Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

У вересні 2016 року ПП «Ясон» звернулося до суду із цим позовом, посилаючись на те, що рішенням господарського суду Запорізької області від 08.12.2009 року за ПП «Ясон» визнано право власності на будівлі туристичного притулку, розташовані за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Макарова,15-А. Попередній власник ПП «Ясон» здійснив продаж частин цього майна. За договорами купівлі-продажу від 29.01.2010 року, які були посвідчені приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]: [PERSON] продано квартиру [ADDRESS] площею 57,7 кв.м.; [PERSON] продано квартиру [ADDRESS] площею 62,7 кв.м.; [PERSON]І продано квартиру [ADDRESS] площею 62,0 кв.м. Вказані договори укладені з порушенням законодавства. Так, у 2012 році ПП «Ясон» стало відомо, що реєстрація права власності на туристичний притулок була здійснена за підробленим рішенням господарського суду Запорізької області датованим 02.12.2009р. За цим фактом було порушено кримінальну справу. Насправді, рішення господарського суду Запорізької області було винесено 08.12.2009 року і набрало законної сили 12.12.2009. За цим рішенням було визнано право власності на будівлі туристичного притулку, які розташовані за адресою: м. Бердянськ Запорізької області, вул. Макарова,15-А, а не на житлові будинку туристичного притулку, як вказано у підробленому рішенні суду. У 2012 році ПП «Ясон» звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Комунального підприємства з технічної інвентаризації Бердянської міської ради. Постановою суду від 15.11.2012р. було визнано протиправними дії реєстратора щодо відмови ПП «Ясон» у державній реєстрації прав власності на будівлі туристичного притулку по вул. Макарова,15-А в м. Бердянську, скасовано рішення про реєстрацію права власності на житлові будинки з окремими квартирами за ПП «Ясон», що були прийняті на підставі рішення господарського суду від 02.12.2009р.; скасовані рішення державного реєстратора про реєстрацію прав власності на квартиру №2 за [PERSON], на квартиру №4 за [PERSON], на квартиру №5 за [PERSON], що були прийняті на підставі договорів купівлі-продажу від 29.01.2010 року; зобовязано реєстратора зареєструвати право власності за ПП «Ясон» згідно з рішенням господарського суду Запорізької області від 08.12.2009 року. Проте постановою Вищого адміністративного суду України від 24.03.2016 року постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 15.11.2012 року була скасована. Тому ПП «Ясон» звернулося до суду з цим позовом. Посилаючись на ст.ст. 264,267 ЦК України представник позивача просив визнати поважними причини пропуску строку звернення з цим позовом до суду, відновити строк звернення до суду. Представник позивача [PERSON] (за довіреністю) позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] (за договором) проти задоволення позову заперечує. В обґрунтування заперечень посилається на те, що позивачем пропущений строк позовної давності із зверненням з цим позовом до суду, позивач ще у 2012 році під час звернення до Запорізького окружного адміністративного суду вказував на те, що реєстрація прав власності за ПП «Ясон» відбулася за підробленим рішенням господарського суду. Про укладання спірних договорів купівлі-продажу позивачу також було відомо ще у 2012 році. Однак з позовом про визнання недійсним договорів купівлі-продажу нерухомого майна позивач звернувся тільки у листопаді 2016 року. Крім того, ПП «Ясон» самостійно подавало документи на реєстрацію права власності у Комунальному підприємстві з технічної інвентаризації Бердянської міської ради на підставі вказаного підробленого рішення суду. Відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем нерухомого майна. Просить застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися шляхом опублікування оголошення у засобах масової інформації (а.с.172). Причини неявки суду не повідомили, заперечень проти позову не подали. Оскільки нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], який посвідчував договори спірні договори купівлі-продажу, була припинена на підставі наказу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 27.07.2012 року, судом було ухвалено залучити ло участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги, Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області. Представник третьої особи у судове засідання не зявився. Про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи і надані суду докази в їх сукупності, суд встановив наступне. Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 04.12.2009 року (а.с.25) за ПП «Ясон» зареєстровано право власності на житловий будинок по вул. Макарова,15-П в м. Бердянську Запорізької області на підставі рішення господарського суду Запорізької області від 02.12.2009 року. Реєстрація права власності за ПП «Ясон» на житлові будинки по вул. Макарова,15-А, в тому числі на житловий будинок з поштовою адресою: вул. Макарова,15-П було здійснено Комунальним підприємством з технічної інвентаризації Бердянської міської ради на підставі підробленого рішення господарського суду Запорізької області від 02.12.2009 року (а.с.44-54), яке цим судом не виносилося. Після цього директор ПП «Ясон» [PERSON], який діяв на підставі Статуту товариства, уклав три договори купівлі-продажу з фізичними особами, а саме: 29.01.2010 року з [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1453, зареєстрований в реєстрі правочинів за № 3808459 (а.с.10-14). 29.01.2010 року з [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1454, зареєстрований в реєстрі правочинів за № 3808484 (а.с.15-19). 29.01.2010 року з [PERSON] укладено договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1452, зареєстрований в реєстрі правочинів за № 3808391 (а.с.20-24). Судом встановлено, що в провадженні господарського суду Запорізької області перебувала справа № 4/368/09 за позовом ПП «Ясон» до Бердянської міської ради Запорізької області про визнання права власності на нерухоме майно. Рішенням господарського суду Запорізької області від 08.12.2009 року у справі №4/368/09 було визнано за ПП «Ясон» право власності на будівлі туристичного притулку, які розташовані за адресою: м. Бердянськ Запорізької області, вул. Макарова, 15-А (а.с.134-140). 20.10.2010 року в ПП «Ясон» відбулася зміна директора, призначено на посаду директора [PERSON] (а.с.194). У 2012 році ПП «Ясон» звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Комунального підприємства з технічної інвентаризації Бердянської міської ради, треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити певні дії. Постановою суду від 15.11.2012р., яка була залишена в силі ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.07.2014 року (а.с.122-130), було визнано протиправними дії реєстратора щодо відмови ПП «Ясон» у державній реєстрації прав власності на будівлі туристичного притулку по вул. Макарова,15-А в м. Бердянську; скасовано рішення про реєстрацію права власності на житлові будинки з окремими квартирами за ПП «Ясон», що були прийняті на підставі рішення господарського суду від 02.12.2009р.; скасовані рішення державного реєстратора про реєстрацію прав власності на квартиру №2 за [PERSON], на квартиру №4 за [PERSON], на квартиру №5 за [PERSON], що були прийняті на підставі договорів купівлі-продажу від 29.01.2010 року; зобовязано реєстратора зареєструвати за ПП «Ясон» право власності на будівлі туристичного притулку згідно з рішенням господарського суду Запорізької області від 08.12.2009 року. Постановою Вищого адміністративного суду України від 24.03.2016 року (а.с.131-133) у цій справі були скасовані постанова Запорізького окружного адміністративного суд від 15.11.2012 року та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 17.07.2014 року та прийняте нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПП «Ясон» до КПТІ Бердянської міської ради, треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], про зобовязання реєстратора КПТІ Бердянської міської ради Запорізької області зареєструвати речові права на нерухоме майно згідно рішення Господарського суду Запорізької області від 08.12.2009 року № 4/368/09. Відповідно до ст.256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 2, ч.3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Зважаючи на те, що позивач у встановлений законом строк звернувся до адміністративного суду з адміністративним позовом до КПТІ Бердянської міської ради, треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], про зобовязання реєстратора КПТІ Бердянської міської ради Запорізької області зареєструвати речові права на нерухоме майно, суд приходить до висновку, що позовна давність за цим позовом перервалася. Перебіг позовної давності почався заново з часу винесення Вищим адміністративним судом України постанови від 24.03.2016 року. Тобто позивач звернувс до суду з цим позовом в межах позовної давності. Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ч.4 ст. 334 ЦК України). Стаття 203 ЦК України, яка визначає основні критерії чинності правочину, вказує, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що ПП «Ясон» право власності на будівлі туристочного притулку по вул. Макарова, 15-А в м. Бердянську Запорізької області у встановленому законом порядку не набуло, оскільки право власності, яке було визнано за ним на підставі рішення господарського суду Запорізької області від 08.12.2009 року, не було зареєстровано у відповідності до вимог ч.4 ст. 334 ЦК України. Відтак, укладені колишнім директором ПП «Ясон» [PERSON] з відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] договори купівлі-продажу нерухомого майна є недійсними в силу ч.1 ст.215 ЦК України. За приписами ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що вимоги позивач ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог: з відповідачів [PERSON] і [PERSON] у розмірі 1528,00 грн. (судовий збір 1378,00 грн. і 150 грн. за опублікування оголошення про виклик в судове засідання) з кожного, з відповідача [PERSON] судовий збір у розмірі 1378 грн.

Outcome: approved