Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

У березні 2016 року позивач, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, в інтересах малолітнього [PERSON], звернулось до суду із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], Третя особа : КЗОТ «Обласний будинок дитини» , Харківська місцева прокуратура № 2 , в якому просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Представник позивача Кравченко А.В. в судове засідання з'явилась, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала Відповідачі, у судове засідання не з'явились, повідомлялись судом про дату,час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку шляхом направлення поштової кореспонденції, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи без їх участі до суду не надходило. Третя особа Департамент охорони здоров»я Харківська обласна державна адміністрація Комунальний заклад охорони здоров»я Обласний будинок дитини № 2 , в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення, не заперечуючи проти заочного розгляду справ Прокурор Харківської місцевої прокуратури № 2 Мовчан О.В. в судове засідання з'явилась, підтримала позовні вимоги ,просила їх задовольнити , не заперечувала проти заочного розгляду справи. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивачі не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Малолітній [PERSON], [INFO], перебуває на обліку служби у справах дітей Київського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради (далі - Служба) як дитина, позбавлена батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 22.04.2015 № 233 малолітньому [PERSON], [INFO], надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. В свідоцтві про народження дитини в графі «мати» вказана [PERSON], в графі «батько» - [PERSON]. Від батьків, [PERSON] та [PERSON], рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10.03.2015 відібрано дитину без позбавлення їх батьківських прав (справа № 640/2401/15-ц н/п 2/640/1209/15) зі стягненням аліментів. Батьки малолітньої дитини зловживали алкогольними напоями, не працювали, не забезпечували дитині належного догляду та недбало ставились до здоров'я свого сина. Мати дитини, [PERSON] залишила малолітню дитину, [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS] та не забрала її, після чого 15.01.2015 було складено акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку. Малолітній [PERSON], [INFO], рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 04.02.2015 № 30 влаштований до КЗОЗ «Обласний будинок дитини № 2», за адресою: м. Харків, вул. Кузнецька, 1, де перебуває по теперішній час. Батьки дитини не займаються вихованням та утриманням дитини, матеріально її не забезпечують, не цікавляться її здоров'ям, фізичним та моральним розвитком, дитину не відвідують. Дитина знаходиться на повному державному забезпеченні. Відповідно до акту КЗОЗ «Обласний будинок дитини № 2» від 03.08.2015 № 350/1 та від 06.10.2015 № 485 в період з 27.02.2015 по 05.09.2015 мати відвідувала дитину 1-2 рази на місяць, перебувала з дитиною близько години. Батько дитини відвідав малолітнього сина один раз 04.05.2015. Останній раз мати дитини, [PERSON], відвідала свого сина у вересні 2015. Контакт батьків з дитиною не був встановлений у зв'язку з невеликою кількістю відвідувань. На теперішній час батьки малолітнього [PERSON], [INFO], не цікавляться станом його здоров'я та розвитку, не телефонують до закладу та не виявляють бажання забрати хлопчика на виховання в сім'ю. Відповідно до інформації Київського відділу ГУ Національної поліції в Харківській області від 14.01.2016 №61/1-19 та від 16.11.2015 № 61/1-5 [PERSON], 1989 року народження, та [PERSON], 1988 року народження, які мешкають за адресою: [ADDRESS], судимостей не мають, під слідством та у розшуку не перебувають. Зі слів сусідів характеризуються задовільно, скарг та заяв відносно вказаних осіб не надходило. Відповідно до інформації КЗОЗ «Харківський міський пологовий будинок № 3» від 28.01.2016 № 03/56 [PERSON] знаходилась у відділенні патології вагітності з діагнозом: Вагітність У,29 тижнів з 12.01.2016 по 27.01.2016 з приводу проведення специфічного лікування, призначеного 30.12.2015 лікарем дермато-венерологом. Під час перебування на стаціонарному лікуванні у відділенні патології вагітності 15.01.2016 без відома медичних працівників самовільно залишала стаціонар. Повернулась в стаціонар після виклику її по телефону працівником соціальної служби. Жіночу консультацію відвідує нерегулярно, приходить на прийом до лікаря акушера-гінеколога тільки після неодноразових викликів, активних патронажів на дому медичними працівниками та працівником соціальної служби. Відповідно до інформації Центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді Київського району м. Харкова (далі - ЦСССДМ) від 02.04.2015 № 365 мати дитина, [PERSON], є особою з числа дітей-сиріт. [PERSON] не має власного житла та постійного місця реєстрації. Дитина також не зареєстрована. Під час інспектування родини [PERSON] та [PERSON] були виявлені факти неналежних санітарно-гігієнічних умов проживання родини: опалення відсутнє, газопостачання відключено за борги, в будинку сирість. Відповідно до інформації ЦСССДМ від 09.11.2015 № 1013 та від 21.01.2016 № 138 [PERSON] та [PERSON] перебували під соціальним супроводом з 13.03.2015 по 14.12.2015. Питання щодо тимчасової реєстрації матері не було вирішене. Спеціалістами ЦСССДМ було здійснено декілька спроб відвідати сімлю за місцем проживання родини за адресою: [ADDRESS], але часто вдома нікого не було. Також спеціалістами було з'ясоврно, що [PERSON] та [PERSON] працюють за межами м. Харкова. Під час останнього відвідування за місцем проживання родини спеціалістами ЦСССДМ було підтверджено факт підключення будинку до газопостачання, відновлено опалення будинку. В кімнаті, де мешкають батьки, прибрано, чисто, але не створено належних умов для проживання малолітньої дитини. Враховуючи вищевикладене ЦСССДМ вважає за доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] у зв'язку з тим; що за час перебування під соціальним супроводом батьки не змогли довести своє бажання повернути дитину на виховання та спільне проживання до їх родини. Спеціалістами Служби неодноразово на адресу [PERSON] та [PERSON] були надіслані запрошення заявитися до Служби для обговорення та злясування подальшої долі малолітнього сина, [PERSON]. Батько дитини, [PERSON], проігнорував запрошення з'явитися до Служби. Мати дитини, [PERSON], заявилася до Служби лише один раз 13.08.2015. На Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради (далі - Комісія) 23.02.2016 було розглянуто питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх малолітнього сина, [PERSON], [INFO] (протокол № З від 23.02.2016). За результатами розгляду Комісія ухвалила: вважати за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] повністю ухиляються від виконання своїх батьківський обов'язків щодо виховання та матеріального утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків відносно свого малолітнього сина [PERSON]. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»: «виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач самоусунулася від виховання та утримання свого сина. Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей по досягненню ними повноліття. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо до утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав, суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Як зазначено у ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з п.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 Конвенції «Про права дитини», дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, судом достовірно встановлено, що матір та батько, не займаються її вихованням, не цікавляться його розвитком та здоровям, тому суд задовольняє позовні вимоги та позбавляє батьківських прав відповідачів

Outcome: approved