Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пред'явили в суд позов до Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування. В обгрунтування своїх вимог зазначали про те, що [INFO] померла його, [PERSON], дружина, а їх, [PERSON] та [PERSON], мати - [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть, копія якого долучена до позовної заяви. При зверненні до Третьої львівської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини виявилось, що вони не мають правовстановлюючих документів на ім'я спадкодавця на спадкове майно, а саме, на квартиру [ADDRESS]. Відповідно до довідки ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» №2/15448 від 04.11.2016 року спірна квартира до переобладнання складалась з двох кімнат, житловою площею 27,8 кв.м, та була зареєстрована за [PERSON] на підставі договору довічного утримання, посвідченого державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Кулиняком І.Я. 04 листопада 1994 року та зареєстрованого в реєстрі за №4-7189. У відповідності до розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №447 від 04 травня 1999 року до квартири №13, в якій на той час була зареєстрована і проживала їх сім'я, було приєднано площу квартири №14, в результаті чого займана ними квартира стала складатись з трьох кімнат, житловою площею 46,3 кв.м. Змінилась також і загальна площа квартири з 36,7 кв.м на 71,9 кв.м. Згідно з п.п.4, 5 вищевказаного розпорядження [PERSON] повинна була оформити нове право власності на цю квартиру та здійснити реєстрацію права власності, однак цього через стан здоров'я не зробила і померла. Оскільки вони, позивачі, як спадкоємці першої черги, на даний час позбавлені можливості оформити свої спадкові права, тому змушені звернутись в суд. З огляду на такі факти, просять постановити рішення, яким визнати квартиру [ADDRESS], загальною площею 71, 9 кв.м, житловою площею 46,3 кв.м, комора в підвалі площею 14,9 кв.м, спадковим майном після смерті [PERSON], яка настала [INFO], та визнати за кожним з них, позивачів, в порядку спадкування право власності на 1/3 частину цієї квартири. В процесі судового розгляду справи за клопотанням позивачів до участі в справі в якості належного відповідача замість Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради було залучено Львівську міську раду. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] позов підтримали, зіславшись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечив та пояснив, що на підставі розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №447 від 04 травня 1999 року позивачі та [PERSON], яка померла в 2016 році, вступили у володіння реконструйованою квартирою [ADDRESS], загальною площею 71, 9 кв.м, житловою площею 46,3 кв.м. Вони понад 17 років оплачують повністю комунальні послуги за дану квартиру і сам факт, що [PERSON] через тяжку хворобу не виготовила нове свідоцтво про право власності не може слугувати підставою для позбавлення позивачів спадкових прав. У вирішенні спору покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивачів та їх представника, представника відповідача, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають в квартирі [ADDRESS]. Раніше у вказаній квартирі також була зареєстрована та проживала дружина [PERSON], а їх, [PERSON] та [PERSON], мати - [PERSON], яка померла [INFO]. До травня 1999 року квартира [ADDRESS] складалась з двох кімнат, житловою площею 27,8 кв.м, та належала на праві власності [PERSON] на підставі договору довічного утримання, посвідченого державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Кулиняком І.Я. 04 листопада 1994 року та зареєстрованого в реєстрі за №4-7189. У відповідності до розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №447 від 04 травня 1999 року до квартири №13, в якій на той час була зареєстрована і проживала сім'я позивачів, було приєднано площу квартири №14, в результаті чого займана ними квартира стала складатись з трьох кімнат, житловою площею 46,3 кв.м. Змінилась також і загальна площа квартири з 36,7 кв.м на 71,9 кв.м. Згідно з п.п.4, 5 вищевказаного розпорядження [PERSON] повинна була оформити нове право власності на цю квартиру та здійснити реєстрацію права власності, однак цього через стан здоров'я не зробила і померла. З травня 1999 року позивачі користуються вищевказаною переобладнаною квартирою та сплачують за неї всі житлово-комунальні послуги. При зверненні позивачів до Третьої львівської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини виявилось, що вони не мають правовстановлюючих документів на ім'я спадкодавця на спадкове майно, а саме, на квартиру [ADDRESS], а тому в оформленні спадщини їм було відмовлено. Вищевказані обставини підтверджуються поясненнями в судовому засіданні учасників процесу, долученими до справи письмовими доказами, а саме, копіями вищевказаних договору довічного утримання, посвідченого державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Кулиняком І.Я. 04 листопада 1994 року та зареєстрованого в реєстрі за №4-7189, розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №447 від 04 травня 1999 року, відповіді Третьої львівської державної нотаріальної контори №472/02-14 від 27.02.2017 року, довідкою з місця проживання позивачів, квитанціями про оплату за житлово-комунальні послуги, іншими зібраними у справі доказами та ці обставини ніким з учасників процесу не оспорювались. З пояснень позивачів, і це підтверджується долученими до справи копіями медичних документів, убачається за життя [PERSON] страждала тяжким захворюванням, через що з квартири практично не виходила, а їм, позивачам, не було відомо, що після розпорядження про приєднання площі вона повинна була звернутись для отримання нового свідоцтва про право власності на переобладнану квартиру. В силу ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно її позбавлений, право приватної власності є непорушним. Аналогічний висновок викладений і в ч.1 ст. 321 ЦК України. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Тому спадкування є однією з підстав виникнення права власності. Згідно ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилами ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. ст. 1222,1223 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За правилами ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. В силу ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] є підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved