Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON], [PERSON]звернулися до суду зі спільною заявою у якій просять розірвати шлюб, зареєстрований з 09.11.2006 року, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району м. Києва та зроблено актовий запис № 1009, посилаючись на фактично припиненні шлюбні відносини, відсутність спільного бюджету та спільного господарства. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] Заявники в судове засідання не з'явились, надіслали до суду клопотання про розгляд заяви у їх відсутність, підтримують заяву у повному обсязі та просять розірвати шлюб. Відповідно до ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК). Частиною 3 ст. 109 СК України зазначено, що суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Водночас, відповідно до ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. При цьому, згідно роз'яснень, які містяться у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб», розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК України), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Судом встановлено, що заявники перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09.11.2006 року, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінградського району м. Києва зроблено актовий запис № 1009 та видано відповідне свідоцтво (а.с. 17). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO](а.с. 12, 13). Між [PERSON], [PERSON] досягнуто згоди стосовно участі у вихованні та утриманні [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO], про що свідчить договір про сплату аліментів на дітей, посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Дрозд Н.В., 03.05.2018 року реєстраційний № 961 (а.с.14-15). Суд вважає обґрунтованими причини, що спонукали заявників на розірвання шлюбу, подальше спільне життя подружжя та збереження сім'ї стали неможливими і суперечить їх інтересам, що в силу ч. 2 ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу.

Outcome: approved