Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

У вересні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що 22 вересня 2009 року між ними в присутності свідка [PERSON] в письмовій формі було вчинено правочин, який за своїм змістом відповідає договору позики, за яким [PERSON] передав [PERSON] у власність кошти в сумі 90 000 (дев'яносто тисяч) гривень, а [PERSON] зобов'язався своєчасно повернути [PERSON] таку ж суму грошових коштів (суму позики) через один рік, із щомісячною сплатою [PERSON] 2 (двох) процентів від суми позики, з моменту отримання суми позики, що підтверджується власноручно написаною [PERSON] розпискою від 22 вересня 2009 року. Умовами укладеного договору [PERSON] та [PERSON] передбачили продовження терміну дії позики за згодою сторін на кожен подальший рік, а у зв'язку із тим, що станом на 22 липня 2010 року умови укладеного договору виконувалися [PERSON] у повному обсязі, то між ними у цей же день 22 липня 2010 року, також в присутності свідка [PERSON], в письмовій формі був вчинений другий правочин, який за своїм змістом також відповідає договору позики, за яким [PERSON], передав [PERSON] у власність грошові кошти в сумі 150 000 (сто п'ятдесят тисяч) гривень, а [PERSON] зобов'язався своєчасно повернути [PERSON] таку ж суму грошових коштів (суму позики) через один рік, із щомісячною сплатою [PERSON] 2 (двох) процентів від суми позики, з моменту отримання суми позики, що підтверджується власноручно написаною [PERSON] розпискою від 22 липня 2010 року. При цьому, умовами також і цього договору вони передбачили продовження терміну дії позики за згодою сторін на кожен подальший рік. Письмові правочини, вчинені між [PERSON] та [PERSON] повністю відповідають вимогам, які пред'являються чинним законодавством України до правочинів, що вчиняються у письмовій формі, оскільки: зміст правочинів зафіксований в документах - розписках, написаних власноручно [PERSON]; правочини підписані його стороною - [PERSON]; дані правочини вчинені між фізичними особами ([PERSON] та [PERSON].) на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Тому, власноручне написання [PERSON] текстів вищевказаних правочинів від 22 вересня 2009 року та 22 липня 2010 року підтверджує його вільне волевиявлення та його бажання реального настання правових наслідків, тобто на своєчасне повернення позивачу [PERSON] отриманої суми позики, із щомісячною сплатою [PERSON] 2 (двох) процентів від суми позики, з моменту отримання суми позики. З огляду на викладене [PERSON] зазначав, що вказані правочини є укладеними. За умовами укладених договорів позики [PERSON] зобов'язався щомісячно сплачувати [PERSON] 2 (два) проценти від отриманої суми позики, тобто: Як вже було зазначено та як вбачається зі змісту розписок [PERSON], умовами обох договорів сторони передбачили продовження терміну дії позики за згодою сторін на кожен подальший рік та другий правочин був укладений з тих підстав, що на момент його укладання умови першого договору виконувалися належним чином. Так, за обома договорами позики [PERSON] мав сплачувати [PERSON] щомісячно 4 800 грн. Як вбачається зі змісту розписок [PERSON] вони укладені 22 числа, тому саме 22 число кожного місяця було днем сплати [PERSON] [PERSON] щомісячних процентів. Саме у цей час [PERSON] та [PERSON] домовлялися про час та місце зустрічі - або [PERSON] привозив гроші в сумі 4 800 грн. [PERSON] додому, або [PERSON] приходив на роботу до [PERSON] до більярдного клубу-бар-готелю «Сеул» (м. Боярка, вул. Лінійна, 32), власником якого є [PERSON], де він передавав [PERSON] кошти в сумі 4 800 грн. До укладення договорів позики [PERSON] та [PERSON] були добрими друзями, то при щомісячній сплаті [PERSON] коштів у сумі 4 800 грн., то [PERSON] не писались ніякі письмові підтвердження такої сплати. При цьому, неодноразово щомісячна сплата належного щомісячного платежу [PERSON] відбувалася в присутності свідків, зокрема, [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON] регулярно, своєчасно та у повному обсязі щомісячно 22 числа сплачував обумовлену обома договорами позики суму - 4 800 грн. до 22 липня 2013 року. 22 липня 2013 року, коли [PERSON] був вдома, до нього приїхав [PERSON], сплатив чергові належні щомісячні 4 800 грн. та повідомив про свої фінансові проблеми, у зв'язку з чим просив [PERSON] надати відстрочку в оплаті на декілька місяців. З огляду на дружні стосунки [PERSON] погодився. Однак, з 22 липня 2013 року [PERSON] більше не сплачував [PERSON] жодної копійки у рахунок повернення суми позики та належних процентів. Таким чином, наявний факт порушень [PERSON] взятих на себе зобов'язань. Сума заборгованості [PERSON] за несплачені проценти становить 67 200 грн., сума упущеної вигоди, яку він міг реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене, - 25 000 грн. Окрім того, [PERSON] була завдана також і немайнова шкода, оскільки було спричинено зміни у життєвих стосунках [PERSON] та порушило його звичайний уклад життя. Також було спричинено душевних переживань у зв'язку з невизначеним матеріальним становищем [PERSON] Також у зв'язку з неотриманням від [PERSON] належних коштів [PERSON] не зміг виконати ряд майнових домовленостей, що призвело до втрати його ділової репутації. Таким чином, розмір завданої [PERSON] майнової та немайнової (моральної) шкоди становить 102 200 (сто дві тисячі двісті) гривень (не враховуючи неповерненої [PERSON] суми позики за обома правочинами (договорами) позики в розмірі 240 000 (двісті сорок тисяч) гривень. З січня 2014 року [PERSON] почав уникати будь-якого спілкування з [PERSON] 15 липня 2014 року [PERSON] на адресу [PERSON] була направлена відповідна вимога цінним листом, а 21 липня 2014 року - рекомендованим листом, відповідно до якої [PERSON] мав у найкоротший строк, але не пізніше 7 календарних днів з дня її одержання, погасити заборгованість у добровільному порядку, без втручання судових та інших правоохоронних органів, а саме - заборгованість за несплачені щомісячні проценти за останній рік в сумі 57 600 грн.; упущену вигоду в сумі 25 000 грн.; немайнову (моральну) шкоду в сумі 25 000 грн., а всього в сумі 107 600 грн. При цьому [PERSON] було попереджено, що у випадку невиконання вказаної вимоги [PERSON] додатково заявить окрему вимогу про повернення наданої суми позики у повному обсязі. 04 серпня 2014 року було направлене повторне нагадування про негайне виконання [PERSON] вимоги [PERSON], проте жодної відповіді надано не було. Таким чином, [PERSON] зазначає, що з [PERSON] має бути стягнена неповернена сума позики в розмірі 240 000 грн., завдана майнова шкода в сумі 92 200 грн., завдана немайнова шкода (моральна) шкода в сумі 10 000 грн. Враховуючи викладене, позивач [PERSON] просив суд стягнути з [PERSON] неповернену суму позики в розмірі 240 000 (двісті сорок тисяч) гривень, суму заборгованості за несплачені проценти в сумі 67 200 (шістдесят сім тисяч двісті) гривень, суму неодержаного доходу (упущеної вигоди) в розмірі 25 000 (двадцять п'ять тисяч) гривень, немайнову (моральну) шкоду в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень, та стягнути з [PERSON] витрати по сплаті судового збору у розмірі 3422 грн. В подальшому позивач [PERSON] уточнив свої позовні вимоги і просив суд стягнути з [PERSON] неповернену суму позики в розмірі 240 000 (двісті сорок тисяч) гривень, суму заборгованості за несплачені проценти в сумі 67 200 (шістдесят сім тисяч двісті) гривень, та стягнути з [PERSON] витрати по сплаті судового збору у розмірі 3422 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 грудня 2014 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] в частині вимог про стягнення з відповідача [PERSON] на його користь 25 000 грн. суми неодержаного доходу (упущеної вигоди), і 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду на підставі заяви позивача [PERSON] Позивач [PERSON] та його представник в судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, до суду надійшла заява позивача про залишення частини позовних вимог без розгляду, решту вимог підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, справу розглянути у відсутності позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Суд, з'ясувавши дійсні обставини справи, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 вересня 2009 року [PERSON], що проживає у [ADDRESS], отримав у [PERSON] 90 000 (дев'яносто тисяч) гривень і зобов'язався повернути своєчасно протягом 1 року отримані кошти і виплачувати щомісячно відсотки в розмірі 2%, що підтверджується власноручно написаною [PERSON] розпискою. В розписці також зазначено, що за згодою сторін термін дії договору може бути продовжено. В подальшому, 22 липня 2010 року [PERSON] позичив у [PERSON] кошти в розмірі 150 000 (сто п'ятдесят тисяч) гривень терміном на 1 рік з можливістю продовження за взаємною згодою сторін, та зобов'язався щомісячно виплачувати проценти у розмірі 2% від суми договору та своєчасно повернути борг. Вказаний факт отримання коштів також посвідчено власноручно написаною [PERSON] розпискою. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. З матеріалів справи також вбачається, що 15 липня 2014 року адвокат [PERSON] від імені позикодавця [PERSON] направив [PERSON] вимогу припинити факт порушення грошового зобов'язання та вказав, що розмір завданої [PERSON] шкоди складає 107 600 (сто сім тисяч шістсот) гривень без урахування неповерненої суми позики у розмірі 240 000 (двісті сорок тисяч) гривень. Відповідно до викладеного [PERSON] вимагав [PERSON] у найкоротший строк, але не пізніше 7 (семи) календарних днів з дня одержання даної вимоги погасити (сплатити) заборгованість перед [PERSON] у добровільному порядку на загальну суму 107 600 (сто сім тисяч шістсот) гривень. У примітці до даної вимоги було передбачено, що у випадку несплати боргу у добровільному порядку додатково буде заявлено вимогу про повернення наданої суми позики у розмірі 240 000 грн. Як зрозуміло суду, вказана вимога була надіслана цінним листом на ім'я [PERSON] за адресою: [ADDRESS], разом з копіями власноручно написаних ним розписок та повноваженнями [PERSON] як адвоката [PERSON] В подальшому 04 серпня 2014 року [PERSON] від імені позикодавця [PERSON] надіслав [PERSON] нагадування про негайний розгляд вимоги від 15 липня 2014 року та про її виконання, тобто з повторною вимогою сплатити заборгованість перед [PERSON] у розмірі 107 600 грн. Вказане нагадування теж було направлене [PERSON] на адресу [PERSON] засобами поштового зв'язку з повідомленням про вручення. 22 серпня 2014 року адвокат [PERSON] опитав в приміщенні офісу № 51 по вул.. Івана Кудрі, 37 в м. Києві, за згодою особи, яку допитують, - [PERSON], [INFO], що працює листоношею поштового відділення «Боярка-4» за адресою: Київська область, м. Боярка, вул.. Білогородська, 11-А. Саме вона наприкінці липня 2014 року намагалася доставити [PERSON], який проживає у [ADDRESS], цінні листи від [PERSON] Так, [PERSON] стукала у двері помешкання [PERSON], проте він їй не відчинив, на залишені в поштовій скриньці повідомлення про необхідність з'явлення до поштового відділення для отримання рекомендованої кореспонденції не реагував та не з'являвся, хоча залишені поштові повідомлення зі скриньки [PERSON] забирав. Станом на 22 серпня 2014 року рекомендовані листи, адресовані [PERSON] перебувають у поштовому відділенні та незабаром будуть повернуті відправнику за закінченням терміну зберігання. Так, з копій поштових конвертів, наявних в матеріалах справи, вбачається, що листи [PERSON], адресовані [PERSON] за адресою: [ADDRESS], були повернуті відправнику у зв'язку із закінченням терміну зберігання. Відповідно до експрес-накладної служби доставки «Нова Пошта» від 22 серпня 2014 року встановлено, що [PERSON] відправив [PERSON] на адресу: [ADDRESS], документи, а саме вимогу [PERSON] від 15 липня 2014 року із доставкою безпосередньо до дверей помешкання. Однак, як вбачається із накладних, що повернулися відправнику, та відомостей фіксації приїзд-виїзду авто, неодноразові спроби працівників служби доставки вручити [PERSON] конверт із документами не вдалися, оскільки не вдалося встановити зв'язок з одержувачем [PERSON] 29 серпня 2014 року [PERSON] надав службі доставки заяву про повернення йому відправлення, оскільки одержувач [PERSON] після неодноразових спроб доставки вантаж не отримав. Таким же чином повернуто було вимогу [PERSON], надіслану [PERSON] на робочу адресу [PERSON] - м. Боярка, вул. Лінійна, 32, зв'язок з одержувачем працівникам служби доставки встановити не вдалося. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Враховуючи, що при укладанні договору сторонами був обумовлений розмір і порядок сплати процентів, тому суд вважає правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідача процентів щомісячно у розмірі 2% від суми наданої позики. Враховуючи викладене, суд вважає вимогу позивача щодо стягнення процентів за користування грошовими коштами правомірною та такою, що відповідає чинному законодавству України. Оскільки відповідач [PERSON] не виконує належним чином взятих на себе за договорами позики зобов'язань, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати по справі слід стягнути з відповідача згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України на користь позивача.

Outcome: approved