Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

У березні 2015 році року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина - [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивувала тим, що з відповідачем перебувала у шлюбі 25 квітня 2009 року по 28.04.2011 року. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 квітня 2011 року шлюбу розірвано. Відповідач останні півтора року самоусунувся від виховання сина та будь якого спілкування з ним та з цього часу взагалі не надає матеріальної допомоги на його утримання Дитина проживає разом з позивачем. Позивач бажає, щоб відповідач матеріально допомагав їй утримувати сина. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав. Відповідно до ч. 4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Визнання відповідачем позовних вимог прийнято судом. Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України у постанові від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо стягнення аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатні чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 213 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Суд, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини. Сторони перебували у шлюбі з 25 квітня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 4). 28 квітня 2011 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва шлюб між сторонами розірвано (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК Україна. Той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно, передбачено статтею 185 СК України. Відповідно до ст. 108 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, відповідач маючи неповнолітню дитину, не належно виконує свої обов'язки щодо її утримання, то позов підлягає задоволенню, тобто аліменти необхідно стягнути з нього примусово в розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) щомісячно на утримання сина - [PERSON], [INFO], починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: approved