Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

У вересні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним іпотечний договір укладений 08.06.2007 р. між [PERSON], та відповідачем, ПАТ «[PERSON] Аваль». Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що в липні 2013 року він звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: [ADDRESS], однак під час судового засідання виявилось, що вищезгадане майно являється предметом забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, укладеним між [PERSON] та ПАТ «[PERSON] Аваль». В своєму позові позивач зазначає, що 30.05.2007 р. між ним та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики. Згідно умов цього договору відповідач [PERSON] отримав грошові кошти в розмірі 180000 доларів США, що за курсом НБУ на момент укладення договору еквівалентно 909000 гривень. На підтвердження отримання грошей відповідач надав розписку. Відповідно до умов договору, позика була надана відповідачеві для придбання квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. За умовами договору відповідач зобовязався повернути суму позики в строк до 30.05.2012 р. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2013 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені. За наслідками розгляду заяви Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» про перегляд заочного рішення, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11 червня 2015 року, рішення суду від 28 листопада 2013 року було скасоване та справа призначена на новий розгляд. При новому розгляді справи представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Інші сторони в судове засідання не зявились, про час слухання справи повідомлялись належним чином, причин не явки суду не повідомили. Вивчивши наявні докази по справі суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що 30 травня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладений договір позики. Відповідно до його умов вказаного договору [PERSON] отримав від позивача грошові кошти в розмірі 180000 доларів США, що за курсом НБУ на момент укладення договору еквівалентно 909000 гривень. На підтвердження отримання грошей відповідач надав розписку від 30.05.2007 р. Згідно умов договору, позика була надана відповідачеві для придбання квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. За умовами договору відповідач зобовязався повернути суму позики в строк до 30.05.2012 р. або, в разі неможливості повернення коштів, будь-яким чином передати право власності на вищевказане майно позивачу, однак відповідач свої зобовязання не виконав. Згідно\~ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Позивач просить визнати недійсним іпотечний договір укладений 08.06.2007 р. між [PERSON], та відповідачем, ПАТ «[PERSON] Аваль», але суд вважає, що існування заборгованості відповідача перед позивачем за договором позики ні є підставою для визнання іпотечного договору недійсним. Також, позивач не ставить вимог щодо стягнення з відповідача на свою корись боргу за договором позики. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ч. 1 ст. 179 ЦПК України). Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно\~ст. 57 ЦК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно\~ст. 58 ЦК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно\~ст. 59 ЦК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача, а тому й відмовляє у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Outcome: dismissed