Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

У березні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Заочним рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 27.11.2018 позовні вимоги були задоволені, стягнуто з відповідача на корсить позивача заборгованість за договором позики від 07.07.2014 у розмірі 1 485 000 грн., 2 423 520 грн. - індекс інфляції, 96 301,23 грн. - три відсотки річних та судові витрати. 28.01.2019 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просила стягнути 311 850 грн. - інфляційні нарахування за період з 02.03.2017 по 25.01.2019; 84 828,08 - три відсотки річних, 715 749,66 грн. - процентів відповідно до ст.1048 ЦК України. Ухвалою суду від 14.06.2019 скасовано вищевказане заочне рішення суду від 27.11.2018. Ухвалою суду від 19.08.2019 вищевказані справи об`єднані в одне провадження, присвоєно єдиний реєстраційний номер 756/3115/17. В судовому засіданні 09.09.2019 судом прийнято позовну заяву [PERSON] в новій редакції. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 07 липня 2014 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого вона передала відповідачу в борг грошові кошти в розмірі 55 000 доларів США, з терміном повернення до 31 грудня 2014 року. При цьому сторони домовились, що позичені кошти повертаються позивачу у повному обсязі в гривнях в еквіваленті відповідно до курсу встановленого НБУ на момент повернення. Станом на березень 2017 року кошти відповідачем [PERSON] не повернуті. Заборгованість складає 55 000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 02.03.2017 становить 1 485 000 гривень. Просить стягнути з відповідача вказану суму основної заборгованості, а також 1 066 230 грн. - інфляційного збільшення суми боргу, 181 373,42 грн. - три відсотки річних, що розраховані за період з 01.01.2015 по 25.01.2019. Також просить стягнути 715 749,66 грн. - процентів згідно ст.1048 ЦК України за період з 25.01.2016 по 25.01.2019. Представником відповідача подано суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач не визнає наявності боргу за договором позики, позивач та відповідач знайомі, були бізнес партнерами та співзасновниками однієї юридичної особи і суд повинен визначитись з справжньою правовою природою договору. Зі змісту розписки не можливо з`ясувати суму позики. Домовленість про повернення коштів у гривневому еквіваленті жодним доказом не підтверджено. Розрахунок суми боргу потребує уточнення. Крім того, звертає увагу на те, що борги в іноземній валюті не індексуються. Крім того, представником відповідача заявлено про те, що відповідач розписки не писав. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, представник відповідача звернулась до суду з заявою про відкладення розгляду справи, в зв`язку з хворобою відповідача, надавши при цьому консультативний висновок Ірпінського військового госпіталю про його присутність на прийомі у лікаря 25.05.2020. Суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача та його представника з огляду на те, що вони були належним чином повідомленими про розгляд справи, однак до суду не з`явились. Хвороба відповідач, за відсутності належних доказів, що підтверджують це, судом визнано неповажною причиною для неявки в судове засідання. Консультативний висновок не може вважатись належним доказом, що підтверджує це. При цьому, суд звертає увагу на те, що звернення до лікаря відбулось безпосередньо в день засідання, довідка не містить місця проживання відповідача, симптомів, за яких він звернувся до суду, а також даних про те, що відповідач у зв`язку з хворобою не може приймати участь в судовому засіданні. Вислухавши пояснення позивача її представника та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково з наступних підстав. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Підставою для пред`явлення позову позивачем зазначено невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором позики, що укладений між ними. На підтвердження укладання такого договору, позивачем представлено розписку від 07.07.2014 наступного змісту: «Я, [PERSON] -оглы, паспорт ТТ 215147 выд.03 апреля 2014 г. Оболонским РО ГУ ГМС Украины в г.Киневе, инд. [NUMBER] взял в долг у [PERSON] 55 тысяч (пятьдесят пять дол. США). Обязуюсь вернуть до 31.12.2014 г.» (т.1 а.с.8). Відповідач, в особі свого представника, у відзиві зазначив про те, що гроші в борг не брав, суду необхідно встановити справжню правову природу укладеного договору. При цьому, будь-яких доказів щодо наявності інших правовідносин між сторонами відповідачем чи його представником не надано. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Підстав звільнення від доказування судом не встановлено. Оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що між позивачем та відповідачем 07.07.2014 року укладено договір позики грошових коштів у розмірі 55 000 доларів США строком до 31.12.2014 року, на підтвердження чого позичальником представлена розписка, оригінал якої на момент вирішення справи знаходився у позивача. Вказане підтверджується змістом самої розписки, поясненнями позивача та її представника. Доводи відповідача щодо незрозумілості при написанні суми позики у розписці розглянуті судом. Зміст розписки дозволяє суду встановити те, що в борг було передано суму коштів у розмірі 55 000 доларів США. Доказів щодо надання іншої суду відповідачем суду не представлено. Неточність у написанні суми не може бути підставою для відмови у позові, за відсутності доказів щодо запозичення іншої суми. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідачем, у строк, що обумовлений договором, свої зобов`язання не виконано, кошти позивачу не повернуті. Згідно з ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно -правовим актом. Станом на 02.03.2017 заборгованість відповідача за основною сумою боргу складає 55 000 доларів США, що згідно курсу НБУ на вказану дату складає 1 494 900 гривень. Представник позивача просить стягнути суму основного боргу у розмірі 1 485 000 грн. і вимоги саме у такому розмірі підлягають задоволенню з огляду на принцип диспозитивності цивільного процесу та меж заявлених у справі позовних вимог. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом перевірено розрахунок, наданий представником позивача, щодо нарахування трьох відсотків річних за невиконання грошового зобов`язання, в цій частині розрахунок є вірним і у відповідності до вимог ст.625 ЦК України, з відповідача також підлягає стягненню сума у розмірі 181 373,42 грн. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У задоволенні позовних вимог про стягнення процентів відповідно до ст.1048 ЦК України суд вважає правильним відмовити, оскільки розмір відсотків нарахований за період з 25.01.2016 по 25.01.2019. Право позичальника нараховувати проценти за договором позики припиняється після спливу визначеного договором строку чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Аналогічних правових висновків дійшла Велика Палати Верховного Суду в постанові від 28 березня 2018 року, справа № 444/9519/12. У цьому випадку строк дії договору позики припинився 31.12.2014 року, і з того часу нарахування процентів за договором є безпідставним, а отже, підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення процентів немає. Щодо стягнення інфляційних нарахувань суд вважає правильним зазначити наступне. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Такий правовий висновок висловлений, зокрема, у постанові Верховного Суду України по справі № 6- 771 цс 15 від 27 січня 2016 року. Грошове зобов`язання, яке виникло у відповідача виражене в іноземній валюті - доларах США, а тому вимоги про стягнення інфляційних збитків задоволенню не підлягають. З урахуванням викладеного, суд вважає, що заявлені у справі вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково в обсязі та за підстав, що зазначені вище.. Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесенні судові витрати у розмірі 8 604,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial