Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

У березні 2019 року позивач звернулась із позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що з 13 квітня 2019 року перебувала у шлюбі з відповідачем, який рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2018 року було розірвано. Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON] . Відповідно до рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2018 року було стягнуто щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) до досягнення [PERSON] шести років. Оскільки відповідач не сплачував аліменти, станом на 31 грудня 2018 утворилась заборгованість у сумі 19355,39 грн яка складається з: заборгованості по сплаті аліментів на утримання [PERSON] - 15143,21 грн та заборгованості по сплаті аліментів на утримання [PERSON] - 4212,18 грн. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача пеню, яка утворилась внаслідок невиплати аліментів, яка станом на 22 березня 2019 року становить 19071,96 грн. Позивач надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач надав до суду заяву, в якій просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із тим, що ним було погашено заборгованість по сплаті аліментів у повному обсязі, що підтверджується постановою старшого державного виконавця Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Тичинського Д.Є. про скасування арешту майна боржника [PERSON] від 22 серпня 2019 року у зв`язку сплатою боржником заборгованості у повному обсязі. Згідно з приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 24 лютого 2017 року рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку ( доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 січня 2017 року до досягнення дитиною повноліття та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) починаючи з 31 січня 2017 року до досягнення сином [PERSON] шести років, а саме до 09 жовтня 2022 року (а.с. 7). Станом на березень 2019 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання [PERSON] , за період з 01 січня 2018 року по 01 березня 2019 року становила 15143,21 грн. (а.с. 5), на утримання [PERSON] , за період з 01 січня 2018 року по 01 березня 2019 року становила 4212,80 грн. (а.с. 6). Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, в редакції станом на час вирішення справи судом, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. В даній редакції норма ч. 1 ст. 196 СК України набрала чинності з 08 липня 2017 року. Станом на час виникнення правовідносин між сторонами ч. 1 ст. 196 СК України було передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц зроблено висновок, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: Хp=(A1*1%*Q1)+(A2*1%*Q2)+ (An*1%*Qn), де: Хp - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Згідно розрахунку позивача, пеня за прострочку відповідачем сплати аліментів становить 19 071,96 грн., з чим суд погоджується. Що стосується тверджень відповідача про повну сплату заборгованості по аліментам, слід зазначити наступне. Так, постановою старшого державного виконавця Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Тичинського Д.Є. про скасування арешту майна боржника [PERSON] від 22 серпня 2019 року скасовано арешт, накладений постановою Соборного ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області про арешт майна боржника ВП №54632122 від 18 жовтня 2017 року на майно що належить боржнику [PERSON] , у зв`язку сплатою боржником заборгованості у повному обсязі. З вищевказаної постанови неможливо встановити, коли саме боржником було повністю сплачено заборгованість, а тому суд вважає за можливе взяти до уваги дату винесення постанови - 22 серпня 2019 року, як день, коли було погашено заборгованість. Інших допустимих доказів на підтвердження іншої дати сплати заборгованості в розпорядження суду не надано. Як вбачається з позовної заяви, позивач просить стягнути пеню за несплату аліментів станом до 22 березня 2019 року, тобто до погашення заборгованості відповідачем. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що заборгованість та прострочення по сплаті аліментів виникли з вини відповідача, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог та звільнення позивача від сплати останніх, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн. (мінімальна ставка судового збору на момент звернення позивача з даним позовом до суду). На підставі викладеного,

Outcome: approved