Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

У березні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила поділити боргові зобов`язання та стягнути з відповідача борг в сумі 30366,50 грн. Позивач зазначила, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва встановлено факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу з травня 2008 року по [INFO] , при тому, що з 15.06.2013 по 20.01.2016 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час проживання однією сім`єю з відповідачем у сторін виникла необхідність проведення ремонту та придбання побутової техніки для будинку [ADDRESS] , який відповідач отримав в дар 11.05.2006. У зв`язку з чим 22.02.2010 між Публічним акціонерним товариством комерційним банком (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») та позивачем було укладено договір про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку та 26.04.2012 між ПАТ «Альфа банк» та позивачем було укладено кредитний договір № 500272672 про надання споживчого кредиту у розмірі 19900,00 грн. Рішеннями суду з позивача за вказаними кредитними договорами було стягнуто кредитну заборгованість та відкриті виконавчі провадження. 29.03.2019 позивач сплатила борг за вказаним договором у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» у сумі 35000,00 грн. Крім того, позивач сплатила заборгованість на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором № 500272672 від 26.04.2012 у загальній сумі 25733,00 грн. Після сплати позивачем боргів виконавчі провадженні відносно неї закінчені у зв`язку із повним фактичним виконанням рішень суду. Посилаючись на те, що нею самостійно сплачено борг за кредитними договорами, кошти за якими були витрачені в інтересах сім`ї, на загальну суму 60733,00 грн., просить стягнути з відповідача половину вказаних боргових зобов`язань на суму 30366,50 грн. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 26.03.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Ухвалою від 20.05.2021 постановлено повторно направити [PERSON] копію ухвали про відкриття провадження та матеріалів позовної заяви, розгляд справи продовжено здійснювати в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін з урахуванням строку, необхідного для надання відповідачем відзиву, встановленого ухвалою про відкриття провадження у справі. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило. Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористалася. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів за адресою реєстрації та додатково шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади. У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного. Із матеріалів справи встановлено, що з 15.06.2013 по 20.01.2016 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвами про шлюб та про його розірвання (а.с.11,12). Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14.06.2018, яке набрало законної сили 27.07.2018 встановлено факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу з травня 2008 року по [INFO] (а.с.8-10). 22.02.2010 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та позивачем було укладено договір про надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку та 26.04.2012 між ПАТ «Альфа банк» та позивачем було укладено кредитний договір № 500272672 про надання споживчого кредиту у розмірі 19900,00 грн. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02.03.2016, зміненим постановою Миколаївського апеляційного суду від 30.01.2019 з позивача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто 10112,30 грн. заборгованості за кредитом, 2263,69 грн. заборгованості за відсотками, штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 1001,25 грн. за кредитним договором № б/н від 22.02.2010 (а.с.14-15, 20-21). Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24.10.2018, що набрало законної сили 30.01.2019, з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» стягнуто заборгованість за кредитним договором №500272672 від 26.042012 в розмірі 30424,22 грн., що складається із: заборгованості за кредитом - 16659,41 грн., заборгованості по відсотках - 6548,81 грн., заборгованості по комісії - 7216,00 грн. На виконання вказаних рішень суду були відкриті виконавчі провадження (а.с.16,22). Позивачем 29.03.2019 здійснено поповнення кредитної картки, що згідно виписці належить їй на суму 35000,00 грн. (а.с.23-26). За виконавчим провадженням № 63468151 про стягнення боргу на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» позивачем було сплачено 25733,00 грн. (а.с.28-30). Постановою головного державного виконавця Інгульського ВДВС Суслової М.В. від 07.06.2019 закінчено виконавче провадження про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 13625,99 грн. кредитної заборгованості у зв`язку із повним фактичним виконанням рішення суду за повідомленням банку від 18.04.2019. Також постановою головного державного виконавця Інгульського ВДВС Кюкало Ю.М. від 26.02.2021 закінчено виконавче провадження про стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитним договором № 500272672 від 26.04.2012 у сумі 16659,41 грн. та 6548,81 грн. у зв`язку із повним фактичним виконанням рішення згідно виконавчого документа (а.с.27,31'). Згідно частини першої статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», судам роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. З аналізу зазначеної норми слідує, що в даному випадку спільним сумісним майном подружжя на час перебування в зареєстрованому шлюбі є грошові кошти які сплачувались подружжям в рахунок виконання боргового зобов`язання. У подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані кредитні грошові кошти, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники. Отже, договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 19.06.2013, у справі № 6-55цс13. У разі, якщо позичальник повністю виконав зобов`язання перед позикодавцем, то у порядку частини першої статті 544 ЦК України позичальник має право на зворотну вимогу (регрес) до іншого з подружжя у відповідній частині, за умов що дійсно цей договір був укладений в інтересах сім`ї. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено, що кошти, отримані за кредитними договорами, були витрачені на потреби сім`ї, зокрема ремонт будинку та придбання побутової техніки, як зазначено у позові. Водночас, саме по собі укладення кредитних договорів під час перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу не підтверджує тих обставин, що кошти одержані за ними були реально витрачені на придбання майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові № 1316/3987/12-ц від 04.04.2018. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача стягненню з відповідача не підлягають, оскільки суд дійшов висновку про відмову задоволенні позову.

Outcome: dismissed