Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

У вересні 2018року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому, після збільшення позовних вимог, просила суд визнати виконавчий напис №82 від 05.02.2018року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірюховою Наталією Сергіївною таким, що не підлягає виконанню; скасувати результати проведення електронних торгів, оформлених протоколом №330269 від 03.05.2018року, щодо реалізації транспортного засобу марки Volkswagen, модель Passat, 2012року випуску, колір - сірий, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] ; повернути їй транспортний засіб марки Volkswagen, модель Passat, 2012року випуску, колір - сірий, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , вилучивши його у [PERSON] ; судові витрати покласти на відповідачів. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що 12.12.2012року між нею та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено кредитний договір № 50007046, за яким відповідач ТОВ «Порше Мобіліті» надав їй кредит у розмірі 185803,64грн. і додатковий кредит у розмірі 69882,30грн. з цільовим призначенням - на придбання автомобіля марки Volkswagen. 28.12.2012року між нею та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено договір застави транспортного засобу №50007046, предметом якого була застава зазначеного автомобіля. Вона отримала кредит та користувалася придбаним автомобілем. Вона не виплатила заборгованість у встановлений договором строк і навесні 2018року автомобіль було вилучено з тієї підстави, що нібито внаслідок заборгованості за кредитами приватним нотаріусом Кірюховою Н.С. було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на автомобіль. Від представника ТОВ «Порше Мобіліті» вона отримала постанову про арешт майна боржника від 16.02.2018року, постановлену головним державним виконавцем Солом`янського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві. У постанові державного виконавця від 16.02.2018року зазначено, що сума заборгованості складає 513402,26грн. Вважає вказану суму необґрунтованою. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет застави та надіслати боржнику письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією і реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. ТОВ «Порше Мобіліті» не надав нотаріусу доказів реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, і, не було дотримано 30-денний строк з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Ці порушення, унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави. Крім того, вимога від 18.12.2017року, яка була надана ТОВ «Порше Мобіліті» нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не могла бути належним і достатнім документом для вчинення виконавчого напису, оскільки вимога підписана невстановленою особою, та в ній зазначено, що [PERSON] має сплатити 474445,35грн., а виконавчий напис здійснено на суму 513 402,26грн. Крім того відповідачем ТОВ «Порше Мобіліті» не надано належних доказів відправлення вимоги на її адресу. Також, ТОВ «Порше Мобіліті» не погодив суму боргу, а тому така сума не має ознак безспірності. Таким чином, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кірюхова Н.С. не мала права вчиняти виконавчий напис від 05.02.2018року, зареєстрований за № 82, а тому він має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Крім того, враховуючи, що у разі вчинення виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, він не підлягає виконанню з моменту його вчинення, а отже результати проведених електронних торгів, оформлених протоколом №330369 від 03.05.2018року, також підлягають скасуванню. Крім того, відповідно до вимог ст.216 ЦК України, відповідач [PERSON] має повернути їй автомобіль Volkswagen. Представником відповідача ТОВ «Порше Мобіліті» - Олейніковим О .А . було надано відзив на позов, в якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначає, що 27.12.2017року ТОВ «Порше Мобіліті» був вимушений звернутися із вимогою за вих.№ 50007046 від 18.12.2017року, яка була направлена на адресу [PERSON] , щодо дострокового повернення Кредиту та сплати заборгованості за Кредитним договором .№ 50007046, якою вимагав від позивача дострокового повернення суми кредиту у повному обсязі та заборгованості відповідно до умов Договору з урахуванням штрафних санкцій, які станом на дату направлення вимоги становили 474445,35грн., із розрахунку: суми невиплаченого кредиту в розмірі 206598,03грн., суми невиплачених чергових платежів у розмірі 258521,80грн., штрафних санкцій у розмірі 9325,52грн. Крім того ТОВ «Порше Мобіліті» повідомило позивача, що у випадку неповернення суми кредиту та заборгованості протягом 30 календарних днів з дати одержання вимоги, відбудеться примусове їх стягнення, в тому числі за рахунок автомобіля, що був переданий у заставу. Також, у вимозі звернуто увагу позивача на те, що у разі порушення терміну дострокового повернення кредиту, до суми боргу буде додано штраф в розмірі 37160,73грн. Проте вимогу щодо дострокового повернення кредиту у встановлені строки проігноровано позивачем, що і стало підставою для звернення до нотаріуса із заявою про звернення стягнення на предмет застави. Твердження позивача щодо неотримання вимоги щодо дострокового погашення кредиту, а також твердження стосовно неотримання рахунків для сплати заборгованості є безпідставними, оскільки п.1.4.3 Договору, передбачено, що компанія надсилає позичальнику відповідні рахунки для сплати чергового платежу відповідно до Графіка погашення кредиту, а у разі якщо позичальник не отримав рахунок для сплати чергового платежу позичальник не пізніше ніж за 3 дні до настання відповідного строку сплати платежу звертається до компанії за рахунком. Твердження позивача про те, що він не погодив суму боргу, а тому така сума не має ознак безспірності, спростовується тим, що безспірним є борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора - заставодержателя вважається безспірною, та законодавством не передбачено отримання погодження боржника для визнання безспірності заборгованості. ТОВ «Порше Мобіліті» у відповідності до положень Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, були надані всі необхідні документи задля законного вчинення нотаріусом виконавчого напису. Посилання позивача на відсутність реєстрації у Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, як на підставу позовних вимог, є безпідставним, оскільки ні Законом України «Про Нотаріат», ні Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, не містить обов`язку нотаріуса при вчиненні виконавчого напису здійснювати перевірку внесення заставодержателем до Реєстру відомостей про звернення стягнення на предмет застави. Таким чином, відсутні підстави для визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірюховою Н.С. таким, що не підлягає виконанню. Представником позивача [PERSON] було надано відповідь на відзив ТОВ «Порше Мобіліті», в якій останній зазначає, що відповідач не заперечує, що не здійснював реєстрацію в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави до початку процедури стягнення. Неподання стягувачем на вимогу нотаріуса на стадії підготовки до вчинення нотаріального провадження доказів реєстрації у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави є підставою для відмови у вчиненні нотаріальних дій на підставі п.2 ч.1 ст.49 ЗУ «Про нотаріат», а невчинення нотаріусом дій щодо вжиття заходів про витребування від обтяжувача згаданої інформації та документів на її підтвердження і, як наслідок, вчинення виконавчого напису без яких документів вказує на незаконність нотаріальної дії. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірюховою Н.С. були надані письмові пояснення, в яких остання зазначає, що нею 05.02.2018року було вчинено виконавчий напис про стягнення заборгованості по договору застави транспортного засобу №5007046, укладеного між ТОВ «Порше Мобіліті» та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Глуховцевою М.В. 27.12.2012року за реєстровим №1585. Представником ТОВ «Порше Мобіліті» були подані документи, що передбачають стягнення заборгованості згідно Постанови КМУ «1172 від 29.06.1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а саме: заяву про вчинення виконавчого напису: копію вимоги (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором; договір застави транспортного засобу; розрахунок заборгованості та Рахунки-фактури з відміткою про несплату; довіреність та паспорт представника. Виконавчий напис було вчинено з дотриманням вимог Постанови КМУ «1172 від 29.06.1999 року та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Відповідачем [PERSON] було надано відзив на позов, в якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог, з тих підстав, що позивач не зазначає жодних підстав та обставин ,які б свідчили про незаконність його дій, якій б порушували права позивача. Вважає, що він є неналежним відповідачем, та жодним чином не порушував права та інтереси позивача. Позивач жодним чином не оскаржував розмір заборгованості, не наводить доказів відсутності заборгованості, чи її меншого розміру, не ставив під сумнів безспірність вимог ТОВ «Порше Мобіліті», а саме не було направлено заперечень з приводу правомірності чи неправомірності розрахунку боргових заповзань. Будь-які підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відсутні, оскільки жодні права позивача не були порушені. Крім того, для визнання електронних торгів недійсними ,які є правочином відповідно до вимог ст.ст.203,215 ЦК України, необхідно встановити порушення положень Порядку реалізації арештованого майна. Позивач не зазначає жодних порушень Порядку реалізації арештованого майна. Визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було звернуто стягнення на предмет застави, не є підставою для визнання електронних торгів недійсними. Крім того , у позивача відсутні правові підстави витребувати у нього, як покупця повернення майна. Представником відповідача ДП «СЕТАМ»- Деяк Я.М. було надано відзив на позов, в якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог, з тих підстав, що для визнання електронних торгів недійсними, які є правочином в розумінні ст.ст.203,215 ЦК України, необхідно встановити порушення саме норм Порядку реалізації арештованого майна. Натомість дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення електронних торгів, мають самостійний спосіб оскарження, й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Організатор електронних торгів здійснив всі необхідні дії, в межах чинного законодавства для реалізації майна. Позивач не надав жодних доказів на підтвердження порушень правил проведення електронних торгів та порушень його законних прав та інтересів. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 28.09.2018року було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 06.12.2018року було постановлено витребувати від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кірюхової Наталі Сергіївни докази. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 11.01.2019року було застосовано до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кірюхової Наталі Сергіївни заходи процесуального примусу у вигляді тимчасового вилучення доказів для дослідження судом. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 12.02.2019року було постановлено витребувати від Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ головного територіального управління юстиції у місті Києві докази. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 12.02.2019року було прийнято заяву [PERSON] про збільшення позовних вимог. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 02.07.2019року були застосовані заходи забезпечення позову у вигляді заборони будь-кому вчиняти певні дії на відчуження автомобіля марки VW, модель Passat B7, кузов [NUMBER] 2012 року випуску. Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 02.07.2019року було закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, та просив позовні вимоги задовольнити з підстав викладених у позові та відповіді на відзив. Відповідачі Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кірюхова Н.С., Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ головного територіального управління юстиції у місті Києві, Державне підприємство «СЕТАМ», [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кірюхової Н.С. та ДП «СЕТАМ» в матеріалах справи маються заяви про розгляд справи у їх відсутності. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідні до них правовідносини, приходить до наступного. Судом встановлено, що 12.12.2012 року між [PERSON] та ТОВ «Порше Мобіліті» укладений кредитний договір № 50007046, відповідно до умов якого ТОВ «Порше Мобіліті» зобов`язалось надати позивачу кредит у сумі 185803,64 грн, що в еквіваленті становить 22 826,00 доларів США, строком кредитування 60 місяців, із сплатою 9,90 % річних, а позичальник зобов`язувався своєчасно повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, а також інших платежів згідно з загальними умовами кредитування (том 1, а.с.10, 17-26). Відповідно до умов кредитного договору, цільове призначення кредиту - придбання автомобіля марки «Volkswagen Passat», 2012 року випуску. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 12.12.2012 року між [PERSON] та ТОВ «Порше Мобіліті» укладений договір застави транспортного засобу № 50007046 (том 1, а.с.27-28). 18.12.2017 року ТОВ «Порше Мобіліті» направило на адресу [PERSON] вимогу та рахунки-фактури, в якій вимагало дострокове повернення кредиту у повному обсязі та заборгованість відповідно до умов договору, що разом на поточну дату становить 474 445,35 грн та складається із: дострокового повернення невиплаченої суми кредиту, що в еквіваленті становить 7 484,08 доларів США і відповідно до обмінного курсу за безготівковими операціями ПАТ «Креді Агріколь Банк» складає 206 598,03 грн; несплачені чергові платежі (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу) - 258521,80 грн; штрафні санкції відповідно до статті 8.3 договору -9 325,52 грн, проте, належних підтверджень про отримання цього повідомлення [PERSON] до матеріалів справи та нотаріусу надано не було ( том 1, а.с.123-167). 05.02.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірюховою Н.С. на підставі заяви ТОВ «Порше Мобіліті» від 02.02.2018 року вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 82, яким запропоновано звернути стягнення на автомобіль марки Volkswagen, модель Passat, 2012року випуску, колір - сірий, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] . За рахунок коштів, отриманих від реалізації транспортного засобу, запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» за невиплачену в період із 12.12.2012 року по 18.12.2017 року заборгованість на загальну суму 513 402,26 грн, із яких: несплачені чергові платежі - 258 521,80 грн; штрафні санкції за вимоги щодо сплати -9325,52 грн.; сума кредиту до повернення - 208 394,21грн; штраф у розмірі 20 % від суми кредиту - 37 160,73 грн. (Том2, а.с.2-3) Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до частини першої статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статті 20 Закону України «Про заставу» і статті 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна визначено Законом України від 18 листопада 2003 року «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Пунктом 1 частини першої статті 21 зазначеного Закону до забезпечувальних обтяжень віднесено заставу рухомого майна згідно з главою 49 ЦК України, що виникає на підставі договору. Обтяження може забезпечувати виконання боржником дійсної існуючої вимоги або вимоги, яка може виникнути в майбутньому. За рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: 1) відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; 2) сплату процентів і неустойки; 3) сплату основної суми боргу; 4) відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов`язання або умов обтяження; 5) відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження (стаття 22 закону). У частині першій статті 23 Закону України від 18 листопада 2003 року «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Статтею 26 зазначеного Закону, визначено позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, серед яких і реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса. Частина перша статті 27 Закону України від 18 листопада 2003 року «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» закріплює вимогу про те, що обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. У статті 27 Закону України від 18 листопада 2003 року «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачені вимоги до змісту повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Це повідомлення повинне містити таку інформацію: 1) зміст порушення, вчиненого боржником; 2) загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; 3) опис предмета забезпечувального обтяження; 4) посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов`язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; 5) визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; 6) вимогу до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Згідно зі статтею 28 зазначеного Закону якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов`язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов`язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов`язаний вживати заходи щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону. Закон України від 18 листопада 2003 року «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» пов`язує подальші дії стягувача не лише з виконанням чи невиконанням боржником вимоги усунути порушення зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу, але й установлює відповідний строк для такого виконання - протягом 30 днів, та пов`язує початок спливу цього строку з моментом реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а отже, і подальших дій зі звернення стягнення на предмет застави. Тобто ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а також недотримання 30-денного строку з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження вважаються порушеннями, які унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави. Порядок ведення реєстру та внесення відомостей до нього врегульовано статтею 42 Закону України від 18 листопада 2003 року «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», згідно з якою держателем Реєстру є уповноважений центральний орган виконавчої влади. До реєстру вносяться, зокрема, відомості про звернення стягнення на предмет обтяження. Частиною четвертою статті 43 Закону України від 18 листопада 2003 року «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що відомості про звернення стягнення на предмет обтяження згідно зі статтею 24 цього Закону реєструються держателем або реєстратором Реєстру на підставі заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України або індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та посилання на звернення стягнення на предмет обтяження. Порядок ведення Реєстру затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2004 року № 830 (далі - Порядок № 830). Пунктом 4 Порядку № 830 визначено, що державна реєстрація відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження проводиться шляхом внесення до реєстру запису. У пункті 5 Порядку № 830 передбачено, що державна реєстрація приватних обтяжень рухомого майна проводиться будь-яким нотаріусом або його помічником, які відповідно до законодавства отримали ідентифікатор доступу до Реєстру, а також адміністратором реєстру та його філіями на підставі відповідного договору. А в пункті 6 цього Порядку вказано, що заяву про виникнення, зміну, припинення обтяжень, а також про звернення стягнення на предмет обтяження (далі - заява) у паперовій формі підписує обтяжувач, справжність підпису якого нотаріально засвідчується (крім випадків подання заяви щодо публічних обтяжень та випадків подання заяви нотаріусу, яким безпосередньо вчинено дію, спрямовану на виникнення, зміну, припинення обтяження, а також на звернення стягнення на предмет обтяження). Згідно із частиною першою статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Частиною першою статті 50 цього Закону визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Процедуру вчинення виконавчого напису врегульовано у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5). Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява (підпункт 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5), а нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (стаття 88 Закону України «Про нотаріат», підпункти 3.1., 3.2. пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5). Підпунктом 3.5. пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подані на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку № 1172, а якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус має право витребувати їх у стягувача, а якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в цьому Переліку, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи (підпункт 2.2. пункту 2 та підпункт 3.6. пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5). Разом з тим відсутність у Законі України «Про нотаріат» та в Порядку № 296/5 вимоги до нотаріуса провести перевірку дотримання стягувачем норм спеціального Закону України від 18 листопада 2003 року «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» щодо реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та спливу тридцятиденного строку з моменту реєстрації не свідчить про можливість невиконання нотаріусом цих вимог, оскільки в разі розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовими актами перевага надається спеціальному, якщо його скасовано виданим пізніше загальним актом. Тобто, в цьому випадку необхідно дотримуватися вимог Закону України від 18 листопада 2003 року «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Встановлення нотаріусом на стадії відкриття нотаріального провадження, що заява стягувача не містить такої інформації або стягувач не надав необхідних документів, що підтверджують зазначені обставини, перешкоджає вчиненню нотаріусом виконавчого напису. При цьому неподання стягувачем на вимогу нотаріуса на стадії підготовки до вчинення нотаріального провадження доказів реєстрації у реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет застави є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії на підставі пункту 2 частини першої статті 49 Закону України «Про нотаріат», а невчинення нотаріусом дій щодо вжиття заходів про витребування від обтяжувача згаданої інформації та документів на її підтвердження і, як наслідок, вчинення виконавчого напису без таких документів вказує на незаконність нотаріальної дії як виконаної без усіх необхідних даних. Доказів реєстрації в державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження ТОВ «Порше Мобіліті» не надано. Разом з тим звернення стягнення на предмет застави пов`язується саме з реєстрацією у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження та сплив тридцятиденного строку для добровільного виконання боржником свого зобов`язання. Приватний нотаріус не перевірив реєстрації стягувачем у реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження, не врахував, що звернення стягнення на предмет застави може бути розпочате лише в разі невиконання боржником свого зобов`язання протягом тридцяти днів з дня реєстрації у Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження. Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 14-83цс18. Крім того, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі від 19 вересня 2018 року № 207/1587/16 (провадження № 14-12559св18). За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки ТОВ «Порше Мобіліті» не надало нотаріусу всіх необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості, та матеріали справи не містять доказів належного отримання [PERSON] письмової вимоги про усунення порушень як позичальника, а тому вчинення виконавчого напису за заявою відповідача було передчасним та не ґрунтувалося на вимогах закону. Що стосується вимог позивача про скасування результатів проведення електронних торгів, щодо реалізації транспортного засобу та повернення їй автомобіля то суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 16.02.2018року головним державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ ГТУЮ в м. Києві Амборським А.В. при примусовому виконанні виконавчого напису №82 виданого 05.02.2018року приватним нотаріусом Кірюховою Н.С. було накладено арешт на автомобіль Volkswagen, модель Passat, 2012року випуску, колір - сірий, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] що належать боржнику [PERSON] (том 1, а.с.9). Відповідно до протоколу №330369 проведення електронних торгів, 03.05.2018року були проведенні електронні торги транспортного засобу Volkswagen, модель Passat, 2012року випуску, колір - сірий, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] д.н. [NUMBER] , переможцем торгів є [PERSON] . Ціна продажу автомобіля 314309,00грн. (том 2, а.с.112-114) Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на електронних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення електронних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення електронних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу і майна на публічних торгах, отже, є правочином, що узгоджується зі статтями 650, 655, частиною четвертою статті 656 ЦК України. Ці норми відносять процедуру публічних торгів до договорів купівлі-продажу, результатом яких є видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта державного виконавця про проведені торги (стаття 34 Закону України «Про нотаріат»). Таким чином, угода про відчуження майна з електронних торгів належить до угод купівлі-продажу, яка може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 ЦК України). Оскільки відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами електронних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, підставами для визнання електронних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2015 року № 2710/5, який був чинним на момент проведення електронних торгів (далі - Порядок № 2710/5). Отже, для визнання електронних торгів недійсними, які є правочином відповідно до статей 203, 215 ЦК України, необхідно встановити порушення положень Порядку № 2710/5, який був чинним на момент проведення торгів. Підстави, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, а саме: визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було звернуто стягнення на предмет застави, не є підставою для визнання електронних торгів недійсними, оскільки в даній конкретній справі за даних фактичних обставин виконавчий напис нотаріуса був чинним на час проведення торгів. За наведених обставин суд дійшов висновку про те, що позивач на підтвердження своїх позовних вимог не надав належних доказів, що внаслідок проведення електронних торгів було порушено його права та законні інтереси, а тому вимоги в частині скасування результатів проведення електронних торгів, щодо реалізації транспортного засобу та повернення автомобіля, як похідні від них, задоволенню не підлягають. Окрім цього, ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. На підставі вищевикладеного суд скасовує заходи забезпечення позову, накладених ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 02.07.2019року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial