Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником будинку № 19 по вул. Ізмайлівській в м. Маріуполі. У будинку також зареєстрована [PERSON], яка з вересня 2014 року фактично не мешкає за місцем реєстрації. З цього часу відповідач [PERSON] не несе жодних обовязків зі сплати житла та комунальних послуг, не приймає участі у поточному ремонті будинку, усі витрати, повязані з утриманням житла, несе позивач. Факт перебування [PERSON] зареєстрованою у зазначеному будинку перешкоджає позивачу реалізовувати своє право на володіння цим нерухомим майном. У звязку із чим просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування будинком № 19 по вул. Ізмайлівській в м. Маріуполі. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON], який діє на підставі договору про надання юридичних послуг від 26.09.2017 року, у судове засідання не зявилися, надали заяву про можливість розгляду справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. У цьому випадку, суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.11.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 3-2971, [PERSON] на праві приватної власності належить будинок № 19 по вул. Ізмайлівській в м. Маріуполі, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14162696 від 06.04.2007 року. Відповідно до довідки № 218 від 27.09.2017 року та акту № 215 від 27.09.2017 року, складеного членами комісії КСН «Лучистий», за адресою: м.Маріуполь, вул. Ізмалівська, буд. 19, [PERSON], [INFO], зареєстрована, проте фактично не проживає з 2014 року по теперішній час, її особисті речі у будинку відсутні. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст. 391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач не проживає за адресою: [INFO] з вересня 2014 року, тобто понад 3 років без поважних причин, що підтверджується актом КСН «Лучистий». За таких обставин справи, суд вважає, що [PERSON] підлягає визнанню такою, що втратила право користування будинком № 19 по вул. Ізмайлівській в м. Маріуполі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved