Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернувся до Іллінецького районного суду Вінницької області із позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, в якому вказав, що перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачем по справі. Рішенням Іллінецького районного суду від 01 липня 2016 року даний шлюб було розірвано. Від шлюбу вони мають спільну дитину малолітню доньку [PERSON] [INFO] . Відповідно до рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 05 липня 2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання доньки у розмірі 1/3 частини заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 червня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Оскільки на час постановлення даного судового рішення позивач мав стабільний заробіток, працюючи у Державній пожежно-рятувальній частині № 18 м. Іллінці він погодився на сплату аліментів у визначеному розмірі. Однак, оскільки в подальшому позивач був звільнений зі служби в органах Державної служби надзвичайних ситуацій, відбулись зміни у його майновому стані, які є істотними для зміни розміру аліментів, а саме їх зменшення. У зв`язку з цим, позивач вважає, що наявність даних обставин унеможливлює подальше стягнення з нього аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку, а тому просить суд зменшити стягуваний розмір аліментів на 1/6 частину з усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 23 березня 2021 року відкрито провадження у даній справі, розгляд якої місцевим загальним судом постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. 31 березня 2021 р. [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, у змісті якого відповідач, заперечуючи щодо позовних вимог у повному обсязі, зазначає, що за інформацією, якою вона володіє позивач у 2018 році виїхав до Російської Федерації, де станом на поточний момент проживає та працює, отримуючи непоганий заробіток, є фізично здоровим та працездатним, інших утриманців у останнього не має. Крім того, їх спільна дитини малолітня донька [PERSON] [INFO] навчається у 5 класі Іллінецького НВК «ЗОШ І-ІІІ ступенів - гімназія № 2», відвідує ряд гуртків з вивчення англійської мови, математики та танців. У зв`язку із чим, відповідач самостійно несе витрати з утримання доньки, придбання одягу щоденного вжитку та продуктів харчування, проведення оплати за навчання, лікування, розвиток особистих здібностей дитини, а позивач жодної участі у додаткових витратах на утримання дитини не бере, є фізично здоровим та знаходиться у працездатному стані, тому [PERSON] вважає, що підстави для зменшення розміру аліментів у даному випадку відсутні. 07 квітня 2021 р. на адресу суду від позивача надійшла відповідь на зазначений відзив, зміст якої полягає у тому, що останній аргументуючи свою правову позицію у даній справі зазначає, що відповідач з моменту присудження аліментів жодного разу не зверталась до нього щодо отримання додаткових витрат на дитину у порядку статті 185 СК України. Крім того, до даної відповіді на відзив позивачем в якості письмових доказів здійснення ним перерахунку коштів на утримання доньки за період 2018 - 2021 р.р. долучені відповідні квитанції на суму 1000,00 грн. від 16.01.2019 р., 4000,00 грн. від 18.03.2019 р., 5400,00 грн. від 06.02.2018 р., 7000,00 грн. та 12 000,00 грн. від 18.09.2018 р., 1 986,00 грн. від 28.01.2020 р., 4 975,00 грн. від 30.03.2021 р., 2512,00 грн. від 26.02.2021 р., у зв`язку із чим останній вважає, що у даному випадку наявні підстави для задоволення позову (а.с. 31-33). Позивач [PERSON] та його представник адвокат Діденко Н.П. в судове засідання не з`явились, проте подали до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять розглядати справу у їх відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, зазначивши у відзиві на позовну заяву, свою позицію про проведення розгляду даної справи у її відсутність. За таких обставин, суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності сторін на підставі наявних в справі письмових доказів і ухвалити в справі рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити з наступних підстав. Так, судом установлено, що рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 01 липня 2016 року у цивільній справі № 131/992/16-ц було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 19 вересня 2009 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Іллінецького районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 66 (а.с. 9). [INFO] у зазначеному шлюбі у сторін даної справи народилась спільна дитина - донька [PERSON] . Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 05 липня 2016 року у цивільній справі № 131/1011/16-ц з позивача на користь [PERSON] постановлено стягувати аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 червня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 10). Як вбачається зі довідки ГУ ДСНС України у Вінницькій області від 10.03.2021 р. № 4701-1273/47-17 (а.с. 13) позивач по справі проходив службу в МНС України з 15.08.2004 р. по 31.05.2013 р., далі проходив службу в ДСНС України з 01.06.2013 р., на посаді начальника караулу 18 державної пожежно-рятувальної частини (м. Іллінці Іллінецького району) 2 державного пожежно-рятувального загону Головного управління ДСНС України у Вінницькій області з 08.07.2013 р. З 27.01.2017 р. звільнений зі служби ДСНС України, що додатково підтверджується змістом трудової книжки серії [NUMBER] від 27.01.2017 р. (а.с. 11-12). У відповідності до довідки виконавчого комітету Іллінецької міської ради від 05.03.2021 р. № 108 у користуванні позивача перебуває земельна ділянка загальною площею 0,38 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Рішення щодо передачі даної земельної ділянки у власність не приймалось. Земельної частки (паю) на території Бабинського старостинського округу не має (а.с. 14). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 17.03.2021 р. № 248569105 відомості про реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно відсутні (а.с. 15). З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність та допустимість кожного письмового доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов слід у задоволені позову відмовити з наступних підстав. Відповідно до положень частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини та частини 7 статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно змісту частини 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 р. та набула чинності для України 27.09.1991 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У змісті § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 р. № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. № 2402-ІІІ передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Змістом статті 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частини 1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Крім того, згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З наведеного вбачається, що особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів, виключно після ухвалення рішення про стягнення аліментів. Обґрунтовуючи необхідність зменшення розміру присуджених аліментів позивач, на підставу такого зменшення, відповідно до статті 192 СК України, посилається на обставини погіршення свого майнового становища (з січня 2017 року тимчасово не працює). Разом з тим, доказів про перебування на обліку в центрі зайнятості, як безробітного в пошуках роботи після свого звільнення позивач суду не надав. В свою чергу, тимчасове безробіття заявника не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, враховуючи, що платник аліментів є працездатною, здоровою людиною. Аналогічні правові позиції наведені Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду у постановах від 23 січня 2019 р. у справі № 464/3480/17-ц (провадження № 61-891св17) та від 13 червня 2019 р. у справі № 686/13303/16-ц (провадження № 61-35521св18). Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує, висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду. Ненадання позивачем відомостей щодо реального розміру його доходів на час подання позову не свідчить про їх відсутність та його скрутний майновий стан, а також його погіршення порівняно з 2016 роком, коли йому присуджено сплату аліментів за рішенням суду. В свою чергу, відповідно до частини 1-3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями статей 76, 77 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У відповідності до частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Аналізуючи надані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач не надав достатніх доказів щодо наявності підстав для зменшення розміру присуджених до стягнення з нього аліментів, а наведені останнім факти не є, на думку суду, передбаченими законом обставинами, що свідчать про наявність у позивача підстав, з якими законодавець пов`язує зменшення розміру стягуваних аліментів. Таким чином, посилання позивача на вказані вище обставини не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки за змістом статті 192 СК України у системному зв`язку із положеннями статті 182 СК України, при вирішенні питання про зміну розміру аліментів, що стягуються на утримання неповнолітньої дитини, суд зобов`язаний виходити з пріоритету інтересів дитини. Висновки суду містять узагальнені відповіді на основні проміжні доводи сторін. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд, з урахуванням змісту пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України, з огляду на відмову у задоволені позову, залишає понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за позивачем по справі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed