Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач 1), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 2), треті особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «МСА» (далі по тексту - третя особа 1), [PERSON] (далі по тексту - третя особа 2), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна (далі по тексту - третя особа 3), Департамент комунальної власності м.Києва (далі по тексту - третя особа 4), відповідно до якого просила визнати недійсним Договір купівлі-продажу від 28.07.2015 за реєстраційним номером 1185 нотаріально завірений приватним нотаріусом КМНО Сазоновою О.М. та укладений між відповідачами, предметом якого є квартира за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що позивач є учасником (засновником) та власником 50 % Статутного капіталу ТОВ «МСА», якому на праві власності належить об'єкт нерухомого майна: квартира [ADDRESS] придбана Товариством на підставі договору купівлі-продажу № 475/01 від 27.03.2003. Разом з тим, 28.07.2015 відповідачем 1 було продано спірну квартиру відповідачу 2 на підставі договору купівлі-продажу. В той же час, відповідач 1 не мав права відчужувати вказане нерухоме майно, оскільки не мала на нього права власності, а документи, надані нотаріусу для підтвердження права власності виявились підробленими. За вказаним фактом відкрито кримінальне провадження. Враховуючи вище викладене, а також ту обставину, що позивач відповідно до Статуту має право приймати рішення щодо майна Товариства, спірна квартира вибула з володіння Товариства не з його волі, позивач звернувся за захистом законних прав та інтересів третьої особи 1 та своїх власних. Договір купівлі-продажу вважає недійсним з підстав невідповідності вимогам законодавства. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з викладених у позові підстав. Відповідач 1 в судове засідання не з'явився, своїх представників не направив, заперечень чи пояснень по суті позовних вимог суду не надав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причин неявки не повідомив. Відповідач 2 в судове засідання не з'явився, своїх представників не направив, заперечень чи пояснень по суті позовних вимог суду не надав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причин неявки не повідомив. Третя особа 1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник третьої особи 2 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Третя особа 3 в судове засідання не з'явилась, через канцелярію суду надала заяву, відповідно до якої просила розглядати справу за її відсутності. Третя особа 4 в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, про причин неявки не повідомили. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, третіх осіб, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою вказаної статті визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 06.11.2009, № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення. Враховуючи вище викладене, при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце. Перевіряючи обставини у справі судом встановлено, що позивач, відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців № 10003324917 від 07.10.2015 є засновником (учасником) юридичної особи, розмір внеску до статутного фонду - 800 000 грн., всього розмір статутного фонду - 1 600 000 грн. (а.с. 63-66). Відповідно до Статуту ТОВ «МСА», затвердженого Зборами учасників ТОВ «МСА» Протокол № 10 від14.06.2002 (далі по тексту - Статут), позивачем було внесено 50 % Статутного капіталу Товариства. Відповідно до ст. 88 ГК України, учасники господарського товариства мають право, зокрема, брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Згідно п. 4.1. Статуту, учасники товариства мають право, зокрема, брати участь в управління справами Товариства в порядку, визначеному Статутом. Судом також встановлено, що відповідно до Реєстраційного посвідчення № 017907, виданого 14.12.2005 Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, за ТОВ «МСА» зареєстровано на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] (а.с. 8). Разом з тим, 28.07.2015 між відповідачем 1 та відповідачем 2 укладено Договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Сазоновою О.М., зареєстровано в реєстрі за № 1185, відповідно до якого відповідач 1 відчужив спірну квартиру відповідачу 2. Згідно з положеннями ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як вбачається з матеріалів справи, на момент вчинення оспорюваного правочину, відповідач 1 володів квартирою [ADDRESS] в м. Києві на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 16.03.2010 № 781-С/НП. Також, в матеріалах справи наявна ухвала слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 30.07.2014, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві Барбон П.О. про арешт майна, а саме спірної квартири. З вказаної ухвали суду також вбачається, що в провадженні Оболонського РУ ГУМВС України перебували матеріали кримінального провадження № 12014100050004235 від 03.06.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. вказане кримінальне провадження було порушено за заявою третьої особи 2 у зв'язку з тим, що 24.03.2014 невстановлена особа подала документи до відділу державної реєстрації юридичних осіб Оболонського району м. Києва з ознаками фальсифікації, внаслідок чого відбулась зміна керівництва ТОВ «МСА» з метою заволодіння майном товариства шахрайським шляхом. Крім того, з ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22.01.2016, наявної в матеріалах справи, та якою задоволено клопотання слідчого про тимчасовий доступ до речей та документів, вбачається, що СВ Шевченківським РУ ГУМВС України в м. Києві здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню, внесеного до ЄРДР за № 12015100100011479 від 25.09.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. В даному кримінальному провадженні вбачається, що невстановлені особи 31.07.2015, шахрайським шляхом незаконно заволоділи спірною квартирою, яка належить ТОВ «МСА», чим було завдано збитків в особливо великих розмірах. Також, в подальшому вбачається, що спірна квартира неодноразово відчужувалась, зокрема відповідно до Договору купівлі-продажу від 31.07.2015 [PERSON] подарував вказану квартиру [PERSON], відповідно до Договору дарування квартири посвідченого приватним нотаріусом КМНО Сазоновою О.М. та зареєстровано в реєстрі за № 1201. В подальшому відповідно до Договору дарування квартири від 08.09.2015 відповідач 2 подарував знову ж таки вказану квартиру [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями частини першої статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Отже, як вбачається з матеріалів справи і це підтверджується поясненнями представника позивача та третьої особи 1, спірна квартира вибула з володіння ТОВ «МСА» поза його волею та волею його учасників (засновників), оспорюваний правочин вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, вимога щодо визнання недійсним Договору купівлі-продажу від 28.07.2015 за реєстраційним номером 1185 нотаріально завірений приватним нотаріусом КМНО Сазоновою О.М., укладеного між відповідачами, предметом якого є квартира за адресою: [ADDRESS], є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі - 551 грн. 20 коп., а саме по 275 грн. 60 коп. з кожного. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 15, 16, 27, 202, 203, 215, 216, 330, 387, 388 ЦК України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 та

Outcome: approved