Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки заробітної плати в сумі 102988,04 гривень та індексацію в розмірі 7162,44 гривень. В обґрунтування вимог посилався на те, що з 03 травня 2002 року він знаходився з відповідачем у трудових правовідносинах. 04 лютого 2014 року був звільнений з роботи у зв'язку з ліквідацією підприємства на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України. В порушення норм ст.116 КЗпП України відповідач розрахунок з ним у день звільнення та на наступний день не зробив, відмовившись виплатити таку заборгованість у звязку з відсутністю коштів. В звязку з тим, що з вини відповідача йому при звільненні не були виплачені належні кошти в строки, передбачені трудовим законодавством, він просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки заробітної плати, починаючи з 04.02.2014р. до дня звернення до суду- 31.03.2015 року, тобто за 289 робочих днів, в розмірі 102988,04 гривень. Також, пославшись на Закон України Про індексацію грошових доходів населення та Постанову КМУ Про затвердження Порядку проведення грошових доходів населення № 1078 від 17.07.2003, просив стягнути індексацію невиплаченої заробітної плати за період з серпня 2013р. до грудня 2013р. та за лютий 2014 р. в розмірі 7162,44 гривень. Посилаючись на наведене, просив позов задовольнити. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач свого представника в судове засідання не направив, був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення рекомендованої кореспонденції. Із заявою про розгляд справи в їх відсутність не зверталися. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача та дослідивши наявні докази по справі, знаходить позов таким, що підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 03 травня 2002 року знаходився з відповідачем у трудових правовідносинах. Наказом № 516/к від 04.02.2014р. позивач звільнений з роботи відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку з ліквідацією підприємства з 04 лютого 2014 року. У відповідності до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, організації, установи, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений законом термін виплатити неоспорювані суми. Згідно з наданою ПАТ „Миколаївський суднобудівний завод „Океан довідкою №50400/17 від 19.06.2014р. заборгованість по заробітній платі перед позивачем станом на 19.06.2014р. складала 33399,17 гривень. У зв'язку з невиплатою заробітної плати позивач звернувся до Корабельного районного суду м.Миколаєва та судовим наказом від 22.08.2014 року зазначена заборгованість була стягнута. Проте, як вбачається з відповіді Корабельного відділу ДВС ММУЮ № 10073 від 08.05.2015 року, станом на 08.05.2015 року на користь [PERSON] стягнуто заборгованості по заробітній платі в сумі 31474,78 гривень, залишок боргу становить 1924,39 гривень. У відповідності до норм ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України, при відсутності спору підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, непроведення розрахунку з працівником у день звільнення, або наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для суду застосування відповідальності, передбаченою нормами ст. 117 КЗпП України. Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100 середньомісячна заробітна плата для зазначеного випадку обчислюється з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. При звільненні за п.1 ст.40 КзпП України відповідно до ст.44 КзпП України виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Середньомісячний заробіток для вихідної допомоги обчислюється також виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи. Оскільки відповідачем на вимогу суду не були представлені довідки щодо середнього заробітку звільненого працівника, суд виходить з тих даних, які надані та обчислені позивачем. Таким чином, з урахуванням заробітної плати за листопад та грудень 2013 року і кількості робочих днів за ці місяці середньоденний заробіток становить 356,36 гривень, який суд застосовує для обчислення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Отже, з урахуванням того, що відповідач не провів з позивачем повного розрахунку протягом 289 робочих днів (з 04.02.2014р. до 31.03.2015 р.) сума середнього заробітку за цей час складає 356,36 грн. х 289 дн. = 102988,04 гривень. Зазначена сума підлягає стягненню на користь позивача без утримання податків та обовязкових зборів, нарахування та перерахування до бюджету яких є обов'язком роботодавця. Що стосується вимог про стягнення індексації заробітної плати, суд прийшов до наступного. Як визначено у ч. 5 ст. 95 КЗпП України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до статті 33 Закону України «Про оплату праці» у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078. Згідно зі ст.1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення- це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Відповідно до ч. 1ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України, і який не має разового характеру. Аналогічне положення закріплене у п.2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078. Структуру заробітної плати визначено у ст.2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про оплату праці» додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників, входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з підпунктом 2.2.7 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 р. № 5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.01.2004 р. за № 114/8713. Таким чином, оскільки індексація є складовою частиною заробітної плати, є додатковою заробітною платою, то у разі порушення законодавства про оплату праці в частині її виплати, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому індексації заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Оскільки судом вже була стягнута заборгованість по заробітній платі, до складу якої увійшла індексація, більша частина заборгованості боржником виплачена, судом вирішено питання щодо стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку, суд не вбачає підстав для стягнення індексації. А тому суд відмовляє у задоволенні цієї вимоги. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, в сумі 1029,88 гривень.

Outcome: partial