Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з таким позовом в якому вказувала, що згідно наказу Вознесенського міськрайонного суду від 22 жовтня 2012 року з ПАТ Вознесенський сиркомбінат на її користь стягнуто 9 125,40 грн. заборгованості по заробітній платі за період з грудня 2011 року по травень 2012 року (включно). Проте судовий наказ ні добровільно, ні в межах процедури примусового виконання судових рішень відповідачем не виконано. В зв'язку з цим позивачка просила суд стягнути з ПАТ Вознесенський сиркомбінат на свою користь 6 830,87 грн. компенсації втрати частини заробітку в зв'язку з порушенням термінів його виплати (за період з січня 2013 року по серпень 2015 року). Також [PERSON] вказувала на те, що внаслідок бездіяльності відповідача їй заподіяно душевних страждань, оскільки остання була змушена вносити зміни у життєві плани, докладати додаткових зусиль для організації свого життя, чим спричинено моральну шкоду, а тому позивачка просила стягнути з відповідача на свою користь вказану шкоду, грошовий еквівалент якої визначила в 1 500 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, судом належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки позивачка не заперечувала проти такого порядку вирішення справи. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наявних у ній доказів, оглянувши матеріали справи№1407/4712/2012 за заявою Вознесенського міжрайонного прокурора в інтересах [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення з ПАТ Вознесенський сиркомбінат заборгованості по заробітній платі, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що позивачка дійсно перебувала в трудових відносинах з відповідачем. Згідно наказу Вознесенського міськрайонного суду від 22 жовтня 2012 року з ПАТ Вознесенський сиркомбінат на користь [PERSON] стягнуто 9 125,40 грн. заборгованості по заробітній платі за період з грудня 2011 року по травень 2012 року (включно). Проте, як вбачається з пояснень позивачки [PERSON] та довідки ВДВС Вознесенського МРУЮ від 08 вересня 2015 року, судовий наказ від 22 жовтня 2012 року ні добровільно, ні в межах процедури примусового виконання судових рішень відповідачем не виконано, заборгованість не сплачено. Ст. 34 Закону України Про оплату праці передбачає виплату працівникам компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням підприємством, установою, організацією, в трудових відносинах з якими перебувають працівники, строків її виплати. Виплата компенсації провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно ст. 1 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі Закон) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші (ст. 2 Закону). Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться (ст. 3 Закону)). Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4 Закону). Згідно Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року, №1427 (зі змінами та доповненнями) компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги (далі - споживчі ціни) за цей період зріс більш як на один відсоток. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1. Коефіцієнт приросту споживчих цін розраховується з трьома знаками після коми. Індекси споживчих цін для розрахунку коефіцієнта приросту споживчих цін щомісячно публікуються Держкомстатом наростаючим підсумком з початку того року, в якому виникла заборгованість із виплати заробітної плати, що підлягає компенсації відповідно до пункту 2 цього Положення. Виплата працівникові суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості із заробітної плати за відповідний місяць. При цьому позовна давність щодо вимог про стягнення компенсації розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним (постанова Верховного Суду України від 24 червня 2015 року по справі №6-116цс15). Таким чином з ПАТ Вознесенський сиркомбінат на користь [PERSON] підлягає стягненню компенсація втрати частини заробітку у зв'язку з порушенням термінів його виплати в розмірі 6 798,42 грн. (9 125,40 грн. (сукупний розмір заборгованості по зарплаті після вирахування податків та інших обов'язкових платежів) х 74,5 (сукупний коефіцієнт приросту споживчих цін за період з січня 2013 року по серпень 2015 року) / 100). Водночас положення ст. 237-1 КЗпП України передбачають обовязок відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що тривала невиплата відповідачем позивачці заборгованості по заробітній платі та тривале невиконання судового рішення про стягнення цих коштів призвело до моральних страждань [PERSON], оскільки остання, будучи інвалідом 2-ої групи, маючи тяжке захворювання, розраховувала на добросовісне та належне виконання роботодавцем умов трудового договору та законодавства про працю, а в подальшому судового рішення, наявне порушення вплинуло на можливість здійснення нею матеріального утримання себе особисто та своєї сім'ї, а також лікування. Решта доводів позивачки в цій частині не приймаються до уваги, оскільки належним чином не підтверджені. Вирішуючи питання про визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд у відповідності до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди враховує характер, обсяг та тривалість страждань, яких зазнала [PERSON], характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. За такого, суд вважає достатнім відшкодування в розмірі 500 грн. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача (згідно розміру задоволених позовних вимог) також підлягають стягненню на користь державного бюджету 647,24 грн. судового збору (484,86 грн. (майнова вимога) + 162,38 грн. (немайнова вимога)).

Outcome: partial