Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-22 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] (далі – Позивач) пред'явив в суді позов до Бердичівської міської ради (далі – Відповідач) про визнання за ним права власності на 1/3 частину домоволодіння № 10 по вул. Інтернаціоналістів в м. Бердичеві Житомирської області за набувальною давністю. Свої вимоги позивач мотивує тим, що згідно рішення Бердичівської міської ради народних депутатів Житомирської області від 28.08.1980 року за № 511 його було призначено піклувальником над 1/3 частини будинку № 10 по вул. Інтернаціоналістів (по вул. Житницькій) в м. Бердичеві Житомирської області, який належить [PERSON] на праві особистої власності, що підтверджується реєстраційним посвідченням від 27.05.1963 року, виданим Бердичівським БТІ. У 1999 році в Любарському будинку-інтернаті для психічнохворих [PERSON] помер. Свідоцтво на смерть останнього отримано не було. Спадкова справа щодо майна [PERSON] не відкривалась, спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не зверталися. У своїй позовній заяві позивач посилається на те, що він фактично з 1966 року безперервно доглядав за вказаним домоволодінням, сплачував комунальні платежі, здійснював поточний та капітальний ремонти, підтримував його у належному стані, обробляв присадибну ділянку. Після смерті [PERSON] позивач продовжував проживати в належній померлому частині будинку, добросовісно та безперервно володіє та користується зазначеним майном. Протягом всього терміну володіння нерухомим майном претензії від власника домоволодіння або інших осіб не надходило, прав на вказане майно ніхто не заявляв, спорів щодо володіння і користування цим майном не виникало. В судове засідання представник позивача на підставі довіреності від 13.02.2014 року [PERSON] не з’явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представники позивача на підставі довіреності від 03.01.2014 року [PERSON] в судове засідання не з’явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, пороти позову заперечує та просить суд відмовити в його задоволенні. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України. Причини неявки суду не відомі. Заперечень до суду не надходило. Допитані в судових засіданнях свідки дали наступні показання. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є сусідкою по вулиці, позивач постійно проживав у зазначеному домоволодінні з 1966 року, він є племінником померлому [PERSON], доглядав за останнім та за будинком, обробляв земельну ділянку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є сусідкою по вказаному домоволодінню, їй на право власності належить 1/3 частина домоволодіння № 10 по вул. Інтернаціоналістів в м. Бердичеві Житомирської області, позивач постійно доглядав за [PERSON] до моменту направлення останнього до психіатричної лікарні, навідував останнього в медичному закладі, доглядав за будинком, робив поточні ремонти, обробляв город. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що позивач з самого народження проживав у зазначеному домоволодінні, доглядав за [PERSON], навідувався до нього в психіатричну лікарню, доглядав за будинком, користувався земельною ділянкою. Розглянувши справу на засадах змагальності та диспозитивності, відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, дослідивши надані суду докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно довідки Бердичівської державної нотаріальної контори за № 699/01-16 від 24.03.2014 року спадкова справа щодо майна [PERSON], який помер у 1999 році не відкривалась, спадкоємці із заявами на прийняття спадщини не звертались, свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с.27-29). Відповідно до довідки Любарського психоневрологічного інтернату за № 115 від 22.04.2014 року та довідки реєстраційної служби Любарського РУЮ відділу ДРАЦС за № 573/3.2-08 від 16.05.2014 року [PERSON] помер 13.09.1999 року (а.с.59-64). Ч.1 Статті 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п’яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, а саме 01.01.2004 року. Таким чином, для визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, зокрема, необхідно встановити, що особа володіла цим майном з 01 .01.2001 року десять років, тобто по 01.01.2011 рік, після чого особа отримує право претендувати на вказане майно. Ознаками володіння, які є необхідними для набутті права власності на річ за набувальною давністю є добросовісність, відкритість, безперервність і тривалість володіння. При зверненні до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння майном. Для набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України необхідні такі умови: річ, що опинилась у володінні особи, є об'єктивно чужою; володілець суб'єктивно вважає майно своїм; володілець майна має бути добросовісним набувачем; володіння здійснювалось протягом усього строку відкрито; володіння майном продовжувалось безперервно; строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішення спорів про набувальну давність підлягає врахуванню добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом усього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Крім того однією з умов володіння з метою набуття права власності на нерухоме майно є безтитульність такого володіння. Вказана умова прямо випливає зі змісту ст. 344 ЦК України. Тобто, за набувальною давністю може бути набуто право власності лише на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від свого права на належне йому нерухоме майно, та на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Також, судом встановлено, що починаючи з 1966 року позивач користується вказаним домоволодінням , дбає про технічний стан оселі та користується земельною ділянкою. Будь яких беззаперечних доказів того, що протягом 10 років, починаючи з 01.01.2001 року не проживав в будинку, не робить ремонти, та не доглядає його, а відтак не володіє ним, суду не надано. Суду не надано доказів про те, що протягом всього терміну володіння нерухомим майном мали місце претензії від власника домоволодіння або інших осіб, щодо прав на вказане майно та спорів щодо володіння і користування цим майном. А відтак, оскільки з досліджених доказів встановлено, що позивач відкрито, добросовісно та безперервно володіє будинком на законній підставі понад 10 років, починаючи з 01.01.2001 року, слід визнати за ним право власності на 1/3 частину вказаного домоволодіння за набувальною давністю.

Outcome: approved