Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

У вересні 2018 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд стягнути з [PERSON] на користь Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» суму заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 45 25, 14 грн. та судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач отримує від позивача житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території на підставі Договору № 82 від 09.10.2013 р. на утримання квартири, однак у зв'язку із невиконанням своїх зобов'язань у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за надані послуги за період з 01.07.2012 р. по 01.08.2018 р. на загальну суму 28 686,87 грн., що є предметом позовних вимог з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 14 107,48 грн., а також трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 2 230,79 грн. Ухвалою суду від 19.10.2018 р. відкрито провадження у справі. Суд, на підставі п. 1 ч. 6 ст. 19, ст. 274, ст. 279 ЦПК України, розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. З урахуванням положень ст.ст. 280,281 ЦПК України та з позицією представника позивача викладеною в позовній заяві, яка не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд розглянув справу в заочному порядку. Суд розглянув справу за відсутністю сторін за наявними у суду матеріалів, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільно-процесуального кодексу України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно п. 2.1 Статуту Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс», первинно затвердженого розпорядженням КМДА від 19.07.2000 року із подальшими змінами та перереєстрацією, Підприємство створене з метою отримання прибутку від господарської діяльності із утримання, обслуговування, експлуатації та ремонту будинків і споруд комунальної власності територіальної громади м. Києва та прибудинкових території, а також здійснення контролю за виконанням громадянами Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинкових територій. (а.с. 21-30) На підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення КМДА від 10.01.2008 №б 3 Комунальному підприємству з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» передано на обслуговування жилий будинок на [ADDRESS] (а.с. 7). 09.10.2013 року між Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» та [PERSON], яка на підставі свідоцтва про право власності від 26.12.2007 р. є власником квартири [ADDRESS], укладено Договір № 82 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, предметом якого є забезпечення Виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у будинку а Споживачем - своєчасна оплата цих послуг за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених цим Договором. (а.с. 10-11). Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб'єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами Цивільного кодексу України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. На підставі даного спору зобов'язання відповідача оплатити послуги з утримання будинку та прибудинкової території урегульовано договірним зобов'язанням на підставі узгоджених договором дій постачальника і споживача послуг. Відповідно до положення статті 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, згідно наданих розрахунків за період з 01.07.2012 р. по 01.08.2018 р. у відповідача виникла заборгованість по сплаті за послуги з утримання будинку та прибудинкової території на загальну суму 45028,14 грн., яка складається із: 28 686,87 грн заборгованість по сплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території; 14 107,48 грн нарахований індекс інфляції за весь час прострочення; 2 230,79 грн 3% річних від простроченої суми заборгованості (а.с. 12 - 15). Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг є обґрунтованим та таким, що підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставка судового збору за подання юридичною особою позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, враховуючи ціна позову, заявлену позивачем, суд у порядку ст. 141 ЦПК України, вважає стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1762,00 грн. Питання щодо повернення позивачеві зайво сплаченого судового збору може бути вирішено за клопотанням позивача відповідно до закону. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved