Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] через свого представника за угодою про надання правової допомоги №04/02 від 04.02.2015 /ас.9-10/ адвоката [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 42051,00 грн. На обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що 31 серпня 2014 року [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного спяніння, керував належним позивачу автомобілем марки ВАЗ 2107, 2005 року випуску, номерний знак [NUMBER], і не впоравшись з керуванням, здійснив зїзд в правий кювет з подальшим перекиданням, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю були завдані механічні ушкодження. За рішеннями суду, що набрали законної сили, [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124, частиною першою статті 130 КУпАП. 13.03.2015 за заявою [PERSON] до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості за фактом незаконного заволодіння відповідачем [PERSON] транспортним засобом позивача, і у межах кримінального провадження злочину за частиною першою статті 289 КК України проведена судова автотоварознавча експертиза і відповідно до висновку експерта №108 від 07.05.2015 р. ринкова вартість пошкодженого автомобіля без урахування пробігу та з урахуванням зносу на час скоєння злочину могла складати 42051.00 грн. На переконання позивача саме з вини [PERSON] йому заподіяна матеріальна шкода, яку він оцінює у 42051,00 грн. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі і наполягали на їх задоволенні. Зокрема, [PERSON] суду пояснив, що не давав дозвіл [PERSON] на керування транспортним засобом, яке на час скоєння ДТП було у задовільному стані, а зараз не підлягає ремонту. На протязі тривалого часу сторони намагалися добровільно вирішити питання відшкодування завданих йому матеріальних збитків, але добровільного відшкодування не відбулося. Представник позивача одночасно просив стягнути з відповідача окрім сплаченого судового збору, 950 грн. витрат повязаних з проведенням судової автотоварознавчої експерти, 3000 грн. витрат на правову допомогу. Обґрунтовуючи витрати на правову допомогу, вказав, що адвокат це самозайнята особа, ним було зроблено більше 10 адвокатських запитів, ініційовано порушення кримінального провадження у відношенні відповідача, проведення двох експертиз, одну з яких у ході судового розгляду справи. Відповідач позов визнав частково та суду пояснив, що дійсно керуючи автомобілем, належним [PERSON], він не впорався з керуванням та здійснив зїзд в кювет з подальшим перекиданням, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль зазнав механічних пошкоджень. При визначенні розміру матеріальних збитків просив суд врахувати його скрутне матеріальне становище, наявність трьох малолітніх дітей на утриманні. Спроможний сплатити 15000 грн. в рахунок відшкодування завданого збитку. Представник відповідача підтримав позицію [PERSON] та доповнив, що [PERSON] 31.08.2014 правомірно керував автомобілем [PERSON] та скоїв ДТП, що саме дії потерпілого [PERSON] призвели до настання таких наслідків. Необхідно врахувати поведінку самого потерпілого, який достовірно знаючи, що на передодні [PERSON] був на весіллі та вживав спиртне, що останній не має прав та навиків керування транспортним засобом, попрохав його доставити автомобіль по місцю свого проживання в [INFO]. Вважає, що дорожньо-транспортна пригода сталася з грубої необережності потерпілого. Звернув увагу суду на те, що витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн., понесені позивачем, не підлягають відшкодуванню, оскільки такі витрати не доведені у визначений законодавством спосіб, документального підтвердження таких витрат суду не надано. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У судових засіданнях встановлено та не заперечується сторонами у справі, і таке підтверджується матеріалами справи, що [PERSON], [INFO], мешканцю села Земляне Краснопільського району Сумської області, належить автомобіль [NUMBER], 2005 року випуску, синього кольору /копія ас. 118/. [PERSON] 31серпня 2014 року о 11.30 год. на автодорозі Суми-Краснопілля-Богодухів 51 км + 400 м, в порушення вимог пунктів 2.5, 12.1 Правил дорожнього руху, перебуваючи в стані алкогольного спяніння, керував автомобілем [NUMBER], не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та здійснив зїзд у правий кювет з подальшим перекиданням, внаслідок чого автомобілю були завдані механічні пошкодження. За Постановами Краснопільського районного суду Сумської області від 17.09.2014 року та 15.10.2014 року відповідно дії водія [PERSON] кваліфіковані за статтею 124, частиною першою статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення /далі КУпАП/ та останнього піддано адміністративному стягненню /копії ас. 3-4/. Судові рішення набрали законної сили. Згідно з правилами частини четвертої статті 61 ЦПК України при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністративне правопорушення, це судове рішення є обов`язковим для суду лише щодо з`ясування питань, чи мали місце такі дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може лише вирішувати питання про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК України. Таким чином, вина відповідача доведена у порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, а тому до правовідносин, які склалися між сторонами, підлягають до застосування положення ЦК України. При визначенні розміру відшкодування судом враховується наступне: В силу частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 57, частини першої статті 58 ЦПК України доказами\~є\~будь-які фактичні дані,\~на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність\~обставин,\~що\~обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~\~\~\~\~\~ Належними\~\~є докази,\~які містять інформацію щодо предмета доказування. Так, статтею 22 Цивільного кодексу України /далі ЦК/, передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права ( реальні збитки). Відповідно до частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до положень частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі ( передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до вимог частини першої статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно пунктів 1-4\~\~частини першої статті 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, розглянувши справу в заявлених межах, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову. За клопотання позивача за ухвалою суду від 30 травня 2016 року у справі проведена судова автотоварознавча експертиза /ас. 58/, і розмір матеріального збитку за висновком судової автотоварознавчої експертизи № 003/041/2016 від 14.07.2016 складає 42391,72 грн.; вартість відновлювальних робіт транспортного засобу становить 56367,95 грн./ас. 61-120/. Підстав для сумніву у проведеному експертному дослідженні суд не вбачає. Ціна позову становить 42051,00 грн. Положення частини четвертої статті 1193 ЦК України визначають, що суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, заподіяної фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] має на утриманні трьох малолітніх дітей, дружина [PERSON] з 14.03.2016 по 14.12.2018 перебуває у відпустці по догляду за дитиною /ас. 147-148/. 13.03.2015 [PERSON] звертався з заявою до правоохоронних органів про те, що 31.08.2014 [PERSON] протиправно заволодів його автомобілем марки ВАЗ 2107, 2005 року випуску, номерний знак [NUMBER], та скоїв ДТП, внаслідок чого спричинив йому матеріальні збитки, які залишаються не відшкодованими, було відкрито кримінальне провадження № 12015200180000076 від 13.03.2015 за ознаками частини першої статті 289 КК України; за наслідками проведеного досудового розслідування ст. слідчий Краснопільського ВП Охтирського ВП ГУНП в Сумській області [PERSON] 2 березня 2016 року винесла постанову про закриття кримінального провадження № 12015200180000076 від 13.03.2015 по факту незаконного заволодіння транспортним засобом з боку [PERSON] у звязку з відсутністю в діях останнього складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 289 КК України. Постанова набрала законної сили. Беручи до уваги вищенаведені обставини, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру відшкодування шкоди, заподіяної фізичною особою, та вважає за можливе стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] 30 000 грн. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди. Твердження сторони відповідача, що груба необережність потерпілого сприяла виникненню завданого матеріального збитку, не знайшли свого підтвердження. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір». При цьому, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У даній справі до судових витрат належить 551,20 грн. судового збору, 950 грн. витрат повязаних з проведенням судової експертизи. Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»,\~\~ розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Оскільки позивачем не надано розрахунок про кількість годин, які адвокат затратив для надання правової допомоги, то суд вважає вимоги про стягнення з відповідача 3000 грн. витрат на правову допомогу необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення, та стягує з відповідача на користь позивача 1065,85 грн. документально підтверджених судових витрат /71 % від 1501,20 грн./.

Outcome: partial