Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-31 00:00:00

У березні 2020 року позивач через свого представника звернулася до суду з позовом до відповідача у якому просить стягнути з останнього на свою користь заборгованість у розмірі 7 800,00 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона з метою отримання послуг, пов`язаних із наданням допомоги із працевлаштування за кордоном, 20.12.2019 року в телефонному режимі звернулась до ФОП [PERSON] . Відповідач повідомив, що для укладання договору та початку надання послуг необхідно здійснити часткову оплату в розмірі 7 800,00 грн. на зазначені ним реквізити. Після чого він протягом 3-х днів з моменту здійснення передоплати направить позивачу примірник договору для його підписання. На підставі наведеного з метою підписання договору та отримання відповідних послуг позивач 24.12.2019 року сплатила на вказані відповідачем реквізити вказану суму. Однак протягом зазначеного відповідачем часу ні примірника договору для підписання, ні відповідних послуг позивач не отримала. У зв`язку з чим з метою повернення сплачених коштів позивач направила на адресу відповідача лист з вимогою повернути кошти. Однак претензія залишена без належного реагування. У судове засідання позивач не з`явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, її представник надав заяву про розгляд справи без його участі, у якій зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступне. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач з метою отримання послуг, пов`язаних із наданням допомоги із працевлаштування за кордоном 20.12.2019 року в телефонному режимі звернулась до ФОП [PERSON] , який повідомив, що для укладання договору та початку надання послуг необхідно здійснити часткову оплату в розмірі 7 800,00 грн. на зазначені ним реквізити. Після чого він протягом 3-х днів з моменту здійснення передоплати направить позивачу примірник договору для його підписання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання, на виконання вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України відповідачем не спростовані відомості, що вказані позивачем у своєму позові. З метою підписання договору та отримання відповідних послуг позивач 24.12.2019 року сплатила на вказані відповідачем реквізити 7 800,00 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.1564796525.1. Однак протягом вказаного відповідачем часу ні примірника договору для підписання, ні відповідних послуг позивач не отримала. З метою повернення сплачених коштів позивач направила на адресу відповідача лист з вимогою повернути кошти, що підтверджується фіскальним чеком від 03.02.2020 року. Однак претензія залишена без належного реагування. Згідно із ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Частиною 2 ст. 1212 ЦК України встановлено, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити, оскільки відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань перед позивачем та не повернув безпідставно отримані кошти. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь держави судові витрати зі сплати судового збору в сумі 840,80 грн. Відповідно до ст. 137, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 500,00 грн., які підтверджуються долученою до справи квитанцією про їх оплату. На підставі викладеного, ст. 525, 526, 1212 ЦК України,

Outcome: approved