Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

у березні 2017 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд в рахунок погашення заборгованості стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Порше Мобіліті» на загальну суму 493380 грн 19 коп. звернути стягнення на предмет застави транспортний засіб марки VW, модель Polo, кузов [NUMBER],об'єм двигуна 1390 куб. см., рік випуску 2013, червоного кольору, реєстраційний номер [NUMBER], шляхом його реалізації на публічних торгах відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», встановивши його початкову вартість у розмірі 155373 грн 19 коп., та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 09.07.2013 між сторонами укладено кредитний договір №5000961 відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 132067 грн 21 коп., строком на 60 місяців зі змінною процентною ставкою з цільовим призначенням для придбання автомобіля, а відповідач зобов'язалася прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит у повному обсязі, сплатити проценти за користування кредитом, також відповідно п.1.6. умов кредитування, для забезпечення виконання зобов'язання відповідачем цим договором забезпечується заставою майна, а саме вищезазначеного транспортного засобу, який відповідач передала в заставу, однак з лютого 2015 р. відповідач почала порушувати умови кредитного договору, шляхом несвоєчасної сплати, внаслідок чого виникла заборгованість, згідно чого 20.06.2015 ПНКМНО Хижняком А.В. було вчинено виконавчий напис №840 про звернення стягнення на предмет застави, проте станом на 08.03.2017 автомобіль не розшукано, звернення стягнення не здійснено, а заборгованість за договором не сплачена, окрім цього позивач поніс витрати у зв'язку із супроводженням процесу стягнення заборгованості, на підставі чого позивачу мають бути компенсовані збитки. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просив задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, зазначивши, що позовні вимоги є необґрунтованими не підтвердженими належним чином доказами у справі та базуються на припущеннях, а тому є безпідставними. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 09.07.2013 між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] укладено кредитний договір №50009611 відповідно до якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 132067 грн 21 коп., строком до 60 місяців, зі змінною процентною ставкою з цільовим призначенням для придбання автомобіля, а відповідач зобов'язалася прийняти, належним чином використовувати і повернути кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за користування кредиту, а також інші платежі (а.с. 13-16). Відповідно до п. 1.3.1. договору розмір платежів, що підлягають сплаті відповідачем у повернення кредиту і графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору. Відповідно до п. 3.2.1. умов кредитування, у випадку порушення відповідачем терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту відповідно до графіка погашення кредиту та/або сплати за користування кредитом на строк щонайменше 1 (один) календарний місяць. Позивач має право визнати повернення кредиту таким, що настав та/або вимагати дострокового розірвання договору (а.с. 19). Так, з лютого 2015 р. позивач почала порушувати свої зобов'язання за договором щодо оплати щомісячних платежів повернення кредиту, погоджених у графіку погашення кредиту, сплачуючи їх з порушення встановленого строку, таким чином станом на 08.03.2017 у відповідача існує заборгованість перед позивачем за несплаченими платежами по кредиту за договором на загальну суму у розмірі 30221 грн 91 коп. (а.с. 31-34). У зв'язку із невиконанням умов договору належним чином позивач неодноразово надсилав на адресу відповідача листи про сплату заборгованості, а саме: 17.02.2015, 04.03.2015, 18.03.2015, 03.04.2015, 17.04.2015, 05.05.2015, 19.05.2015, 03.06.2015 (а.с. 35-45). 03.07.2015 через невиконання зобов'язанням відповідача надіслав на її адресу вимогу щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором вих.№50009611 від 03.06.2015 (а.с. 46, 47). Таким чином, враховуючи те, що відповідач отримала вимогу 11.07.2015, останнім днем повернення кредиту та заборгованості було 10.08.2015 (а.с. 48). Станом на 08.03.2017 (дата складання позову) сума заборгованості за кредитом становить еквівалент у гривні 11155 доларів США 15 центів, курс ПАТ «Креді Агріколь Банк» станом на 07.03.2017 складав 26,930 грн за 1 долар США (а.с. 49), сума кредиту, яка підлягає поверненню становить: 11144,15* 26,930 = 300111 грн 96 коп. Згідно ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно умов кредитного договору процентна ставка становить 9,90% річних, сума кредиту складає 30111 грн 96 коп., кількість днів простроченя сплати суми кредиту 586 днів з 01.08.2015 по 08.03.2017, розмір процентів за користування кредитом розраховується: 300111,96 *9,9%*586/360=48363 грн 04 коп. Відповідно до п. 8.2 Договору, у разі порушення відповідачем терміну повернення кредиту, визанченого у ст. 3.3 за вийнятком умови порушення відповідачем терімну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту відповідно до графіка погашення кредиту, передбаченої в ст. 3.2.1. відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 20% від суми кредиту, який розраховується наступним чином 132067,21*20%=26413 грн 44 коп. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України божник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. При цьому 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України за своєю правовою природою є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов'язань та можуть стягуватися поряд з пенею. Таким чином 3% річних розраховуються так: 3%-СЗ*3%/365*КДП, отже порушення терміну оплати чергового платежу повернення кредиту за договором відповідач зобов'язаний сплатити за період з 16.02.2015 по 08.03.2017 3% річних у розмірі 15964 грн 33 коп. Щодо розміру інфляційних витрат від інфляційних процесів встановлено, що інфляційні витрати = СІхСЗ, при цьому сукупний індекс інфляції розраховується наступним чином: СІ=(Ш1/100)х(І2/100)х(Іх/100), де І1 індекс інфляції за перший місяць; І2 індекс інфляції за другий місяць, тому у зв'язку із порушенням терміну оплати чергового платежу за кредит за період з 16.02.2015 по 08.03.2017 становить 8885 грн 98 коп. Також позивач просить стягнути з відповідача суму пені у розмірі 5854 грн 30 коп., за порушення терміну оплати чергового платежу з повернення кредиту. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Згідно п. 81.1. договору у разі порушення відповідачем терміну оплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту, відповідач сплачує позивачеві пеню у розмірі 10% річних від суми заборгованості за кожний день прострочення до моменту повного погашення заборгованості. Натомість позивачем не подано розрахунок нарахування пені за період з 16.02.2015 по 08.03.2017 та виписки по рахунку відповідача по справі, які повинні бути належним чином оформлені та містити печатку і підпис уповноваженої особи банку є доказами в розумінні ст. 95 ЦПК України та містити інформацію щодо предмета доказування, тому в частині стягнення розміру пені слід відмовити. Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до укладеного між сторонами договору та ст.ст. 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки. Згідно п. 1.6. умов кредитування, виконання зобов'язання відповідача перед позивачем забезпечується заставою майна, відповідно до укладеного між сторонами договору застави транспортного засобу №50009611 від 12.07.2013 за яким відповідачем було передано у заставу транспортний засіб марки VW, модель Polo, кузов [NUMBER], об'єм двигуна 1390 куб. см., рік випуску 2013, червоного кольору, реєстраційний номер [NUMBER], заставною вартістю 155373 грн 19 коп. (а.с. 18, 25-30). Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України, право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про заставу» застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання. Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Також 20.06.2015 ПНКМНО Хижняком А.В. вчинено виконавчий напис №840 про звернення стягнення на предмет застави (а.с. 40). Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Пунктом 2.3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов'язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду. Згідно положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Однак, боржником не виконано зобов'язань, визначених Договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування, що підтверджується розрахунком суми заборгованості по договору. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. З матеріалів справи вбачається, що позичальник своїх зобов'язань за договором належним чином не виконував, перестав сплачувати щомісячні платежі з погашення кредиту та процентів. Щодо збитків, завданих позивачу у зв'язку із порушенням відповідачем свої обов'язків. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Позивач вважає, що йому має бути компенсовано збитки, заподіяні у зв'язку з неналежним виконанням умов договору у розмірі 52013 грн 36 коп., оскільки позивач був змушений звернутися до спеціалізованих організацій, а саме: ТОВ «Тріпл Сі» для супроводження процесу повернення заборгованості, внаслідок чого він поніс витрати у розмірі 52013 грн 36 коп. Відповідно до п. 4. договору про надання юридичних послуг зазначено перелік обставин, що випливають у зв'язку з порушенням виконання обов'язків сторонами та спосіб відшкодування шкоди, а отже питання про поверненню коштів позивачу за неналежне надання юридичних послуг повинно бути врегульовуватися між сторонами вищевказаного договору. Відповідно до п. 7.7. договору про надання юридично-консультаційних послуг (а.с. 57) передбачено, що у випадку порушення Виконавцем вимог чинного законодавства Замовник не несе відповідальності за дії та наслідки таких дій Виконавцем, а отже питання про поверненню коштів позивачу за неналежне надання юридично-консультаційних послуг також повинно бути врегульовуватися між сторонами вищевказаного договору. Статтею 22 ЦК України установлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно процесуальним законодавством. Витрати по оплаті юридичних послуг не відносяться до збитків у розумінні ст. 22 ЦК України, а є витратами на професійну правничу допомогу, що відносяться до судових витрат (ст.ст. 133, 137 ЦПК України). При наданні належних доказів та розрахунків такі витрати можуть підлягати розподілу у порядку, встановленому ст. 141 ЦПК України. Беручи до уваги викладене суд приходить висновку про відмову у цій частині позоних вимог, оскільки збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Витрати по оплаті юридичних послуг не відносяться до збитків у розумінні ст. 22 ЦК України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Таким чином, витрати на правову допомогу можуть бути стягнуті на користь позивача у розмірі не більшому ніж визначено вищевказаним Законом, однак позивачем у судовому засіданні не надано доказів того, скільки часу було витрачено адвокатом на вчинення процесуальних дій поза судовим засіданням, що унеможливлює розрахунок граничного розміру витрат, який підлягає стягненню з відповідача, а отже в задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 12000 грн. 00 коп. належить відмовити. З урахуванням доказів, оцінку яким суд дав вище, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 399738 грн 45 коп. та з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 5996 грн 07 коп. (399738,45 грн. х 100% : 493380,19 грн. = 81 % х 7400,70) Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 5996 грн 07 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial