Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків. Свої вимоги мотивує тим, що між нею та [PERSON] 26 червня 2013 року було укладено правочин у формі розписки щодо попередньої купівлі-продажу земельної ділянки з будівлями за адресою - [ADDRESS]. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 29 травня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 серпня 2014 року застосовано до вищезазначеного нікчемного правочину наслідки недійсності правочину та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 40 750 грн. Зазначила, що сума 40 750 грн. не покриває усіх збитків, які були їй заподіяні, у зв'язку з незаконним утриманням зазначених коштів, а тому розмір відшкодування заборгованості повинен вираховуватися з урахуванням індексу інфляції та 3% річних. У позовній заяві позивачка вказала, що оскільки у розписці від 26.06.2013 року зазначено, що вона передавала відповідачці 40 750 грн., що еквівалентно 5 тис. дол. США, а станом на 18 березня 2015 року курс долара становить 22, 2469 грн., то для придбання 5 тис. дол. США вона має витратити додаткові кошти у розмірі 23 361 грн. 02 коп. Крім того, вказала, що для належного захисту своїх прав по справі про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину нею були понесені витрати на оплату юридичних послуг у розмірі 6 000 грн. 00 коп. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 09 лютого 2015 року залучено [PERSON] як співвідповідача, до участі у справі. Уточнивши позовні вимоги, посилаючись на те, що відповідачка незаконно утримувала її кошти, внаслідок чого їй було заподіяно збитки, просить стягнути з солідарно з відповідачів на свою користь збитки за період з 26.06.2013 року по 19.03.2015 року, а саме 14 385 грн. 85 коп. - індекс інфляції, 2 077 грн. 81 коп. - 3% річних, 71 234 грн. 57 коп. - розмір збитків для придбання іноземної валюти, 6 тис. грн. витрат на адвокатську допомогу та судовий збір. У судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з тих же підстав просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість (а.с. 52-53). Суд, вислухавши пояснення представника позивачки та представника відповідача-1, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. У судовому засіданні представник позивача, як на підставу своїх вимог, які обґрунтовує ст. 22 ЦК України зазначив, що між [PERSON] та [PERSON] 26 червня 2013 року було укладено правочин у формі розписки щодо попередньої купівлі-продажу земельної ділянки з будівлями за адресою - [ADDRESS]. Судом встановлено, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 29 травня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 12 серпня 2014 року застосовано до вищезазначеного нікчемного правочину наслідки недійсності правочину та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 40 750 грн. (а.с. 9-16). Як на підставу своїх вимог, позивач вказує на те, що сума 40 750 грн. 00 коп. не покриває усіх збитків, які були їй заподіяні, посилаючись на ст. 22 ЦК України. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами ЦК України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача реальних збитків. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини у розумінні статті 1193 ЦК України. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Отже, сума яку просить стягнути позивач, не є збитками у розумінні статті 22 ЦК України, позивачем не доведено та не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідачів та сумою, яку позивач просить стягнути як збитки. Позовні вимоги щодо стягнення 3 % річних та індексу інфляції задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір проценті не встановлено договором або законом. Пунктом 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17 грудня 2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» судам роз'яснено, що грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору. Положенням ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому боржник зобов'язаний вчинити на користь кредитора певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникає з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною 5 вищезазначеної статті визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Як вбачається з судових рішень [PERSON] 26 березня 2013 року отримала 40 750 грн. 00 коп. як предоплату за земельну ділянку, що по своїй суті було попереднім договором купівлі-продажу, адже розписка містила зобов'язання сторін укласти договір. Вказаними судовими рішеннями застосовано до нікчемного правочина від 26 червня 2013 року у формі розписки щодо купівлі-продажу земельної ділянки наслідки недійсності правочину. З огляду на зобов'язання, які виникли між сторонами вбачається, що вони є не грошовими. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав застосовування ст. 625 ЦК України до даних правовідносин. Щодо позовних вимог про відшкодування збитків для придбання валюти суд приходить до висновку про відмову у задоволені позовних вимог у цій частині з таких підстав. Положення ст. 524 ЦК України передбачають, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 29 травня 2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 40 750 грн. 00 коп. Виходячи з того, що офіційний курс гривні до іноземних валют в різні періоди часу може змінюватися (зростати або падати), однак дана обставина не дає підстави стороні у зобов'язанні пред'являти до іншої сторони додаткові вимоги про стягнення курсової різниці, так як рішенням суду стягнуто суму у гривні, а тому [PERSON] повинна повертати суму коштів у розмірі 40 750 грн. та без перерахунку за офіційним курсом НБУ на день платежу. Щодо вимог про відшкодування збитків на отримання юридичної допомоги суд виходив з наступного. Крім того, згідно зі ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних з розглядом судової справи належать витрати на правову допомогу. Поняття судових витрат і порядок їх стягнення у цивільному судочинстві визначаються у гл. 8 ЦПК України. Згідно роз'яснень у п. 2 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно ЦПК. Зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки Крім того, розглянути питання щодо стягнення витрат, пов'язаних з розглядом справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про застосування наслідків недійсності правочину може лише той суд, який розглядав вказану справу, оскільки склад та розмір витрат, пов'язаних з розглядом справи входить до предмета доказування у справі. Таким чином, не підлягають також стягненню з відповідачів витрати на правову допомогу, які були понесені позивачем під час розгляду справи про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, оскільки витрати на правову допомогу не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України та вирішення питання стягнення витрат на правову допомогу підлягає розгляду судом, який розглядав вищезазначену справу. Оцінивши докази, які наявні у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про відшкодування збитків задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України сторони, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Оскільки позов [PERSON] задоволенню не підлягає, вимога щодо стягнення судового збору у розмірі 937 грн. 00 коп. згідно вимог ст. 88 ЦПК України також не підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed