Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернулася до суду із позовом, в якому просила суд встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання спадкоємцем четвертої черги, визнання права власності на нерухоме майно та встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, мотивуючи свої вимоги з урахуванням пояснень в судовому засіданні наступним. Так, позивач стверджує, що знайома із [PERSON] з жовтня 2002 року. Вони познайомилися на іподромі, потоваришували, а потім, хоч вона і мала реєстрацію в іншому місці, почали разом проживати в квартирі, що належала [PERSON] на праві власності за адресою [ADDRESS], як чоловік та жінка, вели спільний побут, мали взаємні права та обов`язки. Також акцентує увагу суду на тому, що вони шлюб юридично не реєстрували, проти мали таке бажання. Встановлення даного факту необхідно позивачу для того, щоб прийняти спадщину у виді вищезазначеної квартири після смерті [INFO] [PERSON] Окремою вимогою позивач просить визнати її спадкоємцем 4 черги щодо майна померлого як особу, яка останні перед смертю спадкодавця всі 5 років проживала з ним однією сім`єю, та встановити позивачу додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], при цьому зазначаючи, що від дня смерті до теперішнього часу до нотаріальної контори із відповідною заявою не зверталася, серед поважних причин пропуску такого строку називала свою юридичну необізнаність та психологічний стан, в якому вона перебувала перші 6 місяців після смерті [PERSON] Щодо вимоги про визнання права власності на вищезазначену квартиру в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], то просила суд залишити ці вимоги без розгляду (а.с.1-4, 204-205 Том №1, а.с.23 Том №2) Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених судом вище, просив суд прийняти справедливе рішення у справі. Відповідач [PERSON] категорично заперечувала проти позову, підстав для задоволення жодної з вимог не вбачала. Стверджувала, що померлий [PERSON] був її двоюрідним братом, що дійсно їй відомо, що він був знайомий із позивачем, навіть деякий час із нею проживав, проте, останні роки перед своєю смертю він зловживав спиртними напоями, приїзжав до неї в село, та жодного разу про позивача не згадував. Вважала, що позивач, оскільки проживає в м. Києві, перша дізналася про смерть [PERSON], навмисно не повідомила її про це, хоча достовірно знала про її існування, що всі її дії свідчать лише про бажання отримати в спадщину вищезазначену квартиру. Представник Київської міської ради під час розгляду справи (а.с.195 Том №1) заперечував проти позову, вважав, що вимоги є недоведеними. Треті особи своїх представників в судове засідання не направили, просили суд постановити рішення на свій розсуд (а.с.65, 68 Том №1) Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.214 ЦПК України) При цьому саме сторони повинні довести ті обставини, на які вони посилають ся як на підставу своїх вимог чи заперечень (ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України) Судовим розглядом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.20 Том №1) Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування в разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ст.1264 ЦК України в четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Доказами постійного проживання разом із спадкодавцем можуть бути довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом із ним, реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або у будинковій книзі, інші документи, які підтверджують факт постійного проживання разом із спадкодавцем. Так, згідно наявної в матеріалах справи копії його паспорту він був зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.19 на звороті Том №1) Згідно довідки КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» від 21 травня 2015 року в квартирі [ADDRESS] зареєстрований лише [PERSON] Відомості щодо особи, якій на праві власності належить це майно вона не містить (а.с.178 Том №1) В той же час, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.05.2015 вищезазначена квартира на праві власності за померлим [PERSON] зареєстрована не була (а.с.181 Том №1) Позивач зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с.15 на звороті Том №1) Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] (подруги позивача та сусіди померлого [PERSON]) та [PERSON] (особа, яка працювала на іподромі, де приблизно в 2005 році працював померлий та пізніше влаштувалася і позивач) кожний окремо не заперечували факт знайомства позивача із померлим [PERSON], підтвердили також той факт, що вони разом проживали як чоловік та жінка, проте жодний з них не засвідчив період такого проживання, а саме 5 останніх років перед смертю [PERSON] Свідки [PERSON] (сусід по поверху померлого), [PERSON] (особа, яка разом із своєю сім`єю - чоловіком, сином та донькою з 2002 по вересень 2008 року винаймала кімнату в квартирі, в якій мешкав [PERSON]), [PERSON] (цивільна дружина брата померлого [PERSON]) навпаки зазначали про те, що у [PERSON] було багато жінок, в тому числі серед них могла бути і позивач. Проте, підстав стверджувати про те, що саме вона мешкала із ним останні 5 років перед його смертю немає. Зокрема, [PERSON] звертала увагу суду на те, що її син дуже близько спілкувався із померлим, приїздив до них в гості, жодного разу вони не бачили ні позивача із ним, ні жодного разу не чули нічого про неї від нього. Дані особи також засвідчили, що [PERSON] проживала в квартирі з [PERSON] з 2001 по вересень 2008 року включно, і позивача не бачила. На підтвердження свого проживання в цій квартирі надала довідку Спеціалізованої школи №52 м. Києва, в якій зазначено, що її донька ходила в найближчу до квартири [PERSON] школу і в той час в школі надавали також відомості про їх проживання саме за цією адресою (а.с.222 Том №1) Щодо заперечень позивача, що сім`я [PERSON] могла не весь час, тобто в 2008 році могла вже не проживати з [PERSON], належними та допустимим доказами не підтверджено. Наявні в справі заяви позичальників на ім`я позивача та [PERSON] містять відомості про те, що позивач зазначила, що проживає в [ADDRESS], а [PERSON] [ADDRESS] (а.с.224-225 Том №1) Суд вважає такими, що заслуговують на увагу доводи представника відповідача [PERSON], що ці документи не можуть підтверджувати факт сумісного проживання позивача з [PERSON], також вона додала, що таким чином, останні лише намагалися взяти кредити в банківських установах. В підтвердження цього - несовпадіння адреси, яку вказав [PERSON] в цій заяві позичальника, з адресою реєстрації позивача - [ADDRESS] (а.с.15 на звороті Том №1) Навіть сама позивач, надаючи пояснення під присягою, зазначила, що вони посварилися в останній рік життя [PERSON] і вона від нього пішла. Як він помер точно не знала. Зазначила, що їй потім стало відомо, що він помер дома, але про це вона дізналася від його сусідів. Підтвердила, що сама займалася його похованням. На питання, чи знала вона про існування [PERSON] - його сестри, відповідала, що знала, але чому її не повідомила про смерть [PERSON] відповіді не надала, як і на те, чому співробітникам міліції не повідомила про її (сестри) існування. Сама [PERSON] та її представник просили також критично поставитися до представлених позивачем доказів - 4 копій квитанцій за оплату комунальних послуг, оскільки по-перше, з них не вбачається, що оплачувала комунальні послуги саме позивач за квартиру [ADDRESS], а по-друге, лише 4 квитанції не можуть підтвердити той факт, який позивач намагається встановити, з чим суд погоджується (а.с.4 Том №1) Також суд критично оцінює в контексті підтвердження факту проживання однією сім`єю позивача із [PERSON] протягом останніх перед його смертю 5 років копії двох фотокарток на іподромі позивача та [PERSON], оскільки жодний навіть із допитаних свідків не заперечували той факт, що померлий працював на іподромі, проте це не свідчить про проживання позивача із ним з кінця 2007 по травень 2013 року. Крім того, не підтверджено позивачем, коли, в який період часу ці фото зроблено (а.с.12 Том №1) Наявні сертифікати на собаку на а.с.13 Тома №1 та реєстраційне посвідчення від 03.11.2011 року на а.с.14 Тома №1 також не підтверджують період сумісного проживання однією сім`єю у період з кінця 2007 по [INFO], як і дозвіл прокуратури на поховання [PERSON] Зокрема, позивач не заперечувала той факт, що вона після того як дізналася про смерть [PERSON] «ходила» по сусідам і збирала підписи для того, щоб їй такий дозвіл надали, щоб здійснити таке поховання (а.с.10, 223 Том №1) Таким чином, вищезазначені судом докази і встановлені на їх підставі обставини не дозволяють зробити висновок про те, що позивач проживала разом із [PERSON] однією сім`єю з кінця 2007 по [INFO] року та що вона є спадкоємцем 4 черги. Відповідно до листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно слід зважати на те, що належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно матеріалів витребуваної судом спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] із відповідною заявою про прийняття спадщини після його смерті звернулася [PERSON] (а.с.123 Том №1) 07.11.2013 спадкова справа була заведена (а.с.124 Том №1) 07.11.2013 нотаріальна контора направила [PERSON] листа, в якому повідомила про необхідність з`явитися до нотаріальної контори та подати певний перелік документів (а.с.127 Том №1) Згідно зворотного повідомлення цього листа [PERSON] від нотаріуса отримала (а.с.128 Том №1), проте до теперішнього часу ні сама до нотаріуса для оформлення свідоцтва про право на спадщину не прийшла, ні жодного документу не принесла. За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269ЦК). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Відповідно до ст. 1272 ЦК визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. ВССУ у вищезазначеному листі акцентував увагу на тому, що при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, при цьому слід враховувати роз'яснення, які містяться у абз. 6 п. 24ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, згідно з якими поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Аналіз зазначених положень закону дозволяє зробити висновок про те, що оскільки позивач не є спадкоємцем щодо спадкового майна [PERSON], то таке поняття як визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини після його смерті апріорі не може бути відносно неї застосовано. Таким чином, в задоволенні вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивачу також слід відмовити. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Оцінюючи зібрані докази по справі в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до п.5 ч.2 ст.207 ЦПК України суд за заявою позивача залишає вимогу про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] без розгляду. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed