Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

У вересні 2013 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], посилаючись на те, що з серпня 1974 року перебуває із ним у зареєстрованому шлюбі. Зазначає, що за час шлюбу ними за спільні кошти було придбано: квартиру [ADDRESS] вартістю 264834 грн.; автомобіль ВАЗ-2101, державний номер [NUMBER], вартістю 20000 грн.; причіп легковий одноосний, державний номер [NUMBER] вартістю 4000 грн.; гараж №[NUMBER] в гаражному кооперативі «Автомобіліст» у м. Старокостянтинів вартістю 16000 грн. Оскільки вона з відповідачем припинила спільне проживання й у них виник спір щодо спільно придбаного за час шлюбу майна, тому просить поділити вищезазначене майно, а саме: визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та виділити їй у власність гараж №[NUMBER], що знаходиться в гаражному кооперативі «Автомобіліст». Решту майна: автомобіль ВАЗ-2101, державний номер [NUMBER], та причіп легковий одноосний, державний номер [NUMBER] виділити у власність [PERSON] Крім того, вказує, що між ними виник спір щодо користування квартирою [ADDRESS], який в добровільному порядку вирішити не вдається. А тому, просить також встановити порядок користування вищезазначеною квартирою та виділити їй у користування житлові кімнати площею 14,9 кв.м та 11,3 кв.м, а відповідачу - житлові кімнати площею 8,6 кв.м та 18,4 кв.м. Приміщення кухні, коридору, туалету та ванної кімнати - залишити у їх спільному користуванні. Позивачка також просить стягнути з відповідача понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 1324,17 грн. та оплаті правової допомоги в сумі 520 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] уточнили заявлені позовні вимоги і просять виключити із поділу гараж №[NUMBER], що знаходиться в гаражному кооперативі «Автомобіліст», й виділити автомобіль та причіп відповідачу, стягнувши з нього компенсацію вартості частки позивачки у цьому майні. Крім того, при встановленні порядку користування спірною квартирою просять врахувати, що кімната площею 18,4 кв.м є прохідної, а тому просять виділити позивачці саме цю кімнату та кімнату площею 11,3 кв.м, відповідачу виділити у користування кімнати площею 14,9 кв.м та 8,6 кв.м., решту приміщень - залишити у спільному користуванні. Решту вимог підтримали у повному обсязі. Щодо судових витрат, то просять також стягнути з відповідача на користь позивачки витрати по оплаті автотоварознавчої експертизи в сумі 784 грн. та по оплаті оцінки квартири в сумі 472,08 грн. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON], будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в останнє судове засідання не з»явились, однак в ході судового розгляду справи не заперечували того факту, що спірна квартира є спільним майном подружжя та, що 1/2 частина цієї квартири належить позивачці. Вказали, що гараж №[NUMBER] в гаражному кооперативі «Автомобіліст» не може бути предметом поділу, оскільки право власності на нього за жодною із сторін не зареєстровано. Щодо автомобіля та причепа, то просять визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину цих речей, посилаючись на неможливість сплатити кошти у разі, якщо ці речі будуть виділені [PERSON] Щодо встановлення порядку користування квартирою, то просять виділити [PERSON] кімнату площею 14,9 кв.м, а [PERSON] - кімнату площею 11,3 кв.м, решту приміщень - залишити у їх спільному користуванні, оскільки у квартирі зареєстровані та періодично проживають їх повнолітні діти [PERSON] та [PERSON] Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.22 КпШС України (в редакції 1969 року) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Розмір часток подружжя в разі поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнаються рівними (ст.28 КпШС України). Аналогічні положення містяться і в Сімейному кодексі України, який є чинним на час розподілу майна подружжя [PERSON]. Так, статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. В силу ст.70 ч.1 даного Кодексу у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У відповідності до ст.71 ч.1 цього ж Кодексу майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до роз»ясень, даних в п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Судом встановлено, що з 03 серпня 1974 року по 03 лютого 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу сторони придбали наступне майно: чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS] вартістю 264834 грн., автомобіль ВАЗ-2101, 1977 року випуску, номер кузова [NUMBER], державний номер [NUMBER], вартістю 6065 грн.; причіп легковий одноосний, 1992 року випуску, номер шасі [NUMBER], державний номер [NUMBER], вартістю 1968 грн., а всього майна на загальну суму 272867 грн. Розмір частки кожного із подружжя становить 136433 грн. 50 коп. (272867 грн. : 2 = 136433 грн. 50 коп.). Зазначені обставини сторонами не заперечуються та підтверджуються: рішенням Старокостянтинівського районного суду від 21 січня 2014 року про розірвання шлюбу між сторонами, договором купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 01 липня 1992 року, посвідченим державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Шовтенко Н.Ф., зареєстрованим Старокостянтинівським БТІ 01 липня 1992 року за реєстровим №3876, довідкою Старокостянтинівського БТІ №338 від 29 серпня 2013 року, згідно якої дійсна вартість квартири [ADDRESS] становить 264834 грн., інвентарною справою на квартиру [ADDRESS], свідоцтвом про реєстрацію автомобіля ВАЗ-2101, державний номер [NUMBER], серії [NUMBER] від 23 січня 2008 року, виданого на ім»я [PERSON], свідоцтвом про реєстрацію причіпа, державний номер [NUMBER], серії [NUMBER] від 21 квітня 1995 року, виданого на ім»я [PERSON] Наявність зазначеного майна сторонами не заперечується, як і не заперечується його вартість, що визначена на підставі проведеної Старокостянтинівським БТІ оцінки №338 від 29 серпня 2013 року щодо вартості квартири та на підставі висновку судової автотоварознавчої експертизи №045/12/2013 від 30 січня 2014 року, згідно якого ринкова вартість автомобіля ВАЗ-2101, державний номер [NUMBER], станом на 17 січня 2014 року становить 6065 грн., та висновку судової автотоварознавчої експертизи №045/1/12/2013 від 30 січня 2014 року, згідно якого ринкова вартість причіпа, державний номер [NUMBER], станом на 17 січня 2014 року становить 1968 грн. Оскільки квартира [ADDRESS] придбана сторонами під час шлюбу, що ними не заперечується, тому є їх спільним сумісним майном подружжя. Отже, дану квартиру слід розділити, визнавши за кожним із подружжя право власності на 1/2 частину цієї квартири. Вартість частки кожного із подружжя у квартирі буде становити 132417 грн. (264834 грн. : 2 = 132417 грн.) Решту майна: автомобіль та причіп є речами неподільними. Відповідно до ч.2 ст.71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. З огляду на викладене, та враховуючи, що позивачка [PERSON] не володіє навиками керування транспортними засобами, що відповідач [PERSON] фактично користується спірним автомобілем та причіпом, який в свою чергу без автомобіля не може бути використаний, суд приходить до висновку про необхідність поділу вищевказаного майна подружжя [PERSON] за варіантом, який відповідає вимогам закону і не порушує прав сторін. А саме, автомобіль ВАЗ-2101, державний номер [NUMBER], вартістю 6065 грн., та причіп, державний номер [NUMBER], вартістю 1968 грн. слід виділити [PERSON], стягнувши з нього на користь позивачки компенсацію вартості її частки у цьому майні. Оскільки [PERSON] судом виділено майна на загальну суму 140450 грн. (132417 грн. + 6065 грн. + 1968 грн. = 140450 грн.) при вартості частки 136433 грн. 50 коп., а [PERSON] - на суму 132417 грн. при вартості частки 136433 грн. 50 коп., тому з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] 4016 грн. 50 коп. (140450 грн. - 136433,50 грн. = 4016,50 грн.) грошової компенсації в рахунок вартості частки в майні подружжя. Що стосується гаража №[NUMBER], що розташований в гаражному кооперативі «Автомобіліст» у м. Старокостянтинів, то судом встановлено, що сторони не оформили у встановленому законом порядку право власності на цей гараж, а тому він не може бути предметом поділу. Крім того, сторони не надали суду належних доказів і того, що вони набули права власності на даний гараж згідно законодавства, яке діяло на момент будівництва ними цього гаража (п.3 Постанови Верховної Ради Української РСР «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність» від 26 березня 1991 року, ст. 15 Закону України «Про власність», п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 червня 1991 року № 5 «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов'язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів»), зокрема не надано доказів виділення у встановленому законом порядку земельної ділянки гаражно-будівельному кооперативу «Автомобіліст» для будівництва гаражів, а також доказів повного внесення подружжям в період шлюбу пайових внесків за наданий в користування гараж. Судом також встановлено, що квартира [ADDRESS] складається із чотирьох кімнат, з яких три кімнати площею 14,9 кв.м, 11,3 кв.м та 8,6 кв.м є ізольованими, а одна кімната площею 18,4 кв.м - прохідна, та місць загального користування: кухні площею 12,6 кв.м, ванної кімнати площею 3,2 кв.м, туалету площею 0,9 кв.м, коридору площею 12 кв.м та кладовки площею 0,7 кв.м. Зазначена квартира належала сторонам на праві спільної сумісної власності, однак після поділу майна подружжя сторони стали співвласниками вищезазначеної квартири у рівних частках кожен. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому в володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці в праві спільної часткової власності. Сторони не можуть дійти згоди стосовно порядку користування кімнатами даної квартири та місцями загального користування, а тому суд дійшов висновку про необхідність встановлення порядку користування даною квартирою. Враховуючи, що житлова кімната площею 18,4 кв.м є прохідною до житлової кімнати площею 11,3 кв.м, тому оптимальним варіантом, на думку суду, буде виділення цих двох кімнат одному із співвласників, а решту дві ізольованих кімнати площею 14,9 кв.м та 8,6 кв.м - іншому співвласнику. Приймаючи рішення про встановлення порядку користування кімнатами, суд вважає за можливе залишити у користуванні позивачки житлову кімнату площею 11,3 кв.м з приналежною до неї лоджією та житлову кімнату площею 18,4 кв.м з приналежним до неї балконом, а відповідачу залишити житлову кімнату площею 14,9 кв.м та житлову кімнату площею 8,6 кв.м з приналежною до неї лоджією, решту приміщень - залишити у спільному користуванні сторін. Такий порядок користування кімнатами квартири, на думку суду, є оптимальним, а відхилення від площі, що припадає на кожного із співвласників, є несуттєвим та не ущемляє права власності кожної із сторін, не порушує вимоги санітарних норм та зменшить можливість створення конфліктних ситуацій між бувшим подружжям. Посилання відповідача на те, що у квартирі періодично проживають повнолітні діти [PERSON] та [PERSON], які користуються кімнатами площею 18,4 кв.м та 8,6 кв.м відповідно, не впливають на висновок суду щодо необхідності встановлення порядку користування спірною квартирою саме між її співвласниками, які у разі необхідності проживання їх повнолітніх дітей можуть виділити їм одну зі своїх кімнат. При розподілі судових витрат, суд виходить із положень ст.88 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору, витрат на правову допомогу, витрат, понесених в зв»язку із проведенням автотоварознавчої експертизи та оцінки квартири. Оскільки при подачі позову [PERSON] сплатила 1598 грн. 87 коп. судового збору (1484,17 грн. - за вимоги майнового характеру та 114,70 грн. за немайнові вимоги), що підтверджується квитанціями від 04 вересня 2013 року (а.с.1) та квитанцією від 20 вересня 2013 року (а.с.20), а її позовні вимоги немайнового характеру задоволено у повному обсязі, а вимоги майнового характеру задоволено лише на суму 136433,50 грн., тому з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути 1479,04 грн. судового збору (1364,34 грн. за задоволену частину майнових вимог + 114,70 грн. за немайнові вимоги = 1479,04 грн.). За проведення автотоварознавчої експертизи [PERSON] сплатила судовому експерту Найдуку М.Л. 784 грн., що підтверджується довідкою-рахунком від 31 грудня 2013 року (а.с.71) та квитанцією №12296.101.1 від 09 січня 2014 року, а за проведення оцінки спірної квартири - сплатила Старокостянтинівському БТІ 472,08 грн., що підтверджується довідкою Старокостянтинівського БТІ №316 від 07 листопада 2013 року та фіскальними чеками від 27 серпня 2013 року та від 02 вересня 2013 року на суму 300 грн. та 172,08 грн. відповідно. Оскільки вимоги [PERSON] про розподіл квартири, автомобіля та причіпа задоволено у повному обсязі, тому понесені нею витрати по оплаті оцінки квартири та оплаті автотоварознавчої експертизи автомобіля та причіпа підлягають стягненню з відповідача на її користь у повному обсязі. Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Представництво в суді інтересів [PERSON] здійснювала адвокат [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги від 09 вересня 2013 року. Протокольною ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 25 лютого 2014 року адвоката [PERSON] допущено до участі в даній справі, як особу, яка надає правову допомогу позивачці. Згідно довідки №11/13 від 09 вересня 2013 року та наданого акту-розрахунку про виконану роботу по наданню правової допомоги позивачка сплатила адвокату [PERSON] 520 грн. Загальна кількість годин участі адвоката [PERSON] лише в судових засіданнях по даній справі становить 3 години 40 хвилин (1 год. 25 хв. + 8 хв. +1 год. 37 хв. + 30 хв.), а тому граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу за участь у судових засіданнях по даній справі становить 1786 грн. 40 коп.(1218 грн. х 40 : 100 х 3 годин 40 хвилин). Оскільки [PERSON] сплатила адвокату за правову допомогу лише 520 грн., тому ці витрати в повному обсязі підлягають стягненню на її користь з відповідача. Те, що [PERSON] є інвалідом ІІІ групи, не звільняє його від обов»язку сплатити позивачці понесені нею в зв»язку із розглядом справи судові витрати.

Outcome: approved