Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві, третя особа: ПАТ «Універсал Банк», про зняття арешту з нерухомого майна, належного [PERSON], накладеного відповідно до постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві Дубаса А.М. від 24.04.2012 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, винесеної в межах виконавчого провадження №32291464. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на виконання судового наказу № 2-н-216 від 01.04.2010 року, виданого Подільським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за Генеральним договором про надання кредитних послуг № BL 445 від 24.10.2007 у сумі 249395,45 грн., державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції було винесено постанову від 24.04.2012 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, винесеної в межах виконавчого провадження №32291464. При цьому, 25.12.2015 року, державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві Ясінською К.М. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу - ПАТ «Універсал Банк» у зв'язку із встановленим законом мораторієм на звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором, вчиненим у іноземній валюті, що в свою чергу позбавило права державного виконавця здійснювати в подальшому виконавчі дії виконавчого провадження №32291464. Позивач зазначає, що незважаючи на завершення виконавчого провадження, в рамках якого було накладено арешт на все його нерухоме майно, станом на день звернення до суду з цим позовом питання про зняття арешту з майна боржника державним виконавцем вирішено не було, а запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна - не вилучено. Крім того, позивач зазначає, що 18.08.2014 року між ним та ПАТ «Універсал Банк» було підписано Акт про припинення зобов'язань за Додатковою угодою № № BL 445 від 24.10.2007 до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL 445 від 24.10.2007, згідно якого з моменту підписання сторонами цього Акту, заборгованість позивача перед ПАТ «Універсал Банк» вважається погашеною повністю шляхом прощення ПАТ «Універсал Банк» такої заборгованості [PERSON] За вказаних обставин, а також посилаючись на порушення своїх прав власності, позивач просить суд позов задовольнити. Провадження у справі відкрито ухвалою від 07.07.2017 р. (суддя Роман О.А.). На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу від 25.10.2017 р. матеріали вищевказаної справи передані в провадження судді Ларіонової Н.М. Позивач у судове засідання не з'явився, однак представником позивача була подана заява про розгляд справи без участі позивача. Відповідач та третя особа в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. Водночас, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що на примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві знаходився судовий наказ №2-н-216 від 01.04.2010 року, виданого Подільським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за Генеральним договором про надання кредитних послуг № BL 445 від 24.10.2007 у сумі 249395,45 грн. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві Дубаса А.М. від 24.04.2012 року, винесеної в рамках виконавчого провадження №32291464, було накладено арешт на все майно, що належить [PERSON], а також заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить боржнику. Поряд з цим, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження №3229146, 25.12.2015 року, державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві Ясінською К.М. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу - ПАТ «Універсал Банк» у зв'язку із встановленим законом мораторієм на звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором, вчиненим у іноземній валюті, що в свою чергу позбавило права державного виконавця здійснювати в подальшому виконавчі дії за вищевказаним виконавчим провадженням. Згідно з ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIVвід 21.04.1999 (в редакції від 06.06.2015), у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Отже, зміст наведеної вище норми Закону вказує на те, що при поверненні виконавчого документа стягувачу, арешт накладений на майно боржника не знімається, у зв'язку з чим, при винесенні постанови від 25.12.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачу, державним виконавцем не були вчинені дії, пов'язані із зняттям арешту, накладеного на все майно, що належить позивачу. Будь-яких відомостей стосовно повторного пред'явлення до виконання судового наказу №2-н-216 матеріали справи не містять. Відповідно до ст. 605 ЦК України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора. Як вбачається з матеріалів справи, 18.08.2014 між [PERSON] та ПАТ «Універсал Банк» був підписано Акт про припинення зобов'язань за Додатковою угодою №BL 445 від 24.10.2007 до Генерального договору про надання кредитних послуг №BL 445 від 24.10.2007, згідно якого, з моменту підписання сторонами цього Акта заборгованість [PERSON] перед ПАТ «Універсал Банк» вважається погашеною повністю шляхом прощення ПАТ «Універсал Банк» такої заборгованості [PERSON], а [PERSON] вважається такою, що виконала свої зобов'язання за Основним договором у повному обсязі. Факт прощення третьою особою заборгованості за кредитним договором підтверджується також наявним в матеріалах справи листом ПАТ «Універсал Банк» № 27736 від 23.06.2016. При цьому, як встановлено судом, арешт, що був накладений на все нерухоме майно позивача в межах виконавчого провадження №3229146, державним виконавцем знято не було. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 319 ЦК України встановлює, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 321 ЦК України гарантує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як зазначається в ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 (в редакції від 17.02.2017),підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Згідно ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 (в редакції від 17.02.2017), у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Отже, враховуючи те, що обставини, які стали підставою для арешту майна позивача, відсутні, а дія арешту порушує права останнього, як власника, суд дійшов висновку, що спосіб захисту, обраний позивачем у вигляд зняття арешту з нерухомого майна, обґрунтований та передбачений законом. На підставі викладеного та

Outcome: approved