Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

У вересні 2013 року [PERSON] ( мати позивача [PERSON]В.) звернулась до суду із позовом до [PERSON], Глухівської міської ради про визнання частково недійсним Державного акта на право приватної власності на землю, визнання права власності на частину земельної ділянки, поділ житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, поділ земельної ділянки, усунення перешкод в користуванні житловим будинком та надвірними будівлями. Свої вимоги мотивувала тим, що вона разом із [PERSON] є співвласниками житлового будинку, що розташований по вул. Веригінській, 2 в м.Глухові. [PERSON] належить 17/75 частини вищевказаного будинку, а [PERSON] - 58/75 його частини. На даний час у будинку проживає відповідач. При цьому відповідач заперечує її право на користування належною їй частиною будинку, відмовляється виділити їй будь які приміщення в цьому будинку, не дає ключів від домоволодіння, не пускає її на подвіря та створює перешкоди в користуванні житловим будинком. При таких обставинах, за уточненими в судовому засіданні вимогами, позивачка просила провести поділ в натурі житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами та земельної ділянки, що розташовані по вул. Веригінській. 2 в м.Глухові відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 21.01.2014 року, проведеної Сумським відділенням при ХНДІСЕ. Також позивачка просила усунути перешкоди в користуванні вищевказаним житловим будинком шляхом вселення її до належної їй частини будинку, зобовязавши відповідача звільнити виділені їй частини будинку та господарські будівлі. Також позивачка зазначала, що на підставі договору купівлі продажу земельної ділянки, який був укладений 4 жовтня 2005 року, [PERSON] отримав у власність земельну ділянку, що розташована по вул.Веригінській, 2 в м.Глухові загальною площею 0,0624 га, яка була надана її колишнім власникам для будівництва та обслуговування житлового будинку. Оскільки відповідач [PERSON] отримав держаний акт на право власності на всю земельну ділянку, але позивачка є співвласником частини житлового будинку, який розташований на вищевказаній земельній ділянці, то отриманий відповідачем державний акт в частині посвідчення його права власності на 17/75 частини земельної ділянки слід визнати недійсним, відповідно визнавши за позивачкою [PERSON] право власності на цю частину земельної ділянки. Залучений до участі у справі після смерті [PERSON] її правонаступник [PERSON] позов матері повністю підтримав. Відповідач Глухівська міська рада проти позову [PERSON] ніяких заперечень не надала, цілком поклавшись при вирішенні цього спору на розсуд суду. Відповідач [PERSON] позову [PERSON] не визнав, і в свою чергу звернувся до неї із зустрічною позовною заявою про відшкодування витрат, здійснених на поліпшення майна. Свої вимоги мотивує тим, що 4 жовтня 2005 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу він придбав у [PERSON] та [PERSON] за 10000 грн. житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по вул. Веригінській, 2 в м.Глухові. Зважаючи на те, що вищевказаний житловий будинок перебував в занедбаному стані, то на протязі кількох років він повністю перебудував куплений будинок, затративши на це значні кошти. В подальшому, рішенням апеляційного суду Сумської області від 31 січня 2013 року за [PERSON] було визнане право власності на 17/75 частини придбаного житлового будинку. На даний час, вартість житлового будинку, що розташований по вул..Веригінській, 2 в м.Глухові складає 612008 грн. На момент придбання цього будинку, його ринкова вартість складала 18191 грн. Таким чином, вартість витрат, які були понесені позивачем [PERSON] на поліпшення належної [PERSON] 17/75 частини будинку складає 133047 грн. 65 коп. Оскільки він є добросовісним набувачем вищевказаного житлового будинку, а відокремити здійснені поліпшення частини будинку, що належить відповідачу неможливо, то за уточненими в судовому засіданні вимогами, позивач [PERSON] просить стягнути із правонаступника після смерті [PERSON] - відповідача [PERSON] 133047 грн. 65 коп. витрат, здійснених на поліпшення 17/75 частини житлового будинку по вул. Веригінській, 2 в м.Глухові, які той успадкував після смерті матері [PERSON] Відповідач [PERSON] зустрічного позову [PERSON] не визнав. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] підлягає повному задоволенню з наступних підстав: Так, із матеріалів справи вбачається, що 05 грудня 1979 року помер [PERSON], - батько позивачки [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на 17/50 частин домоволодіння за адресою: м. Глухів, вул. Веригінська, 2. 06 вересня 1983 року свідоцтво про право на спадщину за законом після його смерті на 17/50 частин вказаного домоволодіння отримала [PERSON], а 16 вересня 1983 року свідоцтво про право на спадщину за законом на 17/50 його частин отримала [PERSON] Позивачка [PERSON] також прийняла спадщину після смерті батька, звернувшись із відповідною заявою до нотаріальної контори. Також встановлено, що згідно з договорами купівлі-продажу від 04 жовтня 2005 року [PERSON] та [PERSON] продали [PERSON] весь житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку в по вул. Веригінська, 2, в м. Глухові, площею 624 кв. метри за 10000 грн. Однак в подальшому, рішенням колегії суддів з розгляду справ цивільного судочинства Апеляційного суду Сумської області від 31 січня 2013 року були частково задоволені позовні вимоги [PERSON] та було визнано частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, видані на імя [PERSON] та [PERSON] Глухівською міською державною нотаріальною конторою Сумської області 06.09.1983 р. за реєстр. №1375 та 16.09.1983 р. за реєстр. №1458 після смерті [PERSON] в частині набуття права власності на 17/75 частин житлового будинку, розташованого по вул. Веригінська, буд. 2, в м. Глухів Сумської області, а також визнано за [PERSON] право власності на 17/75 частин житлового будинку за адресою: м. Глухів Сумської області, вул. Веригінська, буд. 2, в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 05.12.1979 року. Також із матеріалів справи вбачається, що 12 лютого 2015 року сама позивачка [PERSON] померла. Після її смерті спадщину прийняли її чоловік [PERSON] та син [PERSON], які були залучені судом до участі у справі у якості її правонаступників. Однак, в подальшому зясувалось, що спадкоємець [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після смерті дружини. Таким чином, єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є [PERSON], до якого у відповідності до ст.1218 ЦК України перейшли усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві [PERSON] на момент її смерті. Частиною 1 ст. 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Такі ж положення містяться в ч.1 ст.120 ЗК України. Оскільки рішенням суду були визнані частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом на імя [PERSON] та [PERSON], як отримані з порушенням вимог закону, а саме, без врахування частки [PERSON] і за останньою було визнано право власності на 17/75 частин житлового будинку, то вимоги [PERSON] про визнання частково недійсним Державного акту про право приватної власності на земельну ділянку, яка розташована по вул. Веригінській, 2 в м.Глухові, виданого [PERSON] на підставі договору купівлі продажу ВСМ № 857747 від 4 жовтня 2005 року, реєстр. № 1-2096 в частині посвідчення за ним права власності на 17/75 вищевказаної земельної ділянки, підлягають задоволенню. Також у відповідності до положень вищевказаних ч.1 ст.377, ч.1 ст.120 ЗК України та ст.1218 ЦК України за [PERSON] слід визнати в порядку спадкування після смерті [PERSON] право власності на 17/75 частини земельної ділянки загальною площею 624 кв. метри, що розташована по вул. Веригінській, 2 в м.Глухові. Щодо решти вимог [PERSON] то суд вважає необхідним відмовити в їх задоволенні виходячи із наступного: Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу В судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечував того факту, що він дійсно не пускав [PERSON] в своє домогосподарство, тобто дійсно чинив останній перешкоди у здійсненні права користування належною їй частиною будинку. Однак, відповідно до положень ч.ч. 1 і 5 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 і 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до положень ч.ч. 1 і 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними; у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. \~\~ А за змістом ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Судом встановлено, що після визнання за позивачкою [PERSON] права власності на 17/75 частини житлового будинку, що розташований по ул.Веригінській, 2 в м.Глухові, остання до подачі цього позову не вчиняла будь-яких дій, спрямованих на конкретне (реальне) визначення подальшої юридичної долі належної їй частини будинку.Тобто, на час звернення до суду із даним позовом, її частка у будинку в натурі виділена не була, так само між сторонами не укладалося жодних договорів щодо встановлення порядку користування належними їй частками будинку. За таких обставин, у суду не має підстав на даний час вважати порушеними права власності позивача та вживати заходи для їх захисту визначеним у позові способом, а саме вселяти позивача [PERSON] до належної йому частини будинку та зобовязати відповідача [PERSON] звільнити виділені позивачу приміщення в будинку та господарські будівлі, оскільки ніяка частина ні житлового будинку ні господарських будівель останньому виділена не була. Також суд не може погодитись із вимогами позивача [PERSON] щодо проведення поділу в натурі житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами та земельної ділянки, що розташовані по вул. Веригінській. 2 в м.Глухові відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 21.01.2014 року, проведеної Сумським відділенням при ХНДІСЕ. Так, з матеріалів справи вбачається, що ухвалою Глухівського міськрайонного суду від 4 листопада 2013 року по даній справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза, на вирішення якої крім інших питань, було поставлене питання про визначення варіантів поділу в натурі домоволодіння, що розташоване по вул. Веригінська, 2 в м. Глухові відповідно до ідеальних часток сторін. 21 січня 2014 року експертом був наданий висновок, за яким той запропонував один варіант поділу вищевказаного житлового будинку та земельної ділянки. Відповідно до цього висновку [PERSON], як співвласнику 58/75 частини будинку, було запропоновано виділити наступні приміщення - по житловому будинку: коридор 1-1, площею 3,6 кв. метри; передпокій 1-4, площею 8,8 кв. метри; житлову кімнату 1-5, площею 5 кв. метри; гардеробну 1-6 площею 7 кв. метри; житлову кімнату 1-7 площею 12,5 кв. метри; житлову кімнату 1-8 площею 15,5 кв. метри; ванну 1-9 площею 9 кв. метри; топочну 1-10 площею 5, 6 кв. метри; тамбур 1 площею 2,6 кв. метри. Виділити по надвірним спорудам: ганок, погріб, гараж, сарай, вбиральню, огорожу № 2, ворота, огорожу № 4. [PERSON], як співвласнику 17/75 частини будинку, запропоновано виділити - по житловому будинку: житлову кімнату 1-3 площею 7,3 кв. метри; житлову кімнату 1-5 площею 15 кв. метри; кухню 1-2, площею 7,8 кв. метри. По надвірним будівлям запропоновано виділити хвіртку та огорожу № 2.При цьому з матеріалів справи вбачається, що загальна житлова площа будинку з прибудовами складає 99, 7 кв. метри. Таким чином, при загальній житловій площі будинку в 99,7 кв. метри, відповідно до її ідеальної частки, [PERSON]І повинна була бути виділена житлова частина будинку площею не більше 22,63 кв. метри. Однак, відповідно до висновку експерта Сумського відділення ХНДІСЕ від 21.01.2014 року, позивачці [PERSON] пропонувалось виділити частину житлового будинку загальною площею 30, 1 кв. метри, що загалом майже на третину більше ніж припадає на її ідеальну долю в будинку. При цьому експерт запропонував виділити [PERSON] лише житлову площу будинку, а відповідачу [PERSON] виділити частину будинку та всі надвірні будівлі та господарські споруди, врахувавши їх як частку в житловому будинку. В звязку із вищевикладеними обставинами, ухвалою суду від 27 червня 2015 року по справі була призначена повторна судова будівельно-технічна експертиза, проведення якої було доручено експертам Київського НДІСЕ. Після проведення дослідження, експерти даної установи у своєму висновку від 27 лютого 2015 року прийшли до категоричного висновку про неможливість поділу в натурі домоволодіння та земельної ділянки по вул.Веригінській, 2 в м.Глухові відповідно до ідеальних часток співвласників цього домоволодіння, надавши відповідне детальне обґрунтування. Крім цього, експертами Київського НДІСЕ було надано чітке обґрунтування чому при проведенні попередньої експертизи, експерт Сумського відділення ХНДІСЕ прийшов до хибного висновку про можливість поділу в натурі спірного домоволодіння. Зокрема, під час визначення можливості розподілу житлового будинку, експертом Сумського відділення ХНДІСЕ не було враховано розташування житлового будинку на земельній ділянці із нестандартною конфігурацією, площу земельної ділянки яка припадає на 17/75 її частину, а також відсутність можливості влаштування каналізації та інших необхідних допоміжних споруд для власника 17/75 частини будинку відповідно до будівельних, а також санітарних норм та правил. За таких обставин суд не може визнати висновок експерта Сумського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. М.С.Бокаріуса від 21 січня 2014 року повним і обєктивним, а тому не бере його до уваги як належний доказ. Тому суд вважає необхідним відмовити позивачу [PERSON] в частині його вимог про поділ в натурі домоволодіння та земельної ділянки, що розташовані по вул..Веригінській, 2 в м.Глухові, поклавши в основу такого рішення висновок судової будівельно-технічної експертизи від 27 лютого 2015 року, проведеної експертами Київського НДІСЕ. Далі, як уже встановлено судом, 4 жовтня 2005 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу [PERSON] придбав у [PERSON] та [PERSON] за 10000 грн. житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по вул. Веригінській, 2 в м.Глухові, при його інвентаризаційній оцінці у 18 191грн. ( т.1 а.с. 32). Також із матеріалів справи вбачається, що на підставі належним чином затверджених проектів, [PERSON] провів капітальну перебудову купленого будинку і відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 27 лютого 2015 року, проведеної експертами Київського НДІСЕ, його ринкова вартість на час дослідження складає 612008 грн. В подальшому, рішенням апеляційного суду Сумської області від 31 січня 2013 року за [PERSON] було визнане право власності на 17/75 частини цього житлового будинку. Таким чином, вартість витрат, які були понесені позивачем [PERSON] на поліпшення належної [PERSON] 17/75 частини будинку складає 133047 грн. 65 коп.( 17/75 частини від його нинішньої вартості за вирахуванням вартості 17/75 його частини на час продажу з врахуванням індексу інфляції). Також судом встановлено, що [PERSON] придбав вищевказаний житловий будинок за договором купівліпродажу, який є відплатним договором, даний договір був нотаріально посвідчений, ніяких спорів та заборон щодо будинку на час укладення цієї угоди не існувало, при цьому покупець не знав і не міг знати про те, що продавці будинку не мали права відчуджувати 17/75 частину цього будинку, тобто [PERSON] в розумінні ч.1 ст.388 ЦК України є добросовісним набувачем. Тому відповідно до ч.4 ст.390 ЦК України [PERSON], як добросовісний набувач, має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо ж такі поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на які збільшилась його вартість.Оскільки в натурі неможливо відокремити ті поліпшення, які [PERSON] здійснив провівши капітальний ремонт в тому числі і належної відповідачу [PERSON] 17/75 частини житлового будинку, то суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 133047 грн. 65 коп. витрат, які були понесені останнім на поліпшення належної відповідачу частини будинку. Також згідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до даного рішення суд задовольняє вимоги позивача в частині визнання частково недійсним державного акту про право власності на землю в частині посвідчення за [PERSON]права власності на 17/75 частини земельної ділянки та в частині визнання за позивачем [PERSON] права власності на цю частину земельної ділянки. Тобто, задоволенню підлягає одна вимога немайнового та одна вимога майнового характеру. Відповідно підлягають відшкодуванню понесені судові витрати на сплату судового збору в сумі 344 грн. 10 коп.( 229 грн. 40 коп. за вимогу майнового та 114 грн. 70 коп. за вимогу немайнового характеру).А витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи, проведеної Сумським відділенням Харківського НДСІ [PERSON], відповідно, відшкодуванню не підлягають. В той же час, суд повністю задовольняє зустрічні позовні вимоги [PERSON] про відшкодування витрат, здійснених на поліпшення майна. Відповідно із [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на оплату судового збору в сумі 1330 грн. 47 коп., 6068 грн. витрат на проведення повторної будівельно-технічної експертизи та 2200 грн. витрат на оплату послуг адвоката (т.2 а.с.183-184). Всього на суму 9598 грн. 47 коп. Тому за вирахуванням судових витрат, які понесла [PERSON] при подачі позовної заяви, стягненню із [PERSON] на користь [PERSON] підлягають 9254 грн. 37 коп. судових витрат.( 9598 грн. 47 коп. 344 грн. 10 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial