Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до Дніпровської міської ради, третя особа: державний нотаріус Першої дніпровської державної нотаріальної контори [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом. У своєму позові [PERSON] посилалася на те, що 03 березня 2002 року померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, що складається із домоволодіння, яке знаходиться за адресою: місто Дніпро, вул. Лоцманська, буд. 42-А. Однак, 15 лютого 2018 року державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, оскільки реєстрація права власності на указане домоволодіння не проводилася. У звязку із викладеним позивач просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері на домоволодіння № 42-А по вул. Лоцманській у місті Дніпрі. Представник позивача надав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовльнити. Представник Дніпровської міської ради надала суду заяву, у якій просила розглянути справу на розсуд суду. Представник третьої особи Першої дніпровської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у матеріалах справи міститься клопотання представника третьої особи про розгляд справи без його участі. У відповідності до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 03 березня 2002 року померла мати [PERSON] [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 435812, виданого Відділом реєстрації смерті в м. Дніпропетровську Дніпропетровського обласного управління юстиції (а.с. 16). Після смерті останньої відкрилася спадщина, що складалася з домоволодіння по вул. Лоцманській, буд. 42-А в м. Дніпро, що підтверджується актом приймання індивідуального житлового будинку від 23 вересня 1988 року (а.с.19). У встановлений законом строк [PERSON] звернулася до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері. Постановою державного нотаріуса від 15 лютого 2018 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з відсутністю реєстрації права власності на домоволодіння (а.с.20). Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані нормами Цивільного кодексу України. Згідно із ст. 1216\~-\~1218\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України\~спадщина відкривається\~внаслідок смерті\~особи або\~оголошення її\~померлою. Відповідно до ст. 1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього\~Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Стаття 1258\~ЦК\~України\~встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259\~цього Кодексу. Згідно з\~ст. 1261 ЦК\~України,\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В силу ч. 1 ст.\~1268, ч. 1,5\~ст.\~1273 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відповідно до ст. 1296\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 5 ст. 1268\~ЦК України незалежно\~від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно із п. 14 Додатку № 1 інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», затвердженою 31 січня 1966 року заступником міністра комунального господарства Української РСР нотаріально посвідчені договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та затверджений виконкомом місцевої Ради акт про прийняття будинку в експлуатацію віднесені до правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР. Відповідно до п. 1, 2, 7 Розділу № 2 зазначеної Інструкції реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих, об`єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Реєстрація проводиться на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів) згідно з додатком №1. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може подати позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, які б посвідчували його право власності. Таким чином,\~[PERSON] є спадкоємцем [PERSON] за законом, але в звязку з відсутністю державної реєстрації на спірне домоволодіння, вона позбавлена права на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом в нотаріальній конторі, а тому суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] до Дніпровської міської ради, третя особа: державний нотаріус Першої дніпровської державної нотаріальної контори [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved