. 2.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (затверджено постановою Правління НБУ від 10.05.2007 р. № 168) (далі ? «Правила»). Згідно з п. 2.2 Правил інформація про платежі споживача, які зазначені в п. 2.1 Правил, надається з обов'язковим зазначенням бази їх розрахунку (зазначається сума, на підставі якої робиться розрахунок, зокрема сума наданого кредиту, сума непогашеного кредиту, фіксована сума тощо). П. 2.3 Правил передбачав, що у разі, якщо окремі умови кредитування діятимуть протягом не всього строку користування кредитом, банки мають обов'язково ознайомити споживача з умовами, а також зі строком, протягом якого діятимуть такі умови, та з порядком інформування споживача про їх зміну. П. 2.4 Правил вказував, що банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. Крім того, відповідно до п. 3.8 Правил у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору: ? попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач; ? надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. Вказані вище обов'язки ПАТ «ОТП Банк» не виконало, а саме перед укладенням Кредитного договору не повідомило [PERSON]: ? інформацію, зазначену у ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та у п. 2.1 Правил; ? інформацію, зазначену у п. 2.2, 2.3, 3.8 Правил. На підтвердження своїх позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» зазначає наступне: 10.07.2007 р. між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] укладено Кредитний договір. Згідно з кредитними заявками ПАТ «ОТП Банк» здійснив видачу кредитних коштів [PERSON] в сумі 858 453,38 швейцарських франків (далі - «CHF») шляхом їх безготівкового переказу на поточний рахунок [PERSON] У подальшому всупереч умовам Кредитного договору передбачені Кредитним договором зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами [PERSON] не виконує. Станом на 11.12.2012 р. заборгованість [PERSON] перед ПАТ «ОТП Банк» за Кредитним договором становить: ? 797 646,25 швейцарських франків ? сума заборгованості за тілом кредиту, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.12.2012 р. становить 6 830 985,85 грн.; ? 90 504,61 швейцарських франків ? сума заборгованості за нарахованими відсотками за період з 13.02.2011 р. по 11.12.2012 р., що за офіційним курсом НБУ станом на 11.12.2012 р. становить 775 075,05 грн.; ? 279 433,47 грн. ? нарахована пеня за неналежне виконання боргових зобов'язань відповідно до п. 4.1.1 Кредитного договору за період з 12.09.2009 р. по 30.01.2012 р. Всього заборгованість [PERSON] за тілом кредиту, відсотками та пенею станом на 11.12.2012 р. становить 7 885 494,37 грн., розрахунок додається до позовної заяви. У зв'язку з невиконанням [PERSON] умов Кредитного договору щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків на підставі п. 1.9 Кредитного договору ПАТ «ОТП Банк» було здійснено вимогу про дострокове виконання [PERSON] зобов'язань за Кредитним договором у повному обсязі, на адресу [PERSON] направлено досудову вимогу № 200-12-4-3/711 від 18.06.2012 р. про погашення заборгованості за Кредитним договором в строк не пізніше 30 календарних днів з дати відправлення ПАТ «ОТП Банк» вимоги. Однак на дату подачі ПАТ «ОТП Банк» позовної заяви заборгованість [PERSON] не погашена, сума кредиту та відсотків не сплачена. В якості забезпечення наданого кредиту між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено Договір поруки, згідно з яким [PERSON] зобов'язався відповідати перед банком за повне і своєчасне виконання [PERSON] боргових зобов'язань за Кредитним договором у повному обсязі таких зобов'язань. На адресу [PERSON] було направлено досудову вимогу № 200-12-4-3/991 від 25.07.2012 р. про дострокове погашення кредитної заборгованості, які були залишені ним без задоволення. На підставі вказаного вище ПАТ «ОТП Банк» просить суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за Кредитним договором у загальному розмірі 7 885 494,37 грн., яка складається з наступного: ? заборгованість за тілом кредиту у розмірі 797 646,25 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.12.2012 р. становить 6 830 985,85 грн.; ? заборгованість за нарахованими відсотками за період з 13.02.2011 р. по 11.12.2012 р. у розмірі 90 504,61 швейцарських франків, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.12.2012 р. становить 775 075,05 грн.; ? нарахована пеня за неналежне виконання боргових зобов'язань відповідно до п. 4.1.1 Кредитного договору за період з 12.09.2009 р. по 30.01.2012 р. у розмірі 279 433,47 грн. У судовому засіданні представник [PERSON] підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, проти задоволення позову ПАТ «ОТП Банку» заперечував. У судовому засіданні представник ПАТ «ОТП» заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON], наполягав на задоволення своїх вимог. У судовому засіданні [PERSON] підтримав позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «ОТП Банк», а також повідомив суд про те, що також фактично був введений ПАТ «ОТП Банк» в оману до підписання Договору поруки, оскільки працівники ПАТ «ОТП Банк» запевняли, що ПАТ «ОТП Банк» постійно здійснює дослідження з питань зміни курсів іноземної валюти і згідно з такими дослідженнями ПАТ «ОТП Банк» протягом всього строку, на який [PERSON] хотів отримати кредитні кошти, встановлений НБУ офіційний курс гривні до швейцарського франку у жодному разі не буде становити більш ніж 5,00 грн. за 1,00 CHF. Саме у зв'язку з цими обставинами [PERSON] погодився виступити поручителем за Кредитним договором. Якби працівники ПАТ «ОТП Банк» таких запевнень не робили, то [PERSON] ніколи б не погодився бути поручителем за Кредитним договором і не підписував би Договір поруки. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до ПАТ «ОТП Банк» підлягає задоволенню, позов ПАТ «ОТП Банк» до [PERSON] та [PERSON] не підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 10.07.2007 р. [PERSON] уклав із ПАТ «ОТП Банк» Кредитний договір, згідно з умовами якого ПАТ «ОТП Банк» взяло на себе зобов'язання надати [PERSON] споживчий кредит у розмірі 858 453,38 швейцарських франків для купівлі житлового будинку. Дата остаточного повернення кредиту ? 10.07.2027 р. 10.07.2007 р. [PERSON] за рахунок власних коштів та кредиту на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку (договір посвідчено приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 3988) купив у [PERSON] житловий будинок разом з господарськими та побутовими надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Будинок разом із земельними ділянками (земельна ділянка площею 0,0500 га та земельна ділянка площею 0,1000 га, які знаходяться за адресою: [ADDRESS]) був переданий [PERSON] ПАТ «ОТП Банк» в забезпечення виконання боргових зобов'язань, передбачених Кредитним договором, що було оформлено сторонами Договором іпотеки. 10.07.2007 р. [PERSON] уклав із ПАТ «ОТП Банк» Договір поруки, згідно з умовами якого [PERSON] зобов'язався в повному обсязі відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] боргових зобов'язань перед ПАТ «ОТП Банк» за Кредитним договором. Працівники ПАТ «ОТП Банк» запропонували [PERSON] оформити та отримати кредит у швейцарських франках, оскільки за їх словами кредит саме у такій валюті є найдешевшим для обслуговування. Це вони пояснювали тим, що по-перше, швейцарський франк коштує недорого і зміна його вартості не є суттєвою (станом на 01.01.2006 р. встановлений НБУ офіційний курс гривні до швейцарського франку становив 3,831649 грн. за 1,00 CHF, станом на 01.01.2007 р. встановлений НБУ офіційний курс гривні до швейцарського франку становив 4,138932 грн. за 1,00 CHF, станом на 01.07.2007 р. встановлений НБУ офіційний курс гривні до швейцарського франку становив 4,107875 грн. за 1,00 CHF, станом на 10.07.2007 р. встановлений НБУ офіційний курс гривні до швейцарського франку становив 4,148236 грн. за 1,00 CHF), по-друге, відсоткова ставка за кредитом у швейцарських франках набагато нижча, ніж відсоткова ставка за кредитом в інших валютах (наприклад, у гривнях, доларах США). Працівники ПАТ «ОТП Банк» повідомили [PERSON] про те, що ПАТ «ОТП Банк» постійно здійснює дослідження з питань зміни курсів іноземної валюти і згідно з такими дослідженнями ПАТ «ОТП Банк» протягом всього строку, на який [PERSON] хотів отримати кредитні кошти (20 років), встановлений НБУ офіційний курс гривні до швейцарського франку у жодному разі не буде становити більш ніж 5,00 грн. за 1,00 CHF. Повіривши вказаному вище [PERSON] погодився оформлювати та отримувати у ПАТ «ОТП Банк» кредит у швейцарських франках, а не в іншій валюті. На момент укладення сторонами Кредитного договору ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачала, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Аналогічне положення містилося також у п. 2.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (затверджено постановою Правління НБУ від 10.05.2007 р. № 168) (далі ? «Правила»). Згідно з п. 2.2 Правил інформація про платежі споживача, які зазначені в п. 2.1 Правил, надається з обов'язковим зазначенням бази їх розрахунку (зазначається сума, на підставі якої робиться розрахунок, зокрема сума наданого кредиту, сума непогашеного кредиту, фіксована сума тощо). П. 2.3 Правил передбачав, що у разі, якщо окремі умови кредитування діятимуть протягом не всього строку користування кредитом, банки мають обов'язково ознайомити споживача з умовами, а також зі строком, протягом якого діятимуть такі умови, та з порядком інформування споживача про їх зміну. П. 2.4 Правил вказував, що банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. Крім того, відповідно до п. 3.8 Правил у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору: ? попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач; ? надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. Під час судового розгляду справи ПАТ «ОТП Банк» ні усно, ні письмово не заперечувало, що обов'язки, передбачені ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п. 2.2, 2.3, 3.8 Правил, ПАТ «ОТП Банк» виконані не були. Під час судового розгляду справи представник ПАТ «ОТП Банк» не пояснив суду, чому ПАТ «ОТП Банк» вказані вище обов'язки не виконало, чому [PERSON] не був ознайомлений ПАТ «ОТП Банк» з вказаною вище інформацією до укладення Кредитного договору. У той же час представник ПАТ «ОТП Банк» не повідомляв суд про те, що у ПАТ «ОТП Банк» є документи чи інші докази, якими ПАТ «ОТП Банк» може підтвердити, що до укладення Кредитного договору працівники ПАТ «ОТП Банк» все ж таки ознайомили [PERSON] із вказаною вище інформацією. Отже, суд робить висновок про те, що перед укладенням Кредитного договору ПАТ «ОТП Банк» не повідомило [PERSON]: ? інформацію, зазначену у ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та у п. 2.1 Правил; ? інформацію, зазначену у п. 2.2, 2.3, 3.8 Правил. Укладаючи з ПАТ «ОТП Банк» Кредитний договір [PERSON] помилився щодо обставин, які мають істотне значення. Під час судового засідання представник ПАТ «ОТП Банк» підтвердив суду, що [PERSON] отримував кредит саме у швейцарських франках, оскільки такий кредит був найдешевшим в обслуговуванні. При цьому під час судового розгляду справи ПАТ «ОТП Банк» ні усно, ні письмово не заперечувало, що працівники ПАТ «ОТП Банк» до вирішення [PERSON] питання щодо отримання у ПАТ «ОТП Банк» кредиту взагалі і якщо отримувати, то у якій саме валюті, запевняли [PERSON] у тому, що протягом всього строку, на який [PERSON] хотів отримати кредитні кошти (20 років), встановлений НБУ офіційний курс гривні до швейцарського франку у жодному разі не буде становити більш ніж 5,00 грн. за 1,00 CHF. Якщо порівняти встановлений НБУ офіційний курс гривні до швейцарського франку станом на 10.07.2007 р. та станом на 19.12.2014 р., то курс швейцарського франку збільшився у 3,87 рази (16,074238/4,148236). Вирішуючи питання про те, чи отримувати у ПАТ «ОТП Банк» кредит взагалі, і якщо отримувати, то в якій саме валюті, вирішальний вплив мали поради, рекомендації та твердження працівників ПАТ «ОТП Банк». Оскільки [PERSON] раніше ніколи не цікавився такими питаннями, не мав спеціальної освіти та досвіду у відповідних питаннях (навчався за спеціальністю «Німецька мова та література», здобув кваліфікацію філолога, викладача німецької мови та літератури), то [PERSON] повірив працівникам ПАТ «ОТП Банк» і саме через це дійшов помилки. [PERSON] упевнений у тому, що якби працівники ПАТ «ОТП Банк» не стверджували, що протягом всього строку, на який [PERSON] хотів отримати кредитні кошти (20 років), встановлений НБУ офіційний курс гривні до швейцарського франку у жодному разі не буде становити більш ніж 5,00 грн. за 1,00 CHF, то [PERSON] ніколи б не погодився на отримання кредиту у швейцарських франках. На підставі вказаного вище суд доходить висновку, що укладаючи Кредитний договір [PERSON] помилився щодо обставин, які мають істотне значення. Під час судового розгляду справи ПАТ «ОТП Банк» ні усно, ні письмово не заперечувало, що насправді працівники ПАТ «ОТП Банк» ні до укладення Кредитного договору, ні після цього не ознайомлювали [PERSON] з тарифами ПАТ «ОТП Банк», що застереження у тексті Кредитного договору про те, що [PERSON] нібито ознайомлений з тарифами ПАТ «ОТП Банк» не відповідає дійсності. Під час судового засідання представник ПАТ «ОТП Банк» нічого з цього питання суду не пояснив. Для отримання кредиту [PERSON] 10.07.2007 р. підписав та надав ПАТ «ОТП Банк» кредитну заявку, згідно з якою [PERSON] просив ПАТ «ОТП Банк» перерахувати на поточний рахунок [PERSON] кредит у розмірі 858 453,38 швейцарських франка. Іншу валюту та інший розмір кредитних коштів, які [PERSON] мав бажання отримати від ПАТ «ОТП Банк», така кредитна заявка не передбачала. Кредитний договір також передбачав надання кредиту у розмірі 858 453,38 швейцарських франка, що є еквівалентом 3 561 067,22 грн. (станом на 10.07.2007 р. встановлений НБУ офіційний курс гривні до швейцарського франку становив 4,148236 грн. за 1,00 CHF). У той же час уклавши Кредитний договір працівники ПАТ «ОТП Банк» повідомили [PERSON] про те, що такої великої суми у швейцарських франках у ПАТ «ОТП Банк» немає, тому [PERSON] зможе отримати грошові кошти в іншій валюті ? у доларах США. Протягом судового розгляду справи ПАТ «ОТП Банк» ні усно, ні письмово не заперечувало, що ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] спочатку уклали Кредитний договір, потім ПАТ «ОТП Банк» перерахувало [PERSON] грошові кошти у доларах США, а лише потім [PERSON] був змушений підписати нав'язаний ПАТ «ОТП Банк» додатковий договір № ML-201/317/2007/CHF від 10.07.2007 р. до Кредитного договору. З цього питання представник ПАТ «ОТП Банк» взагалі нічого не зміг пояснити суду під час судового розгляду справи. Реальне отримання [PERSON] від ПАТ «ОТП Банк» за Кредитним договором грошових коштів у розмірі 696 180,00 доларів США підтверджується заявою про видачу готівки № 23 від 10.07.2007 р. При цьому ПАТ «ОТП Банк» за Кредитним договором повинно було видати [PERSON] кредит у розмірі 858 453,38 швейцарських франка, що є еквівалентом 3 561 067,22 грн. (станом на 10.07.2007 р. встановлений НБУ офіційний курс гривні до швейцарського франку становив 4,148236 CHF за 1,00 грн.), а реально видало [PERSON] кредит у розмірі 696 180,00 доларів США, що є еквівалентом 3 515 709,00 грн. (станом на 10.07.2007 р. встановлений НБУ офіційний курс гривні до долару США становив 5,050000 USD за 1,00 грн.). Отже, [PERSON] фактично отримав від ПАТ «ОТП Банк» кредит у гривневому еквіваленті на 45 358,22 грн. менше (3 561 067,22 грн. ? 3 515 709,00 грн.), ніж та сума кредиту, яка була передбачена Кредитним договором. Під час судового засідання представник ПАТ «ОТП Банк» повідомив суд про те, що за конвертацію швейцарських франків у долари США ПАТ «ОТП Банк» отримав з кредитних коштів комісію у розмірі 34 908,98 грн. Під час судового розгляду справи ПАТ «ОТП Банк» ні усно, ні письмово не підтвердило суду, що до укладення Кредитного договору та додаткового договору № ML-201/317/2007CHF від 10.07.2007 р. до Кредитного договору ПАТ «ОТП Банк» повідомляло [PERSON] про розмір комісії, що буде утримана за конвертацію швейцарських франків у долари США. Представник ПАТ «ОТП Банк» у судовому засіданні не заперечував, що ПАТ «ОТП Банк» приховало від [PERSON] інформацію про таку комісію. Різниця між 45 358,22 грн. (загальний розмір фактично недоотриманих [PERSON] з вини ПАТ «ОТП Банк» кредитних коштів: 3 561 067,22 грн. ? 3 515 709,00 грн.) та 34 908,98 грн. (отримана ПАТ «ОТП Банк» від [PERSON] комісія за конвертацію швейцарських франків у долари США) становить 10 449,24 грн. Представник ПАТ «ОТП Банк» у судовому засіданні не зміг пояснити, за що конкретно ПАТ «ОТП Банк» утримав з кредитних коштів [PERSON] грошові кошти у розмірі 10 449,24 грн. У будь-якому випадку, [PERSON] таку суму коштів від ПАТ «ОТП Банк» не отримував. До розрахунку суми заборгованості [PERSON] перед ПАТ «ОТП Банк» за Кредитним договором ПАТ «ОТП Банк», крім кредиту у розмірі 858 453,38 швейцарських франка, включає отримання [PERSON] від ПАТ «ОТП Банк» 27.02.2009 р. кредитних коштів у розмірі 7 153,78 швейцарських франка та 11.03.2009 р. кредитних коштів у розмірі 6 397,38 швейцарських франка. Під час судового розгляду справи ПАТ «ОТП Банк» не надало суду жоден доказ того, що [PERSON] отримував від ПАТ «ОТП Банк» 27.02.2009 р. кредитні кошти у розмірі 7 153,78 швейцарських франка та 11.03.2009 р. кредитні кошти у розмірі 6 397,38 швейцарських франка. Представник ПАТ «ОТП Банк» у судовому засіданні не повідомляв суд про те, що у ПАТ «ОТП Банк» є докази отримання [PERSON] від ПАТ «ОТП Банк» таких кредитних коштів. Таким чином, суд доходить висновку, що фактично [PERSON] 10.07.2007 р. отримав від ПАТ «ОТП Банк» кредитні кошти у розмірі 696 180,00 доларів США, що є еквівалентом 3 515 709,00 грн. (станом на 10.07.2007 р. встановлений НБУ офіційний курс гривні до долару США становив 5,050000 USD за 1,00 грн.). Під час обслуговування (погашення тіла кредиту, сплати інших платежів, передбачених Кредитним договором) отриманого від ПАТ «ОТП Банк» кредиту [PERSON] та уповноважені ним особи вносили до каси ПАТ «ОТП Банк» готівкові грошові кошти у національній валюті України, а ПАТ «ОТП Банк» самостійно без будь-якого погодження або отримання згоди [PERSON] документально оформлювало, що нібито [PERSON] купив у ПАТ «ОТП Банк» за гривню швейцарські франки і вносив ці швейцарські франки на відкритий у ПАТ «ОТП Банк» поточний рахунок [PERSON] для сплати передбачених Кредитним договором платежів. У відповідних квитанціях було вказане наступне призначення платежів: «Внесення готівки на поточний рахунок», «Поповнення поточного рахунку». Так, у матеріалах справи міститься копія довіреності [PERSON] на [PERSON], яка 09.01.2008 р. складалася у відділенні «Олександрівське» ЗАТ «ОТП Банк» в м. Запоріжжі. Відповідно до цієї довіреності [PERSON] уповноважив [PERSON] розпоряджатися коштами на відкритому на ім'я [PERSON] в ЗАТ «ОТП Банк» поточному рахунку та здійснювати наступні операції: - подавати та підписувати документи на переказ коштів з поточного рахунку на будь-які інші рахунки, що зазначені довіреною особою; - подавати та підписувати заяви на видачу готівки; - перераховувати кошти на поточні, депозитні, карткові рахунки; - подавати до ЗАТ «ОТП Банк» доручення на здійснення договірного списання коштів з поточного рахунку, що належить [PERSON], на користь інших осіб; - закривати поточні рахунки; - одержувати будь-які документи, пов'язані із здійсненням операцій за поточними рахунками [PERSON]; - виконувати всі інші юридично значимі дії, пов'язані з цією довіреністю. Ця довіреність не передбачає право [PERSON] купувати від імені [PERSON] за гривню швейцарські франки чи будь-яку іншу валюту або доручати банку здійснювати купівлю або обмін валюти. З цим погодився представник ПАТ «ОТП Банк» під час судового засідання. Серед наданих ПАТ «ОТП Банк» документів є лише 3 документа, які підтверджують, що мали місце лише 3 випадки, коли [PERSON] дійсно давав ПАТ «ОТП Банк» доручення купувати за гривню швейцарські франки. Так, це підтверджується: - заявою про купівлю іноземної валюти № 1 від 08.11.2007 р.; - заявою про купівлю іноземної валюти № 1 від 24.01.2011 р. - квитанцією про здійснення валютно-обмінної операції або операції з купівлі-продажу банківського металу № 2 від 16.10.2009 р. Інші документи, якими ПАТ «ОТП Банк» намагається підтвердити купівлю [PERSON] за гривню швейцарських франків, не містять підписів [PERSON] Такі документи, які є у матеріалах справи, підписані нібито [PERSON] від імені [PERSON], на що [PERSON] не мала повноважень. Крім того, ряд наданих ПАТ «ОТП Банк» суду квитанцій оформлені неналежним чином. Так, наприклад, у квитанції про здійснення валютно-обмінної операції або операції з купівлі-продажу банківського металу № 10 від 13.11.2009 р. клієнтом вказано [PERSON], але така квитанція взагалі не містить підпису клієнта. У квитанції про здійснення валютно-обмінної операції або операції з купівлі-продажу банківського металу № 19 від 19.03.2010 р. взагалі не вказано ПІБ клієнта, відсутній підпис клієнта. У квитанції про здійснення валютно-обмінної операції № 8 від 09.04.2012 р. клієнтом вказано [PERSON], але така квитанція містить підпис, який взагалі не схожий на підпис [PERSON], а [PERSON] після ознайомлення з матеріалами справи письмово повідомив суд про те, що у цій квитанції міститься не його підпис, а підпис якоїсь іншої особи. Більш того, ПАТ «ОТП Банк» не виконало ухвалу суду про витребування доказів і не надало суду оригінали заяв, заявок, доручень, інших документів, на підставі яких нібито [PERSON] доручав ПАТ «ОТП Банк» купувати швейцарські франки за гривню в наступні дні: 10.07.2007 р., 10.08.2007 р., 10.09.2007 р., 11.10.2007 р., 07.12.2007 р., 08.02.2008 р., 08.05.2008 р., 10.06.2008 р., 10.07.2008 р.. 08.08.2008 р., 16.09.2008 р., 09.10.2008 р., 10.11.2008 р., 29.12.2008 р., 10.03.2009 р., 09.04.2009 р., 10.08.2009 р., 22.09.2009 р., 03.03.2010 р., 22.11.2010 р., 08.04.2011 р., 21.04.2011 р., 27.04.2011 р., 25.07.2011 р., 17.10.2011 р. На запитання суду про те, чому ПАТ «ОТП Банк» не надає суду документи, які підтверджують, що [PERSON] доручав ПАТ «ОТП Банк» купувати швейцарські франки за гривню і такими швейцарськими франками (а не гривнею) здійснювати платежі за Кредитним договором, представник ПАТ «ОТП Банк» повідомив суд про те, що [PERSON] такі документи підписувати не повинен був, що ПАТ «ОТП Банк» мало право самостійно за внесену [PERSON] на поточний рахунок гривню купувати швейцарські франки і такими швейцарськими франками робити платежі за Кредитним договором, що оформлювалося ПАТ «ОТП Банк» меморіальними ордерами. Але такі доводи представника ПАТ «ОТП Банк» не підтверджуються матеріалами справи. Так, Кредитний договір містив положення про договірне списання. П. 1.5.2 Кредитного договору вказував, що «Банк має право на договірне списання коштів з рахунку Позичальника для виконання Боргових зобов'язань по цьому Договору.» У даному разі [PERSON] не давав право ПАТ «ОТП Банк» самостійно купувати швейцарські франки. Додатковий договір № ML-201/317/2007/CHF від 10.07.2007 р. до Кредитного договору викладає у новій редакції наступні пункти Кредитного договору: - п. 1.11.2: «У випадку відсутності або недостатності у Позичальника коштів для здійснення Платежу у Валюті Кредиту та в розмірі, що не перевищує Розмір Платежу, Позичальник зобов'язаний купити необхідну суму коштів у Валюті Кредиту за національну валюту (UAH) в касі Банку чи конвертувати в касі Банку необхідну суму валюти 1-ї групи класифікатора (долари США (USD) чи Євро (EUR) у Валюту Кредиту).»; - 1.11.3: «У випадку відсутності або недостатності у Позичальника коштів для здійснення Платежу у Валюті Кредиту та в розмірі, що перевищує Розмір Платежу, Позичальник зобов'язаний здійснити конвертацію валютних коштів Позичальника 1-ї групи класифікатора (долари США (USD) чи Євро (EUR)) у Валюту Кредиту на Міжбанківському валютному ринку України.» Лише додатковий договір № 1 від 22.11.2010 р. до Кредитного договору (а саме п. 2.1.15.5) передбачав право ПАТ «ОТП Банк» під час договірного списання здійснювати купівлю-продаж або обмін валюти. У той же час ПАТ «ОТП Банк» не надало суду жоден меморіальний ордер, а надані ПАТ «ОТП Банк» суду документи свідчать про те, що ПАТ «ОТП Банк» як до 22.11.2010 р., так і після 22.11.2010 р. оформлювало купівлю-продаж швейцарських франків за внесену на поточний рахунок [PERSON] гривню квитанціями про здійснення валютно-обмінної операції. Чому ПАТ «ОТП Банк» під час судового розгляду справи не надало суду відповідні меморіальні ордери, представник ПАТ «ОТП Банк» суду нічого не пояснив. Під час судового розгляду справи було встановлено, що з 10.07.2007 р. по 09.04.2012 р. включно [PERSON] сплатив ПАТ «ОТП Банк» за Кредитним договором грошові кошти у загальному розмірі 1 827 374,17 грн. Це підтверджується квитанціями, копії яких є у матеріалах справи. Під час судового розгляду справи представник ПАТ «ОТП Банк» заявив суду, що не згоден з тим, що з 10.07.2007 р. по 09.04.2012 р. включно [PERSON] сплатив ПАТ «ОТП Банк» за Кредитним договором грошові кошти у загальному розмірі 1 827 374,17 грн., але не пояснив суду, чому саме представник ПАТ «ОТП Банк» не згоден з цією сумою. При цьому представник ПАТ «ОТП Банк» відмовився від ознайомлення з оригіналами квитанцій, які підтверджують сплату [PERSON] ПАТ «ОТП Банк» саме 1 827 374,17 грн. Під час судового засідання представник [PERSON] звернувся до суду з вимогою про застосування правових наслідків недійсності правочину, які передбачені ч. 1 ст. 216 ЦК України, і визначити грошову суму, яка має бути повернена [PERSON] ПАТ «ОТП Банк», а саме 1 688 334,83 грн. Суд доходить висновку, що така заява представника [PERSON] є законною і обґрунтованою, фактично [PERSON] 10.07.2007 р. отримав від ПАТ «ОТП Банк» кредитні кошти у розмірі 696 180,00 доларів США, що є еквівалентом 3 515 709,00 грн. (станом на 10.07.2007 р. встановлений НБУ офіційний курс гривні до долару США становив 5,050000 USD за 1,00 грн.), з 10.07.2007 р. по 09.04.2012 р. включно [PERSON] сплатив ПАТ «ОТП Банк» за Кредитним договором грошові кошти у загальному розмірі 1 827 374,17 грн., різниця становить саме 1 688 334,83 грн., ця сума грошових коштів повинна бути повернена [PERSON] ПАТ «ОТП Банк». Судом було встановлено, що досудові вимоги № 200-12-4-3/711 від 18.06.2012 р. та № 200-12-4-3/991 від 25.07.2012 р. про погашення заборгованості за Кредитним договором, які були направлені ПАТ «ОТП Банк» поштою на адреси [PERSON] та [PERSON], не були отримані [PERSON] та [PERSON] Суд не може погодитися з правомірністю та обґрунтованістю вимог ПАТ «ОТП Банк» щодо стягнення з [PERSON] та [PERSON] відсотків за користування кредитом. Так, на стор. 2 позовної заяви ПАТ «ОТП Банк» вказує наступне: «Протягом дії Кредитного договору умови договору щодо порядку та розміру сплати відсотків періодично змінювались шляхом підписання додаткових договорів. Так, відповідно до Додаткової угоди № 1 від 16.10.2009 р. на період з 16.10.2009 р. до 18.01.2010 р. для розрахунку процентів за користування кредитом встановлена фіксована процентна ставка у розмірі 5,50% річних, на період з 18.01.2010 р. для розрахунку процентів за користування кредитом встановлена плаваюча процентна ставка у розмірі 4,25% річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів). Відповідно до Додаткового договору № 1 від 22.11.2010 р. на період з 22.11.2010 р. по 22.04.2011 р. для розрахунку процентів за користування кредитом встановлена фіксована процентна ставка у розмірі 5,50% річних; на період з 22.04.2011 р. для розрахунку процентів за користування кредитом встановлена плаваюча процентна ставка у розмірі 4,68% річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів). Відповідно до Додаткового договору № 1 від 25.07.2011 р. на період з 25.07.2011 р. до 25.06.2012 р. для розрахунку процентів за користування кредитом встановлена фіксована