Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

У вересні 2017 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом. В своєму позові позивач просить визнати за ним право власності на нерухоме майно, а саме: приміщення магазинів та торгові павільйони загальною площею 219,7 кв.м., що розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Моніторна, 2в; торгові павільйони загальною площею 17,8 кв.м., що розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Метробудівська, 12; нежитлові приміщення, прим. V загальною площею 4 кв.м., та прим. VI загальною площею 19,7 кв.м., що розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Велика Діївська, 40; приміщення магазинів та торгові павільйони загальною площею 22,2 кв.м., що розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Велика Діївська, 46-Д. В обґрунтування свого позову посилається на належність позивачу вказаного нерухомого майна. В судове засідання позивач та представник позивача не зявилися, подали до суду заяви в яких зазначили, що свої позовні вимоги вони підтримують, просили позов задовольнити і розглянути справу без їх участі, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач-1 в судове засідання у справі не зявився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача-2 в судове засідання у справі не зявився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 лютого 2008 року між [PERSON], паспорт серія АМ 981569, виданий Ленінським РВ УМВС у Дніпропетровській області 30 квітня 2002 року, зареєстрований за адресою [INFO] (далі «Продавець») та [PERSON], паспорт серія АН 281665, виданий Ленінським РВ УМВС у Дніпропетровській області 17 серпня 2004 року, що мешкає за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Водостічна, буд. 12-а (далі «Покупець») було укладено договір купівлі-продажу. Договір посвідчено [PERSON], директором Товарної біржі «Августа 1» 28 лютого 2008 року та зареєстровано в реєстрі за №29/128. За рахунок добудови та реконструкції прим. V загальною площею 10,3 кв. м. та прим. VI загальною площею 2,5 кв. м., що розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Велика Діївська, 40, площа зазначених приміщень була змінена та становить: 4 кв.м. та 19,7 кв.м. відповідно. За рахунок реконструкції приміщень магазинів та торгових павільйонів, що розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Велика Діївська, 46-Д, площа зазначених приміщень була змінена та становить 22,2 кв.м.. За рахунок добудови та реконструкції приміщень магазинів та торгових павільйонів, що розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Моніторна, 2в, площа зазначених приміщень була змінена та становить 219,7 кв.м.. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивач набув права власності на вказане нерухоме майно згідно Договору купівлі-продажу від 28 лютого 2008 року. Згідно ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Тобто, згідно з ч. 1ст 328 ЦК України право власності, набуте на підставі такого правочину є законним. Відповідно дост.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до п. 37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи у який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому ст.. 392 ЦК України. Судом встановлено, що право власності на нерухоме майно набуте позивачем на підставі договору купівлі-продажу, який укладено між [PERSON], (продавець) та [PERSON] (покупець), посвідчено [PERSON], директором Товарної біржі «Августа 1» 28 лютого 2008 року та зареєстровано в реєстрі за №29/128. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України). Виходячи зі змісту ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Тобто, згідно з ч. 1ст 328 ЦК України право власності, набуте на підставі такого правочину є законним, отже [PERSON] безпідставно вважає себе власником спірного нерухомого майна та не визнає його належність позивачу. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що вимоги позову підставні, а тому їх слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved