Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

У березні 2021 року [PERSON] звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» (далі - ДП «КБ «Артилерійське озброєння»), в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку, за період з 19 лютого 2020 року по 20 січня 2021 року, в розмірі 313 260 грн з послідуючим утриманням з цієї суми податків та загальнообов`язких платежів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 18 жовтня 2018 року він працював у ДП «КБ «Артилерійське озброєння». 19 лютого 2020 року його було звільнено з посади. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 23 листопада 2020 року на його користь стягнуто з ДП «КБ «Артилерійське озброєння» заборгованість із заробітної плати в розмірі 232 306,61 грн. Позивач вважає, що оскільки його було звільнено 19 лютого 2020 року, а заборгованість по заробітній платі в повному обсязі була виплачена лише 20 січня 2021 року, тому з відповідача на його користь необхідно стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 березня 2021 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 29 березня 2021 року вказану позовну заву було залишено без руху. На виконання зазначеної ухвали, 12 травня 2021 року позивачем надано до суду квитанцію про сплату судового збору. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 13 травня 2021 року вказаний позов було прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 16 червня 2021 року відповідачем було подано до суду відзив, в якому останній частково визнав позовні вимоги, посилаючись на те, що підприємство не мало фактичної можливості своєчасно виплатити належних позивачеві сум через фактичну відсутність коштів на рахунку підприємства та фінансовою кризою, яка виникла внаслідок відсутності державних оборонних замовлень, тому просить застосувати принцип розумної співмірності при визначенні розміру відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку. Також зазначив, що позивач повернувся на підприємство та наразі є діючим співробітником - заступником генерального директора з якості. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 24 червня 2021 року було закрито підготовче провадження та призначено вказану справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених в позові та просив його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив. У відзиві відповідач просив розгляд справи проводити у його відсутність. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність представника відповідача. Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 4 КЗпП України законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. При цьому, статтею 3 КЗпП встановлено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Таким чином, відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законом України «Про оплату праці» та іншими. Судом встановлено, що позивач з 18 жовтня 2018 року прийнятий на роботу у ДП «КБ «Артилерійське озброєння» та 19 лютого 2020 року звільнений, у зв`язку із скороченням штату згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці [PERSON] серії [NUMBER] (а. с. 8). Відповідно до копії витягу із наказу ДП «КБ «Артилерійське озброєння» від 19 лютого 2020 року за № 41-К позивача 19 лютого 2020 року звільнено із займаної посади у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, відмови від переведення на запропоновані вакантні посади, згідно з пунктом 1частини першої статті 40 КЗпП України (а. с. 9). Відповідно до розрахункового листка за лютий 2020 року за ДП «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» рахується заборгованість перед позивачем на кінець місяця у сумі 234 306,61 грн (а. с. 10). Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 23 листопада 2020 року у справі за позовом [PERSON] до Державного підприємства «Конструкторське бюро «Артилерійське озброєння» про стягнення заборгованості по заробітній платі, позов задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у сумі 232 306,61 грн. 30 грудня 2020 року та 20 січня 2021 року відповідачем здійснено безготівкове нарахування заборгованості в сумі 232 306,61 грн ( а. с. 13-14). Звертаючись до суду з указаним позовом, [PERSON] просив стягнути з ДП «КБ «Артилерійське озброєння» середній заробіток за час затримки розрахунку, за період з 19 лютого 2020 року по 20 січня 2021 року в загальній сумі 313 260 грн з послідуючим утриманням з цієї суми податків та загальнообов`язких платежів. Статтею 43 Конституції України встановлено: кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Отже, статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України. Подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 810/451/17 (провадження № 11-1210апп19). Згідно з частиною четвертою 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Як було встановлено судом рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 23 листопада 2020 року у справі № 760/6904/20 стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у сумі 232 306,61 грн. Вказаним рішенням встановлено, що 2 000 грн відповідачем було виплачено до ініціювання судового процесу. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, обставини, встановлені у справі №760/6904/20, є обов`язковими при вирішенні даної справи. Матеріалами справи встановлено, що повний розрахунок з позивачем проведено 20 січня 2021 року, що не заперечувалось відповідачем. Згідно наведеного позивачем розрахунку заборгованості, середньоденна заробітна плата становить 1 380 грн (28 980-заробітна плата за грудень 2019 року + 28 980 грн заробітна плата за січень 2020 року): (12+21) в розрахунку на один робочий день. Період затримки розрахунку при звільнені з 19 лютого 2020 року по 20 січня 2021 року становить 227 днів, а тому середній заробіток за період затримки при звільнені: 1 380?227 = 313 260 грн. Відповідач у поданому відзиві не спростовував вказаних позивачем розмірів заробітної плати. У зв`язку з викладеним, суд вважає, що вихідні дані позивача, використані у розрахунку середнього заробітку за період затримки розрахунку, є вірними, а розрахунок - арифметично правильним. Водночас, у поданому до суду відзиві відповідач просив застосувати принцип розумної співмірності при визначенні суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, посилаючись на складну епідеміологічну ситуацію в країні у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби, та скрутне матеріальне становище державного підприємства, зумовлене відсутністю державного оборонного замовлення. Так, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (Правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц). З огляду на викладене, при визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення суд враховує, що позивач звернувся з цим позовом після спливу більш, ніж року після звільнення з роботи, сума невиплаченої заробітної плати за відповідний період становила 232 306,61 грн та така виплачена позивачу 20 січня 2021 року, середньоденна заробітна плата складала 1 380 грн, а також те, що з 28 січня 2021 року позивач був працевлаштований на цьому ж підприємстві. Отже, враховуючи співвідношення розміру заборгованості із заробітної плати та середньоденної заробітної плати за відповідний період, а також дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, беручи до уваги причини затримки розрахунку, наведені відповідачем та те, що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету, суд приходить до висновку, що з урахуванням принципів розумності, справедливості та пропорційності, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 110 000 грн. За змістом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума судового збору, пропорційно розміру задоволеної частини позовних вимог, що була сплачена позивачем при зверненні до суду з указаним позовом. Відтак, сума судового збору в процентному відношенні від задоволеної суми становить 1 096,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial