Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив зменшити розмір аліментів, стягнутих на утримання [PERSON] з ј частки від усіх видів заробітку до 0 гривень щомісячно. Надалі 05.06.2019 року позивачем остаточно уточнено позовну заяву, в якій просить суд припинити право [PERSON] на аліменти з [PERSON] у розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходу), що були присуджені заочним рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 02.10.2017 року по справі №266/3151/17. На обґрунтування вимог позивач посилається на те, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 02.10.2017 року по справі №266/3151/17 з нього стягнуто аліменти на користь відповідача, на її утримання, у розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходу) починаючи з 21.08.2017 року, щомісячно. Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 16.09.2019 року по справі №266/6910/18 за позовною заявою відповідача до позивача шлюб між ними розірвано. У зв`язку із тим, що він та відповідач не є подружжям, у нього змінився сімейний стан та матеріальне становище, тому вважає, що стягнення з нього на користь відповідача аліментів є незаконним та порушує його права. Зміну матеріального становища позивач обґрунтовує необхідністю утримувати батьків, зокрема доглядати батька, який є інвалідом війни ІІІ групи та потребує постійного догляду, а також збільшенням цін на продукти харчування, комунальні послуги та ліки. Крім того, зазначив, що відповідач мала інвалідність ще до вступу з ним у шлюб, отримує пенсію за інвалідністю та фактично забезпечена прожитковим мінімумом, встановленим законодавством, а тому відповідно до ст. 75 Сімейного кодексу України відповідач не є особою, яка потребує матеріальної допомоги. На підставі чого, вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою. Ухвалою судді від 28.03.2019 року дану позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою судді від 09.04.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 15.05.2019 року на адресу суду від представника [PERSON] - Коломоєць О.С. надійшов відзив на позов, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з тим, що змін в особистому житті у позивача не має, позивач має стабільний заробіток, його батьки розлучені і не проживають більш 20 років, квартира належить батькові та на комунальні послуги по квартирі мається пільга 75 відсотків. Також зазначив, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи та постійно потребує проходження курсів лікування в умовах лікувальних закладів, в 2019 році двічі знаходилась на лікуванні в хірургічному відділенні ГБ №9 та неврологічному відділенні ГБ №2, де на лікування було витрачено 8 000 грн., після лікування постійно потребує прийому ліків, носінні компресійного трикотажу та потребує матеріальної підтримки колишнього чоловіка. 05.06.2019 року до суду від представника позивача [PERSON] - [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено наступне. По-перше, згідно наданої представником відповідача довідки, ІІ група інвалідності [PERSON] була присвоєна у 1993 році, коли відповідачці було 17 років. В свою чергу на момент вступу до шлюбу - 26.09.2012 року відповідачці було 36 років, позивачу 26 років, тобто вона мала інвалідність ще до вступу у шлюб. Відповідно до довідки з управління ПФУ в Приморському районі м.Маріуполя наданої представником відповідача, [PERSON] отримує пенсію по інвалідності, розмір якої більший за встановлений мінімальний розмір пенсії по Україні. Також, не можна ігнорувати і положення ч.1 ст.198 СК України, згідно з яких батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідачка проживає разом з батьками за адресою: [ADDRESS] , її батьки отримують пенсію. Крім того, батько відповідачки продовжує працювати, займаючись професійною адвокатською діяльністю. Таким чином, відповідачка і без суми аліментів позивача забезпечена прожитковим мінімумом та належним рівнем утриманню. Право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. По-друге, у відзиві на позов, представник відповідачки вказує, що змін в особистому житті позивача немає, чим помилково ототожнює поняття «зміни в особистому житті» із поняттям «зміни в сімейному стані». З моменту винесення Приморським районним судом м.Маріуполя заочного рішення від 02.10.2017 року про стягнення аліментів з позивача на користь відповідачки змінились як матеріальний стан позивача так і сімейний. Так, рішенням Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 16.09.2019 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, чим змінено сімейний стан позивача. Позивач проживає за адресою: [ADDRESS] , однією сім`єю із матір`ю та батьком, що не працюють і є пенсіонерами. Для забезпечення нормальних умов життя розмір пенсії батьків позивача є недостатнім. Тому, саме позивач забезпечує своїх батьків всім необхідним, купує їм продукти харчування, ліки та необхідні речі. Також, не можна не враховувати, що батько позивача - [PERSON] є інвалідом ІІІ групи, похилою людиною та потребує постійного догляду. Ухвалою судді від 12.06.2019 року витребувано з Маріупольського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області інформацію стосовно нарахованої [PERSON] пенсії по інвалідності за період 2018-2019 роки з зазначенням нарахованої суми пенсії щомісячно. Ухвалою судді від 10.07.2019 року закрито підготовче провадження та призначено до розгляду цивільну справу. 15.10.2019 року до суду від представника позивача [PERSON] - [PERSON] надійши письмові пояснення, в яких зазначено наступне. Докази подані представником відповідача листом від 06.08.2019 року №46 є неналежними доказами, з огляду на наступне. Щодо поданої представником відповідачки довідки про заробітну плату [PERSON] за 2017 рік. Вказаний документ є ксерокопією, який незасвідчений належним чином, у відповідності до вимог п.5.26, п.5.27 Національного стандарту України Державної уніфікованої системи документації, Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації «Вимоги до оформлювання документів», затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 року №55. Крім того, вказана довідка містить інформацію щодо заробітної плати позивача лише за 6 місяців (лютий-липень 2017 року), а тому не може нести повну та об`єктивну інформацію щодо заробітної плати позивача за весь 2017 рік. З метою уникнення маніпуляцій з приводу розміру заробітної плати позивача у період з 2017 року по вересень 2019 року, а також з метою підтвердження доводів позивача щодо зменшення його середнього заробітку у 2019 році порівняно з 2018 роком надав оригінал довідки ТОВ «СРЗ» від 02.10.2019 року. Щодо поданої представником відповідачки довідки на [PERSON] про заробітну плату на 2019 рік на двох аркушах. Вказаний документ не містить ні підписів уповноважених осіб ТОВ «СРЗ», ні печатки підприємства, а тому є неналежним доказом, який не може бути прийнятий як доказ на підтвердження заробітку позивача. Щодо наданого представником відповідачки рішення про незаконність споживчої корзини, Верховний суд про незаконність споживчої корзини на двох листах. В якості рішення, в тому числі і Верховного суду представником відповідачки було надано 3 статті із мережі Інтернет, які стосувались розгляду справи №826/3639/17 за позовом особи до КМУ, Міністерства соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання нечинною та скасування постанови КМУ від 11.10.2016 року за №780 «Про затвердження наборів продуктів харчування, наборів непродовольчих товарів та наборів послуг для основних соціальних і демографічних груп населення». Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 25.04.2018 року по справі №826/3639/17, визнано протиправною та нечинною постанову КМУ №780 від 11.10.2016 року; визнано протиправними дії Міністерства соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України з формування відповідних мінімальних наборів продуктів харчування, непродовольчих товарів, послуг з порушенням приписів частин 2,3,4 ст.3 ЗУ «Про прожитковий мінімум», що стало підставою для затвердження КМУ постанови №780 від 11.10.2016 року «Про затвердження наборів продуктів харчування, наборів непродовольчих товарів та наборів послуг для основних соціальних і демографічних груп населення». Однак, дане рішення жодним чином не стосується предмету даної справи. В свою чергу представник відповідачки помилково вважає, що скасування рішенням суду постанови КМУ №780 від 11.10.2016 року зупиняє дію ст.75 СК України та ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік», яким затверджено прожитковий мінімум, зокрема для осіб, які втратили працездатність. Позивачем у попередніх поясненнях, що відповідно до положень ст.ст.75,76 СК України право на утримання (аліменти) має непрацездатна дружина/чоловік, яка незабезпечена прожитковим мінімумом. Аналогічна правова позиція викладена: в постанові ВСУ від 16.08.2017 року у справі №6-1111цс17; в постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №296/5385/17. З урахуванням викладеного, а також того, що згідно наявних в матеріалах справи доказів відповідачка є такою, що забезпечена прожитковим мінімумом, встановленим Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» відповідачку не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч.4 ст.75 СК України. Позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими. Щодо наданої представником відповідачки довідки аптеки «Марія-Фарм» про вартість ліків придбаних [PERSON] 2015-2019 роках. Фактично представником відповідачки було долучено ні довідку « Марія-Фарм », а адвокатський запит в аптеку про надання цін на перелічені ліки, із відміткою про її отримання. Щодо наданих представником відповідачки копій чеків з аптек на придбання ліків для лікування відповідачки. Вказані копії чеків є нечитабельними, а тому є незрозумілим, що, де і коли купувалось. Крім того, в поясненнях представник відповідачки зазначає, що про придбання ліків для відповідачки здійснювалось протягом 2015-2019 років. Проте представник відповідачки не надав суду жодного рецепта лікаря за вказані періоди із переліком ліків для лікування, окрім: переліку рекомендованих ліків, що міститься у копії виписки №2621/172 стаціонарного хворого неврологічного відділення за період 20.02.2019 року -27.02.2019 року; переліку рекомендованих ліків, що міститься у копії виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого хірургічного відділення №547/167 за період з 29.01.2019 року - 08.02.2019 року. Ухвалою суду від 25.11.2020 року витребувано з Маріупольського об`єднаного управління пенсійного фонду України Донецької області інформацію стосовно нарахованої [PERSON] пенсії по інвалідності за період з липня 2019 року по теперішній час, з зазначенням нарахованої суми пенсії щомісячно. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, при цьому на адресу суду 21.12.2020 року позивач надав заяву в якій просив справу розглянути без його участі та представника. Представник відповідача Коломоєць О.С. у судовому засіданні проти вимог позивача заперечив, просив відмовити у задоволенні позову, з підстав викладених у відзиві на позов. Суд розглядає справу без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вислухавши сторони, дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, з наступних підстав. У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч.ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 02.10.2017 року по справі №266/3151/17 з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] , на її утримання, у розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходу) починаючи з 21.08.2017 року, щомісячно.(а.с.5-6, 27-28), на підставі даного рішення Приморським районним судом м.Маріуполя видано 02.10.2017 року виконавчий лист.(а.с.7, 20-21). Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 04.02.2019 року позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, задоволено, шлюб між сторонами розірвано.(а.с.8-9,22-23). Довідкою МСЕК №013898 встановлено, що первинний огляд [PERSON] проводився з 16.04.1993 року по 30.04.1993 року та їй встановлена ІІ група інвалідності, причиною встановлення є те, що остання являється інвалідом дитинства. (а.с.47). З довідки Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Маріуполя від 12.11.2015 року випливає, що [PERSON] за період з 01.01.2014 року по 31.08.2015 року отримала пенсію у розмірі 20795,80 грн.(а.с.43). Згідно довідки від 21.08.2017 року за №62000/1810 виданої ТОВ «СРЗ», [PERSON] працює в ТОВ «СРЗ» з 2011 року, займає посаду судно корпусника-ремонтника, його дохід за період з 01.02.2017 року по 31.07.2017 року склав 47834,82 грн., за цей період з нього було утримано 9801,30 грн. (а.с.42,94). Відповідно до копії посвідчення № [NUMBER] , виданого Приморським районним управлінням ПФУ, [PERSON] є інвалідом ІІ групи та отримує пенсію по інвалідності з 2001 року. (а.с.46). Згідно виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого хірургічного відділення №547/167, відповідач [PERSON] знаходилась у період з 29.01.2019 року по 08.02.2019 року на стаціонарного лікуванні в хірургічному відділенні Міської лікарні №9. (а.с.45) Відповідно до виписки з медичної картки №2621/172 стаціонарного хворого неврологічного відділення [PERSON] , яка є інвалідом ІІ групи, з 20.02.2019 року по 27.02.2019 року перебувала на лікуванні у неврологічному відділенні КЗОЗ «ОЛІЛ м.Маріуполь».(а.с.39). З інформації виданої Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг ММР від 27.05.2019 року випливає, що батько позивача [PERSON] - [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (а.с.66). Згідно посвідчення серія [NUMBER] , виданого Жовтневим УПСЗН м.Маріуполь Донецької області 29.03.2005 року встановлено, що [PERSON] , який є батьком позивача є інвалідом ІІІ групи. (а.с.67). З виписки з історії хвороби №3370 випливає, що [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в кардіологічному відділенні МЛ №2 з 15.03. по 17.03.2010 року.(а.с.68). Відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого №2246/186, виданої КЗ «Маріупольська міська лікарня швидкої медичної допомоги м.Маріуполя» [PERSON] , який є пенсіонером з 10.07.2018 року по 24.07.2018 року знаходився на стаціонарному лікуванні. (а.с.69). Згідно відповіді Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 25.06.2019 року, [PERSON] за період з 01.01.2018 року по 30.06.2019 року нараховано та виплачено пенсію у розмірі 28342 грн., де з січня 2018 року по листопад 2018 року виплата пенсії становила - 1523,77 грн., з грудня 2018 року по лютий 2019 року розмір пенсії становив - 1564,27 грн., а з березня 2019 року по червень 2019 року розмір пенсії складав - 1722,29 грн. (а.с.82). З довідки виданої ТОВ «СРЗ» на запит адвоката Коломоєць О.С. випливає, що середньоденна заробітна плата [PERSON] за 2 календарних місяця, а саме квітень-травень 2019 року складає 497,74 грн., середньогодинна заробітна плата становить - 64,33 грн.(а.с.90). Довідкою виданою ТОВ «СРЗ» за період з 01.01.2018 року по 31.05.2019 року встановлено, що з січня 2018 року по травень 2019 року сукупний дохід [PERSON] становить 159878,06 грн., з них утримано 65446,99 грн.(а.с.95). До матеріалів справи, представником відповідачки було надано копії квитанції щодо оплати Коломоєць О.С. комунальних послуг за централізоване опалення за адресою: [ADDRESS] за період з січня по березень 2019 року, копії чеків з аптек та огляд статтей з мережі інтернет, які суд не може брати до уваги в якості доказів, оскільки з них не вбачається сплати відповідачем комунальних послуг, ліків на лікування, копії чеків, виготовлені неналежним чином, а статті з мережі інтернет жодним чином не стосуються даних спірних правовідносин (а.с.91-93, 97-101, 126-137). Відповідно до довідки №62003/10010-11-1983 від 02.10.2019 року виданої ТОВ «СРЗ», середня заробітна плата [PERSON] за 2017 рік склала - 8508,50 грн., за 2018 рік - 9460,49 грн. та за дев`ять місяців 2019 року - 9286,5 грн. (а.с.111). Згідно виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого хірургічного відділення №6249/1629 виданої КЗ «МЛ №9», [PERSON] з 25.11.2019 року по 06.12.2019 року знаходилась на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні. (а.с.123-125). Відповідно до картки дослідження серця від 13.12.2019 року, [PERSON] проходила обстеження серця 13.12.2019 року.(а.с.121-122). Згідно довідки Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 07.12.2020 року, [PERSON] отримує пенсію по інвалідності, розмір якої за період з липня 2019 року по березень 2020 року складав 2000 грн., щомісяця, в квітні 2020 року склав 3000 грн., за період з травня 2020 року по грудень 2020 року склав 2100 грн. щомісяця. (а.с.189-190). За положеннями частини другої статті 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно із частинами третьої, четвертою статті 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Частинами першою та другою статті 76 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 11.10.2018р. у справі № 161/16931/16-ц, від 28.03.2018р. у справі № 296/5385/17, від 16.08.2017р. у справі № 6-1111цс17. Відповідно до ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Згідно ч. 3 ст. 82 СК України право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що: 1) одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги; 2) платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що на час звернення позивача до суду з даним позовом, відповідач отримувала пенсію по інвалідності, на даний час також продовжує отримувати пенсію та її доходи забезпечували і забезпечують їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, крім того, [PERSON] отримала інвалідність задовго до її одруження з відповідачем. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» визначено, що прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень. Установлено, що розмір пенсії відповідача: у січні 2019 року - 1564,27 гривень; у червні 2019 року - 1722,29 гривень, з липня 2019 року по грудень 2019 року - 2000 гривень. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначено, що прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2020 року - 1638 гривень, з 1 липня - 1712 гривень, з 1 грудня - 1769 гривень. Встановлено, що розмір пенсії відповідача становив: у січні 2020 року - 2000 гривень; у квітні 2020 року - 3000 гривень, з травня 2020 року по грудень 2020 року - 2100 гривень. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено згідно вимог процесуального закону, суд встановив, що відповідач отримує пенсію по інвалідності у розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні частини четвертої статті 75 СК України. Щодо посилання відповідача на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 25.04.2018 року по справі №826/3639/17 за позовом особи до Кабінету Міністрів України, Міністерства соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про визнання нечинною та скасування постанови Кабінету Міністрів України №780 від 11.10.2016 «Про затвердження наборів продуктів харчування, наборів непродовольчих товарів та наборів послуг для основних соціальних і демографічних груп населення» та визнання протиправними дій, яким було скасовано зазначену постанову суд зазначає, що зазначене рішення суду не зупиняє дію ст. 75 Сімейного кодексу України та дію положень законів України про державний бюджет України, якими затверджується прожитковий мінімум для осіб, в тому числі для осіб, які втратили працездатність. Враховуючи вищевикладене, слід дійти до висновку про задоволення позовних вимог позивача шляхом припинення права [PERSON] на аліменти стягнуті з [PERSON] , відповідно до заочного рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 02.10.2017 року по справі №266/3151/17, у розмірі ј частки від усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] . Питання щодо стягнення сплаченого позивачем судового збору у розмірі 768,40 грн. судом не вирішується, оскільки позивач не наполягав на їх стягненні. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved