Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~У березні 2014 року позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначала, що 4 серпня 1995 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міськвиконкому, про що зроблено відповідний актовий запис № 1146. Від вказаного шлюбу дітей у них немає. Разом з тим, спільне життя з відповідачем у них не склалося й відповідно шлюбні відносини фактично припинені, спільного господарства вони не ведуть, разом не проживають, відповідача чинить їй перешкоди у користування квартирою, у звязку з чим збереження сімї та досягнення примирення з відповідачем неможливе й суперечить її інтересам. Крім того, у добровільному порядку розірвати шлюб відповідач відмовляється. Посилаючись на вказане, просила шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міськвиконкому м. Чернівці розірвати. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, підтвердила обставини, викладені в позовній заяві. При цьому вказала на те, що надання судом строку для примирення позитивного результату не дасть, оскільки шлюбні відносини з відповідачем фактично припинені і досягти примирення неможливо. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій вказав на те, що не заперечує проти розірвання шлюбу та розгляд справи просив провести у його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази в справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Так, судом встановлено, що сторони з 4 серпня 1995 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міськвиконкому м. Чернівці 04 серпня 1995 року вчинено відповідний актовий запис № 1146 (а.с.4). Від вказаного шлюбу у сторін неповнолітніх дітей немає. Питання щодо поділу спільного майна подружжя між сторонами буде вирішуватись в окремому порядку й відповідно на даний час судом прийнято до розгляду позов позивачки до відповідача про поділ майна подружжя, за яким відкрито провадження та призначено до судового розгляду, у звязку з чим обєднання даних позовів в одне провадження з метою уникнення затягнення розгляду справи є недоречним. Крім того, також в ході розгляду справи встановлено, що сторони фактично не підтримують подружніх відносин, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, у звязку з чим збереження шлюбу є неможливим та таким, що суперечить їх інтересам, що також підтверджується поясненнями позивачки, наданими в судовому засідання та поданою відповідачем заявою про визнання позову. Таким чином, судом достовірно встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сімя розпалася й відповідно існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд приходить до висновку, що її зберегти немає можливості. Так, згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Крім того, згідно із положеннями ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, ураховуючи вищевказані положення закону, а також оцінивши надані сторонами докази на підтвердження своїх вимог в їх сукупності та взаємозвязку між собою, суд вважає, що збереження сімї неможливе, суперечить інтересам сторін, оскільки їхня сімя розпалася остаточно, на даний час шлюб носить лише формальний характер, тому шлюб між сторонами підлягає розірванню.

Outcome: approved