Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

У березні 2014 прокурор Краснопільського району Сумської області звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому, посилаючись на норми статті 1206 Цивільного кодексу України, просив суд стягнути з [PERSON] на користь департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації 3582 грн. 07 коп. за лікування потерпілого від злочину. Вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] за вироком суду визнаний винним у вчиненні злочину за ч.1 ст. 286 КК України, потерпілою від якого є [PERSON], остання у період часу з 31 травня по 17 червня 2013 р. знаходилася на стаціонарному лікуванні у ортопедично-травматологічному відділенні Сумської обласної клінічної лікарні, і на її лікування витрачено державні кошти на суму 3582,07 грн. Цивільний позов про відшкодування витрат на лікування потерпілого від злочину у порядку кримінального судочинства не заявлявся. В судовому засіданні прокурор доводи позовних вимог підтримав. Відповідач не заперечував проти задоволення позову, підтвердивши, що саме через його неправомірні дії потерпіла [PERSON] отримала тілесні ушкодження та знаходилась на стаціонарному лікуванні в медичному закладі, при розгляді кримінальної справи цивільний позов не розглядався. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем, рішення по справі може бути ухвалено судом у попередньому судовому засіданні у порядку ст. 174 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] за вироком суду від 24 жовтня 2013 р. засуджений за ч. 1 ст. 286 КК України за те, що 31 травня 2013 року близько 20.00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, керуючи мопедом марки «SPARK», рухаючись по проїзній частині вулиці Грузія в с. Великий Бобрик Краснопільського району Сумської області, нехтуючи безпекою дорожнього руху та порушуючи п.12.3, 10.1 Правил дорожнього руху України здійснив наїзд на пішохода [PERSON], завдавши останній тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді закритого перелому правої бедрової кістки із зміщенням на рівні нижньої третини. Цивільний позов про відшкодування витрат на лікування потерпілого від злочину у порядку кримінального судочинства не заявлявся /копія вироку ас. 5-9/. Згідно Висновку експерта №1414 від 05.08.2013 р. потерпіла [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні в ортопедичному відділенні СОКЛ з 31 травня по 17 червня 2013 року з діагнозом : « Закритий перелом правої бедрової кістки із зміщенням на рівні нижньої третини», такі тілесні ушкодження кваліфіковано як тілесні ушкодження середньої тяжкості /копія ас. 10-12/. Як вбачається з розрахунку вартості витрат на лікування [PERSON] по факту знаходження на стаціонарному лікуванні з 31 травня 2013 р. по 17 червня 2013 в ортопедично-травматичному відділенні Комунального закладу «Сумська обласна клінічна лікарня», вказаним комунальним медичним закладом були понесені витрати з державного бюджету на загальну суму 3582,07 грн. / копія ас. 4/ Відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. З вимог ч.1 ст. 3 ЦПК України вбачається, що захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси. Правовідносини, що склалися між сторонами, виникли із правовідносин відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину і врегульовані нормами ЦК України. Так, відповідно ч.1, ч.3 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Частиною 4 ст.61 ЦПК України визначено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою Таким чином, вироком суду, який набув законної сили, достовірно встановлено, що саме внаслідок злочинних дій відповідача [PERSON] потерпілій заподіяно тілесні ушкодження в наслідок чого вона знаходилась на стаціонарному лікуванні в ортопедично-травматологічному відділенні КУ «Сумської обласної клінічної лікарні» та на її лікування затрачені державні кошти в сумі 3582,07 грн., тому суд вважає, що визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи викладене, позов є обґрунтованим, право позивача порушено і підлягає захисту, а позов до задоволення у повному обсязі. Крім цього, у відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, його розмір стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову до суду в силу п.6 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача підлягає стягненню 243, 60 грн. судового збору на користь держави.

Outcome: approved