Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

У березні 2020 року позивач звернувся в суд з зазначеним позовом до Державного підприємства Українське державне аерогеодезичне підприємство» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації втрати її частини у зв`язку з затримкою термінів її виплати. Свої вимоги мотивує тим, що з 04 червня 1974 року по 03 лютого 1992 року та з 12 червня 2007 року по 03 травня 2017 року позивач перебував у трудових відносинах з ДП «УкрДАГП» на посадах молодшого техніка-топографа, топографа, інженера-картографа, начальника партії, виконуючого обов`язки директора, директора ДП «УкрДАГП», першого заступника директора, про що в трудовій книжці зроблені записи. 03 травня 2017 року наказом №21-К позивач був звільнений з роботи за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України. Позивач вказує, що роботодавець зобов`язаний регулярно виплачувати заробітну плату відповідно до ст.115 КЗПП України, проте відповідачем в цій частині закон постійно порушувався. Так за період його роботи в ДП «УкрДАГП» із 1 січня 2016 року по 30 квітня 2017 року сума нарахованої, але не виплаченої заробітної плати склала 81 285, 74 грн. (вісімдесят одна тисяча двісті вісімдесят п`ять грн. 74 коп.). При звільненні з ним розрахунок по заробітній платі проведений не був. Зазначає, що в день звільнення, а саме 03.05.2017 року, відповідач не здійснив виплату належних йому коштів, що є грубим порушенням ст.ст.115, 116 КЗпП України. Крім того, згідно ст.2 Закону України «про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 р. за №2050-III, у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, працівникам проводиться компенсація. У зв`язку з невиплатою впродовж вказаного періоду позивачу заробітної плати станом на 01 лютого 2020 року йому належить компенсація за несвоєчасну виплату зарплати у сумі,що складає 23 101,23 грн. (двадцять три тисячі сто одна грн. 23 коп.). Таким чином на день подання заяви до суду загальна сума заборгованості підприємства склала 104 386, 97 грн. (сто чотири тисячі триста вісімдесят шість грн. 97 коп.). Відповідачем у справі подано відзив на позовні вимоги позивача, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] , оскільки ДП «УкрДАГП» ознайомившись з поданою позовною заявою позивача не погоджуються із заявленими позовними вимогами з наступних підстав: 10.03.2020 року, позивач [PERSON] звернувся з позовом до Державного підприємства «Українське державне аерогеодезичне підприємство» про стягнення заборгованості із нарахованої заробітної плати та компенсації втрати її частини у зв`язку з затримкою термінів її виплати. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в період з 04 червня 1974 року по 03 лютого 1992 року та в період з 12 червня 2007 року по 03 травня 2017 року перебував на посадах молодшого техніка-топографа, техніка-топографа, топографа, інженера- картографа, начальника партії, виконуючого обов`язки директора, директора ДП «УкрДАГП» та першого заступника директора. Однак, 03.05.2017 року позивача було звільнено з посади першого заступника директора, за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується Наказом № 21-К від 03.05.2017 року. Також, позивачем зазначається по наявність заборгованості із виплати заробітної плати за період з 01.01.2016 року по 30.04.2017 року у розмірі 81 285, 74 грн. Крім того, посилаючись на наявність заборгованості із виплати заробітної плати, позивач зазначає про необхідність стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати у сумі 23 101.23 грн. Вищезазначене, позивач обґрунтовує тим, що при звільненні з останнім не було проведено розрахунку по виплаті заробітної плати. Проте, такі твердження позивача є необгрунтованими та не підлягають до задоволення з наступних підстав. Посилання позивача щодо заборгованості із заробітної плати. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в період з 04.06.1974 року по 03.02.1992 року та в період з 12.06.2007 року по 03.05.2017 року перебував на посадах молодшого техніка-топографа, техніка-топографа, топографа, інженера- картографа, начальника партії, виконуючого обов`язки директора, директора ДП «УкрДАГП» та першого заступника директора. Однак, 03.05.2017 року позивача було звільнено з посади першого заступника директора, за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується Наказом № 21-К від 03.05.2017 року. Водночас, позивач зазначає, що при звільненні не було проведено розрахунку по виплаті заробітної плати в зв`язку з чим, існує заборгованість із виплати заробітної плати за період з 01.01.2016 року по 30.04.2017 року у розмірі 81 285, 74 грн. Проте, з такими твердженнями не можна погодитись оскільки, як вбачається з матеріалів даної справи, позивачем в обґрунтування вказаних позовних вимог, надано лише копію наказу № 21-К від 03.05.2017 року про звільнення останнього з посади директора, а надані позивачем копії трудової книжки взагалі не засвідчені останнім. Більше того, потрібно зазначити, що позивачем також не надано жодних наказів про прийняття на роботу, а також доказів, що підтверджують факт наявності заборгованості по заробітній платі за вказаний період. Крім того, потрібно наголосити, що позивач з будь-якими клопотаннями про витребування чи забезпечення доказів в цій частині до суду першої інстанції не звертався, самостійно їх не здобував та суду першої інстанції не надав. Частиною З ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З наведеного вбачається, що належних, допустимих, достовірних, та достатніх доказів щодо порушень відповідачем вимог КЗпП України та Закону України «Про оплату праці» позивачем не надано. Відтак, оскільки позивачем не надано доказів, як то передбачено статтею 81 ЦПК України, що є його процесуальним обов`язком, позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості із виплати заробітної плати не підлягають до задоволення. Компенсація за несвоєчасну виплату зарплати Крім того, посилаючись на наявність заборгованості із виплати заробітної плати, позивач зазначає також про необхідність стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати у розмірі 23 101,23 грн. Проте, такі твердження позивача також є необгрунтованими та не підлягають до задоволення, відповідно до наступного. Як вбачається з поданого позову, позивачем зазначається про наявність заборгованості із виплати заробітної плати у розмірі 81 285, 74 грн. Вказане, позивач обґрунтовує, тим що 03.05.2017 року позивача було звільнено з посади першого заступника директора, водночас при звільненні з останнім не було проведено розрахунку по виплаті заробітної плати. Крім того, зазначається про те що між позивачем [PERSON] та відповідачем ДП «УкрДАГП» в особі в.о. директора Синиці Миколи Івановича було підписано договір про реструктуризацію заборгованості від 16.11.2018 року. Разом з тим, позивач посилаючись на даний договір зазначає, що відповідачем було порушено всі умови договору і останню виплату (відповідно до графіку погашення заборгованості) проведено 07.03.2019 року. Проте, як вбачається, з матеріалів даної справи, вказані твердження позивачем також, не підтверджується належними, допустимими,достовірними та достатніми доказами, адже суду не надано жодного доказу, який свідчить про наявність заборгованості з виплати заробітної плати позивачу. Крім того, посилання позивача на договір реструктуризації заборгованості є також необгрунтованими, оскільки як вбачається з поданого позову, договір про реструктуризацію заборгованості від 16.11.2018 року та додатки до даного договору не прошиті та не скриплені підписами та печатками сторін на прошивці, також жоден з аркушів даного договору (окрім останнього) не підписаний позивачем. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) Як вбачається із договору, підписи містяться лише на останній сторінці правочинну. Договір реструктуризацію заборгованості від 16.11.2018 року не прошитий, не пронумерований, не скріплений в єдиний документ підписами та печатками сторін, через що не має форми єдиного документу. Крім того, відсутність підписів сторін на кожному окремому аркуші правочину, дає підстави стверджувати, що відносно не засвідчених умов договору, викладених на окремих аркушах договору, які не підписані, сторони не дійшли згоди. Крім того, позивачем також зазначається про те, що всі прохання про сплату решти заробітної плати були проігноровані, в зв`язку з чим, позивач звернувся до суду. В обгрунтування зазначеного позивачем надано копію листа від 30.09.2019 року. Потрібно зазначити, що з такими твердженнями не можна погодитись, оскільки останні не відповідають дійсним обставинам справи, з огляду на наступне. Як вбачається з наданого позивачем листа № 321 від 01.10.2019 року, відповідно до якого зазначається про те, що у відповідності до п. 4.2 Договору Сторона 2 достроково розриває договір в односторонньому порядку, а також зазначено, що позивач просить надати довідку про заборгованість із заробітної плати для подальшого вирішення питання в передбаченому законодавством України порядку відповідним судом. Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; Водночас, жодної згоди на зміну чи розірвання даного договору позивачу не надавалось. Крім того, як вбачається з поданого листа позивачем не зазначено, ні конкретні підстави розірвання договору, ні інформацію про дати з якої договір вважається розірваним. Водночас, позивачем зазначено лише те, що «Сторона 2 достроково розриває договір в односторонньому порядку», просить надати довідку про заборгованість та повідомляє про намір звернутись до суду. Потрібно також, зазначити, щодо посилань позивача, про те, що всі прохання про сплату решти заробітної плати були проігноровані, такі твердження не відповідають дійсності, оскільки позивачем не надано жодних доказів звернення до відповідача з проханням сплатити решту заробітної плати. Відповідач зазначає, щодо наданого позивачем розрахунку компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати за несвоєчасну виплату заробітної плати, потрібно зазначити що такий розрахунок є необгрунтований, оскільки як вбачається, з наданого розрахунку, останній не містить ні зазначення виконавця даного розрахунку, ні підпису позивача. Крім того, в даному розрахунку взагалі не вказано на підставі яких довідок та документів, позивач здійснював даних розрахунок. Відповідно, враховуючи вищезазначене, оскільки наданий позивачем розрахунок компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати за несвоєчасну виплату заробітної плати, здійснено не у відповідності до чинного законодавства, відповідно вимоги позивача є необгрунтованими та не підлягають до задоволення. Згідно з вимогами ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених випадках. Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відтак, враховуючи вищезазначене, оскільки позивачем не надано жодних доказів щодо підтвердження обставин на які позивач посилається та

Outcome: approved