Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому просить: - збільшити розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2015 року та стягнути із [PERSON] на свою користь аліменти на утримання їх спільної доньки, [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі - 4 000 грн. 00 коп. з дня постановлення рішення та щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; - стягнути із [PERSON] на свою користь додаткові витрати на утримання спільної дитини, [PERSON] , [INFO] , у розмірі - 34 299 грн. 13 коп. В обґрунтування вимог зазначається про те, що сторони у даній справі перебували у шлюбі. Від спільного подружнього життя у них народилася дочка, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2015 року розірвано шлюб між [PERSON] й [PERSON] , зареєстрований 15 травня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2015 року із [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі - 1 000 грн. 00 коп., щомісячно, починаючи з 11 вересня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Кошти на утримання дочки відповідач сплачує, однак їх не достатньо для повноцінного забезпечення всім необхідним. Фактично спільна дитини перебуває на повному утриманні позивача, участі у вихованні дочки та її додаткових витратах відповідач не приймає. На розвиток здібностей дитини позивачем витрачено грошові кошти у розмірі - 34 299 грн. 13 коп. З підстав збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину позивач звернулася до суду. Ухвалою суду від 13 квітня 2020 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, 09 вересня 2020 року надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій також вказала, що позовні вимоги підтримує, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством. Причини неявки суду неповідомлені. За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який належно повідомлявся про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у шлюб зареєстрованому 15 травня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області. Від спільного подружнього життя у сторін народилася дочка, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2015 року, що набрало законної сили 27 листопада 2015 року, розірвано шлюб між [PERSON] й [PERSON] . Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2015 року, що набрало законної сили 10 листопада 2015 року, із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі - 1 000 грн. 00 коп., щомісячно, починаючи з 11 вересня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до довідки про доходи № 57 від 10 березня 2020 року, виданої Броварською багатопрофільною клінічною лікарнею, [PERSON] дійсно працює на посаді лікаря, розмір її доходу за період з вересня 2019 року по лютий 2020 року складає 55 007 грн. 40 коп. Згідно зі статтею 180 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовими рішеннями або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відтак, положення статті 192 СК України регулюють зміну розміру аліментів, тобто їх зменшення або збільшення. У частині першій статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Відповідно до пунктів 17, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17травня 2017 року № 037-VIII частину другу 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Суд, при розгляді вимог позивача про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями СК України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам вочевидь не відповідає. У даному випадку, суд вважає за доцільне збільшити розмір аліментів, враховуючи також ту обставину, що з часу їх первісного призначення змінився вік дитини та відповідно її потреби. Виходячи із спільного обов`язку батьків щодо утримання дітей, суд вважає за доцільне збільшити аліменти до 2 000 грн. 00 коп. щомісячно. Вирішуючи питання про стягнення додаткових витрат на дитину, суд дійшов наступного висновку. Згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до роз`яснень даних в п 18 Постанови Пленуму ВСС України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року за № 3 зазначено, звернути увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні, особою, яка пред`явила такий позов. Відповідно до довідки № 21 від 27 лютого 2020 року, виданої Дитячим естетико-натуралістичним центром «Камелія» Броварської міської ради Київської області, [PERSON] відвідує позабюджетний гурток «Школа розвиваючого навчання» з 2018 року по 2020 навчальний рік, також з 10 вересня 2019 року відвідує гурток образотворчого мистецтва. 30 серпня 2019 року між Дитячим естетико-натуралістичним центром «Камелія» Броварської міської ради Київської області та [PERSON] укладено договір про надання додаткової освітньої послуги. Розмір щомісячно платежу за надання освітніх послуг складає 1 500 грн. 00 коп. 04 вересня 2019 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено договір № 942/9 про надання послуг, за умовами якого замовник взяв на себе обов`язки надавати навчальні послуги з вивчення іноземної мови дитиною [PERSON] . За умовами договору місячна плата за навчання складає 550 грн. 00 коп. З квитанцій, наданих позивачем вбачається, що всього за оплату навчальних та освітніх послуг [PERSON] сплачено суму 17 900 грн. 00 коп. З наданих позивачем медичних виписок про проходження дитиною певних обстежень та консультацій лікаря не вбачається наявність у дитини хвороби, яка потребує постійних додаткових витрат. Також судом не приймаються квитанції про придбання ліків у аптеках та проходження досліджень, оскільки відсутні докази призначення таких ліків та обстежень дитині лікарем. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позивач понесла додаткові витрати в сумі 17 900 грн. 00 коп. , що підтверджується належними та допустимими доказами, а тому половину цих витрат, відповідач повинен відшкодувати позивачу. Решта понесених відповідачем додаткових витрат є недоведеними і такими, що не підлягають відшкодування як додаткові витрати. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд зазначає, що аліменти, стягнення яких передбачене статтями 182-184 СК України, спрямовані на забезпечення нормальних матеріальних умов життя дитини. У тих випадках, якщо в силу особливих (виключних) обставин є потреба, окрім аліментів, у додаткових витратах, суд може стягнути такі витрати. За змістом вказаної правової норми витрати є додатковими, якщо вони понесені понад витрат, що здійснюються у звичайному житті дитини, та викликані особливими обставинами. З огляду на викладені обставини суд дійшов висновку про часткове задоволення даного позову. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь держави підлягає судовий збір у розмірі - 840 грн. 80 коп.

Outcome: partial