Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-04 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанси» та просив розірвати договір фінансового лізингу №0098895 від 24 квітня 2014 року, стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь [PERSON] 51 144,50 грн., стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» на користь [PERSON] 130 000,00 грн. моральної шкоди; витрати на квитки до Києва в сумі 439 грн. В обґрунтування поданого позову позивач посилався на те, що 24 квітня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу №0098895, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов'язання придбати у власність предмет лізингу, а саме, автомобіль Ланос Стандарт, колір мокрий асфальт, і передати його в користування позивача на строк та на умовах цього договору. Додатком № 1 договору встановлена вартість предмета лізингу в сумі 85 000 грн. 00 коп. Позивач сплатив на користь відповідача авансовий платіж у розмірі 34 000 грн. та в подальшому ще були сплачені платежі на суми 8500 грн., 8500 грн., 102 грн., 42,60 грн., але в порушення умов договору відповідач не передав автомобіль. Крім того, відповідачем було в односторонньому порядку змінено умови договору, які стали не прийнятними для позивача. Посилаючись на ст. ст. 652, 806 ЦК України та Закон України «Про захист прав споживача» позивач вважає, що має місце істотна зміна обставин, а тому договір підлягає розірванню. Крім того, позивач зазначив, що незаконними діями відповідача йому було спричинено моральну шкоду, оскільки договір порушує права останнього, як споживача, що завдало позивачу душевних страждань. В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі та просив суд його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову, оскільки умови договору не змінювались. При укладанні договору було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 24 квітня 2014 року між позивачем та відповідачем був укладений договір фінансового лізингу №009895, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе зобов'язання придбати у власність предмет лізингу, а саме, автомобіль Ланас Стандар, і передати його в користування позивача на строк та на умовах цього договору (а.с.5-11). Пунктами 1.7, 1.8 договору передбачено, що предмет договору передається в користування Лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця авансового платежу (50 % від вартості предмета лізингу), комісії за організацію та оформлення договору (10% від вартості предмету лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмету лізингу). Лізингоодержувач має можливість сплачувати авансовий платіж впродовж (але не більше) 12 місяців з моменту підписання договору платежами, визначеними в додатку № 1 до договору, який є невід'ємною частиною, та розрахований по формулі, визначеній в п. 8.2.2. договору. Авансовий платіж не може бути сплачений повністю Лізингоодержувачем до сплати комісії за організацію. 24 квітня 2014 року позивач оплатив авансовий платіж по договору у розмірі 34 000 грн. та у розмірі 8 500 грн. платіж згідно договору. Також 30 квітня 2014 року позивач оплатив авансовий платіж у розмірі 8500 грн. по договору. (а.с. 23-25) Відповідно до частини 1 статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг». У ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність. Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Нормами статей 203, 627 ЦК України закріплено, що правочин є чинним, якщо його зміст не суперечить цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасників є вільним і відповідає їхній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору. Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (ст.3 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг», істотними умовами договору лізингу є: - предмет лізингу; - строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); - розмір лізингових платежів; - інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Умови спірного договору фінансового лізингу містять 14 самостійних розділів, які регулюють різні за своїм змістом права та обов'язки як відповідача, так і позивача. Згідно зі ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Слід звернути увагу на те, що кожен аркуш спірного договору підписано сторонами, що свідчить про досягнення між сторонами усіх істотних умов , що в ньому викладені. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Позивач не надав належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх вимог, які б вказувала на зміну відповідачем в односторонньому порядку умов договору, а тому приймаючи до уваги межі заявлених вимог, суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed