Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначала, що 10.02.2012 року між нею та [PERSON], було укладено шлюб, який зареєстрований Деражненською сільською радою Костопільського району Рівненської області, про що в книзі реєстрації актів зроблено запис №1. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та після розірвання шлюбу залишиться проживати разом із нею. З січня 2015 року шлюбні відносини між сторонами були фактично припинені і з цього часу вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Сімейне життя між сторонами не склалось, з причин відсутності взаєморозуміння, внаслідок чого між сторонами постійно виникали сварки та суперечки, що призвело до втрати почуття довіри, поваги та любові один до одного. Вважає, що подальше збереження шлюбу неможливе і суперечить їх інтересам. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд розірвати шлюб укладений із [PERSON] У судове засідання позивач не зявилась, надала суду заяву в якій просить суд розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки до суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, заперечень на позов не надав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку, за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). З матеріалів справи вбачається, що 10.02.2012 року між [PERSON] та [PERSON], було укладено шлюб, який зареєстровано Деражненською сільською радою Костопільського району Рівненської області, про що в книзі реєстрації актів зроблено запис №1. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. [PERSON] заявлено позов про розірвання шлюбу через фактичне припинення шлюбних відносин з січня 2015 року. Позивач наполягала на розірванні шлюбу, оскільки, спільне життя суперечить їх інтересам. Згідно п. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ураховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, суд вважає, що позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим і суперечить інтересам позивача, так як фактично шлюбні відносини між подружжям припинені.

Outcome: approved