Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, уточнивши який, мотивувала його тим, що з 15 січня 2014 року вона в установленому земельним законодавством порядку набула права власності на земельну ділянку площею 0,0022 га, розташовану в [ADDRESS], із цільовим призначенням - для будівництва індивідуальних гаражів, із присвоєнням останній кадастрового номера 5923255100:05:004:0653. У липні 2014 року на належній їй земельній ділянці відповідачка розпочала будівництво сараю, самовільно зайнявши зазначену площу земельної ділянки, і наприкінці третьої декади 2014 року закінчила будівництво вищевказаного об'єкта. Зазначала, що в адміністративному порядку питання усунення порушень чинного законодавства, допущених відповідачкою, шляхом звернення до Державної інспекції сільського господарства в Сумській області, інспекції державного архівно-будівельного контролю у Сумській області для вжиття заходів реагування, вирішити не вдалося, так як будівництво відповідачкою не було припинено. Посилаючись на норми ст.ст. 16,367 ЦК України, ст.ст. 152, 212 ЗК України, просила суд зобов'язати [PERSON] знести самочинно збудоване приміщення, яке розташоване на земельній ділянці площею 0,0022 га за адресою в смт. Липова Долина Сумської області. У ході розгляду даної справи по суті позивачка підтримала уточнений позов з вищевикладеної підстави і в додаткове його обґрунтування суду пояснила про те, що будівництво сараю відповідачкою проводилось без відведення для цього селищною радою земельної ділянки, без розробки проекту будівництва і технічного паспорту; будівництво об'єкту відповідачкою розпочато у липні 2014 року, а остаточно закінчено - у жовтні 2014 року. Треті особи у даній справі в особі двох інспекцій не вжили дієвих та присікаючих заходів по зупинці та припиненню будівництва сараю [PERSON]: не складали відповідних приписів, не притягнули відповідачку до адміністративної відповідальності за порушення правил забудови в населеному пункті в смт. Липова Долина і не застосували відповідних заборон на припинення будівництва, а тому через вичерпання усіх досудових механізмів усунення порушень її прав, як власника землі, вона звернулася до суду із даним позовом. Уточнила, що до будівництва відповідачкою сараю, на приватизованій нею земельній ділянці вона планувала звести згідно із розробленим планом і технічним паспортом цегляний гараж із ямою для ремонту автомобіля і через самовільне будівництво, проведене відповідачкою, вона позбавлена можливості реалізувати такі плани. Відповідачка заявлений до неї позов визнала частково та суду в обґрунтування заперечень повідомила про те, що в 2004 році по [ADDRESS] у гр. [PERSON] вона придбала квартиру №5. Даний продавець продемонстрував їй відведену йому для будівництва гаражу земельну ділянку по [ADDRESS], про це також були обізнані майже усі сусіди і користувачі гаражного масиву по цій вулиці. Усередині 2011 року вона звернулася із письмовою заявою до селищної ради, в якій просила надати дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки для будівництва гаражу по [ADDRESS]. 29 вересня 2011 року Липоводолинська селищна рада надала їй дозвіл на виготовлення проекту землеустрою під будівництво гаража. Через складні сімейні обставини по втраті двох синів, вона лише у 2013 році завезла будівельні матеріали, а у липні-серпні 2014 року фактично завершила будівництво цегляної господарської споруди з невеликою погрібною ямою всередині. Підтвердила, що перед самим будівництвом проекту забудови сараю вона в установленому порядку не замовляла, не розробляла і відповідно не затверджувала його у встановленому порядку, хоча вважала, що має право на користування земельною ділянкою з будівництвом на ній гаражу в якості власника квартири, а позивачка про набуття права власності на земельну ділянку для будівництва гаражу по [ADDRESS] особисто їй нічого не повідомляла. Представник відповідача [PERSON] підтримав позицію відповідачки та суду пояснив про те, що у період дії договору суперфіцію від 08 липня 2009 року, укладеного між [PERSON] та Липоводолинською селищною радою, остання не мала права надавати гр. [PERSON] у вересні 2011 року дозвіл на розробку проекту землеустрою для будівництва гаражу. Представник третьої особи в особі Липоводолинської селищної ради Самілик С.Г., виступивши на стороні позивача [PERSON], суду пояснив про те, що 29 вересня 2011 року селищна рада надала гр. [PERSON] дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під будівництво гаражу по [ADDRESS], проте протягом року зазначений проект нею не був розроблений і не поданий для подальшого затвердження після відповідного погодження; і повторно протягом наступного року за отриманням такого дозволу до селищної ради вона не зверталася. До жовтня 2013 року [PERSON] подала до селищної ради договір суперфіцію, рішення селищної ради від 18 грудня 2008 року «Про надання дозволу гр. [PERSON] на замовлення технічної документації із землеустрою по складанню документів, що посвідчують право на земельну ділянку для будівництва автогаражу», затверджений проект по будівництву гаражу і заяву про фактичне повторне надання дозволу для виготовлення проекту землеустрою (технічної документації) для будівництва гаражу по [ADDRESS]. Рішенням селищної ради від 03 жовтня 2013 року їй надано дозвіл на виготовлення зазначеної документації. 17 грудня 2013 року селищна рада затвердила нову технічну документацію із землеустрою, подану гр. [PERSON], і передала земельну ділянку остаточно уточненою площею 0,0022 га для індивідуального гаражного будівництва цій особі. 15 січня 2014 року право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за позивачкою реєстраційною службою Липоводолинського РУЮ. Представник третьої особи за посадою селищний голова смт. Липова Долина Нищета С.М., також виступивши на боці позивача, в судовому засіданні 14 січня 2015 року, суду пояснив про те, що протягом річного терміну після надання рішенням ради від 29 вересня 2011 року [PERSON] дозволу на виготовлення проекту землеустрою, останнього селищній раді на затвердження відповідачем не подано, повторно після спливу такого терміну із заявою про повторну видачу такого дозволу відповідачка до ради не зверталася. Земельна ділянка приватизована [PERSON] має кадастровий номер, проте номер будівлі у свідоцтві про право власності із вказанням вулиці відсутній, так як гараж, зведений [PERSON] є самочинним, незакінчений будівництвом і не прийнятий в експлуатацію, а тому йому погосподарський номер не присвоювався. Рішення селищної ради від 03 жовтня 2013 року та від 17 грудня 2013 року відносно [PERSON] на день розгляду справи в суді є чинними. Треті особи, Державна інспекція сільського господарства в Сумській області, інспекція Державного архітектурно-будівельного контролю у Сумській області про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи і докази, зібрані у ній, заслухавши сторін, третіх осіб, оцінивши фактичні обставини справи, суд вважає позов [PERSON] обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, з огляду на нижченаведене. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 15 січня 2014 року реєстраційною службою Липоводолинського районного управління юстиції Сумської області за гр. [PERSON] зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0022 га, розташовану в [ADDRESS] (кадастровий номер 5923255100:05:004:0653), з її цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів (а.с.7). До цього, рішенням Липоводолинської селищної ради Сумської області від 17 грудня 2013 року «Про затвердження технічних документацій та передачу земельних ділянок у власність» затверджено технічну документацію із землеустрою гр. [PERSON] для будівництва індивідуальних гаражів за рахунок земель житлової та громадської забудови в [ADDRESS] і безоплатно передано цій громадянці у власність земельну ділянку загальною площею 0,0022 га (кадастровий номер 5923255100:05:004:0653) для будівництва індивідуальних гаражів за вказаною адресою (а.с.23). Також до цих подій, 10 вересня 2013 року гр. [PERSON] звернулася до Липоводолинської селищної ради Сумської області із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації по встановленню меж земельної ділянки в натурі орієнтованою площею 0,0036 га для будівництва гаражу по [ADDRESS] (а.с.138). Рішенням Липоводолинської селищної ради Сумської області від 03 жовтня 2013 року гр. [PERSON] надано дозвіл на виготовлення землевпорядної документації по встановленню меж земельної ділянки в натурі площею 0,0036 га, розташованої в [ADDRESS], для її передачі в приватну власність для індивідуального гаражного будівництва (а.с. 137). З комісійного акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства № 444-1 від 12 серпня 2014 року вбачається та обставина, що у ході перевірки з виїздом на місцевість провідним спеціалістом відділу оперативного контролю за дотриманням вимог земельного законодавства Державної інспекції сільського господарства в Сумській області [PERSON], за участі головного спеціаліста відділу оперативного контролю за використанням та охороною земель Державної інспекції сільського господарства в Сумській області виявлено факт самовільного зайняття належної гр. [PERSON] земельної ділянки гр. [PERSON] загальною площею 0,0022 га під розміщення господарської будівлі, що членами комісії розглядалось як порушенням ст. 211 ч.1 п.б) Земельного кодексу України (а.с.17-18). З комісійного акту № 1 перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 06 листопада 2014 року також вбачається факт самовільного зайняття гр. [PERSON] земельної ділянки, яка належить гр. [PERSON] на праві власності під кадастровим номером 5923255100:05:004:0653, розташовану в [ADDRESS], а також проведення обміру забудованої земельної ділянки із відображенням на плані-схемі меж зведеної будівлі з фотофіксацією такого огляду (зведена господарська споруда у більшій частині розміщується на земельній ділянці, належній гр. [PERSON]) (а.с.88-94). Комісійним актом виходу на об'єкт в [ADDRESS] від 26 грудня 2014 року, складеного за участі головного державного інспектора Управління ДАБІ у Сумській області, начальника відділу містобудування, архітектури та ЖКГ Липоводолинської РДА, [PERSON], також підтверджено факт закінчення будівництва приміщення гаражу гр. [PERSON] за вказаною вище адресою без оформлення дозвільної документації відповідачем на таке будівництво (а.с.134). Усі вищевказані обставини справи не заперечувались стороною відповідача і під час дослідження письмових доказів, в яких вони зафіксовані, [PERSON] в присутності свого представника підтверджувала їх дійсність. При вирішенні даного спору, суд виходить з нижченаведених висновків та норм закону, а саме: 1. Під час розгляду даної справи судом достовірно встановлені ті обставини, що гр. [PERSON] у серпні 2014 року на належній на праві приватної власності гр. [PERSON] земельній ділянці площею 0,0022 га, розташованій в [ADDRESS], звела нежитлову будівлю попередньо не вирішивши питання відведення їй для такої мети самої земельної ділянки та без належно затвердженого проекту (в тому числі і технічних умов на будівництво, як це визначено ч.2 ст.29, ч.2 ст.30 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»). Тобто зведена відповідачкою будівля має два критерії, які характеризують самочинне будівництво (ч.1 ст.376 ЦК України); 2. Зведена відповідачкою самочинна будівля розташована саме на приватизованій позивачкою земельній ділянці, про що свідчить креслення зведеної будівлі на кадастровому плані земельної ділянки по [ADDRESS] під кадастровим номером 5923255100:05:004:0653 (інша, незначна за обсягом частина земельної ділянки позивачки, є вільною від зведеної будівлі). На думку суду, ці обставини є підтвердженням наявності фактичного порушення права позивачки діями відповідачки на користування належною їй земельною ділянкою саме за її цільовим призначенням (індивідуального гаражного будівництва), з одночасним безпосереднім чиненням перешкод [PERSON] у вилученні корисних властивостей з цієї нерухомості - подальшого зведення цією особою гаражу згідно із розробленим у 2009 році архітектурно-будівельним паспортом, про що особисто і неоднократно заявляла дана сторона по справі в ході розгляду даної справи по суті (а.с.10-12). З огляду на це, з метою ефективного судового захисту права позивачки на користування належній їй земельної ділянки суд знаходить доцільним обрати спосіб захисту у виді покладення на відповідача обов'язку за власні кошти знести вищевказану самочинно збудовану споруду, що є адекватно допущеному відповідачкою порушенню прав позивачки, і узгоджується зі змістом ст.ст.16,376,391 ЦК України, ч.2 ст.152 Земельного кодексу України і правовою позицією Верховного Суду України, викладеної у постанові від 19 листопада 2014 року, яка є обов'язковою для застосування судами загальної юрисдикції (справа № 6-180цс14); 3. У ході розгляду даної справи сторона позивача не пред'явила зустрічного позову про оскарження рішень селищної ради смт.Липова Долина від 03 жовтня 2013 року та від 17 грудня 2013 року, прийнятих відносно гр. [PERSON], хоча суд роз'яснював про таку процесуальну можливість цій стороні ще на стадії попереднього судового засідання, проте цим правом сторона не скористалася, що в свою чергу позбавило суд права одночасно із вимогою негаторного позову ґрунтовно перевірити законність передачі у приватну власність земельної ділянки позивачу. Крім цього, стороною відповідача не надано доказів скасування чи визнання недійсними вищевказаних рішень селищної ради із припиненням державної реєстрації прав на зазначену нерухомість у гр. [PERSON], а тому при юридичній чинності вказаних вище рішень ради і наявній державній реєстрації прав на земельну ділянку підстав для відмови у задоволенні позову суд не вбачає. До цього, сторона відповідача не скористалася правом заявити в порядку ч.3 ст.376 ЦК України позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за особою, яка здійснила таке будівництво на ділянці, що не була відведена їй для цієї мети; 4. На думку суду, покладання на відповідачку обов'язку знести самочинно зведену нею будову у даній справі є крайньою мірою, оскільки у ході розгляду даної справи встановлено ті обставини, що оперативно припинити чи зупинити на початковій стадії зведення відповідачкою спірної будівлі діями посадових осіб компетентних органів у сфері будівництва не вдалося, відповідних приписів та заборон ними не застосовувалося, як і не притягнуто до адміністративної відповідальності відповідачку гр. [PERSON] за порушення правил забудови (а.с. 19, 48-49,53). Досягнути мирової угоди у даній справі сторони не змогли, хоча суд декілька разів в ході судового провадження цієї справи виносив дане питання на обговорення сторін. При цьому, позивачка категорично заперечувала проти надання нею згоди на визнання права власності на самочинно зведену відповідачем нерухомість, а також не погодилась на відшкодування відповідачці [PERSON] витрат на будівництво із визнанням за позивачкою права власності на вказану споруду, оскільки зведена будівля має значні відхилення від того плану (технічного паспорту) гаражу, який розроблений у 2009 році (є вихід з тильної сторони, всередині гаражу відсутня яма для ремонту автомобіля). Довід відповідача про те, що вона правомірно звела нежитлове приміщення по [ADDRESS] у серпні 2014 року суд розглядає як непереконливий і такий, що спростовується дослідженими в ході розгляду даної справи доказами. До цього, на думку суду, право користування чи власності на земельну ділянку для будівництва гаражу по [ADDRESS] у гр. [PERSON] не можна вважати таким, що виникло саме на підставі рішення Липоводолинської селищної ради від 29 вересня 2011 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для індивідуального гаражного будівництва», оскільки згідно зі ст.118 ч.6,7 Земельного кодексу України 2001 року (в редакції на момент виникнення правовідносин на виготовлення проекту землеустрою) прийняття рішення радою про надання зазначеного дозволу є лише першим етапом по безоплатній передачі земельної ділянки комунальної власності у приватну власність громадян (ця процедура повинна бути закінчена затвердженням розробленого проекту землеустрою та передачею земельної ділянки у власність за рішенням відповідної ради), тобто процедура приватизації земельної ділянки відповідачкою для індивідуального гаражного будівництва по [ADDRESS] не була послідовно виконаною. Крім цього, [PERSON] не надано належних і допустимих доказів набуття нею у 2004 році разом із правом власності на квартиру [ADDRESS] і права на користування земельною ділянкою від гр. [PERSON] по [ADDRESS] для забудови гаражу. З огляду на вищевикладене, суд не знаходить законних підстав для відмови у задоволенні позову гр. [PERSON] Оскільки позов, заявлений [PERSON], задоволено в повному обсязі, то на підставі ст. 88 ч.1 ЦПК України з відповідачки необхідно стягнути сплачений при зверненні позивачки до суду судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved