Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-21 00:00:00

У березні 2015 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості з оплати наданих послуг теплопостачання, посилаючись на те, що відповідач зареєстрований у квартирі 39 будинку № 22, що розташований по провул. Соколова у м. Полтава, користується послугами підприємства з теплопостачання, але не розраховується за них. У звязку з чим у відповідача утворилась заборгованість за період з 01 серпня 2012 року по 01 лютого 2015 року в сумі 7589 грн. 05 коп. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні, оскільки договір про надання послуг теплопостачання, який укладено сторонами по справі 03 вересня 2007 року, припинив свою дію і він послугами позивача не користується. Суд, вислухавши пояснення сторін та, дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає у [INFO], що підтверджується довідкою відділу адресно-довідкової роботи УДМС України в Полтавській області, і дана обставина в судовому засіданні відповідачем не заперечувалась. ПОКВПТГ «Полтаватеплоененрго» надає послуги мешканцям будинку № 22 по провул. Соклова в м. Полтава та нараховує відповідачу плату за надані послуги з теплопостачання у виді централізованого опалення. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. 03 вересня 2007 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та [PERSON] уклали договір про надання послуг теплопостачання, предметом якого є надання послуг з централізованого опалення квартири № 39 про провул. Соколова, 22 в м. Полтава. Згідно п. 9.1. вказаного договору він діє з 03 вересня 2007 року до 03 вересня 2009 року. Пункт 9.2 цього ж договору передбачає, що якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не висловила наміру змінити, доповнити або розірвати договір, він продовжується. 14 грудня 2009 року позивач звернувся до позивача із заявою про розірвання договору та просив припинити теплопостачання теплової енергії до його квартири з 01 жовтня 2010 року. У судовому засіданні відповідач пояснив, що позивач відмовив йому розірвати вказаний договір, тому він змушений був звернутись до суду з позовом про розірвання цього договору. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтава від 18 жовтня 2010 року по цивільній справ за позовом [PERSON] до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про розірвання договору, припинення теплопостачання, відшкодування моральної шкоди відмовлено у задоволенні позовних вимог. Вказане рішення суду набрало законної сили. Даним рішенням суду встановлено, що вказаний договір чинний на день розгляду справи. Крім того, рішенням Ленінського районного суду м. Полтава від 21 листопада 2012 року по цивільній справі за позовом ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості, яке набрало законної сили, встановлено, що на час розгляду судом вказаної справи договірні відносини між сторонами продовжують існувати. Зважаючи на те, що після розгляду судом вказаних цивільних справ відповідач не звертався до позивача із заявами про розірвання договору, тому суд приходить до висновку, що дія договору про надання послуг теплопостачання, який укладено сторонами по справі 03 вересня 2007 року, на час розгляду даної цивільної справи продовжена та договірні відносини між сторонами існують і на даний час і ця обставина, у відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, не підлягає доказуванню, а відтак твердження відповідача в частині, що дія договору припинена, суд визнає безпідставними та не бере до уваги. Частина 2 статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Полтавська обласна рада, на підставі положень ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 15 Закону України «Про теплопостачання», встановила тарифи на послуги централізованого опалення та постачання гарячої води, що надаються ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго». Пункт 10.7 договору про надання послуг теплопостачання від 03 вересня 20007 року визначає, що у випадку зміни тарифів ТО повідомляє про це споживача через засоби масової інформації, і розрахунки проводяться з дня затвердження нових тарифів. Як вбачається з розрахунку заборгованості за послуги теплопостачання позивач оплату за надані послуги нараховував у відповідності із встановленими тарифами. Враховуючи викладене, та беручи до уваги, що позивач провів нарахування оплати за надані послуги у відповідності із затвердженими тарифами, суд визнає доводи відповідача в частині що позивач завищив оплату за послуги такими, що суперечать матеріалам справи та не бере їх до уваги. Крім того, зважаючи, що будь-яких обєктивних доказів того, що позивач не виконує своїх зобовязань або надає послуги неналежної якості, відповідач в судовому засіданні не надав, тому твердження відповідача в частині, що позивач надає послуги неналежної якості, суд не бере до уваги. Також, зважаючи на те, що позивач листом від 31 жовтня 2012 року відмовив відповідачу у відключенні його квартири від мереж централізованого теплопостачання (цивільна справа № 1616/3775/2012 а.с. 48), та після цього відповідач більше не звертався з такими заявами до позивача, твердження відповідача про те, що він не користується послугами позивача з теплопостачання, суд визнає безпідставними та такими, що не підтвердженні жодними обєктивними доказами. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач користується послугами позивача з теплопостачання та зобовязаний сплачувати за них. У судовому засіданні відповідач пояснив, що він за надані послуги теплопостачання платив останній раз у лютому 2010 року. Дана обставина підтверджується квитанцією № 1308.294.1 від 16 лютого 2010 року. Згідно розрахунку заборгованості, яка позивачем розрахована згідно тарифів, що встановлені рішеннями Полтавської обласної ради, відповідач має заборгованість перед позивачем за період з 1 серпня 2012 року по 1 лютого 2015 року в сумі 6241 грн. 50 коп. Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач користувався послугами позивача з теплопостачання за період з 01 лютого 2010 року по 01 серпня 2012 року та за надані послуги не розрахувався, суд вважає доведеним той факт, що відповідач за вказаний період має заборгованість перед позивачем в сумі 6241 грн. 50 коп., яка і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача індексу інфляції та трьох процентів річних суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. Частина 2 статті 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі, з відповідача підлягає стягненню заборгованість з оплати послуг теплопостачання в сумі 6241 грн. 50 коп., а також оскільки доведеним є факт ухилення відповідача від виконання грошового зобовязання, відповідно до положень ст. 625 ЦК України заборгованість підлягає стягненню з урахуванням індексу інфляції в сумі 1149 грн. 24 коп., та 3 % річних в сумі 198 грн. 31 коп., а всього кошти в сумі 3088 грн. 52 коп. Зважаючи, що сторони по справі, у відповідності до положень ст. 259 ЦК України, у договорі про надання послуг теплопостачання від 03 вересня 2007 року домовились про збільшення позовної давності до 10 років, тому суд приходить до висновку, що позивач звернувся з даними позовними вимогами в межах позовної давності. Крім того, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» судові витрати, понесені при зверненні до суду в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved