Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] яким просив стягнути з відповідача 19400 грн. отриманих ним за недійсною угодою, а саме договором купівлі - продажу автомобілю «ГАЗ 3102», н/з [NUMBER], укладеному між ним та відповідачем 26 листопада 2005 року, та 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. У заяві позивач зазначив, що 26 листопада 2005 року вони з [PERSON] в усній формі домовилися щодо купівлі-продажу автомобілю марки ГАЗ 3102, 1986 року випуску, об'єм двигуна 2445 куб.см., шасі (кузов) [NUMBER], легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER]. При цьому в присутності свідків, він передав [PERSON] 2000 доларів США. У цей же день відповідач [PERSON] видав на його ім'я нотаріально посвідчену довіреність на право володіння та користування вказаним транспортним засобом строком на три роки, яку було подовжено 22.11.2008 року. У 2012 році, вказаний транспортний засіб у нього було вилучено, по причині накладення арешту державним виконавцем при виконанні рішення Дніпровського районного суду м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія» «Кредит-Капітал» 7275 грн. До початку розгляду справи по суті позивач подав до суду уточнену позовну заяву, якою, крім первісно заявлених вимог, просив визнати усний договір купівлі-продажу автомобілю «ГАЗ 3102», н/з [NUMBER], укладений між ним та [PERSON] недійсним, як такий, що укладений з недодержанням форми, встановленої законом. Вказаною заявою позивач просив залучити до участі у справі у якості співвідповідача [PERSON], з яким безпосередньо здійснював розрахунок за придбаний автомобіль. У судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, підтвердив обставини, викладені у позовній заяві. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав у повному обсязі, зазначив, що дійсно 26 листопада 2005 року, здійснив відчуження [PERSON] автомобіля «ГАЗ 3102», н/з [NUMBER] за 3200 грн., при цьому саме позивач наполягав на видачі довіреності, щодо користування і розпорядження транспортним засобом, з метою уникнути додаткових витрат. У задоволенні позову просив відмовити за безпідставністю. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, та у їх задоволені просив відмовити за безпідставністю. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст..11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст..10 ч.2, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З урахуванням зазначених правових норми суд приймав рішення в межах заявлених позовних вимог, виходячи з предмету та підстав пред'явленого позову, на підставі наданих сторонами доказів. У судовому засіданні встановлено, що транспортний засіб ГАЗ 3102, 1986 року випуску, об'єм двигуна 2445 куб.см.В, шасі (кузов) [NUMBER], легковий седан-В, реєстраційний номер [NUMBER] на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER] від 13.11.2004 року належить на праві власності [PERSON] За нотаріально посвідченою довіреністю від 26.11.2005 року, строк дії якої було продовжено 22.11.2008 року [PERSON] передав повноваження щодо експлуатації та розпорядження вказаним транспортним засобом [PERSON] Відповідно до положень ст..237 ч.1 ЦК України - представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє, відповідно до ч.3 цієї статті представництво виникає на підставі зокрема договору. Відповідно до положень ст..244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. З урахуванням викладеного, та встановлених фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що між позивачем та відповідачем [PERSON] виникли правовідношення представництва. 23.02.2011 року державним виконавцем Заводського відділу ДВС ММУЮ було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення Дніпровського районного суду м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія» «Кредит-Капітал» 7275 грн. При проведенні виконавчих дій державним виконавцем було накладено арешт на все рухоме майно відповідача, у тому числі і на спірний транспортний засіб. Вирішуючи заявлену [PERSON] вимогу, щодо визнання недійсним усного договору купівлі-продажу автомобілю «ГАЗ 3102», н/з [NUMBER], як такого, що укладений з недодержанням форми, встановленої законом, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Згідно з положеннями ст. 638 ЦК України, угода вважається укладеною, якщо сторони у відповідній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно до ст.334 ч.1 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, діючими в Україні «Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 7 вересня 1998 року (далі-Правила), встановлено єдину на території України процедуру державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів, яка передбачає особливий порядок відчуження транспортних засобів, визначений цими Правилами, і які є обов'язковими для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх Таким чином, нормами закону встановлено додаткові вимоги до порядку переходу права власності на автомобілі. Істотними умовами договору є умови про предмет договору і зокрема умови що визначені законом як істотні, або є необхідними для договорів даного виду. Так пунктом 8 Правил (які діяли на час передачі автомобіля), встановлено, що відчуженню та реєстрації підлягає лише правомірно придбаний транспортний засіб, при цьому перед відчуженням автомобіль має бути знятий з обліку - вказані приписи є істотними умовами договору купівлі-продажу автомобіля. З матеріалів справи вбачається, що при передачі власником автомобіля [PERSON] цієї умови договору не було дотримано. А отже суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу автомобіля між сторонами не є укладеним і його титульним власником залишається [PERSON] Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» - відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині визнання договору недійсним та стягнення з [PERSON] на його користь грошової суми у розмірі 19 400 грн. слід відмовити. Вирішуючи заявлену вимогу, щодо відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного Стаття 1167 ЦК України, передбачає, що моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою зазначеної статті. Тобто підлягає відшкодуванню шкода завдана винною протиправною поведінкою особи. При розгляді справи, [PERSON] суду не надано доказів підтверджуючих обставини, на які він посилається як на підставу заявлених вимог щодо відшкодування моральної шкоди (а саме підтверджуючих протиправну, винну поведінку [PERSON], завдану шкоду та причинний зв'язок між ними), що у відповідності до ст..60 ЦПК України є обов'язком позивача. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині також задоволенню не підлягають. Будь-яких правовідносин між [PERSON] та [PERSON] при розгляді справи не встановлено, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що він є неналежним відповідачем по справі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed