Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 09 березня 2017 року між ним та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу у позику грошові кошти у розмірі 15 000 грн., про що відповідач власноручно написав розписку. Відповідно до умов вказаного Договору, відповідач зобов'язався повернути вищевказану суму позивачу до 10 березня 2017 року, однак, у визначений умовами договору термін грошову кошти не повернув. Позивач неодноразово звертався до [PERSON], проте останній посилався на те, що у нього немає коштів, а згодом, зовсім відмовився повертати грошову позику. За таких обставин, позивач просить стягнути із відповідача на свою користь борг у розмірі 15 000 грн. Крім того, зазначає, що 15.03.2017 р. з метою отримання правової допомоги щодо складання позовної заяви, позивачем з ТОВ «Юридична компанія «Юніті» укладено Договір про надання правової допомоги № 10/17, відповідно до якого працівник даної компанії [PERSON] надав позивачу правову допомогу, яка полягала зокрема у складанні позовної заяви, ведення переговорів щодо врегулювання питання мирним шляхом, представництво інтересів клієнта в суді. Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг № 10/17 від 17.03.2017 р. вартість наданої правової допомоги склала 4200 грн., які позивач сплатив. Тому, [PERSON] також просить стягнути вказані кошти із відповідача, так як останній ухиляється від виконання свого обов'язку, грошові кошти позивачу не повертає, тому [PERSON] змушений звертатися до суду. У судове засідання позивач не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. До початку судового засідання його представник [PERSON] подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Одночасно просив здійснювати розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду невідомі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно даних розписки від 09 березня 2017 року [PERSON] зобов'язався повернути [PERSON] грошові кошти у сумі 15 000 (п'ятнадцять тисяч) грн. до 10 березня 2017 року. У судовому засіданні встановлено, що зобов'язання відповідача за вищевказаною розпискою не виконано. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов'язанні встановлено термін виконання, то воно підлягає виконанню в цей термін. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. З огляду на викладене, вбачається, що між позивачем та відповідачем укладено усний договір позики, підтвердженням якого є розписка від 09 березня 2017 року, зобов'язання за яким відповідачем не виконано, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Позовні вимоги щодо стягнення із відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 4200 грн. задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Так, із матеріалів справи вбачається, що 15.03.2017 р. між ТОВ «Юридична компанія «Юніті» в особі директора [PERSON] та [PERSON] укладено Договір № 10/17 про надання правової допомоги. У вказаному Договорі міститься орієнтовний перелік послуг погоджений сторонами. Також, визначено вартість за надання послуг, розмір яких складає 800 грн. за годину. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2012 року № 4191 -VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (надалі - Закон). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.. Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, стороні, на користь якої прийняте рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги. При розрахунку розміру відшкодування має враховуватися час на надання правової допомоги: 1) у судовому засіданні; 2) під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; 3) під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Проте, на обґрунтування факту надання допомоги фахівцем у галузі права поза судовим засіданням, не надано будь-яких доказів, що підтверджують вчинення ним окремих процесуальних дій поза судовим засіданням. Зокрема, у позові зазначено, що правова допомога, надана позивачу, полягала у складанні позовної заяви, ведення переговорів щодо врегулювання мирним шляхом, однак на підтвердження вказаного не надано доказів (акти виконаних робіт, розрахунку), з яких вбачалося б скільки часу витрачено адвокатом при наданні такої правової допомоги. Відсутність таких доказів не дає можливість перевірити правильність розміру, який сплачено за надану правову допомогу. Суд критично оцінює наданий позивачем рахунок на оплату № 12/17 від 16.03.2017 р. та чек від 16.03.2017 р., оскільки з останніх не вбачається: рік, місяць, число, місце та час початку і закінчення вчинення фахівцем у галузі права окремої процесуальної дії поза судовим засіданням. Таким чином, встановивши, що у справі відсутні належні та допустимі, в розумінні ст.ст. 58,59 ЦПК України, докази на підтвердження як факту оплати правової допомоги та і факту надання та тривалості надання правової допомоги, суд дійшов висновку про неогрунтованість заявленої вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення даної вимоги. У відповідність до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного, та

Outcome: partial