Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

У березні 2015 року позивачі звернулися до суду із позовом, в якому просять визнати за кожним із них право власності на 1/3 частину земельної ділянки, площею 0,0634 га, розташованої за адресою: м. Миколаїв, вул. Прибузька, № 99. В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначили, що на підставі договору купівлі продажу від 16.01.2003 року, посвідченого П'ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою за р. № 3-29, їм належить по 1/3 частині за кожним право власності на 1/3 частину житлового будинку, розташованого по вулиці Прибузькій № 99 у м. Миколаєві. Земельна ділянка, на якій розташований зазначений житловий будинок належить відповідачу [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 29.12.1999 року. В свою чергу 28.01.2000 року [PERSON] продала [PERSON] житловий будинок та земельну ділянку для обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд, по вулиці Прибузькій, № 99 м. Миколаєва. 24.10.2000 року [PERSON] помер, і не встиг переоформити належним чином на своє ім'я зазначену земельну ділянку. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла його дружина [PERSON], однак, свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку по вулиці Прибузькій, № 99 м. Миколаєва вона не отримувала, оскільки земля не була оформлена на ім'я її чоловіка [PERSON] 16.01.2003 році [PERSON] продала вищезазначений житловий будинок, розташований на земельній ділянці площею 0,0634 га для обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд, по вулиці Прибузькій, № 99 м. Миколаєва позивачам по даній справі за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу. Звернувшись до Управління Держземагенства у Миколаївському районі Миколаївської області із заявою про оформлення права власності на вказану земельну ділянку, позивачі отримали відмову у вчиненні цієї дії, оскільки, існує державний акт на право приватної власності на земельну ділянку на ім'я [PERSON] Крім цього, 01.01.2013р. набув чинності Закон України «Про державний земельний кадастр» та постанова КМУ Про затвердження Порядку ведення Державного земельного кадастру від 17.10.2012 р. № 1051. Відповідно до вимог вказаних нормативних актів видача правовстановлюючих документів (державних актів) на земельну ділянку, їх переоформлення не належить до кола повноважень Держземагенства. Однак позивачам було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду для вирішення даного питання. Тому через неможливість в позасудовому порядку захистити свої права, позивачі звернулися до суду із даним позовом. В судове засідання позивачі та їх представник не з'явилися, надали заяви з проханням розглядати справу у їх відсутність, позов підтримують у повному обсязі. Представник позивача Миколаївська міська рада також надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] були належним чином та своєчасно повідомлені про час та місце судового засідання, заяв від них не надходило причина їх неявки суду не відома. Представник третьої особи - Управління Держземагенства у Миколаївському районі також був належним чином та своєчасно повідомлений про час та місце судового засідання, заяв від нього не надходило причина його неявки суду не відома. Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності наявні письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи із такого. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що 16.01.2003 року позивачі - [PERSON], який діяв від свого імені та в інтересах свого неповнолітнього сина [PERSON],[INFO], та [PERSON], придбали у [PERSON] житловий будинок № 99 по вул. Прибузькій у м. Миколаєві. Даний договір купівлі-продажу був посвідчений 16.01.2003 року державним нотаріусом Пятої Миколаївської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 3-20 (а.с.7-8). Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0634 га, та має цільове призначення - для обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд. Ця земельна ділянка належить відповідачу по даній справі [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 29.12.1999 року серії І МК № 007752, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2803 (а.с.9). Відповідно до договору купівлі продажу № 190 від 28.01.2000 року [PERSON] продала [PERSON] житловий будинок та земельну ділянку для обслуговування даного житлового будинку розміром 0,0634 га, розташованих за адресою: м. Миколаїв, вул. Прибузька, 99 (а.с.13). [PERSON] не переоформив державний акт на своє ім»я та продовжував користуватися спірною земельною ділянкою на підставі вищевказаного договору. 24.10.2000 року [PERSON] помер. Після його смерті відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 26.11.2002 року спадщину у вигляді цілого житлового будинку № 99 по вул. Прибузькій м. Миколаєва прийняла його дружина відповідач по справі [PERSON] (а.с.14). Свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку для обслуговування зазначеного житлового будинку [PERSON] не отримувала, оскільки земля не була переоформлена належним чином на імя її померлого чоловіка [PERSON] 16.01.2003 року відповідач [PERSON] продала житловий будинок № 99 по вул. Прибузька м. Миколаєва позивачам за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу. З моменту придбання будинку і до теперішнього часу позивачі користуються спірною земельною ділянкою. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розташовані, без зміни її цільового призначення, у розмірах встановлених договором. За таких обставин, суд вважає, що позивачі мають право на визнання за ними права власності на земельну ділянку, розмір якої відповідає розміру ділянки, на отримання якої у власність має сторона згідно ст. 121 ЗК України та яка перебуває у її фактичному використанні відповідно до наданих документів.

Outcome: approved