процентна ставка у розмірі 5,50% річних; на період з 25.06.2012 р. до повного виконання грошових зобов'язань встановлена плаваюча процентна ставка у розмірі 3,0% річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів).» По-перше, у позовній заяві ПАТ «ОТП Банк» ніде так і не вказано, яка саме відсоткова ставка мається на увазі під FIDR на наступні періоди: ? з 18.01.2010 р. до 22.11.2010 р.; ? з 22.04.2011 р. до 25.07.2011 р.; ? з 25.06.2012 р. до повного виконання грошових зобов'язань. По-друге, ПАТ «ОТП Банк» не додає до позовної заяви жоден доказ того, що у вказані періоди ПАТ «ОТП Банк» була встановлена конкретна процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів. По-третє, Додатковим договором № 1 від 25.07.2011 р. встановлена плаваюча процентна ставка у розмірі 3,0% річних та FIDR на період з 22.06.2012 р. (а не з 25.06.2012 р.) до повного виконання грошових зобов'язань. Також судом враховано, що ПАТ «ОТП Банк» нарахувало проценти за користування коштами не на ту суму кредитних коштів, яку [PERSON] у дійсності отримав від ПАТ «ОТП Банк» 10.07.2007 р., а на іншу значно більшу суму. Суд не може погодитися з правомірністю та обґрунтованістю вимог ПАТ «ОТП Банк» щодо стягнення з [PERSON] та [PERSON] пені. Так, у позовній заяві ПАТ «ОТП Банк» просить суд стягнути з [PERSON] та [PERSON], серед іншого, пеню за неналежне виконання боргових зобов'язань відповідно до п. 4.1.1 Кредитного договору за період з 12.09.2009 р. по 30.01.2012 р. у розмірі 279 433,47 грн. У той же час у досудовій вимозі про погашення заборгованості за кредитним договором № 200-12-4-3/711 від 18.06.2012 р., яка не була одержана [PERSON], та у досудовій вимозі про погашення заборгованості за кредитним договором № 200-12-4-3/991 від 25.07.2012 р., яка не була одержана [PERSON], ПАТ «ОТП Банк» зазначена інша (менша) сума пені ? 272 189,18 грн. Різниця становить 7 244,29 грн. Під час судового засідання представник ПАТ «ОТП Банк» не зміг пояснити суду, чому у вказаних вище документах ПАТ «ОТП Банк» зазначає різний розмір пені. Крім того, судом встановлено, що ПАТ «ОТП Банк» намагається стягнути пеню із розрахунку 1% за кожен календарний день, тобто 365 (366)% річних, що суперечить ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань». Під час судового засідання представник ПАТ «ОТП Банк» не зміг пояснити суду, чому ПАТ «ОТП Банк» нараховує пеню у розмірі, який суперечить ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань». Також судом враховано, що ПАТ «ОТП Банк» нарахувало пеню не на ту суму кредитних коштів, яку [PERSON] у дійсності отримав від ПАТ «ОТП Банк» 10.07.2007 р., а на іншу значно більшу суму. Судом взято до уваги звернення [PERSON] до суду про застосування до вимог ПАТ «ОТП Банк» про стягнення пені позовну давність, передбачену ч. 2 ст. 258 ЦК України. Ч. 2 ст. 10571 ЦК України передбачає, що визнаючи недійсним кредитний договір, у якому виконання зобов'язання позичальника забезпечено заставою майна позичальника або поручителя, суд за заявою кредитодавця накладає на таке майно арешт. Оскільки під час судового розгляду справи ПАТ «ОТП Банк» ні усно, ні письмово не зверталося до суду із заявою про накладення арешту на предмет Договору іпотеки, а суд відповідно до чинного законодавства України без заяви кредитодавця накласти арешт на предмет Договору іпотеки не має права, то судом арешт на предмет Договору іпотеки не накладається. Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Ч. 5 ст. 216 ЦК України передбачає, що вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Ч. 1 ст. 10571 ЦК України вказує, що у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов'язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені ч. 1 ст. 216 ЦК України, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено ЦК України. Згідно зі ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані. Згідно з ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Ч. 1 ст. 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved