Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Вознесенської райдержадміністрації про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування в якому вказувала, що 09 травня 1997 року померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з належного їй за життя майна та майна, що було прийняте нею, проте не оформлене в порядку спадкування після смерті її чоловіка [PERSON]. Зокрема останні за життя на момент розпаювання земель КСП «Воронівка» були членами цього підприємства, мали право на земельну частку (пай) та були включені до додаткового списку пайовиків, які мають право на земельну частку (пай), проте не отримали сертифікати, які підтверджують їх право. В зв'язку з цим позивачка позбавлена можливості оформити спадщину у вигляді паїв, а тому просила в судовому порядку визнати за нею в порядку спадкування право на земельну частку (пай) розміром 7,46 умовних кадастрових гектарів в межах території Воронівської сільської ради після смерті [PERSON], а також право на земельну частку (пай) розміром 7,46 умовних кадастрових гектарів в межах території Воронівської сільської ради після смерті [PERSON] до якої це право перейшло в порядку спадкування після смерті [PERSON] В зв'язку з подачею позивачкою уточненого позову з іншим складом відповідачів ухвалою суду від 27 жовтня 2015 року до участі в справі в якості відповідачів залучено Воронівську сільську раду та Управління Держземагенства у Вознесенської районі. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Представники відповідачів: Вознесенської райдержадміністрації - [PERSON], Воронівської сільської ради - [PERSON], Управління Держземагенства у Вознесенському районі [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали повністю. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON], її представника [PERSON], представників відповідачів: Вознесенської райдержадміністрації - [PERSON], Воронівської сільської ради - [PERSON], Управління Держземагенства [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до висновку про можливість часткового застосування передбачених ст. 174 ЦПК України наслідків визнання відповідачем позову в частині, що не суперечить вимогам закону. При цьому судом встановлено, що 09 травня 1997 року померла мати позивачки [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з належного їй за життя майна та майна, що було прийняте нею, проте не оформлене в порядку спадкування після смерті її чоловіка [PERSON] (який помер 29 березня 1997 року). Зокрема останні за життя на момент розпаювання земель КСП «Воронівка» були членами цього підприємства, мали право на земельну частку (пай) та були включені до додаткового списку пайовиків, які мають право на земельну частку (пай) розміром 7,46 умовних кадастрових гектарів кожен, проте не отримали сертифікати, які підтверджують їх право. Позивачка, як спадкоємець першої черги за законом, у встановленому порядку прийняла спадщину після смерті матері, проте нотаріус відмовляє їй в оформленні спадкових прав щодо спірних паїв в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів, що підтверджують права спадкодавця на паї. Відповідно до п.п. 2, 5 Указу Президента України №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Право на земельну частку (пай) підтверджується сертифікатом. Згідно п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. При цьому, відповідно до п. 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). З матеріалів справи, зокрема довідки виконкому Воронівської сільської ради Вознесенського району (а.с. 10) вбачається, що 01 січня 1997 року КСП «Воронівка» отримало Державний акт на право колективної власності на землю. Правовстановлюючий документ не зберігся. Також затверджено список членів підприємства, які мають право на отримання земельної частки (паю). Зокрема рішенням зборів уповноважених членів КСП «Воронівка» від 21 січня 2000 року (протокол №1) затверджено додатковий список осіб, які мають право на земельну частку (пай). При цьому до списку членів підприємства, які мають право на земельний пай розміром 7,46 га. як такі, що помилково пропущені під час складання первісного списку внесено [PERSON] та [PERSON] Запропоновано спадкоємцям цих осіб отримати сертифікати про право на земельну частку (пай). Проте 12 листопада 2012 року ПСП «Воронівка» (як правонаступник КСП «Воронівка») ліквідовано. Таким чином [PERSON] та [PERSON] вважаються такими, що на законних підставах набули право на земельну частку (пай), а тому це майно вважається таким, що ввійшло до складу спадкового майна. Оскільки перехід спадщини здійснювався до 01 січня 2004 року, а тому правовідносини спадкування регулюються нормами Цивільного кодексу України 1963 року. Згідно ст. 524 ЦК України (1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За загальним правилом, до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини та які не припинилися з його смертю. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. З положень ст. 548 ЦК України (1963 року) вбачається, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 ЦК України (1963 року) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня її відкриття він подав відповідну заяву про прийняття спадщини або вчинив дії, що свідчать про вступ у володіння або управління спадковим майном. В матеріалах справи є достатні докази належності спадкодавцю спірного майна (в тому числі переходу до спадкодавця частини майна в порядку спадкування), а тому воно вважається таким, що ввійшло до складу спадщини. Позивачка, як спадкоємець першої черги за законом, належним чином прийняла спадщину після смерті матері. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину або мають право на її обовязкову частку, судом не виявлено. Враховуючи те, що позивачка не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, зокрема через органи нотаріату, а тому суд вважає, що цивільне право [PERSON] підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на спірні паї в порядку спадкування за законом. Таким чином вимоги [PERSON] до Вознесенської райдержадміністрації та Воронівської сільської ради Вознесенського району підлягають задоволенню. Проте суд вважає, що Управління Держземагенства у Вознесенському районі не є належним відповідачем по даній справі, оскільки належними відповідачами в спадкових спорах є спадкоємці, які претендують на отримання спадщини, в разі їх відсутності орган влади (місцевого самоврядування) за місцем знаходження спадщини, а належними відповідачами в спорах щодо права на пай є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі (лише в разі вирішення питання про виділ паю в натурі), а тому в задоволенні позову до цього відповідача слід відмовити.

Outcome: approved