Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

У березні 2015 року позивач в особі Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачі зареєстровані та проживають за адресою: [INFO], та користуються послугами з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, проте не сплачують грошові кошти за отримані послуги, у звязку з чим за період з 01.08.2011 року по 30.06.2014 року утворилася заборгованість у розмірі 12536 грн. 81 коп. Просить суд позов задовольнити, стягнути з боржників заборгованість у розмірі 12536, 81 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 243, 60 грн. Представник позивача Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином та своєчасно, а саме відповідно до вимог частини 5 статті 74 ЦПК України відповідачу була надіслана судова повістка про час та місце розгляду справи за місцем реєстрації рекомендованим поштовим відправленням. Заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без його участі чи відкладення розгляду справидо суду не надходило. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, подали клопотання про розгляд справи без їх участі. Окрім того, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] подали заперечення, у яких просили відмовити у задоволенні позову, оскільки ніяких послуг від Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» не замовляли, не одержували та не потребують. Підігрів води та опалення в даному помешканні здійснюється за допомогою електроприладів, з позивачем ніяких договірних стосунків не мають. Власником помешкання за вказаною адресою є [PERSON], а тому всі вимоги належить предявляти до нього. Вважають, що позивач зобовязаний був укласти з ними договір. А в даному випадку, без письмового договору не існує юридичних підстав для стягнення зобовязань та самих зобовязань з оплати комунальних послуг. Окрім того, вважають, що строк позовної давності витік, а вимога позивача поновити строк позовної давності немає ніяких підстав.Просять суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Суд, дослідивши доводи представника позивача, викладені в уточненій позовній заяві та письмових поясненнях, письмові заперечення відповідачів, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено матеріалами справи, відповідач [PERSON] є наймачем жилого приміщення квартири №144 за адресою: м. Харків, вул. Архітекторів, буд. 22. При цьому [PERSON], [PERSON] є членами сімї наймача у відповідності до статті 64 ЖК України. Факт реєстрації та проживання відповідачів за зазначеною вище адресою не оспорюється сторонами, а тому у відповідності до положень статті 61 ЦПК України, доказуванню не підлягають. Крім того, відповідно до довідок, наданих відділом адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Харківській області, відповідачі зареєстровані за адресою [INFO]. Судом встановлено, що житловий будинок №22 по вул. Архітекторів в м. Харкові обладнаний централізованою системою теплопостачання, квартира №144 є невідємною частиною вищевказаного житлового будинку. Доказів відключення квартири №144 за вищевказаною адресою від мережі централізованого опалення та гарячого водопостачання у порядку, встановленому законодавством, відповідачами не надано, а тому суд дійшов висновку про те, що вказана квартира підключена до системи централізованого опалення житлового будинку та відповідачі користуються послугами з центрального опалення та підігріву води, у звязку з чим вони перебувають з позивачем у зобовязальних відносинах та у них\~виникають відповідні цивільні права та обовязки. Сторонами не укладався договір про надання Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі»послуг, проте відповідачі споживали послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, що відповідно до положень статті 11 Цивільного кодексу України свідчить про виникнення між ними цивільних прав та обовязків. Так, Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» створено розпорядженням Харківської обласної державної адміністрації від 37.06.2001 року №429, яке почало свою господарську діяльність з 01.08.2001 року за поданням послуг з опалення і гарячого водопостачання жителям міста, а так само підприємствам, установам і організаціям. Згідно статуту Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» предметом діяльності підприємства є виробництво, транспортування, розподіл та реалізація теплової енергії усім групам споживачів за тарифами, що регулюються відповідно до чинного законодавства, контроль за раціональним споживанням теплової енергії. Ліцензією №345059, наданої Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, підтверджується право Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на здійснення виробництва теплової енергії, транспортування її магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії. Крім того, згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630 позивач надає послуги з централізованого опалення та підігріву води для потреб гарячого водопостачання. Отже у сторін виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законом України від 24 червня 2004 року №1875-ІV «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення та постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня\~2005 року №630. Відповідно до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради №693 від 05.11.2008 року «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 23.09.2008 року №606 «Про встановлення тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, які надає КП «Харківські теплові мережі» для всіх категорій споживачів м. Харкова» були встановлені тарифи на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, які КП «Харківські теплові мережі» надає населенню та виконавцям послуг у житловому фонді\~м. Харкова. Згідно вказаного рішення були встановлені тарифи на послуги з централізованого опалення для населення, які надаються КП «Харківські теплові мережі». Відповідно до відомості нарахувань і оплат за теплову енергію з урахуванням періоду платежу відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], які мешкають за адресою: [ADDRESS], та користуються послугами з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, мають заборгованість за період з 01.08.2011 року по 30.06.2014 року у розмірі 12536 грн. 81 коп. Згідно статті 67 ЖК України, плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до положень статті 64 ЖК України, члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору. Частиною другою вказаної статті передбачено, що до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сімЇ наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщення, вони мають такі ж права і обовязки, як наймач та члени його сімї. Згідно статті 68 ЖК України наймач зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до статті 162 ЖК України плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами, у строки, визначені угодою сторін. Наймач зобовязаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до частини 2статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»,\~споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог пункту 3\~статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з центрального опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 21.07.05 року №630, споживач зобов'язаний вчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені\~постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 року №630, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 18 Правил). Відповідно до пункту 29 Правил споживач має право на зменшення розміру плати у разі надання послуг не в повному обсязі, зменшення їх якості, зокрема, відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання. Відповідачами не надано суду доказів, які б свідчили про отримання права на здійснення перерахунку щодо вартості наданих послуг з теплопостачання, тому суд дійшов висновку про надання позивачем послуг належної якості, які не підлягають перерахунку. Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, відповідачі не виконують покладені на них обовязки щодо своєчасного розрахунку за спожиту електроенергію, тому сума заборгованості перед позивачем, підлягає стягненню з відповідачів. З приводу строку позовної давності та його застосування у даній справі суд зазначає наступне. Відповідно до відомості нарахувань та оплати за теплову енергію з урахуванням періоду платежу по квартирі [ADDRESS] за період з 01.08.2011 року по 30.06.2014 року утворилася заборгованість у розмірі 12536 грн. 81 коп. Так, ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.10.2014 року заяву Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] суми заборгованості повернуто заявнику, при цьому із заявою про видачу наказу позивач звернувся у серпні 2014 року. Із позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулося 18.03.2015 року. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина 3 статті 267 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частинами першою, пятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 Цивільного кодексу України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Частиною другою статті 264 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності (правова позиція, висловлена у Постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14). Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» зверталось до суду у серпні 2014 році та ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.10.2014 року заяву Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON], [PERSON], [PERSON] суми заборгованості повернуто заявнику. Таким чином, з 06 серпня 2014 року перебіг строку позовної давності починається заново та час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується. Враховуючи, що загальний строк позовної давності встановлений у три роки, та відповідачем заявлено вимогу про його застосування, суд вважає, що вимога позивача про стягнення заборгованості за період з 01.08.2011 по 30.06.2014 року заявлена в межах строку позовної давності, оскільки він був перерваний поданням заяви про видачу судового наказу. Згідно статті 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Відповідно до вимог статті 58 ЦПК України, згідно з якою належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не спростовують предмета доказування. Згідно з пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14 при ухваленні рішення суд відповідно до статті 212 ЦПК України оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про їх належність та допустимість. Обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. З огляду на зазначені вимоги цивільного процесуального закону [PERSON] В, який заперечував проти позову, повинен був подати докази на підтвердження заявлених позовних вимог. Всупереч вказаним вимогам, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позову. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У звязку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. Статтею 6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Відповідно до частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на\~ користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені\~ судові витрати. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання підлягає задоволенню.\~

Outcome: approved