Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-03 00:00:00

У вересні 2013 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про встановлення порядку користування місцями загального користування та усунення перешкод у користуванні місцями загального користування, відновлення становища, яке існувало до порушення. Свій позов обґрунтовує тим, що у квітні 1997 року за рішенням суду Шевченківського районного суду м. Києва між ним та [PERSON] та [PERSON] був визначений порядок користування спільними приміщеннями та усунення перешкод у користуванні ними в комунальній квартирі [ADDRESS], який був виконаний в примусовому порядку в травні 1997 року. На даний час в комунальній квартирі частково змінились жильці і там залишились проживати [PERSON], та її дорослі сини [PERSON] [PERSON] з сімями. Зазначив, що відповідачі порушили порядок користування загальними приміщеннями, захопили приватизовану частку позивача спільних приміщень, обставили їх своїми предметами і чинять перешкоди у користуванні місцями загального користування. Відповідачі самовільно перенесли електропроводку та все сантехнічне обладнання поміняли на нове, захопили всі площі спільних місць користування та обставили їх своїми речами, самовільно встановили броне двері і тривалий час не давали ключів від дверей, не допускають в квартиру його матір, яка до нього приходить. Таким чином відповідачі порушують його права як власника комунальної квартири. Просив суд відновити порядок користування загальними приміщеннями в комунальній квартирі [ADDRESS] згідно рішення суду від 1997 року про порядок користування комунальною квартирою, залишити кожній стороні на кухні лише по одному кухонному столику, в ванній кімнаті по одній поличці і вішалці для рушника, в коридорі по одній вішалці і тумбі для взуття, підвальний сарайчик наполовину звільнити від речей відповідачів і встановити там спільний замок; зобов'язати відповідачів не чинити перешкод у користуванні житлом і спільними приміщеннями, газовою плитою, ванною, умивальником, унітазом, комунальними дверима та броне дверима, телефоном співвласнику [PERSON] та його матері [PERSON] в квартирі [ADDRESS]; зобов'язати відповідачів відновити в місцях загального користування електропроводку для позивача, забезпечити позивача газовою плитою та відновити становище, яке існувало до переобладнання відповідачами місць загального користування, згідно поверхового плату ЖЕК «Сирець». У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином , заяви про розгляд справи у їх відсутності до суду не направили, а тому суд вважає за можливе провести розгляд справи у їх відсутності. Суд за згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Положеннями ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 4 цього Кодексу встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Статтею 12 ЦК України передбачено, що особа вільно на власний розсуд обирає способи захисту цивільного права. Як правило, особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визнається спеціальним законодавством, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Під способом захисту об'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Відповідно до роз'яснень, які містяться в Постанові №14 Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 «Про судове рішення в судовій справі» при ухваленні рішення вийти за межі позовних вимог з власної ініціативи суд має право лише в випадках, прямо передбачених законодавством. Отже, при зверненні до суду з метою захисту права, свобод чи інтересів позивачем самостійно обирається спосіб захисту права, який повинен відповідати положенням чинного законодавства України. Як вбачається з позовних вимог, позивач просив відновити порядок користування загальними приміщеннями в комунальній квартирі [ADDRESS] згідно рішення суду від 07.04.1997 року про порядок користування комунальною квартирою, залишити кожній стороні на кухні лише по одному кухонному столику, в ванній кімнаті по одній поличці і вішалці для рушника, в коридорі по одній вішалці і тумбі для взуття, підвальний сарайчик наполовину звільнити від речей відповідачів і встановити там спільний замок. Разом з тим відновлення порядку користування за рішенням суду від 07.04.1997 року, на думку суду не є належним способом захисту прав позивача, оскільки щодо виконання даного рішення застосовуються положення Закону України «Про виконавче провадження» і не можуть відновлюватись шляхом подачі позову до інших осіб, які порушують права позивача, після постановлення рішення суду та його виконання. Крім того даним рішенням був встановлений порядок користування між позивачем та [PERSON] та [PERSON] з тих правовідносин, які виникли між ними до 1997 року. Разом з тим на даний час позивач пред'явив вимоги до інших відповідачів, які на його думку порушили його права у 2013 році. Враховуючи зазначене вище суд приходить до висновку, що вимоги позивача про відновлення порядку користування загальними приміщеннями в комунальній квартирі [ADDRESS] згідно рішення суду від 07.04.1997 року в цій частині не підлягають до задоволення. Стосовно вимог позивача зобов'язання відповідачів не чинити перешкод у користуванні житлом і спільними приміщеннями, газовою плитою, ванною, умивальником, унітазом, комунальними дверима та броне дверима, телефоном співвласнику [PERSON] та його матері [PERSON] в квартирі [ADDRESS] слід зазначити таке. Судом встановлено, що позивач [PERSON] згідно свідоцтва про право власності виданого Акціонерним товариством закритого типу «Будівельник» від 26.01.1995р. є власником 46/100 частини квартири [ADDRESS] (а.с.16). Згідно довідки ТОВ «Київжитлосвіт» № 2263 від 24.05.2013р. квартира [ADDRESS] є комунальною, складається з двох житлових кімнат та місць загального користування (кухні, санвузла та коридору). Позивач [PERSON] займає кімнату житловою площею 14,40 кв.м., а відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] займають кімнату площею 17,60 кв.м. (а.с.9). У спільному користуванні позивача та відповідачів знаходяться місця загального користування, а саме: кухня площею. 6.20 кв.м.. коридор площею 5.90 кв.м. санвузол (ванна і туалет). Позивач обґрунтовуючи свої вимоги зазначив, що відповідачі порушили порядок користування місцями загального користування встановлений рішенням суду від 07.04.1997р.. захопили приватизовану його частку спільних приміщень, заставили їх своїми предметами і чинять перешкоди у користуванні місцями загального користування. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном ( ч.2 ст. 386, ч. 1 ст. 391 ЦК України ). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч. 4 ст. 60 ЦПК України ). Як вбачається з довідки ТОВ «Київжитлосвіт» від 13.05.2014р. в кімнаті 17,60 кв.м. квартири [ADDRESS] зареєстровані та проживають чотири особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.90). У судовому засіданні встановлено, що між сторонами склались напружені стосунки щодо користування місцями загального користування та підтверджується зверненням представника позивача - [PERSON] 23.07.2013р. з заявою до правоохоронних органів щодо чинення відповідачами перешкод у користуванні місцями загального користування (а.с.132). Крім цього, до матеріалів справи додана постанова слідчого СВ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві про закриття кримінального провадження по заяві позивача щодо конфліктів в комунальній квартирі з приводу користування місцями загального користування (а.с. 102). Суд не приймає до уваги надані стороною позивача фотознімки (а.с. 121, 127-128) та роздруківку запису розмови між сторонами (а.с.12-13), як належний та допустимий доказ у справі, оскільки по таких не можна встановити час їх фіксування тих обставин, на які посилається позивач. Отже з урахуванням наведено, суд приходить до висновку, що відповідачі чинять позивачу [PERSON] перешкоди в користуванні місцями загального користування ( кухнею, санвузлом , коридором) та порушують його права, а тому вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Суд не знаходить підстав до задоволення позовних вимог позивача в частині зобов'язання відповідачів не чинити перешкод в користуванні квартирою його матері [PERSON], оскільки як встановлено у судовому засіданні, мати позивача не є власником майна в квартирі [ADDRESS], в ній не зареєстрована і не проживає, а тому її права жодним чином відповідачами не порушуються. Щодо вимог позивача про зобов'язання відповідачів відновити електропроводку в місцях загального користування, забезпечити позивача газовою плитою та відновити становище в місцях загального користування, яке існувало до переобладнання квартири слід зазначити таке. Згідно ст. 60 ЦПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем відповідно до ст.60 ЦПК України, не надано в порядку ст.ст. 57-59 ЦПК України належних та допустимих доказів, які б підтверджували заміну відповідачами електропроводки в місцях загального користування, того що відповідачами переобладнувались місця загального користування, та не було у користуванні позивача газової плити. Згідно ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить, висновку, що вимоги позивача підлягають до задоволення частково.

Outcome: partial