Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з [PERSON]. на його користь заборгованість за договором позики від 01 серпня 2009 року в загальному розмірі 372960 грн. 08 коп. В обґрунтування позову зазначав, що 01 серпня 2009 року між ним та його братом [PERSON] за згодою їхніх дружин був укладений нотаріально посвідчений договір позики, за умовами якого він передав, а [PERSON]. отримав грошові кошти в розмірі 138500 грн., які останній зобов'язувався повернути в строк до 01 січня 2015 року. Однак станом на 15 серпня 2017 року своїх зобов'язань він не виконав, вказану суму грошових коштів йому не повернув. Згідно із п. 5 цього договору відповідач взяв на себе зобов'язання повернути йому суму позики з урахуванням індексу інфляції в Україні протягом строку дії договору, інфляційне збільшення суми позики за період з 01 серпня 2009 року по 01 січня 2015 року становить 66368 грн. 26 коп., тому відповідач зобов'язаний повернути йому грошову суму в розмірі 204868 грн. 26 коп. Врегулювати спір у досудовому порядку сторонам не вдалося. Оскільки відповідач [PERSON]. не виконав своїх зобов'язань за договором позики від 01 серпня 2009 року, крім вказаної суми боргу, згідно із вимогами ч. 2 ст. 625 ЦК України він повинен сплатити на його користь за період з 01 січня 2015 року по 15 серпня 2017 року суму інфляційних втрат у розмірі 151960 грн. 55 коп. та три проценти річних від простроченої суми за несвоєчасне виконання ним грошового зобов'язання в розмірі 16131 грн. 27 коп. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за його відсутності, позов підтримує, просив суд задовольнити його. Відповідач [PERSON]. у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про визнання ним позову в частині суми боргу в розмірі 138500 грн. та розгляд справи за його відсутності, а також письмові пояснення на позов, у яких зазначав, що дійсно 01 серпня 2009 року між ним і позивачем [PERSON], його рідним братом, був укладений та нотаріально посвідчений договір позики. Відповідно до умов п. 1 цього договору він позичив грошову суму в розмірі 138500 грн. строком до 01 січня 2015 року. Однак грошей фактично позивач йому не передавав. Посилався на те, що сторони успадкували Ѕ частку житлового будинку у місті Києві, який потім спільно добудували та домовилися про те, що після продажу будинку він сплатить позивачу вказану у договорі позики суму як компенсацію різниці вкладеного ними у будівництво. Однак уже тривалий час будинок не продається, повернути суму боргу в розмірі 138500 грн. він не може, довести, що гроші не отримував змоги не має. Згідно із п. 5 договору позики він повинен повернути грошову суму з урахуванням індексу інфляції, проте належного розрахунку даної суми позивачем не проведено. Належних і достатніх доказів вимог щодо стягнення з нього інфляційних втрат і трьох процентів річних за період прострочення виконання ним грошового зобов'язання теж не надано, тому просив суд у задоволенні позову в цій частині відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. 01 серпня 2009 року між [PERSON] (далі - Позикодавець) та [PERSON] (далі - Позичальник) був укладений договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Авраменко Н.А., зареєстрований в реєстрі за № 5289. За змістом п. п. 1, 2, 3 умов цього договору позивач [PERSON] позичив відповідачу [PERSON]. грошові кошти в розмірі 138500 грн., строком повернення до 01 січня 2015 року. Передача грошей проведена до підписання цього договору. Повернення суми позики має бути підтверджене письмово. У п. 5 даного договору позики сторонами передбачено, що у разі девальвації протягом строку дії цього договору національної грошової одиниці України Позичальник зобов'язується повернути суму грошей у гривнях з урахуванням індексу інфляції в Україні. Фактів укладення 01 серпня 2009 року між Позикодавцем і Позичальником договору позики грошей в розмірі 138500 грн. та неповернення відповідачем даної суми у визначений договором строк до 01 січня 2015 року сторони не заперечують. Проти стягнення на користь позивача [PERSON] вказаної суми грошових коштів відповідач [PERSON]. теж не заперечує, позов у цій частині він визнав повністю, про що сам зазначив у поданій до суду заяві. Виходячи з наведеного вище, обставини щодо укладення сторонами договору позики, отримання відповідачем [PERSON]. за цим договором від позивача [PERSON] грошових коштів у розмірі 138500 грн. та неповернення їх у визначений договором строк до 01 вересня 2015 року доказуванню не підлягають. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. У ст. 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Суд встановив, що всупереч вимогам закону та умовам договору позики від 01 серпня 2009 року відповідач [PERSON]. своїх зобов'язань за цим договором не виконав, у визначений договором строк до 01 січня 2015 року суму позики в розмірі 138500 грн. із урахуванням індексу інфляції, що передбачено п. 5 договору позики, позивачу [PERSON] не повернув. За умовами п. 5 договору позики від 01 серпня 2009 року у разі девальвації протягом строку дії цього договору національної грошової одиниці України Позичальник зобов'язувався повернути Позикодавцеві суму позики з урахуванням індексу інфляції в Україні. Виходячи з наведеного, враховуючи сукупний індекс інфляції (1,4791932), за період дії договору позики з 01 серпня 2009 року по 01 січня 2015 року інфляційне збільшення суми позики становить 66368 грн. 26 коп., тому на користь позивача [PERSON] із відповідача [PERSON]. підлягає стягненню сума заборгованості (позики) в розмірі 204868 грн. 26 коп. (138500 грн. + 66368 грн. 26 коп.). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. За змістом ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Верховний Суд у постанові від 21 серпня 2018 року у справі № 520/5338/14-ц зазначив, що за змістом норми ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Позивачем [PERSON] заявлено вимоги про стягнення на його користь з відповідача [PERSON]. згідно із вимогами ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення виконання останнім грошового зобов'язання щодо повернення суми позики в розмірі 204868 грн. 26 коп. за період із 01 січня 2015 року по 15 серпня 2017 року інфляційних втрат у розмірі 151960 грн. 55 коп. та трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 16131 грн. 27 коп. За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Перевіривши наданий суду позивачем [PERSON] розрахунок суми інфляційних втрат із урахуванням індексу інфляції за вказаний період (1,7417476) та суми трьох процентів річних від простроченої суми (204868 грн. 26 коп.) із урахуванням кількості прострочених 958 днів, суд вважає його належним і допустимим доказом у даній справі та враховує його при ухваленні рішення в цій частині вимог. Висловлені відповідачем [PERSON]. сумніви щодо правильності наданого позивачем [PERSON] розрахунку сум інфляційних втрат і трьох процентів річних від простроченої суми суд до уваги не приймає, оскільки іншого розрахунку цих сум на підтвердження своїх доводів відповідачем суду не надано, правильність зазначеного розрахунку ним не спростовано. Оцінивши дослідженні у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на вимогах закону, тому на його користь із відповідача [PERSON]. підлягає стягненню заборгованість за укладеним сторонами договором позики від 01 вересня 2015 року в загальному розмірі 372960 грн. 08 коп., з яких: 204868 грн. 26 коп. - сума позики з урахуванням індексу інфляції, 151960 грн. 55 коп. - інфляційні втрати, 16131 грн. 27 коп. - три проценти від простроченої суми. Також відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 3729 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved