Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

У вересні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом, який обґрунтовує його тим, що в 10 грудня 2007 року ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11263958000 відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 58 000 доларів США на строк до 09 вересня 2028 року із сплатою відсотків в розмірі 12,4 % річних. Того ж 10 грудня 2007 року в забезпечення виконання зобов»язань за цим кредитним договором з нею та [PERSON] було укладено договори поруки. Відповідно до пункту 2.1 договору поруки № 163371 від 10.12.2007 року кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок якого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Проте, 10 грудня 2007 року між ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 11263958000 від 10.12.2007 року відповідно до умов якої сторони погодили внести зміни до пункту 10.2 Договору доповнити його новим абзацом наступного змісту: « у випадку настання обставин, передбачених підпунктами «а» і «б» пункту 10.2 договору процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно до пункту 1.3.1 договору; - передбачених підпунктами «в» пункту 10.2 Договору процентна ставка за договором збільшується не більш ніж на 10% в національній валюті та не більше ніж на 5% для кредитів в іноземній валюті, що діє згідно 1.3.1 Договору. Вважає таку зміну умов кредитного договору збільшенням обсягу відповідальності поручителя, що є підставою для припинення зобов»язань за договором поруки, тому просить задовольнити позов. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала, просить їх задоволити. Суду пояснила, що з [PERSON] додаткового договору щодо погодження обсягу відповідальності як поручителя укладено не було. Представник ПАТ «Укрсиббанк» в судовому засіданні заявлених вимог не визнала, вважає, що позивач була обізнана з такими умовами додаткового договору, оскільки він був укладений в день укладення основного договору, і підстав для визнання такого договору припиненим немає. Означена додаткова угода із поручителем [PERSON] не укладалась. [PERSON] заявлений позов підтримав та просить його задовольнити. Суду пояснив, що позивач [PERSON] не була присутня під час укладення ним додаткової угоди № 1. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явився, повідомлений про час і місце судового розгляду у передбаченому законом порядку. Суд, заслухавши доводи представника позивача, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що 10 грудня 2007 року між АКіБ «Укрсиббанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту за № 11263958000 на суму 58 000 доларів США із сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 12,4% річних, термін виконання зобов»язань, не пізніше 09 вересня 2028 року. В забезпечення його виконання із позивачем того ж 10.12.2007 року був укладений договір поруки за № 163371 підписаний сторонами у передбаченому законом порядку. Згідно умов означеного договору поруки, зокрема пункту 2.1, кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Однак, 10 грудня 2007 року між ПАТ «Укрсиббанк» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 11263958000 від 10.12.2007 року відповідно до умов якої сторони погодили внести зміни до пункту 10.2 Договору доповнити його новим абзацом наступного змісту: « у випадку настання обставин, передбачених підпунктами «а» і «б» пункту 10.2 договору процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі подвійної процентної ставки, що діє відповідно до пункту 1.3.1 договору; - передбачених підпунктами «в» пункту 10.2 Договору процентна ставка за договором збільшується не більш ніж на 10% в національній валюті та не більше ніж на 5% для кредитів в іноземній валюті, що діє згідно 1.3.1 Договору. Суд вважає, що зазначеними змінами до кредитного договору було збільшено обсяг відповідальності поручителя. Так, згідно умов пункту 1.1. укладеного договору поруки визначено, що поручитель зобов»язується перед Кредитором відповідати за невиконання [PERSON] усіх його зобов»язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту № 11263958000 від 10 грудня 2007 року (далі Основний договір), укладеного між кредитором та Боржником, в повному обсязі, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Аналізуючи зміст вказаного пункту умов договору та беручи до уваги пункт 2.1 означеного договору поруки, оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що додатковою угодою збільшено обсяг відповідальності поручителя, оскільки [PERSON], як поручитель за договором поруки мала відповідати лише за зобов»язаннями за основним договором як існуючих,так і тих, що можуть виникнути, але в межах Основного договору. Якщо зміни стосуватимуться збільшення строку кредиту, його суми чи процентів за користуванням кредитом, то порукою будуть забезпечуватися зобовязання Позичальника з урахуванням таких змін за умови отримання на те попередньої чи наступної згоди Поручителя. Така згода мала б бути надана шляхом внесення змін до цього Договору або вчинення Поручителем погоджувального напису на відповідному договорі про внесення змін до Кредитних договорів, або надання Поручителем письмової згоди у формі листа. У випадку відсутності вказаної згоди порукою иають забезпечуватись зобовязання Позичальника у обсязі та на умовах, які діяли до внесення таких змін до Кредитних договорів. Тому посилання представника банку на те, що укладена додаткова угода № 1 із позичальником [PERSON] в день укладання основного договору не дає підстав суду вважати, що поручитель була згодна на подвоєння відсоткової ставки за певних обставин. Крім цього, у договорі поруки відсутні такі обмеження стосовно випадків, на які не застосовується пункт 2.1 договору поруки, як збільшення процентів за кредитним договором. Відповідно, будь-які зміни умов договору поруки, у тому числі збільшення відсотків за кредитом, які збільшують обсяг відповідальності поручителя, призводять до порушення п. 2.1 договору поруки і мають правові наслідки, передбачені ч. 1 ст. 559 ЦК України. Таким чином, збільшуючи відсоткову ставку за договором, і відповідно, обсяг відповідальності поручителя, банк порушив умови п. 2.1 договору поруки. Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Виходячи з положень ч. 1 ст. 553, ч.1 ст. 554 ЦК України, поручитель хоча і пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, проте він є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Це підтверджується його правом висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст.555 ЦК України). Згідно ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Тобто, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, внесення змін до договору, які призводять до збільшення загальної суми сплати за кредитом, навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови у договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком. Вказана правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду України від 19.12.2011року по справі № 6-67цс11, від 18.06.2012 року по справі № 6-73цс12, а також у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2012 року. У Постанові Верховного Суду України від 25.09.2013 року по справі № 6-97цс13 також зазначено, що висновок судів про достатність попередньої згоди поручителя на зміну умов основного договору є безпідставним, якщо договором поруки чітко визначена необхідність узгодження з поручителем змін та доповнень до кредитного договору, унаслідок яких збільшується відповідальність останнього. Порушення цих умов відповідно до частини 1 статті 559 ЦК України тягне припинення поруки. На підставі викладеного та

Outcome: approved