Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , у якому просила на підставі ст. 391 ЦК України усунути перешкоди у здійсненні нею права користування своїм майном - житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням. Пояснила, що спірне домоволодіння належить їй на праві приватної власності. Відповідач не являється членом її сім`ї, зареєстрований у належному їй житловому будинку, однак не проживає у ньому з червня 2019 року, участі в утриманні будинку не приймає. Реєстрація [PERSON] у спірному житлі порушує право позивача на оформлення договору купівлі-продажу нерухомого майна. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Відповідно до змісту ч. 7 ст. 128, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Як вбачається з повідомлення Ізяславської міської ради Ізяславського району Хмельницької області № 412 від 24 березня 2020 року, місце проживання [PERSON] зареєстроване у [ADDRESS] . Надіслана [PERSON] судова повістка повернулася до суду із повідомленням про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». Такі дані вказані у поштовому повідомленні, яке повернулося до суду у зв`язку з неможливістю вручення судової повістки на 20 серпня 2020 року на 09 год. 00 хв. Іншої адреси свого місця проживання чи перебування [PERSON] суду не повідомив. Тому у зв`язку з відсутністю [PERSON] за адресою місця реєстрації суд вважає, що останній повідомлений належним чином. У відповідності до положень ст.ст. 223 ч. 4, 280-284 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів в порядку заочного розгляду. Суд, заслухавши пояснення позивача, допитавши свідка, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У силу ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК Української РСР. Зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст. 155 цього Кодексу жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] є власником домоволодіння, що розташоване у [ADDRESS] , про що свідчать свідоцтво про право на спадщину по заповіту, видане державним нотаріусом Ізяславської державної нотаріальної контори Шмигельською В. П. 30 липня 1999 року, договір довічного утримання від 13 квітня 1998 року, посвідчений державним нотаріусом Ізяславської державної нотаріальної контори Шмигельською В. П. та зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за № І-893, рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 10 листопада 1998 року. У відповідності до довідки, виданої виконавчим комітетом Ізяславської міської ради Ізяславського району Хмельницької області 10 березня 2020 року за № 427, відповідач [PERSON] зареєстрований у спірному будинку, Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду підтвердив, що [PERSON] за вказаною адресою не проживає більше року. Сторони не відносяться до членів сім`ї одне одного. [PERSON] заперечує щодо реєстрації відповідача в належному їй житловому будинку. До того ж, між ними відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житлом. Відповідач добровільно не знімається з реєстрації. Тим самим він перешкоджає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися належною їй власністю, оскільки його формальна реєстрація в спірному домоволодінні надає йому статус користувача житлового будинку з відповідними наслідками. Таким чином, суд, виходячи з положень ст.ст. 16, 391 ЦК України, вважає, що є правові підстави для позбавлення відповідача права користування належним позивачу житловим приміщенням, а тому позов підлягає до задоволення. Також на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача 840 грн. 80 коп. сплаченого нею при зверненні з позовом до суду судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved