Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

У березні 2021 року на адресу Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] у якій позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за несвоєчасне повернення позики у розмірі 28916,60 гривень. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.04.2016 року стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 66282,55 гривень. 22.07.2016 року Бориспільським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області було відкрито виконавче провадження №51739450 про стягнення з [PERSON] на користь позивача боргу у розмірі 66282,55 гривень та виконавче провадження №51738805 про стягнення з [PERSON] на користь позивача боргу у розмірі 66282,55 гривень. 26.07.2016 та 23.08.2016 Бориспільським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області було накладено арешт на все майно належне відповідачам. Однак, стягнутий рішенням суду борг відповідачами в повній мірі до теперішнього часу не погашено. З цих підстав позивач, просить суд за період 02.05.2018 року по 28.02.2021 року стягнути з відповідачів: 3% річних- 3887,07 гривень, інфляційні нарахування- 7817,30 гривень, та у відповідності до ст. 1048 ЦК України проценти на рівні облікової ставки НБУ- 17212,23 гривень. Ухвалою судді від 02 квітня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. У судове засідання позивач не з`явився. До суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні (а.с.35). Відповідачі у судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2016 року стягнуто солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 53000 гривень, інфляційні нарахування у розмірі 3074 гривень, проценти на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 9756,06 гривень, 3% річних у розмірі 452,49 гривень, а всього 66282,55 гривень та судовий збір у розмірі 331,41 гривні з кожного відповідача (а.с.8-10). Вищевказане рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області набрало законної сили 06 травня 2016 року. (а.с.10). З досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що на виконання рішення суду за місцем роботи відповідача [PERSON] в ТОВ «ПОЛІМЕРШПАГАТ» з жовтня 2017 року із заробітної плати відповідача утримуються кошти, які перераховуються позивачу, зокрема в рахунок погашення основного боргу, ним отримано кошти: 10.10.2017 року - 463,68 гривень, 10.11.2017 року - 463,68 гривень, 20.12.2017 року - 463,68 гривень, 05.04.2018 року - 463,68 гривень,16.04.2018 року - 550,62 гривні, 24.04.2018 - 550,62 гривні, 02.05.2018 року - 550,62 гривень (а.с.18-24). Таким чином, заборгованість за сумою позики становить 45782,08 гривень (49288,66 - 3056,58). Згідно вимог ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч.1 та ч.3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ч.1,4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу,яка його порушила. Однак, відповідачі належним чином свого зобов`язання щодо погашення кредиту не виконують, сума несплаченої заборгованості за період з 02.05.2018 року по 28.02.2021 року становить 28916,60 гривень, яка складається з: 17212,23 гривень - проценти за користування коштами на рівні облікової ставки НБУ; 3887,07 гривень - 3% річних на прострочену суму кредиту; 7817,30 гривень - інфляційні втрати. Надані позивачем розрахунки є зрозумілими та достатніми для висновку, що відповідачі не виконують належним чином узяті на себе зобов`язання, внаслідок чого виникла вищевказана заборгованість за договором позики. [PERSON] та [PERSON] не спростували письмові докази щодо розміру заборгованості за договором позики . На підставі викладеного суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та доведеними, а тому їх слід задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що [PERSON] сплатив судовий збір в розмірі 908 гривень. Це підтверджується квитанцією №0.0.2063792907.1 від 23 березня 2021 року (а.с.1). Пред`явлений ним позов задоволений в повному обсязі. Ці обставини свідчать про те, що у відповідачів виник обов`язок відшкодувати [PERSON] витрати на оплату судового збору в розмірі 908 гривень. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.35 постанови №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Адже солідарне відшкодування судових витрат процесуальним законодавством не передбачено. З огляду на це суд вважає, що з кожного відповідача на користь [PERSON] належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 454 гривні (908 : 2).

Outcome: approved