Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

У березні 2018 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», яке згідно Наказу Міністерства фінансів України № 519 від 21.05.2018 року змінило зазву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до договору № б/н від 27.12.2005 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 4300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами станом на 31.12.2017 року обсяг його невиконаних зобов`язань складав 28964,20 грн., в тому числі борг за кредитом - 3885,28 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 23223,48 грн., штрафи, відповідно до п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг: фіксованої частини штрафу - 500,00 грн. та процентної складової штрафу - 1355,44 грн., які позивач просить стягнути з відповідачки, а також судові витрати, понесені ним при зверненні до суду у розмірі 1762,00 грн. Вказана цивільна справа перебувала в провадженні судді Добрєва М.В. 21.09.2018 року від [PERSON] на адресу суду надійшла заява про застосування до позовних вимог строку позовної давності, оскільки 26.12.2005 року було укладено кредитний договір, строк дії якого співпадає зі строком дії кредитної картки. В свою чергу, строк дії картки «Універсальна», яка була видана [PERSON] становив три роки, до останнього числа лютого місяця 2009 року. Крім того, з огляду на розрахунок заборгованості за Договором, на який позивач посилається як на доказ обґрунтованості своїх позовних вимог, останній платіж за Договором відбувся 23.02.2009 року, тобто в останній місяць строку дії картки, а оскільки за умовами кредитного Договору, кінцевим терміном повернення запозичених грошових коштів та відсотків за користування ними є 28.02.2009 року, то у Банка право на примусове стягнення заборгованості виникло вже починаючи з 01.03.2009 року. Таким чином, строк для звернення до суду у позивача з вказаним позовом сплинув ще 01.03.2012 року, в той час як Банк звернувся до суду лише 01.03.2018 року. З огляду на вищевказане, просить до позовних вимог застосувати строки позовної давності та відмовити АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Згідно розпорядження керівника апарата Ленінського районного суду м. Запоріжжя №30 від 19.10.2018 року, вказана справа 19.10.2018 року Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями була передана на розгляд судді Турбіній Т.Ф. 06.03.2019 року до суду від представника АТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на заяву відповідачки від 21.09.2018 року щодо застосування до позовних вимог строку позовної давності. В обґрунтування відзову зазначив, що [PERSON] по кредитному договору б/н від 27.12.2005 року надавались картки № [NUMBER] та [NUMBER] , остання з яких мала термін дії до останнього дня березня 2016 року, а тому враховуючи позицію постанов ВСУ від 19.03.2014 року № 6-14цс14 та від 18.06.2014 року № 6-61ус14, строк позовної давності позивачем не порушено, оскільки з позовом банк звернувся до суду 01.03.2018 року. В судовому засіданні представник відповідачки - адвокат Четверик М.Ю. заперечувала проти позовних вимог, обґрунтовуючи це тим, що доводи представника позивача про те, що строк позовної давності ними не пропущено, оскільки строк дії картки було встановлено до останнього дня 2016 року не підтверджено належними доказами. Дані щодо строку дії картки, які зазначені в документі, який надав позивач, зі строком дії картки до останнього дня березня 2016 року, в розумінні чинного законодавства України не є належним та достовірним доказом, оскільки офіційним документом Банку він не є, обома сторонами Договору його не погоджено, що, в свою чергу, не може розцінюватись, як належний та достовірний доказ. Належним доказом строку дії картки є зазначення такого строку саме в договорі від 27.12.2005 року. Про факт невиконання відповідачкою умов даного договору Банку було відомо, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, строк дії картки закінчився в лютому 2009 року, відповідачка не зверталася до установи банку із вимогою про заміну картки та карткою не користувався. Таким чином, оскільки термін дії картки закінчився 28.02.2009 року, а разом з ним і строк дії договору, то саме з цього часу необхідно вираховувати строк позовної давності, якій закінчився 28.02.2012 року, а враховуючи, що позовна заява про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № б/н від 26.12.2005 року у розмірі 28964,20 грн., була подана до суду 01.03.2018 року, тобто з пропуском строку позовної давності, то заявлені позивачем вимоги задоволенню не підлягають за закінченням строку позовної давності для звернення до суду, і даний висновок суду в повному обсязі відповідає правовій позиції, правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 червня 2014 року справа №614цс14 та постанові від 01 жовтня 2014 року справа № 134цс14 в аналогічній справі, де зазначено, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. У відповідності до п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в редакції Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, розгляд справи, провадження в якій відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, здійснюється за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, в порядку загального позовного провадження. Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши надані письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством Комерційний Банк «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», яке згідно Наказу Міністерства фінансів України № 519 від 21.05.2018 року змінило зазву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» та [PERSON] укладений кредитний договір без номера від 26.12.2005 року, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у сумі 4300,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, відповідає строку дії картки до 28.02.2009 року. Підписана заява позичальника разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг. В Умовах та правилах надання банківських послуг зазначені основні терміни і поняття, умови обслуговування, обов`язки та права Банку і клієнта, правила користування платіжною карткою. Як вбачається з Анкети-заяви, відповідачка отримала платіжну карту з кредитним лімітом у розмірі 4300,00 грн. 26.12.2005 року. Строк дії картки, зазначений у анкеті-заяві відповідає строку дії картки «Універсальна», а саме строком до 28.02.2009 року. З розрахунку заборгованості, виписки по особовому рахунку вбачається, останній платіж,на виконання умов договору, відповідачкою було здійснено 23.02.2009 року (а.с.4, зворотна сторона), останні дії Банка з карткою відбулись 28.03.2013 року (а.с.5). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до п. 1.2 Умов і правил надання банківських послуг вони регулюють відносини між Банком і Клієнтом з відкриття та обслуговування карткового рахунку клієнта, а також інших банківських послуг, зазначених у заяві. Пунктом 9.12 Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий самий строк. Тобто, п. 9.12 Умов передбачає автоматичне пролонгування не терміну дії кредитного ліміту, який відповідає строку дії карти, визначеному у заяві, а лише умов щодо надання банківських послуг, які регулюють відносини між банком та клієнтом відносно відкриття та обслуговування карткового рахунку клієнта, а також інших банківських послуг. Умови продовження строку дії карти визначені у розділі 3 Правил користування платіжною картою. Зокрема, передбачено, що строк дії карти зазначений на лицьовому боці карти (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня місяця. По закінченню строку дії відповідна карта лонгується Банком на новий строк (шляхом надання Клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до початку місяця строку дії) не надійшла письмова заява Держателя про закриття карткового рахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг з виконання розрахункових операцій по картрахунку (у передостанній день місяця закінчення строку дії) і при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором. Строк дії карт миттєвого випуску продовженню не підлягає. Карта «Універсальна» видана відповідачці 26.12.2005 року, з встановленим умовами договору терміном дії картки - 3 (три) роки, до останнього дня місяця, що зазначено на лицьовій стороні картки, тобто до 31.12.2008 року. Як встановлено судом, останній раз платіж на погашення заборгованості за кредитним договором здійснено відповідачкою 23.02.2009 року, після чого подальшого надходження коштів на платіжну карту не відбувалося. Банк не продовжив відповідачці Карту на новий строк у відповідності до п. 3.1.3 розділу 3 «Користування карткою». Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Проаналізувавши умови кредитного договору сторін у цій справі та зміст зазначених правових норм, необхідно дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Вказана правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року (справа 6-95цс14). За висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 19 березня 2014 року у справі №6-14цс14, за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Оскільки відповідно до умов договору (термін дії картки) строк погашення кредиту настав у лютому 2009 року із закінченням строку дії платіжної карти, а належних доказів того, що нова платіжна карта з подальшим строком дії надавалась відповідачці, банком не надано, то строк позовної давності почав збігати з 01.03.2009 року. Банк звернувся до суду із даним позовом лише 01.03.2018 року, тобто після спливу передбаченого ст. 257 ЦК України строку позовної давності. Банком не надано підтвердження щодо здійснення боржником, або іншою уповноваженою на це особою, платежів на погашення заборгованості за кредитним договором після 28.02.2009 року, відповідачка заперечує вчинення нею дій з виконання зобов`язання, які б свідчили про переривання позовної давності, а крім того, останні дії Банка з вказаною карткою відповідача здійснювались 28.03.2013 року, що підтверджено розрахунком заборгованості, що також вказує на те, що позивачем пропущено строк звернення з вказаним позовом до суду. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). При вирішенні спору суд виходить з того, що згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. При цьому переривання строку позовної давності можливе лише тоді, коли такий строк не закінчився. Згідно матеріалів справи, відповідачкою протягом періоду з 23.02.2009 року по час розгляду справи не вживались спроби щодо сплати наявної заборгованості, що свідчить про те, що переривання строку позовної давності не відбулось. Тому, за наявності відповідної заяви відповідача про застосування строку позовної давності, слід відмовити банку в задоволенні позову в повному обсязі. На підставі ст.ст. 259, 261, 263-267, 526, 530, 544, 610, 629, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: dismissed