Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] та у березні 2016 р. [PERSON] звернулись до суду з позовом про визнання договорів позики удаваними та визнання договорів поруки такими, що припинені (а.с.3-5, 44-45, 97-100,132-133). Свої вимоги мотивують тим, що 26.06.2007 року між [PERSON] та [PERSON], а також між [PERSON] та [PERSON] було укладено договори поруки, згідно яким вони поручились перед [PERSON] за виконання зобовязання [PERSON] перед [PERSON] за договором позики від 26.06.2007 року в сумі 3\~000 дол. США. [PERSON] свої зобовязання за договором позики виконав у повному обсязі та повернув грошові кошти [PERSON] у повному обсязі ще в 2008 році. Проте в лютому 2016 року вони дізнались, що у провадженні Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та до них про стягнення грошових коштів за вказаним договором позики. За вказаним позовом [PERSON] просить суд стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на його користь за розпискою від 26.06.2007 року 70\~539 грн. боргу і 76\~172 ,40 грн. відсотків, а всього 146\~711,40 грн. Вважають договори позики, укладені 26.06.2007 р. між [PERSON] та ними, удаваними, оскільки, насправді вони укладали із [PERSON] договори поруки. Крім того, просили визнати договори поруки такими, що припинені, оскільки на протязі року з дня укладання вказаних договорів, тобто з 26.06.2007 р., позивач до них не звертався з вимогами, а у договорах поруки строк її дії не зазначено. Додатково просили суд поновити їм строк із зверненням до суду (а.с.35, 132-133). Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.06.2017 р. вказані позовні вимоги обєднано в одне провадження (а.с.41). Позивач [PERSON], яка виступає і представником позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Представник [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив суд застосувати строк позовної давності (а.с.102). Заслухавши позивача,представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Так, з копії розписки від 26.06.2007 р. вбачається, що [PERSON] отримав у борг від [PERSON] грошову суму в розмірі 3\~000 дол. США під 3 % щомісячних з датою повернення за першою вимогою (а.с.9). На цьому ж аркуші після розписки [PERSON] міститься запис, складений [PERSON], та її підпис, що вона разом із [PERSON] взяла в борг для сумісного бізнесу у [PERSON] 3\~000 дол.США. У разі неповернення вказаного боргу [PERSON] зобовязується його повернути одноособово в сумі 3\~000 дол.США та 3 % місячних за першою вимогою (а.с.9). На цьому ж аркуші, нижче, після запису, складеного [PERSON], міститься запис, складений [PERSON] аналогічного змісту, а саме, що вона разом із [PERSON] взяла в борг для сумісного бізнесу у [PERSON] 3\~000 дол.США. У разі неповернення вказаного боргу [PERSON] зобовязується його повернути одноособово в сумі 3\~000 дол.США та 3 % місячних за першою вимогою (а.с.9). У судовому засіданні позивач [PERSON] суду зазначила, що ні вона, ні позивач [PERSON] ніколи субєктами підприємницької діяльності не були та не реєструвались. Вказані обставини спростовані не були. Відповідно до ч.1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Як визначено п.25 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. Удаваний правочин не має іншої мети, ніж приховування іншого правочину. Отже, аналізуючи окремі тексти вищевказаних розписок, суд не вбачає наявність спільної мети позивачів та відповідача укласти три окремі договори позики з метою приховування двох договорів поруки, тим паче, укладених на одному і тому ж аркуші. На підставі чого у задоволенні позовних вимог щодо визнання договорів позики удаваними договорами слід відмовити. Разом з цим, підлягають задоволенню позовні вимоги щодо визнання договорів поруки такими, що припинені, з наступних підстав. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 546 визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Так, відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки\~\~поручитель поручається\~\~перед кредитором боржника за виконання ним\~\~свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання\~\~боржником. Згідно з ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного\~\~боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено\~\~договором поруки. Аналіз вищевказаних двох текстів від імені [PERSON] та [PERSON], викладених на одному аркуші, але окремо від розписки та окремо один від іншого, та самої розписки [PERSON] свідчить про укладення між [PERSON] і [PERSON] та між [PERSON] і [PERSON] двох окремих договорів поруки. Частиною 1 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання\~\~припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених\~\~договором або законом. Підстави\~\~припинення\~\~зобов'язання\~\~передбачені\~\~ст. ст. 599-601, 604-\~\~\~\~\~\~\~\~609 ЦК України. Зокрема ч.4 ст. 599 України (що діяла на час існування відносин) передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. З копії ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.06.2015 р. вбачається, що [PERSON] звернувся до поручителів [PERSON] та [PERSON] з вимогою у 2015 році (а.с.34). Доказів щодо звернення з вимогами до поручителів до 2015 р. суду надано не було. Отже, договори поруки були припинені 26.06.2008 р. Крім того, суд приходить до висновку і щодо можливості поновлення строку позивачам із зверненням з позовами про визнання договорів поруки такими, що припинені відповідно до ч.5 ст. 267 ЦК України (якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту), оскільки раніше [PERSON] із позовом про стягнення сум за договором позики від 26.06.2007 р. до суду не звертався, а згідно поясненням [PERSON] [PERSON] зобовязання за договором позики виконав. При цьому, факт виконання зобовязання за договором позики від 26.06.2007 р., судом у даному провадженні не встановлюється. На підставі викладеного,

Outcome: partial