Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із уточненим в подальшому позовом до [PERSON], посилаючись на те, що [INFO] року помер його батько [PERSON], який при житті оформив заповіт, яким все своє майно заповів йому, [PERSON] Позивач зазначав, що після смерті батька, він прийняв спадщину за заповітом, оскільки своєчасно звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому йому належить на праві власності ? частина квартири [ADDRESS] яка належала на праві власності спадкодавцю. Інша частина вказаної квартири належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 12 жовтня 2001 року відповідачці [PERSON], яка разом з донькою [PERSON] зареєстровані в даній квартирі. Вказував, що з моменту відкриття спадщини, а саме з [INFO] року він сплачує комунальні послуги за квартиру [ADDRESS] провів оплату за підключення до електромережі та відновлення водопостачання у квартирі, що підтверджується квитанціями. Позивач стверджував, що відповідачка з [INFO] року по теперішній час ніякої участі у сплаті комунальних платежів не брала і не бере. Будь-які домовленості з приводу порядку володіння та користування спірною квартирою між ними відсутні. Зазначав, що за період з [INFO] року по день звернення до суду ним було сплачено за комунальні послуги грошові кошти в розмірі 22909,86 грн., які складаються з витрат за: спожитий природний газ - 1176,31 грн.; за послуги водопостачання та водовідведення - 4993,55 грн.; за використану електроенергію - 2544,00 грн.; за теплопостачання - 11932,00 грн.; за послуги , що надаються ОСББ - 2264,00 грн. Посилаючись на те, що відповідачка є співвласником спірної квартири і зобов'язана нести в рівних частках витрати за комунальні послуги, позивач просив суд стягнути з [PERSON]на його користь 11454,93 грн. Позивач та його представник, діюча на підставі договору про надання правової допомоги від 01 лютого 2018 року в судове засідання не з'явилися, про час і місце слухання справи повідомлялися відповідно до ст. 128 ЦПК України (а.с. 49-50). Представник відповідачки, діючий за довіреністю від 20 липня 2017 року, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просила суд відмовити в їх задоволенні, надав відзив на позов з додатками (а.с. 98). В обґрунтування своїх заперечень проти позову, відповідачка зазначала, що вона є співвласником спірної квартири, яку вони з чоловіком [PERSON] придбали разом в рівних частках за договором купівлі-продажу від 12 жовтня 2001 року. Зазначала, що після смерті чоловіка, який помер [INFO] року, вона з дітьми [PERSON] та [PERSON] звернулися до Другої одеської державної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Крім того, із заявою про прийняття спадщини звернувся і син померлого від першого шлюбу [PERSON] Вказувала, що державним нотаріусом їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, у зв'язку з наявним спором щодо спадкового майна між нею та позивачем. Відповідачка стверджувала, що після смерті чоловіка, позивач скориставшись тим що вона знаходилася на лікуванні в лікарні, вселився без її згоди в спірну квартиру, замінив вхідні двері разом із замком в квартиру, а також змінив замок у вхідних дверях у тамбур, заварив решіткою всі пройми, та встановив сигналізацію з охоронною системою. Після чого вселив в квартиру квартирантів на умовах найму (оренди), отримуючи за здачу квартиру в найм, кошти. Дані обставини стали причиною того, що вона разом з дітьми не має можливості користуватися та розпоряджатися своєю власністю, оскільки в квартирі проживають незнайомі особи, а саме [PERSON], який представився орендарем квартири та вказав, що вони разом з дружиною [PERSON], яка є представником позивача в суді, проживають та орендують дану квартиру. Відповідачка зазначала, що вона неодноразово зверталася із заявою до право охоронних органів, але їй було відмовлено у відкритті кримінального провадження, оскільки за думкою посадових осіб, між нею та [PERSON] існує спір, який повинен розглядатися в суді. На даний час в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа за її позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення, та виселення осіб які безпідставно вселилися та проживають в ньому без надання іншого житла. Стверджувала, що позивач з квітня 2016 року по сьогоднішній день повністю розпоряджається та користується всією квартирою, здає її в оренду, отримуючи за це кошти, а вона з дітьми не має доступу до квартири. Посилаючись на порушення своїх прав, відповідачка просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 109-111). Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи представника відповідача, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, зареєстрованому 11 травня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівського районного управління юстиції м. Одеси, що підтверджується свідоцтвом про щлюб (а.с. 112). В період шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 120). Крім того, від спільного проживання у [PERSON] та [PERSON] народилася донька [PERSON], [INFO] (а.с. 119). Судом встановлено, що 12 жовтня 2001 року [PERSON] та [PERSON] придбали за договором купівлі-продажу від 12 жовтня 2001 року в рівних частках квартиру [ADDRESS] (а.с. 123). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна [PERSON] належить на праві власності на підставі договору дарування від 30 квітня 2002 року 1/3 частина квартири [ADDRESS] що підтверджується інформаційною довідкою (а.с. 158). Отже, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності в рівних частках [PERSON], [PERSON] та [PERSON] [INFO] року [PERSON], помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 6). Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частини квартири [ADDRESS] яка належала померлому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 12 жовтня 2001 року (а.с.14-15). При житті, а саме 21 березня 2016 року [PERSON] оформив заповіт, яким все своє майно заповів [PERSON] (а.с. 7). Спадкоємцем за заповітом є [PERSON], який своєчасно звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом. З матеріалів справи вбачається, що крім [PERSON], із заявами про прийняття спадщини у вигляді обов'язкової частки відповідно до ст. 1241 ЦК України звернулися відповідачка [PERSON], дружина померлого, а також [PERSON] та [PERSON], рідні діти померлого, оскільки останні на день смерті батька були неповнолітніми. Таким чином, частка у спадковому майні [PERSON] становить 5/24 , а обов'язкові частки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] складають по 1/24 частки кожному. Що стосується часток [PERSON] , [PERSON] в праві власності на квартиру, то частка [PERSON] складає 9/24; частка [PERSON] складає 9/24. Отже, частки співвласників у праві власності на квартиру [ADDRESS] складають: [PERSON] -9/24; [PERSON] - 9/24; [PERSON] 1/24; [PERSON] -5/24. Встановлено, що в квартирі [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сім'ї та реєстрацію від 22 квітня 2016 року (а.с. 16). З матеріалів справи вбачається, що позивач, скориставшись тим, що відповідачка після похорон чоловіка знаходилася в лікарні, без її згоди та згоди інших співвласників квартири, вселився в квартиру [ADDRESS] та замінив вхідні двері разом із замком в квартиру, змінив замок у вхідних дверях у тамбур, заварив решіткою всі пройми, та встановив сигналізацію з охоронною системою. Факт того, що позивач заволодів квартирою [ADDRESS] також підтверджується висновком за результатами розгляду матеріалів ЖЄО 23587 від 17 грудня 2017 року, рапортом с/у Хмельницького ВП Малиновського ВП в м. Одеса ГУНП в Одеській області капітаном поліції Зайцевим Р.О. (а.с. 143). Вказані обставини підтверджуються неодноразовими зверненнями відповідачки [PERSON] та [PERSON] до правоохоронних органів (а.с. 125-132). Після того, як позивач заволодів квартирою [ADDRESS] він вселив в квартиру квартирантів на умовах найму (оренди), та отримує за здачу квартиру в найм, кошти. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] неодноразово зверталися до правоохоронних органів із заявами про захоплення квартири [ADDRESS] позивачем та іншими особами, а саме громадянином [PERSON] та громадянином на ім'я [PERSON], що підтверджується висновком за результатами розгляду матеріалів ЖЄО 23587 від 17 грудня 2017 року (а.с. 139-148). Встановлено, що на даний час в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення, та виселення осіб які безпідставно вселилися та проживають в ньому без надання іншого житла (а.с. 152-153). Факт того, що позивач після смерті [PERSON] вселився без згоди співвласників в спірну квартиру також підтверджується документами (а.с. 138). Таким чином, в процесі судового розгляду встановлено, що позивач з [INFO] року без згоди співвласників вселився та вселив в квартиру [ADDRESS] інших осіб, які користуються квартирою, та сплачують за нею орендну плату. З позовної заяви вбачається, що позивач, коли вселився до квартири [ADDRESS], за власною ініціативою відновив підключення до електромережі та відновив водопостачання. Встановлено, що позивачем було сплачено за комунальні послуги грошові кошти в розмірі 22909,86 грн., які складаються з витрат за: спожитий природний газ - 1176,31 грн.; за послуги водопостачання та водовідведення - 4993,55 грн.; за використану електроенергію - 2544,00 грн.; за теплопостачання - 11932,00 грн.; за послуги , що надаються ОСББ - 2264,00 грн., що підтверджується квитанціями (а.с. 17-48). З матеріалів справи вбачається, що ні позивачка, ні її діти з моменту смерті чоловіка, тобто з [INFO] року в квартирі не проживали і комунальними послугами, які були оплачені позивачем не користувалися, оскільки останній чинить їм перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю. Відповідно до положень ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Відповідно до вимог п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Ч. 3 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачено, органи місцевого самоврядування встановлюють тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво (надання). Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У частині 4 статті 319 ЦК України яка регулює правовідносини пов'язані зі здійсненням права власності вказується, що власність зобов'язує. Згідно вимог статті 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати своє майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року № 6-2951цс15, яка має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності відповідно до ст. 356 ЦК України є спільною частковою власністю. Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Оскільки квартира [ADDRESS] до смерті [PERSON], належала йому та іншим співвласникам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності, то і після смерті [PERSON] вона належить співвласникам та спадкоємцям [PERSON], на праві спільної часткової власності . Відповідно до ст. 360 ЦК співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Співвласник, згідно ст. 361 ЦК України має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Згідно ст. 363 ЦК України частка у праві спільної часткової власності переходить до набувача за договором з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін. Частка у праві спільної часткової власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, переходить до набувача відповідно до статті 334 цього Кодексу. Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутній правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності позивача на частку квартири [ADDRESS] а також відсутні докази того, що відповідачка проживала в квартирі та користувалася комунальними послугами в спірній квартирі. Крім того, як було встановлено в процесі судового розгляду співвласниками квартири [ADDRESS] є не тільки відповідачка, а і її діти [PERSON] та [PERSON], які не були позивачем залучені до участі у справі в якості співвідповідачів у справі. За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача. Судовий збір у справі складає 704,80 грн., який був сплачеинй позиваче при зверненні до суду та у звя'зку з відмовою у задоволенні позову такі витрати покладаються на позивача (а.с. 2)

Outcome: dismissed