Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

У вересні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив суд визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 23 травня 2012 року за реєстровим номером 2-826, видане державним нотаріусом Сімнадцятої київської державної нотаріальної контори Мінерт О.А. [PERSON] на 63/140 частин житлового будинку [ADDRESS] після смерті [PERSON], померлої [INFO]; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 23 травня 2012 року за реєстровим номером 2-828, видане державним нотаріусом Сімнадцятої київської державної нотаріальної контори Мінерт О.А. [PERSON] на 63/140 частин житлового будинку [ADDRESS] після смерті [PERSON], померлої [INFO]; зобов'язати Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» та Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] та [PERSON] на 63/140 частин житлового будинку [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 січня 2012 року задоволено позов [PERSON], [PERSON], встановлено факт родинних відносин між останніми та [PERSON] На підставі вказаного вище судового рішення, 23 травня 2012 року державним нотаріусом Сімнадцятої київської державної нотаріальної контори Мінерт О.А. [PERSON] та [PERSON] видано свідоцтва про право на спадщину за законом на 63/140 частини житлового будинку [ADDRESS] кожному після смерті [PERSON] Однак рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11 липня 2013 року скасовано рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 січня 2012 року, яким встановлено факт родинних відносин між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], постановлено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог. У зв'язку із чим видані відповідачам свідоцтва про право власності на вказане вище нерухоме майно підлягають визнанню недійсними. У лютому 2014 року позивач [PERSON] подав до суду заяву про зміну предмету позову, однак як вбачається зі змісту останньої фактично змінив підстави звернення до суду з позовом, оскільки просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 23 травня 2012 року за реєстровим номером 2-826, видане державним нотаріусом Сімнадцятої київської державної нотаріальної контори Мінерт О.А. [PERSON] на 63/140 частин житлового будинку [ADDRESS] після смерті [PERSON], померлої [INFO]; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 23 травня 2012 року за реєстровим номером 2-828, видане державним нотаріусом Сімнадцятої київської державної нотаріальної контори Мінерт О.А. [PERSON] на 63/140 частин житлового будинку [ADDRESS] після смерті [PERSON], померлої [INFO]; зобов'язати Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» та Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] та [PERSON] на 63/140 частин житлового будинку [ADDRESS]. В обґрунтування посилався на неправомірність дій державного нотаріуса Сімнадцятої київської державної нотаріальної контори Мінерт О.А., що виявились у видачі [PERSON] та [PERSON] 23 травня 2012 року свідоцтв про право на спадщину за законом на 63/140 частин житлового будинку [ADDRESS] після смерті [PERSON], померлої [INFO], оскільки вказані свідоцтва видані нотаріусом на підставі дублікату правовстановлюючого документа, що посвідчувало право власності спадкодавця [PERSON] на нерухоме майно, а не оригіналу. Натомість оригінал свідоцтва про право на спадщину заповітом, видане на ім'я спадкодавця [PERSON] на момент видачі оспорюваних свідоцтв знаходилось у [PERSON], про що нотаріусу було відомо. У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили суд їх задовольнити з викладених у позові підстав. Відповідачі та представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, зазначили, про те, що жодні права позивача у даному випадку порушені не були. Вислухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. За правилами ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Правилами ст. 11 цього Кодексу також визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності) в інтересах яких заявлено вимоги. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 20 січня 2006 року Відділом реєстрації смерті у м. Києві (т. 1 а.с. 212). Після смерті [PERSON] 07 лютого 2006 року Сімнадцятою київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 19, з матеріалів якої вбачається, що з заявами про прийняття спадщини звертались: 25 січня 2006 року [PERSON] (т. 1 а.с. 209), 03 лютого 2006 року [PERSON] (т. 1 а.с. 208), 16 травня 2006 року [PERSON] (т. 1 а.с. 211), 17 травня 2006 року [PERSON] (т. 1 а.с. 210), 18 липня 2006 року [PERSON] (т. 1 а.с. 212). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 20 січня 2012 року задоволено позов [PERSON], [PERSON] задоволено. Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є двоюрідними племінниками [PERSON], яка померла [INFO] та знаходяться з нею у четвертому ступені споріднення (т. 1 а.с. 282-284). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11 липня 2013 року скасовано рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 січня 2012 року, постановлено нове, яким відмовлено [PERSON] та [PERSON] у задоволенні позовних вимог (т. 1 а.с. 7-10). Ухвалою колегії суддів судової плати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 листопада 2013 року задоволено касаційну скаргу [PERSON], подану в інтересах [PERSON], скасовано рішення Апеляційного суду м. Києва від 11 липня 2013 року, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 20 січня 2012 року залишено в силі (т. 1 а.с. 112-114). 23 травня 2012 року державним нотаріусом Сімнадцятої київської державної нотаріальної контори Мінерт О.А. [PERSON] за реєстровим номером 2-826 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 63/140 часток житлового будинку [ADDRESS] після смерті [PERSON] (т. 1 а.с. 298). Право власності [PERSON] на 63/140 часток житлового будинку [ADDRESS] 29 травня 2012 року зареєстровано Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 23 травня 2012 року Сімнадцятою київською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 2-826, що підтверджується витого про державну реєстрацію прав № 34313489, виданого Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» 29 травня 2012 року (т. 1 а.с. 15). 23 травня 2012 року державним нотаріусом Сімнадцятої київської державної нотаріальної контори Мінерт О.А. [PERSON] за реєстровим номером 2-828 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 63/140 часток житлового будинку [ADDRESS] після смерті [PERSON] (т. 1 а.с. 299). Право власності [PERSON] на 63/140 часток житлового будинку [ADDRESS] 29 травня 2012 року зареєстровано Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 23 травня 2012 року Сімнадцятою київською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 2-828, що підтверджується витого про державну реєстрацію прав № 34313481, виданого Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» 29 травня 2012 року (т. 1 а.с. 18). Позивач [PERSON] є власником 1/10 частки житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування, укладеним 16 лютого 1996 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого 16 лютого 1996 року державним нотаріусом Сімнадцятої київської державної нотаріальної контори Фоя Л.Г. за реєстровим номером 1с-48. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неправомірність дій державного нотаріуса Сімнадцятої київської державної нотаріальної контори Мінерт О.А. щодо видачі відповідачам свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], оскільки вказані вище свідоцтва видані на підставі дублікатів правовстановлюючих документів, що посвідчували право власності спадкодавця [PERSON] на нерухоме майно. Крім того, в обґрунтування позовних вимог також вказується на те, що при видачі оспорюваних свідоцтв державному нотаріусу було відомо про те, що оригіналу правовстановлючих документів, що посвідчували право власності спадкодавця [PERSON] на майно, знаходились у [PERSON] Як вбачається з матеріалів спадкової справи, відкритої щодо майна [PERSON], 23 травня 2012 року державним нотаріусом Сімнадцятої київської державної нотаріальної контори Мінерт О.А. видано свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом , посвідченого другою київською державною нотаріальною конторою 02 березня 1996 року за реєстровим номером 10-145, дублікат якого виданий Другою київською державною нотаріальною конторою 08 липня 2011 року за реєстровим номером 3-774 та зареєстрований Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» 25 квітня 2012 року в книгу № 120-256 за номером запису 17244 (т. 1 а.с. 288, 291) та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Другою київською державною нотаріальною конторою 12 серпня 2003 року за реєстровим номером 3-1646, дублікат якого виданий Другою київською державною нотаріальною конторою 08 липня 2011 року за реєстровим номером 3-776 та зареєстрований Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» 25 квітня 2012 року в книгу № 120-256 за номером запису 17244 (т. 1 а.с. 292, 296 ). Під час судового розгляду справи судом достовірно встановлено, що як на момент видачі оспорюваних свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 23 травня 2012 року, так і на момент розгляду даної цивільної справи, дублікати виданих 08 липня 2011 року Другою київською державною нотаріальною конторою на ім'я [PERSON] свідоцтв про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, є чинними, у встановленому законом порядку недійсними не визнані, не надано таких доказів і позивачем. Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих ними відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Суд враховує ту обставину, що звертаючись до суду з позовною вимогою про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 23 травня 2012 року на ім'я відповідачів, позивач не порушує питання про визнання недійсними дублікатів правовстановлюючих документів, які посвідчують право власності спадкодавця [PERSON] на спадкове майно, на підставі яких оспорювані свідоцтва були видані, разом з тим, в обґрунтування позову зазначає про порушення порядку видачі таких дублікатів. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Статті 10, 60 ЦПК України визначають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи наведене, суд надходить до висновку про те, що позивачем не доведено порушення будь-якого його немайнового або майнового права чи інтересу відповідачами, не надано належних та допустимих доказів, на які останній посилається в обґрунтування заявлених у позові підстав, у зв'язку із чим у задоволенні даного позову слід відмовити.

Outcome: dismissed