Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до КТ «Запорізький завод «Високовольтної апаратури Вакатов і компанія» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, в обґрунтування якого зазначав, що 21.10.2014 його прийняли на роботу у Командитне товариство «Запорізький завод «Високовольтної апаратури - Вакатов» і компанія» на посаду генерального директора. Між ним та Командитним товариством «Запорізький завод «Високовольтної апаратури - Вакатов» і компанія» було укладено трудовий контракт від 21.10.2014. 14.11.2016 він звільнився із займаної посади на підставі п.п. б п. 6.2 зазначеного трудового контракту, однак в день звільнення з роботи йому частково не виплачено заробітну плату за період з грудня 2015 року по листопад 2016 року у загальній сумі 168 633,47 грн., у звязку із чим, просив суд стягнути з Командитного товариства «Запорізький завод «Високовольтної апаратури - Вакатов» і компанія» на свою користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з грудня 2015 року по листопад 2016 року в сумі 168 633,47 грн. та середній заробіток за період затримки розрахунку з 15.11.2016 по 17.03.2017 у розмірі 75 342,02 грн., а загалом 243 975,49 грн. В подальшому представником позивача збільшувалися позовні вимоги в частині середнього заробітку за період затримки розрахунку. Остаточно у судовому засіданні представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з грудня 2015 року по листопад 2016 року в сумі 168 633,47 грн. та середній заробіток за період затримки розрахунку з 15.11.2016 по день ухвалення судом рішення у розмірі 128\~782,29 грн. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив стягнути з відповідача на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з грудня 2015 року по листопад 2016 року в сумі 168 633,47 грн. та середній заробіток за період затримки розрахунку з 15.11.2016 по день ухвалення судом рішення у розмірі 128\~782,29 грн. Представник відповідача у судове засідання повторно не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся судом належним чином шляхом направлення судових повісток рекомендованими листами із повідомленнями, причини неявки суду не повідомив. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надавав. За таких обставин, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів в порядку\~статті 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. 21.10.2014 [PERSON] було прийнято на роботу у Командитне товариство «Запорізький завод «Високовольтної апаратури - Вакатов» і компанія» на посаду генерального директора. Між [PERSON] та Командитним товариством «Запорізький завод «Високовольтної апаратури - Вакатов» і компанія» було укладено трудовий контракт від 21.10.2014. 14.11.2016 [PERSON] звільнився з займаної посади на підставі п.п. б п. 6.2 зазначеного трудового контракту, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 23-25). У день звільнення з роботи [PERSON] частково не виплачено заробітну плату за період з грудня 2015 року по листопад 2016 року у загальній сумі 168 633,47 грн., що підтверджується довідкою відповідача про заборгованість із заробітної плати (а.с. 6). Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно з ч. 2\~ст. 233 КЗпП України, в разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутись до суду про стягнення належної йому заробітної плати. Відповідно до ч. 1\~ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до\~статті 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на вимогах\~ст. 116 КЗпП України, відповідно до якої при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, що відповідачем виконано не було. Заборгованість з нарахованої, але не виплаченої [PERSON] відповідачем заробітної плати, складає 168 633,47 грн., яка підлягає стягненню у судовому порядку, а позовні вимоги підлягають задоволенню, що відповідає загальним засадам конституційних гарантій громадянина на працю та забезпечення охорони законних прав та інтересів особи. Крім того, відповідно до\~ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Передбачений частиною 1\~статті 117 КЗпП України\~обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 КЗпП України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 29.01.2014 у справі № 6-144ц13, яка в силу\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для суду першої інстанції при вирішенні даного спору, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої\~статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Відповідно до\~Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два місяці, які передують події, з якою повязана виплата. Як вбачається з довідки відповідача, заробітна плата [PERSON] у жовтні 2016 року склала 21 063,72 гривень, у вересні 2016 року\~ 15 731,29 гривень. Станом на 19.06.2017 з позивачем при звільнені розрахунку проведено не було. З 15.11.2016 по 19.06.2017 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню на користь [PERSON],\~ складає 128 782,29 грн., що відповідає наданому представником позивача розрахунку. При цьому суд зазначає, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідним обовязком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню без утримання цього податку й інших обовязкових платежів (п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України\~«Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~від 24 грудня 1999 року № 13). За таких обставин, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved