Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

У березні 2021 року позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам та пеню за прострочення їх виплати. В обґрунтування позову вказує, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано. Від шлюбу мають дитину - [PERSON] , 2005 р.н. Рішенням Бабушкінського районного суду від 26 липня 2007 року присуджено до стягнення з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі, а саме 350 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2017 року по справі № 200/11604/17 збільшено розмір аліментів та стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , 2005 р.н. у розмірі ј частини щомісячного доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.07.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак відповідач не виконує свій обов`язок по сплаті аліментів, будь-якої допомоги та матеріального утримання дитині не надає, внаслідок чого у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів за період з 01.02.2019 року по 01.03.2021 року в сумі 22 149, 52 грн, що підтверджено розрахунком заборгованості. Посилаючись на норми ст. ст. 180, 195-196 Сімейного кодексу України просить суд стягнути із [PERSON] на її корить заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 22 149, 52 грн. та пеню у розмірі 1% за прострочення сплати аліментів в сумі 22 149, 52 грн. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2021 року позовна заява [PERSON] залишена без руху та надано строк позивачу для усунення її недоліків - протягом 10 днів з дня отримання копії ухвали. 27.05.2021 року недоліки позовної заяви були усунуті позивачем. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження із викликом (повідомленням) сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась. Подала до суду заяву, в якій прохає розглядати справи без її участі. Позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив. За змістом ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на те, що відповідач не надав відзиву на позовну заяву, не з`явився в судове засідання без поважних причин (без повідомлення причин неявки), суд дійшов висновку про можливість проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Шлюб було зареєстровано 23.04.2005 року Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 240. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , що видане Бабушкінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Бабушкінського районного суду від 26 липня 2007 року стягнуто із [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі, а саме 350 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 серпня 2017 року по справі № 200/11604/17 збільшено розмір аліментів та стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , 2005 р.н. у розмірі ј частини щомісячного доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.07.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду про стягнення аліментів звернуто до виконання. Судом встановлено, що відповідачем допущено прострочення сплати аліментних платежів, внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.03.2021 року в сумі 22 149, 52 грн. Вирішуючи питання про стягнення цієї заборгованості, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом ст. ст. 180, 181, 184 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. 2 ст. 5 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду у Постановах від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19, від 25 вересня 2019 року, справа № 753/2187/17, провадження № 61-12899св18 та ін. неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Виходячи з цього, суд вважає, що стягнення заборгованості по аліментам не може бути предметом судового розгляду, оскільки це може призвести до подвійного стягнення заборгованості та становити порушення прав платника аліментів. Специфіка аліментних платежів полягає в тому, що ці виплати вже присуджені судом, і утворення заборгованості по цим виплатам за кожен місяць окремо чи за весь період, не потребує додаткового стягнення, оскільки ця заборгованість вже належна до отримання стягувачу. Суд вважає, що стягнення виниклої заборгованості по аліментам не буде ефективним способом захисту порушеного права позивача, тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Щодо нарахування та стягнення пені по аліментам, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня їх фактичної сплати чи до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Тож розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Обов`язок сплачувати аліменти у відповідача виник 16 серпня 2017 року (негайне виконання рішення в межах одного платежу за місяць). Перевіряючи обґрунтованість розрахунку пені за аліментами, суд вказує, що заборгованість обчислена позивачем вірно і становить 220 016, 93 грн. Поряд із цим ч. 1 ст. 196 СК України встановлене обмеження щодо стягнення суми неустойки (пені), яка не може бути більшою 100 відсотків заборгованості. Ураховуючи викладене, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 22 149, 52 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення на користь позивача пені за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 22 149, 52 грн. За положеннями ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 908, 00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial