Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] звернулася у суд із позовом про поділ майна подружжя. До початку розгляду справи по суті позивач змінила предмет позову та просила визнати право власності на ідеальну частину майна подружжя, а саме на 1/2 частини земельної ділянки для садівництва, площею 0,0388 га, що розташована у садівничому масиві «Білий налив» в місті Ковелі. Вимоги обґрунтовує тим, що вказана земельна ділянка була придбана за час перебування із відповідачем у шлюбі, договір купівлі оформлено на ім'я останнього. Відповідач не визнає її право власності на половину вказаного майна. У судовому засіданні, яке відбулося 24 квітня 2014 року, сторони дали суду пояснення у справі. Так, позивач та її представник підтримали змінені позовні вимоги у повному обсязі. Позивач пояснила, що дачна ділянка була придбана за час шлюбу з відповідачем фактично лише за її кошти. На даний час вона обробляє землю, вирощує городину та сад. Просила задовольнити позов та визнати за нею право власності на 1/2 частини земельної ділянки. Відповідач позов не визнав, вважаючи, що земельна ділянка належить лише йому, оскільки була йому подарована його матір'ю. Не заперечував, що земельна ділянка придбана за час шлюбу із позивачем. В наступне судове засідання 05 травня 2014 року сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, не з'явилися, представників не направили. Позивач та її представник подали заяву про продовження слухання справи у їх відсутності. Відповідач про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. За змістом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу. Встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 березня 2003 року по вересень 2013 року. У шлюбі народили сина [PERSON], [INFO]. Вказані обставини підтверджуються копіями відповідних свідоцтв, наявних у матеріалах справи, та визнаються сторонами. Під час шлюбу 27 квітня 2011 року сторони придбали земельну ділянку для садівництва, площею 0,0388 га, що розташована у м. Ковелі, садівничому масиві «Білий налив», кадастровий номер 0710400000:28:004:0045. Договір купівлі-продажу земельної ділянки посвідчено приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстровано у реєстрі за №612. Згідно з вказаним договором покупцем земельної ділянки є відповідач [PERSON], проте у п. 5.3 договору зазначено, що майно набувається у спільну сумісну власність із дружиною [PERSON] Дійсність даного договору не оспорювалася. Згідно з ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). При цьому відповідно до ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Частиною 1 ст. 70 Сімейного кодексу України встановлено, що частки подружжя в об'єкті сумісної власності є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки був укладений відповідачем під час зареєстрованого шлюбу з позивачем, придбана земля є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Не підтверджені належними доказами посилання відповідача на те, що земельну ділянку йому фактично подаровано його матір'ю, крім того, такі посилання спростовуються самим договором купівлі-продажу земельної ділянки. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно зі ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідач не визнає право власності позивача на ? частини земельної ділянки, тому зважаючи на те, що предметом позовних вимог є не поділ майна, а визначення його частки у праві власності та визнання права власності на частку квартири (ідеальну частину) без її поділу, вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. З урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача у користь позивача необхідно стягнути понесені нею судові витрати у сумі 243,60 грн. На підставі ст. ст. 368, 372 ЦК України, ст. ст. 60, 65, 70 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved