Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-12 00:00:00

У вересні 2014 року ТОВ «Валартін Фарма» звернувся в суд з позовом до ТОВ «Новини-ТВ», [PERSON] , [PERSON] про визнання інформації недостовірною та такою, що завдає шкоду діловій репутації, зобов`язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги позивач мотивував тим, що ТОВ «Валартін Фарма» є власником свідоцтва-заявником медичного імунологічного препарату Пегінтерферон альфа-2b. Виробником цього препарату є ТОВ «Науково-виробнича компанія «Інтерфармбіотек». [INFO] на веб-сайті [PERSON] опубліковано статтю під назвою « [INFO] ». В статті йдеться про препарат Пегінтерферон альфа-2b Альфапег, що зареєстрований за ТОВ «Валартін Фарма». Стаття містить наступну негативну недостовірну інформацію відносно ТОВ «Валартін Фарма» та препарату Пегінтерферон альфа-2b Альфапег, що випускається товариством на ринок: «Позицію виробників про те, що препарат є українським і має довгу історію розробки, коментує [PERSON] , голова Координаційної ради Всеукраїнської мережі людей, які живуть з ВІЛ/СНІД»: «Компанія не виробляє даного препарату, вона купує порошок, найбільш вірогідно, в Китаї, цей порошок був зареєстрований при минулій корумпованій владі. Фірма ставить українське маркування і видає цей препарат як препарат, що виготовляється в Україні. Раніше цей препарат виходив під маркою однієї фірми, потім другої, зараз вже інші фірма» … «Відсутня інформація про клінічні і до клінічні випробування цього препарату» … «Ми не хочемо, щоб наші пацієнти ставали піддослідними кроликами компанії, яка існує на фармацевтичному ринку два роки і не в змозі надати правдивої інформації про препарат, який вона продає». Зазначає, що інформація в статті є недостовірною, а факт виробництва препарату Пегінтерферон альфа-2b Альфапег в Україні, проходження ним необхідних клінічних та до клінічних досліджень підтверджується наступними доказами: листом ТОВ «Науково-виробнича компанія «Інтерфармбіотек» № 173 від 08 вересня 2014 року, Сертифікатом про державну реєстрацію медичного імунобіологічного препарату № 886/12-300200000 від 04 жовтня 2013 року, Сертифікатом про державну реєстрацію медичного імунобіологічного препарату № 886/12-300200000 від 05 жовтня 2012 року та інструкцією про застосування медичного імунобіологічного препарату. Власником веб-сайту, на якому поширено інформацію, є ТОВ «Новини-ТВ», автором матеріалу є [PERSON] . Шкода діловій репутації позивача серед суб`єктів фармацевтичного ринку та споживачів продукції полягає у поширенні неправдивих відомостей, що дискредитують спосіб ведення господарської діяльності ТОВ «Валартін Фарма». Просить суд ухвалити рішення, яким: 1. визнати недостовірною та такою, що завдає шкоду діловій репутації, поширену [INFO] ТОВ «Новини-ТВ», [PERSON] та [PERSON] в мережі Інтернет на веб-сайті [PERSON] в статті під назвою « [INFO] » інформацію наступного змісту: «Компанія не виробляє даного препарату, вона купує порошок, найбільш вірогідно, в Китаї, цей порошок був зареєстрований при минулій корумпованій владі. Фірма ставить українське маркування і видає цей препарат як препарат, що виготовляється в Україні. Раніше цей препарат виходив під маркою однієї фірми, потім другої, зараз вже інші фірма» … «Відсутня інформація про клінічні і до клінічні випробування цього препарату» … «Ми не хочемо, щоб наші пацієнти ставали піддослідними кроликами компанії, яка існує на фармацевтичному ринку два роки і не в змозі надати правдивої інформації про препарат, який вона продає»; 2. зобов`язати ТОВ «Новини-ТВ», [PERSON] та [PERSON] розмістити не пізніше місяця з дня набрання рішенням суду законної сили на веб-сайті http://espreso.tv тим же шрифтом і розміром як шрифт і розмір самої статті під заголовком «Спростування» тексту резолютивної часини рішення суду; 3. стягнути з ТОВ «Новини-ТВ» на користь ТОВ «Валартін Фарма» 1000 гривень моральної шкоди; 4. стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Валартін Фарма» 1000 гривень моральної шкоди; 5. стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Валартін Фарма» 98000 гривень моральної шкоди. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 17 вересня 2014 року залишено позовну заяву без руху. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2014 року відкрито провадження в справі. 02 грудня 2014 року представник позивача подав до суду заяву про зміну предмету позову (т. 1, а.с. 85-95), в якій просить суд ухвалити рішення, яким: 1. визнати недостовірною та такою, що завдає шкоду діловій репутації, поширену [INFO] ТОВ «Новини-ТВ», [PERSON] та [PERSON] в мережі Інтернет на веб-сайті http://espreso.tv в статті під назвою « [INFO] » інформацію наступного змісту: «В Україні для лікування гепатиту С використовують неперевірений препарат». «Компанія не виробляє даного препарату, вона купує порошок, найбільш вірогідно, в Китаї, цей порошок був зареєстрований при минулій корумпованій владі. Фірма ставить українське маркування і видає цей препарат як препарат, що виготовляється в Україні. Раніше цей препарат виходив під маркою однієї фірми, потім другої, зараз вже інші фірма» … «Відсутня інформація про клінічні і до клінічні випробування цього препарату» … «Ми не хочемо, щоб наші пацієнти ставали піддослідними кроликами компанії, яка існує на фармацевтичному ринку два роки і не в змозі надати правдивої інформації про препарат, який вона продає»; 2. зобов`язати відповідачів спростувати інформацію: «[INFO]». «Компанія не виробляє даного препарату, вона купує порошок, найбільш вірогідно, в Китаї, цей порошок був зареєстрований при минулій корумпованій владі. Фірма ставить українське маркування і видає цей препарат як препарат, що виготовляється в Україні. Раніше цей препарат виходив під маркою однієї фірми, потім другої, зараз вже інші фірма» … «Відсутня інформація про клінічні і до клінічні випробування цього препарату» … «Ми не хочемо, щоб наші пацієнти ставали піддослідними кроликами компанії, яка існує на фармацевтичному ринку два роки і не в змозі надати правдивої інформації про препарат, який вона продає» не пізніше місяця з дня набрання рішенням суду законної сили на веб-сайті http://espreso.tv тим же шрифтом і розміром як шрифт і розмір самої статті шляхом повідомлення під заголовком «Спростування» про ухвалене у цій справі судове рішення, включаючи публікацію тексту резолютивної частини рішення суду; 3. стягнути з ТОВ «Новини-ТВ» на користь ТОВ «Валартін Фарма» 01 гривню моральної шкоди; 4. стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Валартін Фарма» 01 гривню моральної шкоди; 5. стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Валартін Фарма» 1000 гривень моральної шкоди. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24 квітня 2015 року призначено судовий розгляд справи. Протокольною ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року до участі у справі залучено співвідповідача - ТОВ «Голдбері». Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 квітня 2016 року в справі призначена судова комп`ютерно-технічна експертиза. Представник позивача у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити. Пояснила, що зобов`язати спростувати інформацію вона просить ТОВ Голдбері», оскільки цьому товариству було передано право на використання сайту та інші відповідачі не мають доступу до сайту. Зазначила, що експертизою та висновком спеціаліста підтверджується факт того, що стаття дійсно була розміщена на сайті. [PERSON] брала інтерв`ю у [PERSON] , який був у відпустці, тому останній висловлював свою власну позицію. Зазначила, що позивач має довести факт поширення інформації, а відповідач повинен довести достовірність оголошеної інформації. Вважає, що висловлена інформація не є оціночним судженням, а є саме твердженням. Представник відповідача ТОВ «Голдбері`у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Підтримала викладене у письмових поясненнях (зауваженнях) (т. 3, а.с. 209-211). Зазначила, що факт поширення інформації (статті) на сайті http://espreso.tv не доведено. Позивачем не доведено того, що тези, які товариство просить спростувати стосуються саме ТОВ «Валартін Фарма», оскільки про позивача не йдеться в тексті спростування. Вважає, що текст не містить тверджень, а є лише оціночним судженням автора. Зазначила, що висновок експертного дослідження від 01 вересня 2017 року не є належним та допустимим доказом, оскільки він базується на припущенні, а не на встановленому факті. Експертом не встановлено спірної публікації на веб-сайті, а припущення про «вірогідне існування» зроблено без належних підстав та достатніх аргументів. Представник відповідача ТОВ «Новини-ТВ» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У матеріалах справи містяться заперечення на позовну заяву представника ТОВ «Новини-ТВ» (т. 2, а.с. 186-189), з яких вбачається, що він просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що публікація під назвою «[INFO]» та інформація, що позивач просить спростувати, відсутня на веб-сайті [PERSON] . У матеріалах справи відсутні документи, видані та засвідчені закладом або спеціально уповноваженою особою в межах їх компетенції за встановленою формою і скріплені офіційною печаткою на підтвердження публікації інформації в мережі Інтернет. Крім того, інформація, яку позивач просить спростувати, не містить згадки про ТОВ «Валартін Фарма», у зв`язку з чим така інформація не може посягати на його права. Більше того, у наведеній цитаті навіть не згадується препарат, про який йдеться, а тому особа, яка читає та сприймає таку інформацію, не має підстав віднести її до особи позивача та сформувати певний негативний висновок про ТОВ «Валартін Фарма». З матеріалу не вбачається причинно-наслідкового зв`язку між діями ТОВ «Новини-ТВ» та заподіяною позивачу моральною шкодою. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У матеріалах справи міститься заперечення проти позову [PERSON] (т. 1, а.с. 118-123), з яких вбачається, що він просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що він коментував позицію виробника, яким відповідно до заяви № 26 на реєстрацію медичного імунобіологічного препарату від 31 березня 2010 року, п. 4 Сертифікату про державну реєстрацію медичного імунобіологічного препарату є ТОВ «НВК «Інтерфармбіотек», а не позивач. Вважає, що висловлювання, які оспорює позивач, є оціночним судженням та зважаючи на характер мовно-стилістичних засобів не може бути витлумачене як таке, що містить фактичні дані, а тому не завдали моральної шкоди. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що поширена інформація порушує його особисті немайнові права. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що така стаття була розміщена в мережі Інтернет. Висновок експерта лише припускає таку можливість. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] на веб-сайті [PERSON] опубліковано статтю під назвою «[INFO]» (а.с. 23-24). Позивач зазначає, що вказана стаття містить недостовірну та негативну інформацію щодо нього, яка міститься у наступних фрагментах: «[INFO]». «Компанія не виробляє даного препарату, вона купує порошок, найбільш вірогідно, в Китаї, цей порошок був зареєстрований при минулій корумпованій владі. Фірма ставить українське маркування і видає цей препарат як препарат, що виготовляється в Україні. Раніше цей препарат виходив під маркою однієї фірми, потім другої, зараз вже інші фірма» … «Відсутня інформація про клінічні і до клінічні випробування цього препарату» … «Ми не хочемо, щоб наші пацієнти ставали піддослідними кроликами компанії, яка існує на фармацевтичному ринку два роки і не в змозі надати правдивої інформації про препарат, який вона продає». Позивач вказує на те, що відповідачами було розповсюджено недостовірну інформацію, що призвело до порушення його особистих немайнових прав. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. У ч. 2 ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Аналогічні положення містяться і в ч. 1 ст. 302 ЦК України. Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Частиною 1 ст. 94 ЦК України визначено, що юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у п. 5 постанови від 27 лютого 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до статей 94, 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Абзацом 3 п. 6 цієї постанови визначено, що у разі поширення недостовірної інформації, що порушує особисті немайнові права юридичної особи або її структурного підрозділу, позов вправі пред`явити орган цієї юридичної особи. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Нормами статей 297, 299 ЦК України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідачами у судовому засіданні та у письмових запереченнях зазначалось про те, що інформація, яку позивач просить спростувати, не містить згадки про ТОВ «Валартін Фарма», а також висловлювання, які оспорює позивач, є оціночним судженням. Пунктом 19 зазначеної постанови визначено, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» при розгляді справ суди застосовують Європейську Конвенцію з прав людини і практику суду як джерело права. Так, статтею 10 Конвенції з прав людини встановлено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Право на свободу вираження поглядів є не лише основною засадою демократії, але і передумовою здійснення багатьох інших прав і свобод, що гарантуються Конституцією. Європейський суд з прав людини на підставі своєї практики застосування Конвенції встановив, що її 10 стаття обумовлює різний ступінь захисту для тих чи інших категорій вираження поглядів. У рішенні ЄСПЛ у справі «The Observer and The Guardian v. the United Kingdom» від 26 листопада 1991 року суд зазначив, що повідомлення новин, засноване на інтерв`ю або відтворенні висловлювань інших осіб, відредагованих чи ні, становить один з найбільш важливих засобів, за допомогою яких преса може відігравати свою важливу роль «сторожового пса суспільства». Представник позивача посилається на ст. 302 ЦК України, відповідно до якої фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. З тексту фрагменту, що просить спростувати позивач, вбачається, що він не містить інформації про ТОВ «Валартін Фарма» та препарат Пегінтерферон альфа-2b Альфапег, що випускається товариством на ринок. З матеріалів справи не вбачається, що поширена інформація ганьбить честь та гідність позивача, завдає шкоди його діловій репутації. Позивачем не доведено, що розповсюджена інформація дискредитує його або призвела до негативних наслідків. Крім того, позивачем не спростовано твердження відповідачів щодо того, що зміст статті є оціночним судженням автора. Відповідачі також посилаються на те, що факт поширення інформації (статті) на сайті [PERSON] позивачем не доведено, оскільки публікація під назвою «[INFO]» та інформація, що позивач просить спростувати, відсутня на зазначеному веб-сайті. Стороною позивача наданий суду висновок № 66/15 експертного дослідження інформації за заявою ТОВ «Валартін Фарма» від 25 грудня 2015 року, з якого вбачається, що матеріал під назвою «[INFO]» був розміщений на сайті http://espreso.tv не пізніше за 27 серпня 2014 року, 00:17:30, і існував на сайті щонайменше до 27 серпня 2014 року, 17:27:14. Матеріал під назвою «[INFO]» на час дослідження недоступний на сайті http://espreso.tv. Він був видалений з сайту або доступ до нього міг бути обмежений іншим чином (т. 3, а.с. 2-4). Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04 квітня 2016 року в справі призначена судова комп`ютерно-технічна експертиза для з`ясування питання про те, чи була розміщена 26 серпня 2014 року на веб-сайті http://espreso.tv стаття під назвою « [INFO] ». З висновку експертного дослідження за результатами проведення дослідження комп`ютерної техніки та програмних продуктів № 6755/16-35 від 21 вересня 2017 року вбачається, що на веб-сайті [PERSON] 26 серпня 2014 року вірогідно могла розміщуватися вказана стаття (т. 3, а.с. 58-64). Відповідно до ч. 1 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. При перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати; достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи. Під неясністю слід розуміти нечіткість, розпливчатість відповідей експерта, внаслідок чого стає незрозумілий хід думок експерта. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 520/8073/16-ц. Вбачається, що висновком експерта точно не встановлено спірної публікації на веб-сайті, а лише зазначено про вірогідність розміщення оспорюваної статті. У матеріалах справи міститься лист директора ТОВ «Новини-ТВ» від 09 вересня 2015 року, з якого вбачається, що матеріали на сайті espreso.tv публікуються виключно уповноваженими особами, яким є редактори відділу сайту. Треті особи можуть розміщувати авторські матеріали тільки у розділі «Блоги». Особи під іменем [PERSON] серед блогерів на сайті espreso.tv немає, публікації під таким іменем у даному розділі не розміщувалися, в тому числі 26 серпня 2014 року. Усі інші публікації на сайті розміщуються виключно штатними працівниками каналу, серед яких особи під іменем [PERSON] немає та не було. Особа під іменем [PERSON] не зверталась до товариства з пропозицією розміщення своїх публікацій (т. 2, а.с. 229). Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частинами 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження поширення недостовірної інформації у мережі Інтернет, а також на підтвердження того, що така інформація ганьбить честь та гідність позивача, завдає шкоди його діловій репутації, тому суд приходить до висновку, що такі вимоги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи. У такому випадку не підлягають задоволенню і вимоги позивача про зобов`язання відповідачів спростувати інформацію не пізніше місяця з дня набрання рішенням суду законної сили на веб-сайті http://espreso.tv тим же шрифтом і розміром як шрифт і розмір самої статті шляхом повідомлення під заголовком «Спростування» про ухвалене у цій справі судове рішення, включаючи публікацію тексту резолютивної частини рішення суду, а також про стягнення моральної шкоди. Зазначені вимоги є похідними від первісної вимоги позивача про визнання інформації недостовірною. З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed