Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

У березні 2014 року позивачка звернулася до суду із зазначеними вимогами мотивуючи їх тим, що 17 липня 2007 року між ТОВ «КБ «Даніель», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «Даніель», та третьою особою по справі [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого банк надав позичальникові кредит в розмірі 430 000 доларів США, а позичальник у свою чергу зобов'язався повернути вказану суму у строк до 16 липня 2022 року зі сплатою обумовлених сторонами відсотків річних. З метою забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного зобов'язання, 17 липня 2007 року між позивачкою та відповідачем було укладено договір поруки, згідно з умовами якого позивачка поручилася перед банком за повне та своєчасне повернення основним божником суми кредитних коштів та сплату відсотків річних. 31 жовтня 2010 року між сторонами основного зобов'язання було укладено додаткову угоду до кредитного договору від 17 липня 2007 року №4. Посилаючись на те, що в результаті укладання даної додаткової угоди відбулася зміна умов основного зобов'язання, що призвело до збільшення обсягу її відповдальності як поручителя, в той час як своєї згоди на внесення таких змін вона не надавала, позивачка просила суд визнати договір поруки припиненим в порядку ст.559 ЦК України. У судовому засіданні представник позивачки, який одночасно представляє інтереси третьої особи, позов підтримав. Представник відповідача позов не визнав. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення пред'явлених вимог. Судом встановлено, що 17 липня 2007 року між ТОВ «КБ «Даніель», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «Даніель», та третьою особою по справі [PERSON] було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого банк надав позичальникові кредит в розмірі 430 000 доларів США, а позичальник у свою чергу зобов'язався повернути вказану суму у строк до 16 липня 2022 року зі сплатою обумовлених сторонами відсотків річних. З метою забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного зобов'язання, 17 липня 2007 року між позивачкою та відповідачем було укладено договір поруки, згідно з умовами якого позивачка поручилася перед банком за повне та своєчасне повернення основним божником суми кредитних коштів та сплату відсотків річних. 31 серпня 2010 року між [PERSON] та ПАТ «Комерційний банк «Даніель» укладено додаткову угоду до кредитного договору від 17 липня 2007 року №4. Відповідно до абзацу другого пункту 5.3 додаткової угоди нараховані відсотки за користування кредитом за період з 01 травня 2010 року по 31 липня 2010 року боржник зобов'язується сплатити у вересні 2010 року. Обґрунтовуючи пред'явлені вимоги позивачка посилається на те, що шляхом укладання даної додаткової угоди сторони основного зобов'язання фактично змінили строки та порядок сплати відсотків, що призвело до збільшення обсягу її відповідальності. Оскільки своєї згоди на внесення таких змін до кредитного договору вона як поручитель не надавала, договір поруки є припиненим. Частина 1 статті 559 ЦК України передбачає, що порука припиняється у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Проте, як вбачається з пункту 5.3 вищевказаної додаткової угоди, вчиняючи даний правочин сторони основного зобов'язання домовилися, що боржник зобов'язується у вересні 2010 року сплатити відсотки, які були нараховані за травень-липень 2010 року, проте сплачені не були. При цьому розмір відсотків за користування кредитом у вказаний період залишається незмінним, додаткових нарахувань умови зазначеного правочину не передбачають. З огляду на викладене, висновок позивачки про те, що укладання додаткової угоди №4 призвело до збільшення обсягу її відповідальності як поручителя, є помилковим. Оскільки судом не здобуто доказів, які б свідчили про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин наслідків, передбачених ч.1 ст.559 ЦК України, позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed