Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ФОП [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу, повернення котів, стягнення неустойки та відшкодування моральної шкоди, у якому просить суд розірвати договір, індивідуальний номер замовлення СА-935 про організацію робіт по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій, укладеного між [PERSON] та ФОП [PERSON] від 30.03.2017 року; стягнути з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] сплачені за договором кошти у розмірі 10 956,00 грн., неустойку у розмірі 405,15 грн., витрати на юридичну допомогу у розмірі 5 000,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн.; стягнути з ФОП [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2018 року головуючим суддею визначено Москаленко К.О. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.03.2018 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 02.04.2018 року на виконання ухвали суду від 13.03.2018 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.04.2018 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, проведеного на підставі розпорядження керівника апарату суду від 31.05.2018 року, головуючим суддею визначено Цокол Л.І. Ухвалою Печерського районного суду від 27.07.2018 року цивільну справу за позовом [PERSON] до ФОП [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу, повернення котів, стягнення неустойки та відшкодування моральної шкоди прийнято до провадження судді Цокол Л.І. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, проведеного на підставі розпорядження керівника апарату суду від 08.02.2019 року, головуючим суддею визначено Підпалого В.В. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.02.2019 року цивільну справу за позовом [PERSON] до ФОП [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу, повернення котів, стягнення неустойки та відшкодування моральної шкоди прийнято до провадження судді Підпалого В.В., розгляд справи призначеного в порядку загального позовного провадження. В підготовчому засіданні 05.03.2020 року у зв`язку з відсутністю відомостей про сповіщення відповідача, а також повторного направлення запиту щодо встановлення адреси зареєстрованого місця проживання відповідача оголошено перерву. В підготовчому засіданні 09.12.2020 року головуючим суддею роз`яснено представнику позивача можливість повідомлення відповідача про дату, час та місце наступного судового засідання відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України, а також за для розміщення на офіційному сайті суду оголошення про виклик відповідача, у зв`язку з чим в судовому засіданні оголошено перерву. В підготовче засідання 16.02.2021 року учасники судового процесу не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Разом з тим представник позивача - адвокат Пидус А.О. звернувся із заявою про розгляд справи без участі представника позивача. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.02.2021 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 27.07.2021 року. В судове засідання 27.07.2021 року позивач - [PERSON] не з`явилася, звернулася з заявою про розгляд справи без участі позивача, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач - ФОП [PERSON] в судове засідання 27.07.2021 року не зявилася, про час і місце судового засідання повідомлялась судом належним чином рекомендованими листами із повідомленнями, що були надіслані за останньою відомою адресою, а також шляхом розміщення оголошень на офіційному веб-порталі Судової влади України. Причини неявки у судове засідання відповідач не повідомила. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності суду не надала. Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася. Інших заяв по суті справи не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наявності сукупності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Так, 30.10.2017 року між [PERSON] та ФОТ [PERSON] укладено договір, індивідуальний номер замовлення СА-935. Відповідно до пунктів 1.1., 3.1. та 3.2. означеного договору замовник доручає, а виконавець зобов`язується організувати роботи з виготовлення та передачі у власність ПВХ конструкцій за цінами виконавця. Замовник зобов`язується сплатити вартість виробів, що складає 10 956,00 грн. Після виконання п. 3.1. виконавець зобов`язується передати у власність замовника виготовлені вироби протягом 30 робочих днів з моменту укладення договору. (а.с. 6). Згідно з п. 2. договору вартість виробів складає 10 956,00 грн. з яких: завдаток у розмірі 7 500,00 грн. та залишок у розмірі 3 456,00 грн. (а.с. 6). На виконання п. 2 договору позивачем було сплачено вартість виробів у загальному розмірі 10 956,00 грн., що підтверджується копією товарного чеку № 20 від 30.10.2017 року на суму 7 500,00 грн. та копією товарного чеку № 935 від 04.12.2017 року на суму 3 456,00 грн. (а.с. 6, 8). З копії заяви від 09.02.2018 року вбачається, що [PERSON] звернулася до ФОП [PERSON] з претензією, у якій зазначає, що сплативши двома платежами вартість договору,позивач отримала вікна, що не відповідають розмірам, за усунення недоліків яких працівники ФОП [PERSON] вимагали від позивача додатково сплатити грошові кошти у розмірі 4 500,00 грн. не погоджуючись з чим 26.01.2018 року [PERSON] звернулась до відповідача з заявою про повернення сплачених коштів, разом з тим відповіді на означене звернення позивач не отримала, з огляду на що у своїй претензії просить протягом 5 робочих днів з дня отримання претензії повернути кошти у розмірі 10 956,00 грн. на банківський рахунок [PERSON] (а.с. 9, 10). Станом на дату звернення з позовом до суду відповідачем зобов`язання за договором не виконано, протягом визначеного договором строку ПВХ конструкції у власність позивача не передав. Таким чином, позивач вважає, що в діях відповідача вбачається істотне порушення умов договору, що має виражене в порушенні терміну виконання зобов`язання. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 598 ПК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ч 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Як убачається з матеріалів справи відповідач не виконав зобов`язань з виготовлення та передачі у власність [PERSON] виробів ПВХ конструкцій у строк та на умовах визначених пунктами 1, 2 та 3 договору, індивідуального замовлення СА-935 від 30.10.2017 року, що є істотним порушенням зобов`язання у відповідності до вимог чинного законодавства. Зі змісту ч. 1, ч. 2 ст. 656 ЦК України убачається, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений, (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Статтею 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: розірвання договору; відшкодування збитків. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Оскільки сторонами встановлено строк передачі виробів ПВХ конструкцій протягом 30 днів з дня укладення договору, наявні підстави вважати про існування прострочення зобов`язання за даним договором. Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. У ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що при укладені договори сторони погодили всі істотні умови договору. Оскільки сторони вільні під час укладання договору та досягли згоди щодо всіх істотних мов, одностороння відмова від виконання договору не допускається. Приймаючи до уваги, що сторони при укладенні договору погодили, що після сплати [PERSON] вартості виробів ПВХ конструкцій, що складає 10 956,00 грн., ФОП [PERSON] зобов`язується передати у власність [PERSON] виготовлені вироби протягом 30 робочих днів з моменту укладення договору. Разом з тим відповідач протягом визначеного договором строку свого зобов`язання не виконав. За таких обставин, суд дійшов висновку, про наявність істотного порушення відповідачем умов договором, з огляду на чітко визначений п. 3.2. договором строк виготовлення ПВХ конструкцій. Відповідно до ч. 5 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Згідно зі ст. 525 одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Зі змісту п. 4.3. договору убачається, що у разі невиконання п. 3.2., виконавець зобов`язаний сплатити неустойку у розмірі 0,1% від вартості даного договору за кожний робочий день прострочення. Відповідно до умов договору розмір неустойки складає 0,1% від ціни договору. Як вбачається з розрахунку наданого суду позивачем. станом на дату звернення з позовом до суду строк прострочення складає 37 робочих днів, розмір неустойки складає 405,15 грн. Крім того, згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Як вбачається зі змісту ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. З огляду вищенаведеного, враховуючи існування за відповідачем істотних порушень зобов`язань в тому числі прострочення виконання зобов`язань за договором, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог позовної заяви в частині розірвання договору індивідуальний номер замовлення СА-935 від 30.10.2017 року та стягнення з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] : - сплачені кошти у розмірі 10 956,00 грн.; - неустойку у розмірі 405,15 грн. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача моральної шкоди суд дійшов наступних висновків. Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Як вбачається зі змісту ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Так, відповідно до ч. 2 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Так, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд звертає увагу на роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Означена правова позиція підтверджена постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.11.2019 року у справі № 214/9480/14 (провадження № 61-30656св18). З огляду зазначеного, беручи до уваги сукупність доказів обставин наданих позивачем в обґрунтування позовних вимог в частині стягнення з відповідача відшкодування завданої відповідачем моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн., а також враховуючи дійсні обставини справи, характер і тривалість моральних страждань позивача, суд вважає за належне визначити справедливу компенсацію моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн. Щодо позовних вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу суд дійшов таких висновків. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Крім цього, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 15.04. 2020 у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19). Також, у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. З наданих до матеріалів справи доказів вбачається, що витрати на професійну правничу допомогу підтверджуються копією договором про надання юридичних послуг № 05/03/2018 ЮП укладеного 05.03.2018 року між [PERSON] та ПП «АВЗЕМ» та копією чеку на товар/послуги дог. № 05/03/2018 ЮП від 05.03.2018 року про оплату 5 000,00 грн. за надання правової допомоги пов`язаної з розірванням договору купівлі-продажу, повернення коштів, стягнення неустойки та відшкодування моральної шкоди (а.с. 17-20). Дослідивши матеріали провадження, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,0 грн. підлягають задоволенню. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial