Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

У березні 2014р. до Шевченківського районного суду м.Києва звернулась позивача [PERSON] з позовною заявою, в якій поставлено питання про зобов'язання відповідача [PERSON] усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом надання ключів, заборону дозволяти вселяти сторонніх осіб в квартиру, встановлення конкретного порядку користування квартирою: виділу в користування позивачеві жилої кімнати 22,90 кв.м., відповідачу - 20,20 кв.м., залишивши інші приміщення у спільному користуванні сторін. Також просила стягнути на її користь з відповідача моральну шкоду розмірі 50.000,00грн. Обґрунтовуючи вимоги позивач вказує, що сторони є співвласниками квартири [ADDRESS], яка є їх спадком після смерті матері, однак всупереч волі позивача відповідач користується квартирою один, змінив замок у вхідних дверях і ключі від замка не надає, не впускає позивача в квартиру, вів там діяльність як цілитель, а також дозволяє проживати в квартирі без її згоди стороннім особам. Відповідач проти позову заперечує з тих підстав, що спільне користування спірною квартирою сторонами неможливе із-за тривалого конфлікту та неприязненими стосунками між ними. Стверджував, що між сторонами була домовленість про продаж спірної квартири і поділ коштів за її продаж, однак позивачка тривалий час вживає заходів до позбавлення права відповідача на його частину у власності на квартиру шляхом визнання його недієздатним, за допомогою відповідних звернень до правоохоронних органів та суду. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач та його представник проти позову заперечували з тих підстав, що між сторонами довгий час існують неприязні стосунки, із-за численних конфліктів викликалась міліція, позивачка тривалий час вживає заходів до протиправного позбавлення права відповідача на його частину у власності на квартиру, а також під всілякими приводами зволікає із продажем квартири з метою поділу коштів. При цьому, посилаючись на те, що у позивача є квартира, в якій вона проживає разом зі своєю сім'єю, а спірна квартира є єдиним можливим місцем проживання для відповідача на даний час, відповідач категорично заперечував проти можливості вселення позивача до спірної квартири, зазначаючи, що співіснування їх разом на одній площі несе загрозу його життю як психологічного, так і фізичного стану. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] успадкували за законом після смерті [INFO] їх матері [PERSON] по ? частині квартири [ADDRESS]. Квартира [ADDRESS] загальною площею 71,60 кв.м. є двокімнатною, жилою площею 43,10 кв.м., складається з двох жилих кімнат 22,9 кв.м. та 20,20 кв.м., балкона 0,30 кв.м., коридора 10,00 кв.м., кухні 13,40 кв.м., ванної 2,2 кв.м., вбиральні 1,60 кв.м.. [PERSON] та [PERSON] (чоловік позивача) неодноразово звертались до Шевченківського РУ ГУ МВС України із заявами про протиправні дії відносно [PERSON], по цим заявам прийняті відповідні рішення у матеріалах №23080 від 21.12.2013р, №23925 від 29.12.2013р, №893 від 12.01.2014р.. [PERSON] неодноразово звертався до правоохоронних органів, до Президента України із заявами про вчинення відносно нього протиправних дій позивачкою та її чоловіком. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 18.03.2014р. у справі №761/15921/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про виділ в натурі частки квартири [ADDRESS], стягнення витрат по оплаті житлово - комунальних послуг у позові відмовлено, встановлено, що між сторонами склались неприязненні стосунки, що робить неможливим спільне користування квартирою. Достовірність вказаних вище обставин підтверджується поясненнями сторін та їх представників, показаннями допитаних у справі свідків, наданими у справу сторонами та їх представниками копіями свідоцтва про право на спадщину, технічного паспорту та викопіювання з поверхового плану на квартиру [ADDRESS], ордеру та свідоцтва про приватизацію на квартиру [ADDRESS], копією рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 18.03.2014р. у справі №761/15921/13-ц, іншими доказами. Згідно з вимогами ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до положень ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Статтею 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Разом з тим, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Відповідно до вимог ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Положеннями ст.60 ч.1 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи та вказаних вище вимог закону, який регулює спірні правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Так як позивачка є співвласником спірної квартири і має право володіння, користування та розпоряджання своїм майном, право спільної часткової власності має здійснюватися співвласниками без ущемлення прав кожного, позовні вимоги про зобов'язання відповідача усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом надання позивачеві ключів від вхідних дверей та заборони відповідачу надавати дозвіл на користування квартирою стороннім особам без дозволу позивача підлягають задоволенню, оскільки такі вимоги позивача узгоджуються зі змістом ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України, якими обумовлено, що власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Водночас, у зв'язку з тим, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 18.03.2014р. у справі №761/15921/13-ц між тими ж сторонами встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки, що робить неможливим спільне користування квартирою, відповідно до вимог ст.61 ч.3 ЦПК України ці обставини повторно не доказуються, статтями 364 ч.2, 365 ч.3 ЦК України для такого випадку встановлено інші способи захисту цивільних прав, ніж обрано позивачем, тому суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про встановлення конкретного права користування спірною квартирою необхідно відмовити. При цьому суд ураховує і те, що позивач ставлячи вимогу про виділ їй у користування більшого жилого приміщення не ставить питання про компенсацію за це відповідачу, що порушує його законні права та інтереси у разі задоволення позовних вимог у цій частині. Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 50.000,00 грн., суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У відповідності з п.3 ч. 2 цієї норми, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Так як позивачкою не доведено у чому конкретно полягають втрати нематеріального характеру, з чим вони пов'язані, не обґрунтовано заявлений нею розмір моральної шкоди, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, пропорційно до частини задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню, понесені нею та документально підтвердженні судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 162,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial