Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

Туря-Реметівський психоневрологічний інтернат звернувся до суду із заявою, в якій просить визнати [PERSON], [INFO], недієздатним. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] з 10 серпня 1998 року перебуває на стаціонарному лікуванні та постійно проживає в інтернаті. Згідно медико-санітарної характеристики №216 від 23 лютого 2016 року підопічний перебуває на обліку у психіатра з 1972 року. За час перебування в інтернаті стан психічного здоровя погіршився, відказується від прийому їжі, інструкції не виконує, період депресії періодично змінюється збудженням: стає агресивним по відношенню до обслуговуючого персоналу та підопічних, мовний контакт формальний, відповіді неохочі, однослівні, часто в плані не заданих запитань, а мислення розірване і паралогічне, схильний до самовільних відлучок із інтернату. Оскільки [PERSON] потребує постійного догляду та сторонньої допомоги, самостійно вирішувати питання, які виникають у повсякденному житті, не може, так як належним чином не усвідомлює значення своїх дій та не здатний ними керувати, тому просить заяву задовольнити. У судове засідання представник заявника [PERSON] не зявився, однак подав заяву, у якій просить справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник заінтересованої особи у судове засідання також не зявився, будучи належним чином повідомленим, про причини неявки суд не сповістив. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] згідно медико-санітарної характеристики №216 від 23 лютого 2016 року перебуває на обліку у психіатра з 1972 року з діагнозом «Шизофренія параноїдна форма про градієнтний тип перебігу, апато-абулічний дефект особистості», є інвалідом ІІ групи безтерміново. Також встановлено, що на підставі путівки №72, виданої 22 липня 1998 року відділом соціального забезпечення Закарпатського облвиконкому, [PERSON] направлено до Т.-Реметівського психоневрологічного інтернату для постійного проживання. Як вбачається з висновку судово-психіатричного експерта №134 з датою проведення первинної судово-психіатричної амбулаторної експертизи 30 червня 2016 року, [PERSON], [INFO], виявляє ознаки хронічного, стійкого психічного розладу у формі параноїчної шизофренії з безперервним перебігом та вираженим апато-абулічним дефектом. По психічному стану [PERSON] не може розуміти значення своїх дій та не може керувати ними. Відповідно до ч.1ст.39, ст.40 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Згідно ч.3 ст.237 ЦПК України заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім'ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом. Оскільки психічний стан [PERSON] позбавляє його здатності в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, суд вважає, що такого слід визнати недієздатним, а відтак заява Туря-Реметівського психоневрологічного інтернату у цій частині є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Що стосується вимоги про призначення директора Туря-Реметівського психоневрологічного інтернату опікуном недієздатного [PERSON], то суд приходить до наступного. Відповідно до п.1.1 Правил опіки та піклування, затверджених Наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88, опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Згідно ст.55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки. Відповідно до ст.58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Згідно ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ч.ч.2, 3, 4 ст.63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. Одночасно ст.66 ЦК України передбачено, що якщо над фізичною особою, яка перебуває у навчальному закладі, закладі охорони здоров'я або закладі соціального захисту населення, не встановлено опіку чи піклування або не призначено опікуна чи піклувальника, опіку або піклування над нею здійснює цей заклад. Оскільки у матеріалах справи відсутнє подання органу опіки та піклування про призначення опікуна над недієздатним [PERSON], представник заінтересованої особи у судове засідання не зявився, що унеможливлює зясування судом ставлення останнього до такої вимоги заявника, а також беручи до уваги те, що суд в силу ст. 60 ЦК України не вправі вирішувати зазначене питання без відповідного подання, тому підстав для задоволення заяви у цій частині немає.

Outcome: partial