Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

У вересні 2013 року [PERSON] звернулася до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON] про примусове виселення з квартири. У своєму позові посилалась на те, що є співвласником квартири [ADDRESS]. Іншим співвласником вказаного житла є її онучка - [PERSON] Останні роки онука проживає в квартирі разом зі своїм співмешканцем - [PERSON] Однак стосунки у них (позивачки) з відповідачем не склалися. Постійні конфлікти та сварки впливають на її здоров'я. Неодноразові звернення з приводу сварок до правоохоронних органів та проведення з відповідачем профілактичних бесід не дають бажаних результатів, а навпаки, викликають ще більшу агресію з боку онуки та її співмешканця. В травні 2013 року її побила знайома онуки, у зв'язку з чим їй було спричинено легкі тілесні ушкодження. Вважає, що відповідач працює лікарем в Чернівецькій обласній психіатричній лікарні, у зв'язку з чим постійно погрожує запроторити її до психлікарні. Він навіть декілька разів викликав бригаду медичної допомоги. Онука повністю підтримує відповідача та повністю заперечує негідне відношення відповідача до неї. Іншого окремого житла у неї немає, а відповідач відмовляється добровільно звільнити квартиру та виселитися, у зв'язку з чим вона вимушена звернутися до суду. Просила позов задовольнити та виселити відповідача [PERSON] із займаної ним квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що проживає у спірній квартирі разом зі своєю дружиною [PERSON] та її бабусею [PERSON] Його дружина також є співвласником квартири, тому він вселився туди за її згодою. Вважає, що доводи позивачки про те, що він нібито знущається з неї, погрожує їй та веде себе негідно по відношенню до неї є надуманими та нічим не обґрунтованими. Він дійсно працює лікарем, але не психіатром та не в Чернівецькій обласній психіатричній лікарні. Насправді, лікує дітей хворих на ВІЛ-інфекцію. Оскільки він працює на двох роботах, вдома з'являється лише пізно ввечері. Іноді у них з [PERSON] справді виникали непорозуміння, але це було виключно за ініціативи бабусі. Як приклад: їй не сподобалось, що він встановив антену на даху. Підтвердив, що декілька разів дійсно викликав бригаду швидкої допомоги до бабусі, але це було тоді, коли вона ломом вибивала шибки у їх з дружиною кімнаті та двері. Натомість, позивачка періодично звертається в міліцію із заявами на нього. Однак жодних рішень щодо притягнення його до відповідальності з цього приводу не приймалося. Просив у задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] під час розгляду справи також заперечувала щодо задоволення позову. Пояснювала, що разом з позивачкою є співвласником квартири [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] є її бабусею. Разом з ними раніше жила ще мати, але вона рік тому померла. Відповідач [PERSON] - її громадянський чоловік. В квартиру він вселився за її згодою. Вказувала, що ініціатором конфліктів є сама позивачка, яка постійно вигадує якісь історії та провокує чоловіка. Ніхто ніколи її не бив, не ображав та не чіпав, а бабуся поводить себе так в силу свого віку. Категорично заперечувала проти задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, покази свідка, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступних підстав: Так, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Відповідач [PERSON] є громадянським чоловіком [PERSON] та вселився у спірне помешкання за її згодою. Статтею 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Право вимагати у судовому порядку виселення членів сім'ї, власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст.157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч.1 ст.116 цього Кодексу, зокрема, якщо вони систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними. Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.17 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо. Як було встановлено судом, 08 липня 2013 року за зверненням [PERSON] було проведено перевірку з приводу протиправних дій [PERSON] Перевіркою було встановлено, що 06 липня 2013 року [PERSON] встановив без згоди [PERSON] на даху антену, в результаті чого пошкодив дах. У зв'язку з цим, з [PERSON] було проведено профілактично - роз'яснювальну бесіду, в ході якої винесено офіційне попередження про неприпустимість вчинення протиправної поведінки (а.с.11). Крім того, на підтвердження своїх позовних вимог позивачкою було надано висновок про розгляд її звернення на дії [PERSON] від 14.03.2013 року, акт судово-медичного дослідження від 20.05.2013 року, а також відповіді Чернівецької міської ради, Першотравневої районної ради м.Чернівці на її звернення (а.с.12; 14-15;17-19). Разом з тим, суд вважає, що вказані докази не доводять позовних вимог [PERSON] Так, висновок про розгляд звернення позивачки на дії [PERSON] від 14.03.2013 року стосується дій її онуки - [PERSON] (третьої особи). З акту судово-медичного дослідження від 20.05.2013 року вбачається, що 18 травня 2013 року у [PERSON] сталася сварка з її онучкою [PERSON] Під час сварки [PERSON] була побита знайомою онуки на ім'я «[PERSON]». Відповіді надані органами місцевого самоврядування на звернення [PERSON] стосуються виділення їй окремого житла (квартир №6 та 11 по [ADDRESS]). Також в судовому засіданні було допитано у якості свідка [PERSON], яка суду пояснила, що являється сусідкою [PERSON] Одного разу вона стала свідком того, як двері в будинок були зачинені і онучка [PERSON] разом зі своїм чоловіком не впускали бабусю додому, у зв'язку з чим, вона взяла лом і стукала ним у двері. Проаналізувавши наведені вище обставини справи та письмові докази, суд вважає, що позивачкою [PERSON] не доведено суду факту систематичного порушення правил співжиття відповідачем [PERSON], а також того, що заходи запобігання і громадського впливу відносно нього виявилися безрезультатними. Крім того, як вже зазначалося вище, у спірне помешкання відповідач вселився за згодою іншого співвласника - [PERSON], яка є його громадянською дружиною.

Outcome: dismissed