Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

У березні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся з позовом до суду до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до договору №DO1SGК0000000016 від 27 червня 2008 року відповідачка отримала кредит у сумі 8024,96 доларів США на придбання квартири з терміном погашення по 27 червня 2017 року. У звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 12 грудня 2014 року становить 31563,06 доларів США, яка складається з: 7039,07 доларів США - заборгованість за кредитом, 5647,78 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1377,97 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 15980,08 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, штрафи відповідно до договору: 15,91 доларів США - фіксована частина, 1502,2 доларів США - штраф процентна складова. Просить стягнути з відповідачки заборгованість у сумі 31563,06 доларів США, що за курсом 15,71 відповідно до службового розпорядження НБУ від 12 грудня 2014 року складає 495855,65 грн., та понесені судові витрати. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 21 червня 2016 року в задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. З вказаним рішенням не погодився позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції необґрунтовано ухвалене рішення на підставі висновку про сплив позовної давності, оскільки відповідно до ч.1 ст. 264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку, а саме відповідачка в рахунок часткового погашення боргу за вказаним кредитним договором 25 листопада 2014 року внесла через касу банку 2095,47 доларів США, а позивач з даним позовом до суду звернувся у березні 2015 року. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання апеляційного суду не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, згідно якої просить справу розглянути за відсутності представника. Відповідачка [PERSON] в судове засідання апеляційного суду не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить телефонограма, зареєстрована в журналі телефонограм за № 4714 від 12 жовтня 2016 року. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не зазначені певні підстави для переривання строку позовної давності і в даній справі відсутні, отже, строк предявлення вимог до відповідачки для ПАТ КБ «Приватбанк» закінчився 27 червня 2012 року. Таким чином, ПАТ КБ «Приватбанк» предявив позов вже після спливу позовної давності 17 березня 2015 року, тому в задоволенні позову з цих підстав відмовлено, а заяву відповідачки про застосування позовної давності задоволено. З вказаним висновком суду погодитись неможливо, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального закону. Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що 27 червня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № DO1SGК0000000016, згідно з яким [PERSON] отримала кредит у сумі 8024,96 доларів США на придбання квартири з терміном погашення по 27 червня 2017 року зі сплатою 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості (а.с.8-12 т.1). На забезпечення виконання зобовязання за вказаним кредитним договором 27 червня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки, згідно якого [PERSON] надала в іпотеку належне їй майно квартиру за адресою м.Селидове Донецької області, вул. Чернишевського, б. 14, кв. 16. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 09 червня 2010 року, яке ухвалою апеляційного суду Донецької області від 07 грудня 2010 року залишено без змін, позов ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення було задоволено, звернено стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості в сумі 10379,12 доларів США на квартиру за адресою м.Селидове Донецької області, вул. Чернишевського, б. 14, кв. 16 та виселено [PERSON] із зазначеної квартири (а.с.104-105,100-103 т.1). З меморіальних ордерів вбачається, що квартира за адресою м.Селидове Донецької області, вул. Чернишевського, б. 14, кв. 16 позивачем реалізована 25 листопада 2014 року за 3400 доларів США, з яких 2265,47 доларів США зараховано на погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.240-245 т.1). У звязку з порушенням зобовязань за вказаним кредитним договором станом на 12 грудня 2014 року утворилася заборгованість в сумі 31563,06 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом 7039,07 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом 5647,78 доларів США, заборгованості по комісії за користуванням кредитом 1377,97 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 15980,08 доларів США, штрафу (фіксована частина) 15,91 доларів США, штрафу (процентна складова) 1502,24 долар США (а.с.4-6). 27 травня 2016 року позивачем публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» надано розрахунок заборгованості з врахуванням суми реалізації квартири станом на 24 травня 2016 року: 41953,91 долари США, що еквівалентно 1054037,17 грн., з яких: 7039,07 доларів - заборгованість за кредитом, 6348,72 доларів США - заборгованість за процентами, 1575,73 доларів США - заборгованість з комісії, 24983,11 доларів США, що еквівалентно 627667,96 грн., - пеня, 9,95 доларів США - штраф (фіксована частина), 1997,35 доларів США штраф (відсоток від суми заборгованості) (а.с.246-250 т.1). Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Встановлено, що відповідачка отримала у позивача кредит на умовах, визначених у договорі, та неналежно виконувала зобовязання щодо погашення кредиту та процентів за користування ним, станом на 12 грудня 2014 року має заборгованість в сумі 31563,06 доларів США. Відповідно до вимог ч.2 ст. 31 ЦПК України крім прав та обовязків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач предявити зустрічний позов. Суд першої інстанції в своєму рішенні зазначив заборгованість відповідачки станом на 24 травня 2016 року в сумі 41953,91 долари США, виходячи з розрахунку банку, наданому в суду 27 травня 2016 року, при цьому в порушення вимог ч. 2 ст. 31 ЦПК України не врахував, що збільшення розміру позовних вимог - це зміна позивачем ціни первісно заявлених вимог, а позов у цивільному процесі - це письмово оформлена та адресована суду письмова вимога, яка складається з вимоги матеріального характеру (захистити невизнане, оспорюване чи порушене право). Крім того, за наслідками розгляду такої заяви суд зобовязаний постановити ухвалу (ч.2 ст. 208 ЦПК України). Матеріали справи не містять ні заяви позивача про зміну позовних вимог, ні відомостей про постановлення судом першої інстанції відповідної ухвали про задоволення чи відмову в задоволенні заяви про зміну позовних вимог, тому відсутні підстави вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи дотримано вимог цивільного процесуального законодавства України, а тому судом першої інстанції в рішенні безпідставно зазначено збільшену заборгованість. Згідно із ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові за ч. 4 ст. 267 ЦК України. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно із п.5.5. кредитного договору терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Відповідачкою у справі заявлено клопотання про застосування наслідків пропуску позовної давності до вимог банку (а.с.208-210 т.1). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив із того, що строк предявлення вимог до відповідачки для ПАТ КБ «Приватбанк» закінчився 27 червня 2012 року, позивач предявив позов вже після спливу позовної давності 17 березня 2015 року. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Після набрання законної сили 07 грудня 2010 року рішенням суду від 09 червня 2010 року про звернення стягнення на предмет іпотеки перебіг позовної давності почався заново. До суду з даним позовом позивач звернувся 17 березня 2015 року, тобто в межах позовної давності (а.с.2). Таким чином, з огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову з звязку зі спливом позовної давності. Отже, рішення про відмову у позові підлягає скасуванню, як таке, що не відповідає фактичним обставинам та вимогам матеріального і процесуального закону. Згідно із ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідачка зареєстрована за адресою [INFO]. Згідно із розпорядженням Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» від 02 грудня 2015 року № 1275-р місто Селидове Донецької області віднесене до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Тому банк був зобовязаний скасувати пеню та штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитним договором з 14 квітня 2014 року. Як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, пеня нарахована щомісячно, у тому числі після 14 квітня 2014 року. На підставі ст. 2 «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» в частині вимог про стягнення пені з 14 квітня 2014 року по 12 грудня 2014 року у сумі 2303,63 долари США (15980,08 13676,45) слід відмовити. Також не підлягають стягненню штрафи у сумі: 15,91 доларів США - штраф фіксована частина, 1502,24 долар США - штраф процентна складова, які нараховані на час звернення з позовом, тобто після 14 квітня 2015 року. Згідно із ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, ч. 3 статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Згідно із розрахунком заборгованості, наданим позивачем, заборгованість за кредитом складає 7039,07 доларів США, а пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором складає 13676,45 доларів США, що еквівалентно 352622,52 грн. Тобто розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобовязання, а тому суд вважає можливим застосувати до спірних правовідносин норму частини третьої статті 551 ЦК України. Враховуючи викладене, апеляційний суд, виходячи з засад цивільного судочинства, а саме, розумності та справедливості, вважає можливим на підставі частини 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням заборгованості за тілом кредиту 7039,07 доларів США зменшити розмір штрафної санкції пені, що підлягає стягненню з відповідачки, до 7000 доларів США, що еквівалентно 180482,33 грн. Крім того, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦПК України). Такими випадками є ст. 193, ч. 4 ст. 654 ЦК України, Закони України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». У національній валюті України підлягають стягненню складові грошового зобовязання, передбачені, у 1048 ЦК України, та при застосуванні ст. 625 ЦК України, тобто пеня, що підлягає стягненню з відповідачки, зазначена в гривнях в сумі 180482,33. Суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги позивача про те, що перебіг позовної давності перервався вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу, тобто діями відповідачки щодо погашення боргу 25 листопада 2014 року в сумі 2095,47 доларів США, оскільки з матеріалів справи вбачається, що зазначена сума внесена в рахунок погашення заборгованості саме позивачем після реалізації предмету іпотеки квартири. Згідно із п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення. За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 14064,82 долари США та 180482,33 грн., в іншій частині позову слід відмовити.

Outcome: partial