Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що його батьки [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Після розірвання шлюбу він та його брат залишились проживати разом із матір'ю. З вересня 2015 року він навчається на бюджетній основі у ДВНЗ «Приазовський державний технічний університет», стипендію не отримує. Батько добровільної матеріальної допомоги на утримання сина на період його навчання не надає, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище. На підставі викладеного просив стягнути з відповідача аліменти на період його навчання у розмірі 1000 грн. щомісячно. Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги не визнав, однак, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання сина на період його навчання у розмірі 1/6 частини його доходу щомісячно. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Зі свідоцтва про народження, виданого 02.12.1997 року виконкомом Старо-Кримської селищної ради м. Маріуполя, актовий запис № 40, вбачається, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO]. Встановлено, що [INFO] позивачу виповнилось 18 років. Відповідно до довідки № 16-42 від 21.03.2016 року [PERSON] є студентом І курсу денної форми навчання ДВНЗ «Приазовський державний технічний університет», термін навчання з 01.01.2016 року по 01.07.2016 року, форма фінансування навчання: бюджет. Також, згідно довідки б/н, виданої ДВНЗ «Приазовський державний технічний університет», [PERSON] за період з лютого по березень 2016 року отримав стипендію у розмірі 66,23 грн. Відповідно до довідки № 183 від 23.03.2016 року [PERSON] проживає в [ADDRESS] разом з матір'ю та братом. Згідно ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз'яснив, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При цьому у будь-якому випадку дитина повинна бути захищена та отримувати належне утримання від батьків, що гарантовано як нормами СК України, так і Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року. Стаття 18 Конвенції встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Як вбачається з ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітню дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Згідно статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на вказану процесуальну норму закону, суд розглядає позов в межах заявлених позовних вимог, тобто не може за власним розсудом змінювати обраний в позові спосіб захисту прав. З заявленого позову слідує, що позивач просить стягнути аліменти саме в твердому розмірі, тому суд навіть за згодою відповідача не може самостійно визначити аліменти в частці від доходу. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у Постанові № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно повідомлення Маріупольського міського центру зайнятості за Вих. 05-2608 від 16.05.2016 року, [PERSON] з 31.03.2016 року перебуває на обліку як безробітний, з 07.04.2016 року по 01.04.2017 року йому призначена допомога по безробіттю, розмір якої за період з 07.04.2016 року по 04.05.2016 року склав 505,39 грн. За таких підстав, з урахуванням того, що на утриманні у відповідача перебуває неповнолітня дитина - син [PERSON], [INFO], а у провадженні Іллічівського районного суду м. Маріуполя знаходиться позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на період навчання його сина [PERSON] у розмірі 250 грн. щомісячно, але не довше, ніж до досягнення ним 23-річного віку. У зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог, судові витрати по справі, що складаються з витрат по сплаті судового збору у розмірі 551,20 грн., від сплати яких позивач був звільнений, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 137,80 грн.

Outcome: partial