Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

У вересні 2017 року ПАТ «А - Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач зазначив про те, що згідно кредитного договору б/н від 05.11.2014 року відповідач отримала кредит у розмірі 300, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34.80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов даного кредитного договору, позичальник зобов'язалась здійснювати повернення кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом. Однак, відповідач взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого станом на 12.05.2017 року утворилась заборгованість в розмірі 15435,42 грн., які позивач просить стягнути з відповідача. Представник позивача в судове засідання не з'явився, у поданій до суду письмовій заяві просив розглянути справу без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлялася в установленому порядку. Суд вважає, що використано достатньо засобів повідомлення відповідача про судовий розгляд вказаної справи з метою забезпечення її конституційного права на участь в судовому засіданні та доступу до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. У відповідності до положень ст.ст.224-226 ЦПК України, суд за згодою представника позивача вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, якщо розгляд справи здійснюється судом у відсутності осіб, які беруть участь в справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частинами 1 та 2 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Судом встановлено, що 05.11.2014 року відповідач підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку. Підписанням вказаної анкети-заяви відповідач ствердила, що ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку, які викладені на інтернет-сайті позивача. Вказане підтверджує приєднання відповідача до кредитного договору. В звязку із зазначеним, відповідач отримала кредит у розмірі 300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34.80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Сума кредиту [PERSON] була надана, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості за договором станом на 12.05.2017 року, який доданий до матеріалів справи. Позивач по справі обовязки, покладені на нього договором виконав та надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому в договорі. Згідно ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно п. 21 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Відповідно до положень ст.ст.525, 526, 546, 549, 611 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 6.5 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено обов'язок Клієнта погашати заборгованість по Кредиту, процентах за його користування, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Пунктом 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні Клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим Договором більш ніж на 120 днів, Клієнт зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості. Відповідач належним чином зобов'язання за договором не виконувала, в результаті чого відповідно до розрахунку заборгованості за договором б/н від 05.11.2014 року, станом на 12.05.2017 року у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в сумі 15435,42 грн., з яких: 1009,37 грн. заборгованість за кредитом, 10414,84 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 2800,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також 500 грн. - штраф (фіксована частина), 711,21 грн. - штраф (процентна складова). Таким чином, судом встановлено, що в порушення вимог укладеного договору відповідач не виконала взяті на себе договірні зобов'язання. За наведених обставин вимоги позивача доведені належними та допустимими доказами, в звязку з чим підлягають до задоволення. Судові витрати, сплачені позивачем при зверненні до суду, суд вважає необхідним в силу ст.88 ЦПК України\~стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 525, 526, 546, 549, 611, 1054, 1056-1 ЦК України,

Outcome: approved