Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просила збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], з 1/4 частини на 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 29 січня 2013 року і до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати в розмірі 11 310 грн. на утримання сина [PERSON], [INFO]; стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 63 072, 93 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.11.1997 по 15.10.2012. рішення Святошинського районного суду м. Києва по справі № 2608/13803/12 від 15.10.2012 шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу позивач та відповідач мають двох дітей - [PERSON], [INFO] та малолітню доньку [PERSON], [INFO] Діти проживають з позивачем та перебувають на його утриманні. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 13.05.2013по справі № 759/1361/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, позовні вимоги задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 29.01.2013 і до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 24.05.2013 вказане рішення набрало законної сили. В подальшому виконавчою службою було відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання зазначеного рішення. Проте з 10.07.2014 позивач припинив підприємницьку діяльність, яка була основним джерелом доходу, влаштуватись на роботу позивач не має змоги, оскільки остання доглядає за дітьми, а отже, майновий стан позивача змінився бік погіршення, що на його думку є підставою для збільшення розміру аліментів. Крім того, 01.09.2015 син позивача та відповідача [PERSON] вступив до Державного вищого навчального закладу «Київський транспортно-економічний коледж» Національного транспортного університету, денна форма навчання, спеціальність «обслуговування та ремонт автомобілів та двигунів». Відповідно до договору № 70 про підготовку молодшого спеціаліста від 07.08.2015р. загальна вартість освітньої послуги складає 22 620 грн. Позивачем було оплачено вартість першого курсу навчання в закладі. Позивач вважає вказані витрати витратами на розвиток здібностей дитини, а отже до них застосовуються положення ст. 185 СК України щодо додаткових витрат на дитину. Оскільки відповідач отримав дохід від провадження підприємницької діяльності за період з 01.01.2013 по 30.09.2013 та має постійних дохід у вигляді пенсії, позивач просить збільшити розмір аліментів на утримання дітей та стягнути з відповідача додаткові витрати на дитину, а саме сина. Також позивач просить стягнути на свою користь пеню за у зв'язку із виникненням у відповідача заборгованості по сплаті аліментів, оскільки відповідачу було відомо і про рішення суду щодо стягнення з останнього аліментів, і про виконавчі провадженні,відповідач мав постійне джерело доходу у вигляді пенсії, разом з тим, відповідачем не вчинялось жодних дій щодо виплати вказаної заборгованості. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, просили відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Пояснили, що позивачем не надано доказів того, що матеріальний стан останньої значно погіршився та існує можливість до збільшення розміру аліментів, визначених за рішенням суду від 13.05.2013. Крім того, позивач не надає доказів і того, що поліпшився матеріальний стан відповідача. Твердження позивача про те, що остання не може влаштуватись на роботу та працювати, оскільки вимушена доглядати за дорослими дітьми (сину 16 років, донці - 10) є безпідставними. Крім того, представники відповідача наголосили, що позивач не припиняла підприємницьку діяльність та працює. Матеріальний стан позивача навпаки покращився, оскільки останньою без відома батька дітей було укладено Договір з ДНВЗ «Київський транспортно-економічний коледж», де навчання коштує 22 620 грн. Також позивачем було отримано у власність 1/2 квартири [ADDRESS]. Також 16.10.2014 рішенням Подільського районного суду м. Києва в порядку поділу спільного майна подружжя отримала у власність причеп марки Kaiser модель S3803С0, оранжевого кольору, номер шасі (кузова) [NUMBER], 1991 року випуску та земельну ділянку площею 0, 0705 га, кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідач припинив здійснювати підприємницьку діяльність після поділу спільного майна подружжя. Крім того, на утриманні відповідача перебуває вагітна дружина. Також, матір відповідача - [PERSON] звернулась до суд із позовом про стягнення аліментів на її утримання, який 18.12.2015 було задоволено рішенням Подільського районного суду м. Києва та відповідно до якого на корить [PERSON] з відповідача стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно. Заперечує відповідач і проти стягнення з останнього додаткових витрат на дитину, а саме сина [PERSON], оскільки кошти, які витратила позивач та які остання просить стягнути з відповідача, не є додатковими витратами на дитину, пов'язаними з розвитком здібностей дитини. Рішення про вступ сина до вказаного навчального закладу позивачем прийнято самостійно, без будь-яких обговорень з батьком дитини, який в свою чергу вважає, що навчання у вказаному закладі не є йде на користь дитини. Відповідач постійно приймає участь у додаткових витратах на дітей. Відповідач заперечує проти стягнення з останнього пені у зв'язку із заборгованістю по сплаті аліментів, оскільки пеня не вірно розрахована, крім того вини відповідача в тому, що виникла заборгованість по сплаті аліментів немає, вона була нарахована за минулий період, про що відповідачу відомо не було. Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що 13 травня 2013 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 29.01.2013 і до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 12-13). 24 травня 2013 року рішення набрало законної сили і цього ж дня позивач отримала виконавчий лист по справі № 2/759/2214/13 (а.с. 15), на підставі якого 28 травня 2013 року було відкрито виконавче провадження № 38161479, що підтверджується Постановою про відкриття виконавчого провадження, винесеною державним виконавцем відділу ДВС Подільського РУЮ Вангородським С.М. (а.с. 17-18). Як вбачається з матеріалів справи, постановою від 04 жовтня 2013 року вказане виконавче провадження було закінчено, оскільки боржник перебуває на обліку та отримує пенсію за вислугу років за адресою, що територіально відноситься до ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві. Заборгованість станом на 04 жовтня 2013 року становить 5 701, 77 грн. (а.с. 19-20). 15 жовтня 2013 року головним державним виконавцем Бурла В.Е. відділу ДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 40232548 на підставі виконавчого листа від 24 травня 2013 року (а.с. 21). Постановою від 15 жовтня 2013 року по вказаному виконавчому провадженню (а.с. 23) було прийнято рішення про щомісячне утримання з усіх видів заробітку (доходів), що належить до виплати боржнику, після відрахування податків, в розмірі 1/4 частина щомісячно поточних аліментів та 25 % в рахунок погашення боргу, який станом на 04.10.2013 становить 5701, 77 грн. з 04.10.2013 рахувати відповідно до пенсії. Як вбачається з наданої в судовому засіданні Податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця, звітний період - 2014 рік, сума доходу позивача за вказаний період становила 10 000 грн. Відповідно до Повідомлення державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців Святошинського району реєстраційної служби ГУЮ в м. Києві за вих. № 2633 10 липня 2014 року внесено запис № 20720060003020537 про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця [PERSON]. Крім того, на даний час позивач не працює, що підтверджується копією трудової книжки останньої, наявності в матеріалах справи. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що майновий стан позивача значно погіршився. Крім того, як зазначено у ст. 13 Сімейного кодексу України (далі СК України) частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII ( 789-12 ) від 27.02.91 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За приписами ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю сторін між батьками, може згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2015 року - 1286 гривень, з 1 вересня - 1455 гривень. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2016 року становить 1455 гривень. Отже, з 1 січня 2015 року мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком до 6 років не може бути меншим ніж 385,8 грн., а з 1 вересня 2015 року - 436, 50 грн. Відповідно до Відомостей про розмір пенсії та відрахування, наданих ГУ ПФ України за № 21001/12/Б-1915 від 12.10.15, відрахування від пенсії відповідача почалось в грудні 2013 року, а саме 771, 60 грн. (з жовтня 2015 року - 873 грн.) - розмір аліментів + 495, 47 грн. - борг. Заборгованість по аліментам в грудні 2013 року становила 7 083, 51 грн. Із вказаних відомостей також вбачається, що 19.01.2015 до управління ПФ України в м. Києві надійшла вимога від ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві щодо збільшення заборгованості по аліментах в розмірі 5200 грн., яка виникла при неоплаті аліментів з отриманого доходу за період з 01.01.2013 по 30.09.2013. Відповідно до Довідки по сплаті аліментів за вих. № 456/21 від 11.11.2015, станом на 01.11.2015 залишок боргу по аліментам складає 696, 43 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру фізичних осіб та фізичних осіб-підприємців наданого Державною реєстраційною служби України, відповідач був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 23.02.2012 (а.с. 25-26). В подальшому підприємницьку діяльність відповідачем було припинено. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилається на ту обставину, що позивачем було набуто у власність певне майно. Разом з тим, суд не приймає до уваги вказані заперечення, оскільки наявність у позивача у приватній власності 1/2 частини квартири [ADDRESS], в якій остання проживає разом з двома дітьми, причепа марки Kaiser та земельної ділянки площею 0, 0705 га, кадастровий номер [NUMBER], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] не підтверджує тієї обставини, що позивач отримує дохід від вказаного майна. Крім того, відповідач заперечує проти позову ще й з тих підстав, що на його утриманні перебуває матір та вагітна дружина. Судом встановлено, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 18 грудня 2015 року також було задоволено позов матері відповідача [PERSON] до відповідача, яким було вирішено стягнути з [PERSON] на користь його матері аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 13 листопада 2015 року. Разом з тим, відповідач не надає суду доказів, які б підтверджували подальші витрати на утримання матері відповідача, оскільки як вбачається з наданої копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 25 грудня 2015 року, винесеної державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ в м. Києві Байрамовим Т.Р. на підставі рішення суду та виконавчого листа № 758/12805/2015, виданого 18.12.2015 Подільським районним судом м. Києва, виконавче провадження ВП № 49727885 було відкрито в частині щодо стягнення аліментів у межах платежу за один місяць. Відповідач зазначає, що на його утриманні перебуває вагітна дружина. Відповідно до Свідоцтва про одруження, серія [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського РУЮ у м. Києві, відповідач та [PERSON] 19 червня 2015 року зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис за № 811. Згідно із заключенням Протоколом ультразвукового дослідження органів малого тазу від 26.02.16, дружина відповідача вагітна, 9 тижнів 3 дні. Разом з тим, наявні в матеріалах справи Рахунок № 8900075 від 25.01.2016, квитанція до прибуткового касового ордеру від 04.02.16, підписані безпосередньо дружиною відповідача та дві квитанції з аптечних пунктів, датовані 18.02.2016 та 26.02.2016, вище зазначене заключення, не підтверджують тієї обставини, що дружина відповідача перебуває на його утриманні. Також відповідачем не надано доказів і того, що позивач продовжує працювати, а саме здійснювати підприємницьку діяльність. Тому, враховуючи все вище викладене, вік дітей сторін, рівень доходу позивача та відповідача, зважаючи на прожитковий мінімум на дітей віком до 18 років та законодавчо встановленого мінімального розміру аліментів, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог щодо збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача на користь [PERSON] на утримання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], з 1/4 частини на 1/2 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 05 вересня 2015 року до досягнення дітьми повноліття, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В частині щодо стягнення аліментів з відповідача в новому розмірі починаючи з 29 січня 2013 року суд вважає за необхідне відмовити, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України. аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 63 072, 93 грн. за період з 29.01.2013 по 03.03.2015 суд зазначає наступне. Судом встановлено, що відповідач в період з 01.01.2013 по 30.09.2013 отримав дохід від провадження підприємницькою діяльністю. При цьому, відповідачу було відомо про рішення суду щодо стягнення з останнього аліментів та про наявну заборгованість, разом з тим, відповідач не вчинив жодних дій, щоб погасити заборгованість та виконувати рішення суду в добровільному порядку. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Тому, враховуючи ту обставину, що в подальшому із пенсії відповідача стабільно здійснювались відрахування на погашення наявної заборгованості, а також ту обставину, що судом було збільшено розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дітей, його майновий та сімейний стан, суд, вирішуючи вимоги позивача у відповідності до ст.11 ЦПК України, вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача пеню (неустойку) за несплату аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO] за період з 29.01.2013 року по 04.10.2013 року в розмірі - 1 778 грн. 70 коп., що розрахований державним виконавцем із суми боргу 5 701, 77 грн. згідно ч. 4 ст. 195 СК України. Щодо вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину суд враховує наступні докази та обставини, що ними підтверджуються. Довідкою виданою Державним вищим навчальний закладом «Київський транспортно-економічний коледж» Національного транспортного університету за № 5158 від 02.09.2015р. (а.с. 29) підтверджується та обставина, що син сторін [PERSON] є студентом першого курсу денного відділення спеціальності 5.07010102 «Організація перевезень і управління на автомобільному транспорті» вище зазначеного навчального закладу з терміном навчання з 01.09.2015 по 30.06.2019. Крім того, в матеріалах справи наявний Договір № 70 про підготовку молодшого спеціаліста від 07.08.2015 (далі по тексту - Договір), укладений між позивачем (Замовник) та ДВНЗ «Київський транспортно-економічний коледж» НТУ (Виконавець), відповідно до умов якого Виконавець бере на себе зобов'язання за рахунок коштів Замовника здійснити підготовку студента [PERSON] по денній формі навчання за спеціальністю 5.07010102 «Організація перевезень і управління на автомобільному транспорті» з 01.09.2015 по 30.06.2019 (стаття 1 Договору). Пунктом 4.1. Договору визначено, що розмір плати за надання освітніх послуг встановлюється на весь термін навчання і може змінюватись не частіше одного разу на рік і не більше як на офіційно визначений рівень інфляції за попередній календарний рік. Загальна вартість освітньої послуги становить 22 620 грн., I курс - 5950 грн., II курс - 6610 грн., III курсу - 5190 грн., IV курс - 4870 грн., V курс - 0, 00 грн. (п. 4.2. Договору). Відповідно до п. 4.3. Договору, Замовник вносить плату за перший рік навчання 1-й семестр - до 15 серпня; 2-й семестр - до 10 січня; другий, третій і четвертий роки навчання - 1-й семестр - до 15 серпня; другий семестр - до 10 січня (а.с. 31-32). Судом встановлено, що позивачем було оплачено перший семестр навчання в розмірі 2975 грн., що підтверджується чеком № 07082015101011 від 07.08.2015 (а.с. 30). Відповідно до положень ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за змістом ст. 185 СК України передбачено участь батьків у додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом), що визначаються у твердій грошовій сумі, оскільки йдеться про фактично зазначені або передбачувані витрати. Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 29 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою ВР України від 27.02.1991 р., держави-учасниці погоджуються щодо того, що освіта дитини має бути спрямована на розвиток особи, талантів, розумових і фізичних здібностей дитини в найповнішому обсязі. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає кошти, сплачені позивачем в розмірі 2975 грн. витраченими на розвиток здібностей сина. Разом з тим, суд вважає за необхідне задовольнити позов в цій частині частково, стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на навчання сина [PERSON], [INFO] в розмір - 1 487 грн. 50 коп., а саме у розмірі половини від оплаченої суми за 1 курс навчання (2015-2016 роки) ним в Київському транспортно-економічному коледжі Національного транспортного університету, оскільки позивачем не доведено, що грошові кошти в розмірі 11 310 грн. були фактично витрачені позивачем чи є такими, які можна віднести до передбачуваних витрат. Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 13, 180, 182, 192 Сімейного кодексу України та

Outcome: partial