Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

У березні 2021 року ФОП [PERSON] (надалі - позивач) звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] (надалі відповідач) про стягнення боргу, інфляційний втрат та процентів за користування коштами. Позов мотивовано тим, що 22 січня 2020 року відповідач уклав в усній формі з позивачем договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого позивач зобов`язується поставляти відповідачу комбікорма для свиней в асортименті на замовлення, на умовах і в строки обумовленні сторонами. Позивач умови договору виконав, здійснив поставки товару відповідачу відповідно до видаткових накладних № 3784 від 10 листопада 2020 року, № 3847 від 16 листопада 2020 року, № 3925 від 20 листопада 2020 року, № 4131 від 08 грудня 2020 року, № 4245 від 17 грудня 2020 року, на загальну суму 60481,00 грн.. В період часу з 10 листопада 2020 року по 02 березня 2021 року, відповідачем було частково погашено борг перед позивачем, а саме сплачено грошові кошти сумі 17833,00 грн.. Решту грошових коштів в сумі 42648,00 грн., відповідач в добровільному порядку не повернув. Оскільки, відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання перед позивачем, позивач змушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просити суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в загальній сумі - 44600, 79 грн. із урахуванням інфляційних втрат та 3% річних та судові витрати, враховуючи витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 19 та п. 4 ч. 2 ст. 187 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами позовного провадження, яке включає в себе загальне та спрощене провадження. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з викладених у позові підстав. Проти ухвалення судом заочного рішення не заперечував. Відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, в судове засідання не з`явився, повідомлявся про розгляд справи судом вчасно та належним чином, своїм правом подати відзив на позовну заяву не скористався, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив відповідні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини. Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами 1 та 2 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність (ч. 1 ст. 206 ЦК України). У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. ст. 626, 629 ЦК України). Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Окремим видом зобов`язання є договір поставки, до якого застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга статті 712 ЦК України). За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України). Таким чином, двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі. Як вбачається з доданих до матеріалів справи письмових доказів, то за видатковою накладною №3784 від 10 листопада 2020 року, постачальником ФОП [PERSON] було відвантажено на адресу покупця [PERSON] товари: комбікорм свині підсисні перед старт 1-10 кг. 20 кг гранула на суму 1575 грн. та Диво БВМД свині гровер 25 кг. на суму 4725,00 грн., а всього 6300,00 грн. В подальшому, відповідно до видаткової накладної № 3847 від 16 листопада 2020 року, постачальником ФОП [PERSON] було відвантажено покупцю [PERSON] товари: комбікорм свині підсисні перед старт 1-10 кг. 20 кг гранула на суму 1575 грн., Диво БВМД свині гровер 25 кг. на суму 4725,00 грн., та Диво БВМД свиноматки поросні/лактуючі 25 кг. на суму 2035 грн., а всього 13060,00 грн.. Окрім того, за видатковою накладною №3925 від 20 листопада 2020 року, постачальником ФОП [PERSON] було відвантажено покупцю [PERSON] товари: комбікорм свині підсисні перед старт 1-10 кг. 20 кг гранула на суму 6300,00 грн., Диво БВМД свині гровер 25 кг. на суму 9450 грн., а всього 15750,00 грн. Згідно Видаткової накладної № 4131 від 08 грудня 2020 року, постачальником ФОП [PERSON] було відвантажено покупцю [PERSON] товари: ДИВО БВМД свиноматки поросніІІ/лактуючі 25 кг. на суму 2035,00 грн., ДИВО БВМД свині гравері 25 кг. на суму 9450,00 грн. та Комбікорм свині перед старт підсисні 1-10 кг. 20 кг. гран на суму 4725,00 грн., а всього на суму 16210,00 грн.. 17 грудня 2020 року відповідно до видаткової накладної №4245 постачальником ФОП [PERSON] було відвантажено покупцю [PERSON] товари: комбікорм свині підсисні передстарт 1-10 кг. 20 кг. гранула на суму 1890,00 грн. ЖИВИНА тварини порошок 25 кг. на суму 4830 грн. та ДИВО БВМД свиноматки поросніІІ/лактуючі 25 кг. на суму 2441,00 грн., а всього на суму 9161,00 грн.. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Сторона позивача зверталася до відповідача з письмовою вимогою в добровільному порядку здійснити оплату за отриману та відвантажену йому продукцію, однак вказана вимога проігнорована відповідачем. У відповідності до ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Відповідно до пункту 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики № 55 від 07 квітня 2003 року ДСТУ 4163-2003 відмітку про засвідчення копії документа складають із слів Згідно з оригіналом, назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії. Між тим, вимоги ст. 95 ЦПК України щодо вказаних письмових доказів позивачем дотримані не були, вони засвідчені особою, яка немає повноважень на засвідчення документів, та не містять дату засвідчення. Оригіналів вказаних документів для суду для засвідчення надано також не було. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В той же час, суду не було надано жодного письмового документа, який би був підписаний відповідачем, як то договір поставки (купівлі-продажу) вказаної продукції, або ж накладних про отримання товару з боку відповідача чи уповноваженими ним на це особами. Так, усі вищевказані накладні містять підпис [PERSON] про отримання товару, але яке останній має відношення до відповідача та чи є він його представником суду не доведено, жодних клопотань про встановлення такої особи, допит чи виклик до суду заявлено не було. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи викладене вище, а також те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які він посилається, щодо обов`язку відповідача по сплаті коштів у зв`язку з відсутністю укладених з цього приводу договорів про купівлю-продаж (поставку) товару, підстав для задоволення позовних вимог про стягнення коштів із врахування інфляції та трьох відсотків річних суд не вбачає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed