Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

У березні 2014 року до Березанського міського суду Київської області з позовом про визнання права власності на земельну ділянку у порядку спадкування звернулася [PERSON] Свої вимоги обґрунтувала тим, що [INFO] померла її мати - [PERSON], у зв'язку з чим відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку та земельної ділянки загальною площею 0,17 га, що знаходяться по [ADDRESS]. Вказана земельна ділянка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON], якому вона належала на праві приватної власності. Спадкоємцями після [PERSON] стали її діти - [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по ? частині спадкового майна. [PERSON] помер [INFO], його єдиний спадкоємець - син [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на користь [PERSON] Звернувшись до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право власності на зазначену вище земельну ділянку, [PERSON] було відмовлено у видачі цього документу у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів. Разом з тим зазначала, що вона є власником будинку, який розташований на спірній земельній ділянці по [ADDRESS]. Тому просила позов задовольнити і визнати за нею право власності на земельну ділянку у порядку спадкування. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, обґрунтувавши його доводами, викладеними у позовній заяві. Відповідачі до суду не з'явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не пояснили. З урахуванням думки представника позивача прийнято рішення про розгляд справи за відсутності вказаних осіб. Врахувавши згоду представника позивача, суд вирішив розглядати справу у заочному порядку. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що лише власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності. Оскільки позивачем не було надано доказів того, що вона є власником зазначеної земельної ділянки, і вона на них не посилається ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні, тому вимога про визнання за нею права власності не підлягає задоволенню. Частиною першою статті 1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що власником земельної ділянки площею 0,17 га по [ADDRESS] на підставі державного акту на право власності на землю серії IV-КВ № 098257 був [PERSON] (а.с. 101). Після його смерті свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку отримала [PERSON] (а.с. 6). Однак право власності на своє ім'я на вказану земельну ділянку вона не оформила відповідно до вимог чинного законодавства. Оскільки судом встановлено, що [PERSON], отримавши право на спадщину на зазначену земельну ділянку, не оформила у встановленому порядку свої права власника на вказане майно, то в силу вимог ст. 1218 ЦК України до її спадкоємців не може переходити право власності на земельну ділянку, оскільки його не було у спадкодавця. Таким чином суд приходить до висновку, що у задоволенні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку слід відмовити. Однак, право на оформлення вказаної земельної ділянки, в силу ст. 1219 ЦК України, не є нерозривно пов'язаним з особою спадкодавця, а тому може бути успадковане. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] спадщину після неї прийняли її діти - [PERSON] та [PERSON] [INFO] [PERSON] помер (а.с. 31), його син - [PERSON] у шестимісячний термін відмовився прийняти спадщину на користь [PERSON] (а.с. 30). Також після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини зверталася [PERSON] (а.с. 26), однак відомості про те, що вказана особа прийняла спадщину у матеріалах спадкової справи № 246/2012 [PERSON], копія якої долучена до матеріалів справи, відсутні. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], реалізувавши свої спадкові права після смерті [PERSON] та [PERSON] стала власником житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований на спірній земельній ділянці. Зі змісту ст. 1225 ЦК України випливає, що до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені та яка необхідна для їх обслуговування. Досліджуючи відповідь Березанської міської державної нотаріальної контори від 10 липня 2014 року судом встановлено, що правочини щодо земельної ділянки по [ADDRESS] зазначеною нотконторою не вчинялися (а.с. 162). Досліджуючи інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Інформацію з реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с. 155, 156) судом встановлено, що параметрами запиту були відомості про земельну ділянку по [ADDRESS], однак у вказаних документах відображено лише відомості з приводу будинку, який розташований на вказаній ділянці, інформація про саму ділянку у реєстраційній службі відсутня. Таким чином, суд визнає за [PERSON] право на оформлення права власності на спірну земельну ділянку на своє ім'я. На підставі ст. ст. 392, 1218, 1225 Цивільного кодексу України, куруючись ст. ст. 8, 10, 14, 15, 60, 79, 88, 212-215, 224-227 ЦПК України, суд,

Outcome: partial