Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

У вересні 2013 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про продовження строку для прийняття спадщини після смерті [INFO] року [PERSON]. Вимоги обгрунтовані тим, що [INFO] року помер батько позивачки - [PERSON], після його смерті якого відкрилася спадщина, яка була прийнята за заповітом [PERSON]. Позивач у встановлений строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька не зверталася, бо дізналася про його смерть лише влітку 2013 року. Вона постійно мешкає у Бердянську Запорізької області, а батько мешкав в м.Феодосії з новою родиною. Останній раз вона спілкувалася з батьком в 1985 році, потребувала стороннього догляду та утримання, а батько більше не підтримував стосунків. Позивач є інвалідом 3 групи з дитинства безстроково. Свідоцтво про смерть батька позивач отримала 29.07.2013 року, після чого й звернулася до нотаріальної контори з приводу отримання спадщини на обов'язкову частку у спадщині, на що 23.09.2013 року отримала відмову. У прийнятті заяви було відмовлено через пропуск строку для прийняття спадщини, рекомендовано звернутися з позовом до суду. Позивач, її представник в судове засідання не з'явилися, подана заява, згідно якої вимоги позову підтримані. Представник відповідача також подала заяву про розгляд у відсутності, просила відмовити у задоволенні позову, вважає вимоги безпідставними, такими, що не підтверджені належними доказами. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно Свідоцтву про смерть від 29.07.2013 року [PERSON] помер [INFO] року (а.с.4). Позивач 23.09.2013 року звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] (а.с.8,9). Постановою від 23.09.2013 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], що помер [INFO] року (а.с.7). Підставою відмови зазначено пропуск строку, визначеного ст.1270 ЦК України, а також зазначено, що у спадковій справі № 1147/2003 08.07.2004 року відбулася видача свідоцтва про право на спадщину, згода спадкоємців, що прийняли спадщину, на включення інших осіб до кола спадкоємців відсутня та прийнята бути не може. Будь-яких доказів сумісного проживання зі спадкодавцем заявником не надано, і вона не може вважатися спадкоємцем, що прийняв спадщину. За даними спадкової справи, заведної після смерті [PERSON], померлого [INFO] року (а.с.40-57), відповідачем 08.07.2004 року отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, реєстровий номер 1968, 1970. Позивач зареєстрована в м.Бердянську Запорізької області з 26.11.1984 року, що підтверджується відповідними довідками від 22.01.2014 року, є інвалідом з дитинства 3 групи (а.с.5, 6, 89-90). В силу ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1270 ЦК України (в редакції 2003 року) встановлено строк для прийняття спадщини - 6 місяців із дня відкриття спадщини. Згідно із ст. 1272 ч.3 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини за поважною причиною, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання їм заяви про прийняття спадщини. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України (2003 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Так, з урахуванням часу відкриття спадщини, у спірних правовідносинах підлягають застосуванню відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. В силу положень ст.550 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), строк для прийняття спадщини, встановлений ст.549 Кодексу (шестимісячний строк), може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів наведений в статті 16 ЦК України. Відповідно до частини 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Аналізуючі надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позивач не довела наявність у неї з часу відкриття спадщини будь-яких перешкод, причин, пов'язаних з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, та реалізації власних спадкових прав, а обставини, на які вона посилається, беручі до уваги тривалість пропуску строку - 10 років, не можна визнати поважними для продовження пропущеного строку, оскільки це не підтверджено відповідними належними та допустимими доказами. З урахуванням наведеного, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed