Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

У брезні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки. Позивачка зазначала, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу з відповідача на її користь стягувалися аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини його заробітку, однак так як донька почала навчатися в ліцеї, то тимчасово проживала з відповідачем в квартирі [ADDRESS]. Через це відповідач на підставі рішення суду від 10 грудня 2015 року був звільнений від сплати аліментів на її користь на утримання доньки. З 23 грудня 2015 року їх донька і по даний час проживає з нею. Відповідач працює, однак відмовляється надавати їй матеріальну допомогу на утримання доньки. Просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісячно і до досягнення дитиною повнолітнього віку. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Позивачка пояснювала суду, що відповідач матеріально допомагає доньці, передаючи кожного місяця їй грошові кошти безпосередньо в руки, однак вона не знає на що конкретно донька їх витрачає. І тому враховуючи те, що донька є неповнолітньою, в силу свого віку не може правильно розпоряджатися грошима, вона просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки. Також вказала, що відповідач оплачує відпочинок та поїздки доньки за кордон, однак це не є обов»язковим. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснивши суду, що між ними з позивачкою відсутній будь-який спір з приводу матеріального утримання доньки, тому підстав для задоволення позову немає. Він не відмовляється від утримання доньки, щомісячно передає доньці гроші в розмірі близько 2000 -3000 тис. грн., також оплачує поїздки доньки за кордон на відпочинок, купує речі на її прохання. На ім»я доньки відкритий картковий рахунок у банку, однак раніше коли він переказував аліменти на користь позивачки, вона витрачала їх не на утримання доньки, а на власні потреби. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 березня 1997 року по 05 березня 2007 року (а.с.8). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає разом з позивачкою (а.с.6-7, 43-44). На підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 грудня 2015 року відповідача [PERSON] звільнено від сплати аліментів на користь позивачки [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів, в зв»язку з тим, що донька проживає з ним. Виконавчий лист про стягнення таких аліментів відкликано (а.с.8). Позивачка [PERSON] працює інспектором з благоустрою інспекції міської ради з благоустрою, отримує заробітну плату, розмір якої за період з жовтня 2015 року по березень 2016 року склав 31 991 грн. 22 коп. Середній розмір такої складає 5 331 грн. 87 коп. (а.с.35). Відповідач [PERSON] працює в ПАО «ММК ім.Ілліча», розмір його заробітної плати за період з 01 жовтня 2015 року по 31 березня 2016 року склав 94 043 грн. 14 коп. Середній розмір такої складає 15 673 грн. 86 коп. (а.с.37). Факт надання матеріальної допомоги доньці відповідачем [PERSON] сторонами не оспорюється. При розгляді судом справи встановлено, що відповідач дійсно починаючи з січня 2016 року і по даний час надає грошову допомогу доньці в сумі 2000-3000 грн. Підтвердила це при розгляді справи і неповнолітня донька сторін [PERSON], зокрема те, що батько щомісяця надає їй грошові кошти в розмірі 2000-3000 грн, які вона передає своїй матері. Проте, судом при розгляді справи встановлено, що незважаючи на це між сторонами існують суперечки з приводу утримання та матеріального забезпечення неповнолітньої дитини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 p., яка ратифікована постановою Верховної України № 789-ХІІ від 27.02.1991 p. та набула чинності для України 27.09.1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментівна одну дитину неможе бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно положень ст.ст.181,182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов'язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. При розгляді справи відповідач [PERSON] наполягав на тому, що між ними з позивачкою взагалі відсутній спір з приводу матеріального утримання дитини. За змістом вищезазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. Тому суд не погоджується з доводами відповідача про відсутність спору між ним і позивачкою та приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання доньки в судовому порядку. При визначенні розміру аліментів суд враховує те, що відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований, тобто має постійне джерело доходу, стан його здоров»я і матеріальне становище, відсутність у нього інших дітей, непрацездатної дружини, батьків, дочки чи сина, тому аліменти підлягають стягненню з нього на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, спірність питання про розмір аліментів не позбавляє [PERSON] як батька права понесення додаткових витрат на дитину, зокрема і таких як на відпочинок доньки, поїздок з нею за кордон. Що стосується заперечень відповідача проти сплати аліментів на користь позивачки, то суд зазначає наступне. Згідно з ст.186 СК України, за заявою платника аліментів або за власною ініціативою орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Таким чином відповідач [PERSON] має змогу здійснювати контроль за використанням аліментів за призначенням через орган опіки та піклування і, у разі їх нецільового витрачання, ставити питання щодо зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Враховуючи те, що позивачка звільнена від сплати судового збору, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі наведеного та

Outcome: approved