Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

У вересні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача ФОП [PERSON] та просила ухвалити рішення, яким зобов'язати відповідача звільнити житлове приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] та припинити незаконну господарську діяльність у житловому приміщенні. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач вказує, що вона є єдиним власником житлового приміщення (квартири), що розташована за адресою: [ADDRESS]. При цьому, відповідач без будь-яких правових підстав, без її згоди та відома, використовує вказану квартиру не за призначенням та здійснює в ній свою підприємницьку діяльність - в квартирі розміщено магазин дитячого одягу «[INFO]». Ухвалою суду від 25 вересня 2017 р. позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк протягом п'яти днів з дня отримання ухвали для усунення недоліків позовної заяви, а саме для надання копії позовної заяви та доданих до неї документів, відповідно до кількості відповідачів (а.с. 20). Після усунення недоліків (а.с. 22-27) ухвалою суду від 03 листопада 2017 р. відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду на 08 грудня 2017 р. (а.с. 29). Згідно з п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03 жовтня 2017 р. справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи вказана справа є незначної складності, ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у зв'язку з чим справа відповідає критеріям малозначної справи та підлягає розгляду у порядку спрощеного провадження (ч. 6 ст. 19, п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України). Повідомленням суду від 19 жовтня 2018 р. учасників справи повідомлено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та роз'яснено процесуальні права учасників справи на подання письмових заяв по суті справи. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. За таких обставин суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження та в порядку заочного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України) За правилами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 06 березня 2006 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мойсеєнко Т.О., за реєстровим № 721, власником квартири що розташована за адресою: [ADDRESS], є позивач [PERSON] Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що відповідач без будь-яких належних на то правових підстав, без її дозволу та відома, самовільно використовує вказану квартиру не за призначенням та розміщує у ній магазин дитячого одягу «[INFO]». При цьому, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених у позові обставин, позивачем суду не надано. Таким чином, за відсутності належних та допустимих доказів наявності порушеного відповідачем права, яке підлягає захисту в судовому порядку, позов задоволенню не підлягає. У зв'язку з відмовою в задоволенні позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи, відповідно до ст. 141 ЦПК України, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed