Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому, посилаючись на ст. 164 СК України, просила позбавити відповідача батьківських прав стосовно його сина [PERSON], [INFO]. На обґрунтування позову послалась на те, що шлюб з відповідачем був зареєстрований 14.02.1998 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем. 31.01.2002 року шлюб між сторонами у справі розірвано. Рішенням суду відповідача зобов'язано до сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], які відповідач сплачує. Крім аліментів відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Сторони проживають окремо з моменту розірвання шлюбу - 31.01.2002 року і з цього часу відповідач сина не провідує, не цікавиться його справами, навчанням, не вітає сина з днем народження, ігнорує її звернення щодо вчинення дій в інтересах дитини. Зокрема, [PERSON] є учнем відділення сучасного п'ятиборства КЗ ЛОР «Львівське училище фізичної культури», тому у зв'язку з навчанням часто має можливість виїжджати за кордон для участі у різноманітних міжнародних змаганнях у складі збірної команди України, що потребує оформлення проїзних документів, на що потрібна згода обох батьків. Однак відповідач такої згоди не надає. Вважає, що є усі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав з огляду на те, що останній ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Позивач у судовому засіданні позов підтримала та додатково пояснила, що через поведінку дружини відповідача у неї немає контакту з відповідачем. Звернення до суду з цим позовом обумовила небажанням кожного разу випрошувати згоду відповідача на виїзд їхнього сина за кордон на змагання. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, просить відмовити у його задоволенні. Пояснив, що його довіритель працює на шахті позмінно, тому протягом останніх півроку не має змоги бачитися із сином, який у зв'язку з навчанням проживає у м. Львові. Відповідач регулярно сплачує аліменти на утримання дитини і бажає приймати участь у його вихованні, виконувати свої батьківські обов'язки. Заперечив те, що відповідач не дав згоди на виїзд сина за кордон, оскільки при їхній зустрічі нотаріальне посвідчення такої згоди не відбулося через те, що позивач не взяла із собою до нотаріуса усіх необхідних документів. Представник органа опіки та піклування - Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області в судове засідання не з'явилася, подала витяг з рішення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 26.12.2014 року № 223 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та заяву, у якій просить розглядати справу за її відсутності. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке. Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя у них є неповнолітній син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] . 31.01.2002 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 31.01.2002 року запис № 57. Після розірвання шлюбу син сторін проживає разом із позивачем. Відповідач є платником аліментів на [PERSON] за рішенням суду. Позивачем у суді визнано, що у відповідача немає заборгованості зі сплати цих аліментів. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як зазначив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - постанова ПВСУ від 30.03.2007 року № 3), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осі, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п. 15 цієї постанови). Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (абз. другий п. 16 постанови ПВСУ від 30.03.2007 року № 3). Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з часу розірвання шлюбу відповідач не бачиться із сином, не цікавиться його життям, не проявляє до нього жодної батьківської турботи, ігнорує звернення позивача щодо надання згоди на вчинення дій в інтересах дитини. Під час судового розгляду з пояснень позивача та представника відповідача встановлено, що дійсно від часу розірвання шлюбу між сторонами та їх окремого проживання відповідач не бачиться із сином. Разом з тим судом ураховано, що протягом усього часу окремого проживання відповідач бере участь в утриманні свого сина, незважаючи на неподання сторонами відповідних доказів, позивач визнала, що аліменти на дитину відповідач сплачує вчасно, заборгованість з їх сплати відсутня. Наведене спростовує доводи позивача про те, що відповідач не проявляє до сина жодної батьківської турботи. Заслуговують на увагу й пояснення представника відповідача, згідно з якими відповідач має намір бачитися з сином, проте у зв'язку з позмінним характером роботи та навчанням сина на денній формі у м. Львові протягом останніх півроку бачитися із сином у нього не було можливості. Суд відхиляє доводи позивача про те, що відповідач не цікавиться життям свого сина, ігнорує звернення позивача щодо надання згоди на вчинення дій в інтересах дитини, зокрема, для її виїзду за кордон на спортивні змагання, оскільки під час судового розгляду з'ясовано, що відповідач не заперечив проти надання такої згоди, а її належним чином оформленню перешкодило те, що позивач не подала нотаріусу усіх необхідних документів. Крім того, як пояснив представник відповідача у судовому засіданні, відповідач не заперечує проти надання згоди на виїзд свого сина [PERSON] за кордон у майбутньому та, у разі необхідності, готовий вчинити усі залежні від нього дії. Під час розгляду справи встановлено, що позивач просить позбавити відповідача батьківських прав лише з тією метою, щоб у майбутньому у неї не було необхідності отримувати його згоду на виїзд дитини за кордон. Ураховуючи вищенаведене у сукупності, та те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, суд дійшов висновку про відмову у позові. При цьому суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити своє ставлення до виховання сина [PERSON]. Суд критично оцінює поданий органом опіки та піклування витяг з рішення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 26.12.2014 року № 223 «Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини», згідно з п. 19 якого позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], є доцільним, оскільки у ньому зазначено лише те, що це рішення прийняте за результатами розгляду висновків комісії з питань захисту прав дитини. Водночас у суду відсутні дані про те, чи викликалися (повідомлялися) сторони у справі на засідання комісії з питань захисту прав дитини для розгляду питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, якщо так, то хто з них взяв участь у цьому засіданні, та які пояснення ними були надані. Якщо хтось зі сторін не з'явився, то які причини їх неявки. Ці обставини, як і пояснення представника органа опіки та піклування на обґрунтування зазначеного висновку, не вдалося з'ясувати під час судового розгляду у зв'язку з нез'явленням останньої на судове засідання та поданням нею заяви про розгляд справи за її відсутності, а жодна зі сторін не просила суд витребувати відповідні документи для їх дослідження судом. Отже, висновок органа опіки та піклування, згідно з яким визнано доцільним позбавлення відповідача батьківських прав, суд вважає необґрунтованим та не бере до уваги.

Outcome: dismissed