Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-11 00:00:00

У березні 2021 року адвокат Самойленко Петро Миколайович, який діє в інтересах позивача фізичної особи-підприємця [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь фізичної особи-підприємця [PERSON] завдані збитки в порядку регресу у розмірі 5531,99 грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 908,00 грн. та витрати на правову (правничу) допомогу у сумі 8644,00 грн. Позов обґрунтований тим, що 29 травня 2019 року на вул. Шолом-Алейхема в м. Києві о 16 год. 40 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Renault», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Mercedes», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно рахунку №10/06 від 10 червня 2019 року, рахунку №УККЗ015347/0000038554 від 03.06.2019 року та наряду-замовлення № УККЗ015347/УКСН008984 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes», державний реєстраційний номер [NUMBER] , склала 26969,35 грн. Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» за договором добровільного страхування наземного транспорту №6976476-02-10-01 від 02 квітня 2019 року виплатило суму страхового відшкодування у розмірі 26969,35 грн. У свою чергу, відповідальність винуватця ДТП, як водія транспортного засобу «Renault», державний реєстраційний номер [NUMBER] була забезпечена договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО5019141 на момент ДТП в ПрАТ «СГ «ТАС». ПрАТ «СГ «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» в межах ліміту передбаченого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу деталей і франшизи, а саме, в розмірі 21437,36 грн. Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 5531,99 грн. 20 грудня 2019 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (первісний кредитор) та ФОП [PERSON] (новий кредитор) укладено договір № 20/12/2019 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору за договором страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору, в тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у поряду регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором страхування №6976476-02-10-01 від 02 квітня 2019 року. Посилаючись на те, що відповідач добровільно не сплачує позивачу збитки в порядку регресу, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 5531,99 грн у примусовому порядку. Ухвалою суду від 02 квітня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 08 червня 2021 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова Група «ТАС». Представник позивача подав до суду письмове клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника. В заяві також просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та не заперечив щодо винесення заочного рішення по даній справи (а.с.100-102). Відповідач та його представник адвокат Телічко Ю.А. в судове засідання повторно не з`явились, причини неявки не повідомили, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся. В судовому засіданні 08.06.2021 року відповідач заперечив щодо задоволення позовних вимог. Вказав, що належним відповідачем є ПрАТ «СГ «ТАС». (а.с.57). Крім того, 08.06.2021 року відповідачем було подано письмове клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги (а.с.53-54). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ПрАТ «Страхова Група «ТАС» пояснень не надавала, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини справи дійшов наступних висновків. Судом установлено, що 02 квітня 2019 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ТОВ «Комерційна фірма «Альянс Україна» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту №6976476-02-10-01, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.16-18). Відповідно до умов даного договору, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 29 травня 2019 року на вул. Шолом-Алейхема в м. Києві о 16 год. 40 хв. сталася ДТП за участю транспортного засобу «Renault Master», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті вищевказаної ДТП було пошкоджено транспортний засіб «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується повідомленням про ДТП від 29 травня 2019 року. Згідно вказаного повідомлення, ДТП сталася внаслідок порушення відповідачем правил дорожнього руху (а.с. 19). Відповідно до рахунку №10/06 від 10 червня 2019 року, рахунку №УККЗ015347/0000038554 від 03.06.2019 року та наряду-замовлення № УККЗ015347/УКСН008984 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter 316 CDI», державний реєстраційний номер [NUMBER] , склала 26969,35 грн.(а.с.25,26,27). За заявою ТОВ «Комерційна фірма «Альянс Україна» та виконуючи взяті на себе зобов`язання за договором добровільного страхування наземного транспорту, на підставі страхового акту №06700-02 від 18 червня 2019 року та розрахунку до нього, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило суму страхового відшкодування у розмірі 26969,35 грн, що підтверджується платіжним дорученням та довідкою щодо підтвердження заліку страхового відшкодування (а.с.29,30,31). Факт ДТП 29 травня 2019 року був визнаний ПрАТ СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується страховим актом. На підставі страхового акту, на виконання вимог статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України співробітниками ПрАТ СК «ВУСО» було зроблено розрахунок страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в сумі 26969,35 грн. Відповідальність винуватця ДТП, як водія транспортного «Renault Master», державний реєстраційний номер [NUMBER] , була забезпечена договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО5019141 на момент ДТП в ПрАТ «СГ «ТАС» (а.с.28). ПрАТ «СГ «ТАС» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» в межах ліміту передбаченого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу деталей (3531,99грн.) і франшизи (2000грн.), а всього в розмірі 21437,36 грн. Таким чином, різниця між фактично сплаченим страховим відшкодуванням, з боку ПрАТ СК «ВУСО» і компенсацією ПрAT «СГ «ТАС», склала 5531,99 грн. 20 грудня 2019 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (первісний кредитор) та ФОП [PERSON] (новий кредитор) укладено договір № 20/12/2019 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків, завданих первісному кредитору за договором страхування, в тому числі і за договором №6976476-02-10-01 від 02 квітня 2019 року (а.с.9-11,12-14). З метою досудового врегулювання спору, 27 грудня 2019 року року відповідачу було направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак жодних платежів на користь відповідача проведено не було. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (підпункт 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток у повному обсязі. Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяну шкоду. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У відповідності до статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Отже, за змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону № 85/96-ВР до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За змістом статті 1194 ЦК України в системному зв`язку зі статтею 993 цього Кодексу та статті 27 Закону № 85/96-ВР можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Також, згідно з частиною першою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відтак, враховуючи, що на підставі договору № 20/12/2019 про відступлення права вимоги від 20 грудня 2019 року до ФОП [PERSON] як нового кредитора перейшло право вимоги відшкодування збитків, завданих первісному кредитору - ПрАТ «СК «ВУСО» за договором страхування, тому з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] підлягає стягненню різниця між сплаченим страховим відшкодуванням (збитками) та компенсацією ПрАТ «СГ «ТАС», а саме, у розмірі 5531,99 грн. Суд не бере до уваги доводи відповідача про необхідність звернення з позовом до ПрАТ «СГ «ТАС», оскільки згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи з урахуванням фізичного зносу замінених деталей. Крім того, страхова виплата зменшується на розмір франшизи визначений у договорі обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з платіжного доручення №63 від 09.03.2021 року за подання позовної заяви про відшкодування збитків в порядку регресу, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн. (а.с.5,42). Таким чином, наявні достатні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого судового збору у розмірі 908, 00 грн. за подання позовної заяви. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 08.06.2021р. від [PERSON] подано клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомогу, оскільки сума винагороди адвоката майже вдвічі перевищує розмір позовних вимог, а тому розмір гонорару за ведення відповідної справи є неспівмірним з ціною позову, складністю справи і виконаних робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих послуг (а.с.53-54). Вирішуючи питання розподілу витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного. Як вбачається, в обґрунтування заявлених вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, позивач надав суду Договір №1 від 10 грудня 2019 року про надання правової (правничої) допомоги який укладений між адвокатом Самойленком П.М. та ФОП « [PERSON] » (а.с.35-36). Відповідно до додаткової угоди №1 до договору про надання правової (правничої) допомоги №1 від 10 грудня 2019 року, вбачається що сторони погодили витрати на правовому допомогу в розмірі 8644,50 гривень (а.с.36). Між адвокатом та Клієнтом 09.01.2021 року на виконання умов Договору був підписаний Акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги на загальну суму 8644,50 гривень (а.с.36 зворот. бік). Сплата коштів підтверджується копією платіжного доручення №61 від 11 січня 2021 року на суму 8644,50 гривень. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо). Враховуючи вищевикладене суд частково погоджується з доводами відповідача та доходить висновку про зменшення розміру судових витрат, зважаючи на те, що заявлений розмір є неспівмірний зі складністю справи, ціною позову, та не в повній мірі відповідає критерію розумності. Разом з тим, зважаючи на неодноразове відкладенні розгляду справи з підстав неявки відповідача та його представника, що спричинило збільшення тривалості розгляду справи та часу, витраченого адвокатом позивача на участь у розгляді справи, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правничу допомогу в сумі 6500,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved