Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У вересні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Посилалось на те, що відповідно до нотаріально посвідченого договору пожиттєвого утримання від 03.11.1997 року, їй належить на праві власності жилий будинок за № 20 по вул. Ювілейній в с. Раденськ та земельна ділянка площею 0,2500 га. 03 травня 2011 року між мною та відповідачем був укладений попередній договір купівлі-продажу частини належної мені земельної ділянки площею 0,0324 га, згідно якого останній зобов'язувався придбати у мене вказану ділянку не пізніше 31.12.2011 року за ціною 22000,00 грн. для будівництва на ній торгово-офісного центру. До теперішнього часу земельна ділянка за вказаною адресою належала і продовжує належати мені, оскільки ні в термін, встановлений попереднім договором, ні до цього часу відповідач так і не придбав у мене земельну ділянку під самовільно зведеною і залишеною недобудованою спорудою. Відповідач звівши замість обумовленого сторонами попереднього договору об'єкту кам'яну коробку площею 34,3 кв.м., яку не можна вважати закінченим будівництвом об'єктом нерухомості а лише будівельним матеріалом, втратив інтерес і до подальшого будівництва, і до придбання земельної ділянки. Оскільки основний договір купівлі-продажу земельної ділянки необхідно було укласти до 31.12.2011 року, я зі свого боку вчасно зробила все належне від мене за попереднім договором, замовила виготовлення і отримала до вказаної дати Державний акт на право власності на земельну ділянку. Не заперечувала я і проти укладання основного договору вже після спливу терміну його дії, але відповідач під різними приводами зволікав з його укладенням. 25.07.2013 року я надіслала позивачу листа, в якому повідомила його про припинення попереднього договору та запропонувала усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення вказаної споруди. Із змісту одержаної в середині серпня 2013 року відповіді я остаточно пересвідчилася у відсутності намірів позивача купувати у мене земельну ділянку. На підставі викладеного позивач просила зобовязати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: вул. Ювілейна, буд. 20, в с. Раденськ, Цюрупинського району, Херсонської області шляхом знесення самочинно забудованої споруди, позначеної на плані земельної ділянки літерою Г-1, приведення земельної ділянки у стан, що існував до будівництва та понесені нею судові витрати. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задовольнити. Суду пояснила, що відповідач не виконав свої зобов'язання перед позивачем на підставі умов попереднього договору та вимог законодавства. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідач позов не визнав, суду надав письмові заперечення, та пояснив, що у січні 2012 року позивачка звернулась до Раденської сільської ради із заявою про надання дозволу на легалізацію самочинно збудованої споруди та отримала рішення виконавчого комітету Раденської сільської ради № 07 від 25.01.2012 року про надання дозволу гр. [PERSON] на легалізацію самочинно збудованої споруди. З цього часу всі питання самочинного будівництва можуть бути зняті, а [PERSON] стала власником господарчої будівлі позначеною на плані під літерою «Г». Згідно Договору довічного утримання від 03.10.1997 року [PERSON] набула право власності на житловий будинок в с. Раденськ по вулиці Ювілейній, 20 на плані літ. А з господарчими будівлями, а тепер ще і рішенням виконкому Раденської сільської ради № 07 від 25.01.2012 року узаконила господарчу будівлю під літерою «Г» для обслуговування її житлового будинку. Таким чином, у Позивачки відсутнє право на звернення до суду, а я на час розгляду справи не є належним Відповідачем, а тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору пожиттєвого утримання від 03.11.1997 року, зареєстрованого Херсонським БТІ 04.11.1997 року за № 425 належить на праві власності жилий будинок за № 20 по вул. Ювілейній в с. Раденськ Цюрупинського району Херсонської області. Вказаний будинок з господарськими і побутовими спорудами розташований на земельній ділянці площею 0,2500 га. Право власності на яку підтверджується Державним актом серія ЯК № 827623 від 12 грудня 2011 року виданий на підставі рішення сесії Раденської сільської ради від 30 липня 2009 року № 636. 03 травня 2011 року між позивачем та відповідачем був укладений попередній договір купівлі-продажу частини належної [PERSON] земельної ділянки площею 0,0324 га, згідно якого [PERSON] зобов'язувався придбати у позивача вказану ділянку не пізніше 31.12.2011 року за ціною 22000,00 грн. для будівництва на ній торгово-офісного центру. З у п. 9 попереднього договору вбачається, що позивачка не заперечувала проти будівництва відповідачем об'єкту до укладення основного договору купівлі продажу земельної ділянки. Отримавши дозвіл на будівництво відповідач побудував на земельній ділянці господарчу будівлю розміром 7.30 м. х 4.70 м. в с. Раденськ по вулиці Ювілейній, 20. С судовому засіданні відповідач не заперечував проти того, що дійсно він її побудував. Відповідно до розписки від 13.08.2011 року відповідач визнав факт самовільного будівництва на земельній ділянці спірної споруди і гарантував, що у випадку накладення санкцій органами місцевого самоврядування чи державними органами відповідач сплатить штраф за самовільно збудовану споруду. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Визнання такого права судом за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, можливе за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Фактично ж земельна ділянка за вказаною адресою належала і продовжує належати позивачу, оскільки ні в термін, встановлений попереднім договором, ні до часу розгляду справи в судовому порядку відповідач так і не придбав у [PERSON] земельну ділянку під самовільно зведеною і залишеною недобудованою спорудою. Відповідно до ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Позивач дійсно мала намір продати відповідачу частину належної їй земельної ділянки площею 0, 0324 га, для чого і підписала попередній договір в запропонованій відповідачем редакції. З листа позивачки від 25.07.2013 року вбачається, що відповідач повідомлений про припинення попереднього договору та запропоновано відповідачу усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення вказаної споруди або її продажу мені за погодженою між нами ціною. Із змісту одержаної в серпня 2013 року відповіді вбачається, що у відповідача відсутні наміри купувати у [PERSON] земельну ділянку. Стаття 152 Земельного кодексу України дає право землекористувачу вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці права не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Статтею 376 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Заперечення відповідача стосовно відмовлення в задоволенні позовної заяви є необґрунтованими, так як відповідач самостійно збудував споруду на земельній ділянці позивача про що йому було відомо, а тому господарча будівля розмром 7.30 м. * 4.70 м. в с. Раденськ по вулиці Ювілейній, 20 підлягає знесенню. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного,

Outcome: approved