Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

У березні 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Свій позов мотивує тим, що з 29.04.1998 сторони зареєстрували шлюб. Від вказаного шлюбу мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, після розірвання шлюбу дитина проживає разом з нею і знаходяться виключно на її повному утриманні. Відповідач повністю припинив брати участь в утриманні дитини з 2016 року. За викладених обставин позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини, сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 з усіх видів його доходу щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 25.03.2016. Позивач надала до суду заяву, в якій просить провести заочний розгляд справи без участі відповідача за наданими доказами. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку, заяв про участь у розгляді справи не надійшло. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши вивчивши заяву позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та задовольнити позовні вимоги. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Виходячи з положень ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбаченихстаттею 184 цього Кодексу. Згідно ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Як вбачається з матеріалів справи, 29.04.1998 сторони зареєстрували шлюб. Від вказаного шлюбу ми мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. З свідоцтва про народження дитини (а.с. 4) вбачається, що [PERSON], народилась [INFO]. Батьком дитини вказано [PERSON] та [PERSON] . Звертаючись до суду з позовом, позивачка , посилалась на такі обставини, що позивач та відповідач проживають окремо, син проживає разом з позивачкою, усі обов'язки щодо утримання та його виховання несе заявниця самостійно. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. З огляду на викладене, позивачка просила задовольнити позовні вимоги, якими стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 з усіх видів доходів відповідача, з дня пред'явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Разом з тим, виходячи з положень ст. 154 Сімейного Кодексу України судом враховано, що позивачка звернулась до суду за захистом прав її неповнолітньої дитини, що перебуває на її утриманні. Відповідно до ст. 180, 181, 182, 183 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до її повноліття. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, а також інші обставини, що мають істотне значення. Проаналізувавши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач відповідно до ст. 60 ЦПК України не надав доказів про спростування заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що слід стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.03.2016, що буде достатнім для матеріального забезпечення [PERSON] Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в розмірі 275 гривні 60 копійок.

Outcome: approved