Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

У березні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» (надалі АТ КБ «Приват Банк») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідач 27 листопада 2012 року отримав кредит у розмірі 11000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 «Умов та Правил надання банківських послуг», де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку та дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідач [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами Банку» складає між ним та позивачем договір, що підтверджується підписом у заяві. [PERSON] не виконував належним чином умови зобов`язання, кредит не погашав, відсотки не сплачував, чим порушив права кредитора. Внаслідок цього станом на 18 лютого 2019 року загальна сума заборгованості по кредиту становить 32340 гривень 66 копійок, з яких: тіло кредиту - 15996 гривень 65 копійок, заборгованість за простроченим тілом кредитом - 6088 гривень 88 копійок, заборгованість за нарахованими відсотками - 0 гривень 0 копійок, пеня за прострочене зобов`язання - 8038 гривень 91 копійка, пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень - 200 гривень, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 гривень (фіксована частина), 1516 гривень 22 копійки (процентна складова). За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати в розмірі 1921 грн. У строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач відзив на позовну заяву не надав. Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21 березня 2019 року вказана позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Будь-які інші процесуальні дії у справі не проводилися. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Згідно поданої заяви просив проводити розгляд справи у його відсутності. При цьому не заперечував проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився та не подав відзив, а тому суд, враховуючи думку представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, постановив ухвалу про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Суд, встановивши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню зважаючи на таке. Суд установив, що 27 листопада 2012 року [PERSON] звернувся з письмовою анкетою-заявою (б/н) до ПАТ КБ «ПриватБанк» про надання їй кредиту у розмірі 11000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У заяві відповідач висловив згоду з тим, що заява разом із Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифи складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Таким чином, між сторонами склались кредитні правовідносини, які регулюються параграфом 2 (кредит) глави 71 Цивільного кодексу України. Згідно із ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Таким чином, кредитодавець взяті на себе зобов`язання за спірним кредитним договором виконав та надав грошові кошти відповідачу у вигляді кредитного ліміту на кредитну картку. Тобто виконав зі своєї сторони умови договору, у відповідності до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України. Щодо виконання зобов`язань за кредитним договором від 27 листопада 2012 року зі сторони відповідача, то останній ухиляється від їх виконання. Відповідно до розрахунку заборгованості за спірним кредитним договором заборгованість [PERSON] станом на 18 лютого 2019 року склала 32340 гривня 66 копійок, з яких: тіло кредиту - 15996 гривень 65 копійок, заборгованість за простроченим тілом кредитом - 6088 гривень 88 копійок, заборгованість за нарахованими відсотками - 0 гривень 0 копійок, пеня за прострочене зобов`язання - 8038 гривень 91 копійка, пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень - 200 гривень, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 гривень (фіксована частина), 1516 гривень 22 копійки (процентна складова). Розрахунок є належним доказом розміру заборгованості, що виникла в зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором, оскільки відповідачем такий розрахунок не оспорений, хоча остання мала таку можливість. Відтак, враховуючи, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки передбачені договором кредиту належним чином не виконав, суд прийшов переконання, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту, сплати процентів та пені через несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов`язань є обґрунтованими. Суд приймає аргументи позивача, що наведені останнім як підстави для стягнення заборгованості, яка виникла за кредитним договором від 27 листопада 2012 року № б/н, адже такі стверджуються належними і допустимими доказами. Водночас, суд не вбачає підстав для стягнення з [PERSON] штрафів в сумі 500 гривень та 1516 гривень 22 копійки, з огляду на наступне. Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг при порушенні Клієнтом строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим Договором, більш ніж на 30 днів, Клієнт зобов`язаний сплатити Банку штраф, розмір якого встановлено тарифами договору. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Умовами та Правилами надання банківських послуг, а саме п. 2.1.1.12.6.1 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору на суму від 100 гривень. Згідно з п. 2.1.1.7.6 цих Умов сторонами передбачена сплата штрафу, як виду цивільно-правової відповідальності за порушення кожного грошового зобов`язання. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні таких норм права. Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що порушене право позивача підлягає захисту, шляхом задоволення позову частково. Разом із тим, суд застосовує спеціальні норми ст.ст. 549, 1054 Цивільного кодексу України, які регулюють спірні правовідносини та на які вірно посилався позивач АТ КБ «Приват Банк» у поданому позові. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1805 гривень 74 копійки судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial