Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

У березні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до судді Ладижинського міського суду Патраманського І.О. про захист честі, гідності, ділової репутації, просив, в останній редакції позовних вимог (а.с.196-197), визнати недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію, як громадянина, міського голову м. Ладижина Вінницької області та батька [PERSON] інформацію, розповсюджену суддею Патраманським І.О., а саме: -міський голова м. Ладижина [PERSON] спільно з начальником міліції та прокурором міста Ладижина «кришують» в місті Ладижин наркотики та незаконний ігровий бізнес, тобто сприяють розповсюдженню в місті наркотичних засобів та незаконного ігрового бізнесу; -міський голова м. Ладижина [PERSON] здійснював незаконну діяльність; -висловлювання [PERSON] сказане на адресу позивача: «[PERSON] пошел ти на х..й!»; -дочка позивача [PERSON] перебуває в алкогольній залежності: «сидить на стакані та є алкоголічкою». Просить визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію дочки позивача [PERSON] інформацію, розповсюджену суддею Патраманським І.О., а саме: [PERSON] перебуває в алкогольній залежності: «сидить на стакані та є алкоголічкою». Позивач просить також зобовязати відповідача впродовж місяця після набрання рішенням законної сили спростувати вищезазначену інформацію, опублікувавши спростування в громадсько-політичній газеті «Нове місто» у наступній редакції: «3 жовтня 2014 року, я суддя Ладижинського міського суду Патраманський І.О., в позаробочий час розповсюдив інформацію, яка є недостовірною та порочить честь, гідність та ділову репутацію міського голови м. Ладижина [PERSON] та його дочки [PERSON]». Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.10.2014 року близько 18.00 год. відповідач в громадському місці, біля бувшого піщаного карєру, який розташований на території Ладижинської міської ради в присутності громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] безпричинно почав ображати позивача, зводити на нього наклеп. Суддя Патраманський І.О. заявив, що позивач, як міський голова м. Ладижина спільно з начальником міліції та прокурором міста Ладижин «кришують» наркотики та незаконний ігровий бізнес, тобто сприяють розповсюдженню в місті наркотичних засобів та забороненого ігрового бізнесу. Таким чином відповідач звинуватив його у незаконній діяльності. Окрім того, відповідач образив дочку позивача [PERSON], заявивши, що вона перебуває в алкогольній залежності, є «алкоголічкою», «сидить на стакані». Поширена у такий спосіб відповідачем інформація не відповідає дійсності, порушує особисті немайнові права позивача, його дочки, оскільки створює враження про позивача як злочинця, особу, яка з легкістю порушує закон, особу, яка не має високих моральних цінностей, призводить до негативного упередженого ставлення до нього з боку осіб, яким стала відома зазначена інформація. В судовому засіданні позивач та його представник кожен окремо позовні вимоги підтримали, за обставин, викладених в позовній заяві та заявах про збільшення позовних вимог, просили їх задовольнити. Додатково позивач пояснив, що 03.10.2014 року начальником управління освіти [PERSON] був запрошений на рибалку в поза робочий час, а саме на територію бувшого піщаного карєру, що на території Ладижинської міської ради. Під час розмови за столом, після розпиття спиртного, [PERSON] повідомив, що його син став чемпіоном області з великого тенісу. Підтримуючи розмову, позивач поцікавився чи це такі хороші гравці, які досягли таких висот чи це можливо були якісь зональні змагання, чи змагання певних спільнот, адже він знає людей, які професійно грають на рівні чемпіонів області. Після цього [PERSON] почав кричати: «Пішов ти на х…!»; - «Я тебе «кришував» всі ці роки, а тепер не буду і посаджу тебе». Далі відповідач кричав, що він, позивач, спільно з начальником міліції та прокурором «кришує» гральний бізнес, наркотики в місті. При цьому неодноразово заявляв, що оголошує йому війну, він не розуміє з ким звязався і так далі. Погрози на його адресу з боку відповідача лунали ще певний час. Потім із брутальною лайкою залишив застілля. Перед тим як вийти з-за столу відповідач сказав, що його дочка «сидить на стакані». Такі речі на свою адресу та адресу дочки йому було чути неприємно. Інформація про інцидент на карєрі уже на ранок наступного дня поширилась містом. Вказана вище інформація, поширена відповідачем не відповідає дійсності, порушує особисті немайнові права позивача, його дочки та підлягає визнанню такою, що порочить його, а також його дочки честь, гідність, ділову репутацію, та повинна бути спростована відповідачем у спосіб, вказаний у позові. Позивач вказав на те, що з позовом звертається до [PERSON] як до судді, попри те, що подія мала місце в позаробочий час, під час приватного заходу. Суддя це статус, який зобовязує поводитись особу певним чином незалежно від робочого часу. В порядку уточнення позовних вимог в останній редакції (а.с.196-197) позивач зазначив, що в підпункті першому пункту першого прохальної частини заяви про збільшення позовних вимог, слова після розділового знаку «…, тобто сприяють розповсюдженню в місті наркотичних засобів та незаконного ігрового бізнесу», це власна інтерпретація позивача звинувачень відповідача у «кришуванні» такої діяльності. В підпункті другому пункту першого прохальної частини цієї заяви речення: «Міський голова м. Ладижина [PERSON] здійснював незаконну діяльність.» є також власним тлумаченням та розумінням звинувачень відповідача у «кришуванні». Відповідач позовні вимоги не визнав, надав письмові пояснення проти позову (а.с.222-230). Пояснив, що 03.10.2014 року був запрошений на вечерю, в ході якої привітав [PERSON] із зайнятим третім місцем у змаганнях з великого тенісу на кубок Вінницької області. [PERSON] подякував йому та зазначив, що якби він не програв його сину [PERSON], який на тих змаганнях здобув срібну медаль, то він би зайняв перше місце. У цю розмову безтактно втрутився мер [PERSON] та почав запитувати [PERSON], як він міг програти його синові, при цьому негативно характеризуючи його синів і його як батька. Меру він зробив зауваження та висловився народною мудрістю: - «Перш як бачити тріску у чужому оці, спочатку витягнув би балку із свого ока». Мер запитав що він має на увазі. Він відповів, що перед тим, як виражатись про людей, нехай подивиться на свою доньку [PERSON] та зятя Миколу, які знаходяться в одній компанії з його синами і далеко від них не втекли, а [PERSON] також «сидить на стакані». Вживаючи даний вислів він мав на увазі, що донька міського голови так як і його діти не навчились самостійно заробляти собі на життя, а живе за рахунок того майна, яке створив позивач. В даному випадку він мав на увазі доїльний стакан, який є частиною доїльного апарату для збору молока у корів. В порівняння сказав, що дочка позивача його доїть як той доїльний стакан, що означає на його думку «сидить на стакані». В процесі тієї розмови він запитував мера, що якщо він такий хороший міський голова, то нехай скаже, чому в місті Ладижин, де без його дозволу не пролітає муха, не приймається на роботу навіть сантехнік, процвітає збут наркотиків, гральні автомати і незаконні валютні операції. Як зазначив відповідач, перша частина запитання характеризувала позивача як гарного голову. На завершення розмови з міським головою, він сказав останньому, що на протязі дванадцяти років він дбав про його авторитет, однак від сьогодні він не стане закривати очі на його порушення законів, які він дозволяє собі допускати. Дані слова, сказані ним меру, останнім були перекручені та висвітлені таким чином, що він в категоричному імперативі стверджував про те, що він звинуватив його у вчиненні злочинів, в сприянні збуту наркотиків та незаконному гральному бізнесі. Відповідач розуміє, що його запитання містило приховану критику бездіяльності міського голови в питаннях законності та незаконного обігу наркотичних засобів, незаконного грального бізнесу на території м. Ладижин. Однак, вважає, що міський голова [PERSON] є публічною особою та межі інформації щодо нього є значно ширшими в порівнянні з межами інформації щодо звичайних громадян. Вважає, що має право на критику, оціночні судження, право на що захищено Конституцією України, Конвенцією з прав людини та практикою Європейського суду. Вважає покази свідків неправдивими. Вказані особи є залежними від міського голови, виконують його вказівки, приймають участь у його незаконній діяльності, а тому дають свідчення на користь позивача про неіснуючі обставини. Просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін,показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає. Судом встановлено, що 03.10.2014 року близько 18.00 год. біля бувшого піщаного карєру на території Ладижинської міської ради, в присутності громадян [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в альтанці на березі орендованої приватним підприємцем [PERSON] водойми, суддею Патраманським І.О. під час вечері була поширена інформація такого змісту: - «міський голова м. Ладижина [PERSON] спільно з начальником міліції та прокурором м.Ладижина «кришують» в місті Ладижин наркотики та незаконний ігровий бізнес»; - «дочка міського голови [PERSON] «сидить на стакані» та є «алкоголічкою». Зазначена інформація супроводжувалась брутальною лайкою та висловлюванням на адресу міського голови «Пошел ти на х..й!». Вказане доводиться показаннями допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] - очевидців даної події. Зокрема, кожен із свідків в судовому засіданні показав про те, що вечеря відбулась на запрошення [PERSON] з нагади святкування дня вчителя та річниці весілля одного із присутніх чоловіків. Всі в компанії одне одного знали. Під час вечері, після кількох чарок спиртного завязалась розмова з приводу розподілу призових місць в любительському турнірі з тенісу. Розмова переросла у спір з боку [PERSON], який вважав, що його сина недооцінив мер [PERSON], поставивши під сумнів його перемогу в турнірі. Будучи ображеним за сина, назвав дочку позивача «алкоголічкою», та що вона «сидить на стакані». [PERSON] перейшов на крик, попросив залишитись [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Решту присутніх попросив вийти з-за столу. Однак, те що відбувалось за столом, було почуте тими свідками, які вийшли з-за столу. Супроводжуючи лайливими словами, [PERSON] сказав про те, що міський голова спільно з начальником міліції та прокурором «кришують» в місті наркотики та незаконний ігровий бізнес. Тональність цього, як показали свідки «монологу» судді Патраманського І.О. була високою, він не добирав слів, що дуже здивувало присутніх, адже він на подібних заходах завжди спокійний, інтелігентний, витриманий. Міський же голова, на диво свідків, був дуже спокійним, не переривав суддю, що йому здебільшого не притаманно. [PERSON] не чинив будь-яких дій, щоб спровокувати [PERSON] на таке. Більше того, свідки у своїх показаннях зазначили, що не зрозуміли такої поведінки [PERSON] Кожен із свідків показав, що така промова [PERSON] тривала щонайменше хвилин 20, після чого він залишив застілля із лайливим на адресу міського голови: «Пошел ти на х..й!». Свідки не пригадали в словах відповідача цитату народної мудрості про балку в оці. Свідок [PERSON] показав, що такий вислів [PERSON] мав місце, однак у якому контексті не памятає. Встановленим судом фактичним обставинам відповідають правовідносини з приводу захисту особистих немайнових прав фізичної особи, що врегульовані відповідними нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, а також прецедентною практикою Європейського суду з прав людини. Конституцією України честь і гідність людини визнано найвищою соціальною цінністю. Передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Разом із цим,\~Конституцією України\~гарантовано право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоровя населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). Відповідно ст. ст.\~297,\~299 ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»\~при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право (п.15). Вимагати спростування та відповіді можуть фізичні особи, стосовно яких поширена неправдива інформація, що порушує їх особисті немайнові права. Фізична особа має також і право вимагати спростування неправдивої інформації і у випадку, коли вона поширена стосовно членів її сімї (ст. 277 ч.1 ЦК України). Однак, за вказаною нормою, поширення неправдивої інформації повинно порушувати особисті немайнові права саме цієї особи, а не членів її сімї. Тому, в даному випадку, відносно поширення неправдивої інформації стосовно доньки позивача, він має право вимагати спростування цієї інформації не тому, що вона порушує право на повагу до честі та гідності дочки, а тому, що нею опосередковано порушується саме його право на гідність та честь, як батька. Дочка позивача вправі вимагати самостійно спростування, тому що ця інформація порушує її право на повагу до честі та гідності, оскільки фізична особа має право здійснювати особисті немайнові права, в тому числі і право на захист цих прав, самостійно, окрім випадків, що передбачені в законі (ст. 272 ЦК України). Тому позовні вимоги позивача про визнання недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію його дочки [PERSON] інформацію, розповсюджену суддею Патраманським І.О. стосовно неї до задоволення не підлягають. Не підлягають до задоволення позовні вимоги позивача визнати недостовірною та такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію висловлювання відповідача: «Пошел ти на х..й!», оскільки це є лайкою, висловленою в брутальній формі, та не належить до категорії інформації. Щодо решти позовних вимог. Висловлювання [PERSON] про «кришування» позивачем спільно з очільниками правоохоронних органів м. Ладижин наркотиків та грального бізнесу, висловлювання, яким дочку позивача названо «алкоголічкою», такою, що «сидить на стакані» за своїм змістом суд розцінює як жаргонізм. Жаргонізм це такі специфічні, емоційно забарвлені назви понять і предметів, які мають нормативні відповідники в літературній мові та, відступаючи від неї, надають процесу спілкування атмосфери невимушеності, іронічності, фаміль\-ярності тощо. Використовується з метою \~створення відповідного описуваному емоційного й соціального колориту, а також з метою мовленнєвої характеристики осіб, про яких ідеться. Жаргон з французької перекладається як незрозуміла мова, безглуздя, з галло-романських мов базікання. Відповідно до ч. 5 п. 15\~згаданої вище Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пунктом 19 вказаної Постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 30\~Закону України «Про інформацію»\~оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо субєктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обовязок відшкодувати завдану моральну шкоду. Таким чином, відповідно до\~статті 277 ЦК\~України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці,\~стаття 10 Європейської конвенції з прав людини\~захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Тому, інформація, яку просить спростувати позивач, не є фактичними твердженнями, а оціночними судженнями. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду. Так, рішенням від 21.02.2012 року у справі «Тушалп проти Туреччини» Європейський суд встановив, що навіть припускаючи, що висловлювання заявника могли бути визнані провокативними, грубими та агресивними, вони становили оціночні судження. Європейський суд підкреслив, що використання, навіть, «вульгарних фраз» само по собі не є визначальним в оцінці агресивного висловлювання, адже це може слугувати просто «стилістичним цілям», оскільки «стиль є частиною комунікації як форми вираження та як такий захищений разом зі змістом вираження». З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки інформацію, висловлену відповідачем, а саме «кришування», «сидить на стакані» не можна перевірити на наявність фактичних тверджень. Така інформація містить оціночні судження. Твердження відповідача про упередженість допитаних свідків стосовно нього, які є підлеглими позивача, або залежними від нього в силу займаної останнім посади міського голови, суд відкидає. Свідки дали послідовні свідчення про обставини події, що відбулась в їх присутності 03.10.2014 року. Сумніватися в щирості цих осіб суд підстав не вбачає. Згідно ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3\~ст. 10, ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи встановлені обставини та положення Закону суд не вбачає підстав для задоволення позову. На підставі\~ст. 88 ЦПК України\~сплачений судовий збір позивачем йому не відшкодовується. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed