Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

У вересні 2014 р. позивач звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, зазначивши, що 16 жовтня 2004 року між нею та відповідачем укладено шлюб. За час перебування у шлюбі в результаті спільної праці та спільних заощаджень вони набули у спільну сумісну власність наступне майно: квартиру [ADDRESS]. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. 14 липня 2014 р. шлюб між ними розірвано. Просила визнати квартиру під [ADDRESS], придбану в період перебування її у шлюбі з відповідачем, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; виділити їй 2/3 частини вказаної квартири та визнати за нею право приватної власності на 2/3 частини даної квартири; виділити відповідачеві 1/3 частину вказаної квартири та визнати за ним право приватної власності на 1/3 частину даної квартири; стягнути з відповідача на її користь суму сплаченого судового збору 812,78 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю, відповідач позов визнав частково, пояснив, що його батько погасили кредит, який вони отримали для придбання квартири, тому вважає, що квартира повинна бути поділена з позивачем у рівних частках. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 16 жовтня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що виконкомом Троїцької сільської ради П'ятихатського району Дніпропетровської області в книзі реєстрації актів про одруження здійснено відповідний запис № 3. За час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] в результаті спільної праці та спільних заощаджень набули у спільну сумісну власність наступне майно: квартиру [ADDRESS]. Вказані обставини визнаються сторонами, підтверджуються відповідними доказами, тому суд вважає їх встановленими. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України). У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 2 ст. 70 СК України). В ч. 1 ст. 67 СК України зазначено, що дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Таким чином, невизначеність розмірів часток [PERSON] та [PERSON] створює для них перешкоди у розпорядженні спільним майном, набутим подружжям за час шлюбу. З огляду на викладене, суд вважає, що частки [PERSON] та [PERSON] у спільному майні є рівними, підстав відступити від засади рівності часток подружжя суд не вбачає. Так, позивач [PERSON] в обґрунтування відступлення від рівності часток посилається на інтереси неповнолітніх дітей. Суд не вважає дані обставини підставою для відступлення від рівності часток. Позивач [PERSON] не обґрунтовує які саме інтереси неповнолітніх дітей є підставою відступити від рівності часток. При зверненні до суду позивачем [PERSON] сплачено 812,78 грн. судового збору. Відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 406,39 грн. у відшкодування витрат по оплаті судового збору із врахуванням часткового задоволення позову.

Outcome: partial