Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

У вересні 2018 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визначити місце проживання доньки [PERSON] , [INFO] , з позивачкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 21.06.2016 між нею та відповідачем розірвано шлюб. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка хоча і зареєстрована за місцем проживання відповідача, але проживає разом з позивачкою. Між сторонами постійно виникають конфлікти щодо місця проживання дитини. Відповідач постійно силою забирає дитину від позивачки та прямує у невідому напрямку, в зв`язку з чим позивачка неодноразово зверталась до поліції. Позивачка вважає, що проживання дитини з нею за адресою: [ADDRESS] повністю відповідає інтересам дитини, оскільки [PERSON] чуйна, відповідальна, спокійна, врівноважена, добропорядна та любляча матір. Виконує в повному обсязі обов`язки щодо догляду та розвитку дитини. Має можливість забезпечити доньку належними умовами проживання, харчування, повною мірою займатися її вихованням та розвитком. Спиртними напоями позивачка не зловживає, не палить, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно. Батько дитини до своїх обов`язків щодо дитини відноситься халатно, аліменти виплачує не регулярно, у додаткових витратах, пов`язаних з лікуванням та розвитком дитини, участі не приймає. Не погоджуючись із позовом [PERSON] , відповідач [PERSON] у листопаді 2018 року подав зустрічний позов до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини, який ухвалою суду від 08.11.2019 прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини. В зустрічному позові [PERSON] просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що місцем реєстрації дитини є адреса її батька, з яким донька проживала у трикімнатній квартирі з 05.05.2013 по 14.03.2016, а саме: [ADDRESS] , де батько [PERSON] проживає разом зі своїми батьками - дідом та бабою дитини. Фактично донька проживає в однокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS] без реєстрації разом з матір`ю [PERSON] , бабою [PERSON] , дідом [PERSON] . Вважає, що мати дитини свідомо погіршила житлові і соціально-побутові умови проживання своєї дитини, переїхавши із трикімнатної квартири до однокімнатної. Сама ж [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але після розлучення з чоловіком проживає зі своїми батьками у однокімнатній квартирі, де не зареєстрована. Переїхавши до батьків, [PERSON] стала створювати для [PERSON] перепони у спілкуванні з донькою і перешкоджати його участі у її вихованні, що спонукало його звернутися до суду. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09.11.2016 частково задоволені позовні вимоги [PERSON] та зобов`язано [PERSON] не перешкоджати батькові дитини брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою. Визначено наступний спосіб участі [PERSON] у вихованні доньки із встановленням часу: перша, третя суботи та друга, четверта неділя місяця з 10:00 до 18:00 у присутності матері [PERSON] . В зв`язку з не виконанням [PERSON] вказаного рішення суду відкрите кримінальне провадження №12018220540001604 за ч.1 ст.382 КК України. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.08.2017 частково задоволені позовні вимоги [PERSON] і [PERSON] та зобов`язано [PERSON] не перешкоджати дідусю та бабусі дитини брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з онукою [PERSON] . Визначено наступний спосіб участі [PERSON] і [PERSON] у вихованні онуки із встановленням часу: щочетверга кожного тижня з 16:00 до 20:00 у присутності матері [PERSON] . Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.11.2018 заявниці [PERSON] відмовлено у видачі обмежувального припису стосовно батька дитини [PERSON] , діда дитини [PERSON] , бабці дитини [PERSON] . Під час слухання цієї справи [PERSON] дізнався про недієздатність матері дитини слідкувати за її здоров`ям та вживати адекватних вчасних заходів стосовно його поліпшення й укріплення. Наразі дитини перебуває у скрутному становищі через складні соціально-побутові умови свого помешкання у однокімнатній квартирі. У дитини виявлено наявність ряду захворювань, що свідчить про неприпустимі умови її санітарно-гігієнічного утримання та догляду. Матір дитини недостатньо приділяє уваги доньці через постійне перебування на роботі, а її родичі не здатні забезпечити правильне утримання й догляд за малолітньою дівчинкою. Позивач по зустрічному позову [PERSON] позитивно характеризується за місцем своєї постійної роботи, де має стабільну зарплату. На обліку у наркологічному і психоневрологічному диспансерах не перебуває. За місцем проживання для його доньки відведено окрема кімната з належними санітарно-гігієнічними умовами для дитини. Житлові умови [PERSON] неодноразово обстежувались чиновниками служби у справах дітей та визнані як достойні, що підтверджується актом обстеження від 07.09.2016 та висновком від 23.09.2016. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25.04.2019 до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача по зустрічному позову, залучені [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 21.06.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 21.04.2020 згідно протоколу повторно розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу передано в провадження судді Попрас В.О., в зв`язку із звільненням судді Ніколаєнко І.В. з посади судді у відставку. В судовому засіданні позивачка за первісним позовом [PERSON] та її представник підтримали позовні вимоги, просили позов [PERSON] задовольнити в повному обсязі, в задоволенні позовних вимог зустрічного позову [PERSON] просили відмовити, врахувавши, що позивачка займається вихованням та забезпеченням дитини, дочка повинна проживати з матір`ю. Відповідач за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав, заперечував проти їх задоволення, підтримав свій зустрічний позов та просив його задовольнити, посилаючись на те, що дитина повинна проживати з ним, оскільки дочка має більшу прихильність до батька та його родини. Треті особи [PERSON] , [PERSON] заперечували проти задоволення позову [PERSON] , вважаючи його необґрунтованим, зустрічний позов [PERSON] просили задовольнити, вважаючи, що в інтересах онуки [PERSON] місцем її проживання повинно бути з батьком. Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату та час повідомлявся належним чином, просили розглядати справу у їх відсутність, надали до суду висновок щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом з матір`ю. За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника третьої особи. Вислухавши пояснення позивачки та її представника, відповідача, третіх осіб, показання свідків, дослідивши письмові докази та відеоматеріали, суд прийшов до висновку, що в задоволені первісного позову [PERSON] слід відмовити, а зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. З 12 жовтня 2012 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21.06.2016 шлюб між сторонами розірвано. Після припинення шлюбних відносин між сторонами, малолітня [PERSON] проживала разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Проте, в період з липня 2019 року по лютий 2020 року позивачка [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживала, що підтверджується актами державного виконавця та ухвалами Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.10.2019 та від 05.02.2020 (т.3 а.с.129-138). Відомості про місцезнаходження малолітньої [PERSON] в період з липня 2019 року по лютий 2020 року позивачка [PERSON] суду не повідомила. Влітку 2019 року [PERSON] була зарахована до першого класу Комунального закладу «Харківській ліцей №112» та 02.09.2019 повинна була розпочати навчання. Проте, цього не сталося, оскільки позивачка [PERSON] подала Директору КЗ «Харківській ліцей №112» заяву про відрахування [PERSON] з навчального закладу у зв`язку з переходом до дитячого садочку, позбавивши доньку можливості навчання (т.2 а.с.224-226). Як вбачається з листа генерального директора національного центру «Інститут метрології» №009/35-3112 від 28.10.2019, станом на жовтень 2019 року [PERSON] в ННЦ «Інститут метрології» не працювала (т.3 а.с.140). Доказів, підтверджуючих факт отримання [PERSON] доходів в період з липня 2019 по квітень 2020 року, можливості матеріального забезпечення та утримання [PERSON] дитини, суду також не надано. Працевлаштувалась [PERSON] тільки у квітні 2020 року та працює контролером вимірювальних приладів та спеціального інструменту 5 розряду в метрологічній службі. Згідно наданої з місця роботи характеристики, до роботи ставиться сумлінно, користується авторитетом серед колег по роботі, доброзичлива, приймає участь в суспільному житті колективу, не має порушень трудової дисципліни (т.3 а.с.154-155). Восени 2018 року позивачка [PERSON] звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова із заявою про видачу обмежувального припису стосовно батька дитини - [PERSON] , діда та бабусі дитини - [PERSON] та [PERSON] із застосуванням заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та покладення на них обов`язків: обмеження спілкування з [PERSON] ; заборони наближатися на визначену відстань до місця проживання, навчання дитини; заборони розшукувати [PERSON] ; заборони вести листування, телефонні переговори з дитиною, вважаючи, що донька на протязі тривалого часу зазнає сексуальних домагань з боку батька - [PERSON] , посилалась в обґрунтування своєї заяви на Висновок доцента Харченко С.В. , в якому зазначається, що [PERSON] вчиняє незаконні аморальні дії, спрямовані на розбещення неповнолітньої дитини [PERSON] . Під час розгляду вказаної заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису (справа №641/7592/18) судом встановлено наступне. З приводу психологічного розвитку доньки [PERSON] зверталась КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №1». Відповідно висновку консультативної поліклініки від 11.01.2018 [PERSON] має ряд захворювань, а саме синдром порушення психологічного розвитку, енурез, синдром ликворної гіпертензії. З довідки КНП «Міська дитяча поліклініка №1» Харківської міської ради від 17.09.2018 №1718, вбачається, що, [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в закладі охорони здоров`я. За період з 30.03.2018 по теперішній час зареєстровані наступні звернення за медичною допомогою: 24.04.2018 проведено лабораторне дослідження крові та сечі, встановлено діагноз: анемія легкого ступеню. 21.06.2018 звернення до лікаря-педіатра, діагноз: диспепсія. 29.08.2018 звернення до лікаря-педіатра, діагноз: гострий фарингіт. 07.09.2018 звернення до лікаря-педіатра, діагноз: гостра респіраторна вірусна інфекція. До висновку за результатами опитування, наданого у відношенні [PERSON] , проведеного кандидатом психологічних наук, доцентом, професором кафедри педагогіки та психології Харченко С.В. , суд поставився критично, оскільки при наданні вищевказаного висновку Харченко С.В. не була попереджена про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, а опитування проводилось поза рамками кримінального провадження. Використання картинок тесту, які були б направлені саме на виявлення насильства сексуального характеру з боку батька, батьків нею при проведенні опитування не застосовувались. Картинка - малюнок, який сприяв наданню висновку за результатами опитування [PERSON] носила характер виявлення покарання за не послухання щодо привчання до туалету. Відомості, внесені до ЄРДР від 06.06.2018 за заявою [PERSON] за №12018220540001275 за ознаками кримінального правопорушення передбаченими ч.1 ст. 156 КК України, суд не прийняв як належний та допустимий доказ вчинення насильства заінтересованою особою відносно дитини, у розумінні ст.ст. 77-78 ЦПК України, оскільки дані відомості внесені до не встановленої особи. Суд погоджується з такою оцінкою вказаного висновку психолога Харченко С.В . Ствердження заявниці [PERSON] , що встановлений діагноз КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №1» вульвовагініт у [PERSON] викликаний незаконними, аморальними діями спрямованими на розбещення дитини [PERSON] , суд не прийняв до уваги, оскільки обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На підтвердження даної обставини, щодо ітіалогією виникнення даного діагнозу ані заявницею, ані її представником суду не надано. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для видачі обмежувального припису, оскільки належних, достатніх та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою відносно дитини, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, надано не було. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 01.11.2018 заявниці [PERSON] відмовлено у видачі обмежувального припису стосовно батька дитини [PERSON] , діда дитини [PERSON] , бабці дитини [PERSON] (т.1 а.с.139-151). Щодо питання участі батьків у вихованні та спілкуванні з донькою [PERSON] , сторони згоди не дійшли, тому цей спір між батьками вирішувався в судовому порядку. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09.11.2016 частково задоволені позовні вимоги [PERSON] та зобов`язано [PERSON] не перешкоджати батькові дитини брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з донькою. Визначено наступний спосіб участі [PERSON] у вихованні доньки із встановленням часу: перша, третя суботи та друга, четверта неділя місяця з 10:00 до 18:00 у присутності матері [PERSON] . В зв`язку з не виконанням [PERSON] вказаного рішення суду відкрите кримінальне провадження №12018220540001604 за ч.1 ст.382 КК України (т.1 а.с.11-14). Судом також вирішено питання щодо участі діда та баби у вихованні та спілкуванні з онукою [PERSON] . Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.08.2017 у справі №641/1946/17 частково задоволені позовні вимоги [PERSON] і [PERSON] та зобов`язано [PERSON] не перешкоджати дідусю та бабусі дитини брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з онукою [PERSON] . Визначено наступний спосіб участі [PERSON] і [PERSON] у вихованні онуки із встановленням часу: щочетверга кожного тижня з 16:00 до 20:00 у присутності матері [PERSON] (т.1 а.с.136-138). Виконавче провадження ВП № 57166112 (відкрито 27.09.2018) з примусового виконання виконавчого листа №641/1946/17 від 22.09.2017, виданого Комінтернівським районним судом м. Харкова, щодо зобов`язання [PERSON] не перешкоджати дідусю [PERSON] та бабусі [PERSON] брати участь у вихованні онуки та вільному спілкуванні з онукою [PERSON] , перебуває на примусовому виконанні у Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області. 03.06.2019 вказане виконавче провадження закінчено на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження». 26.07.2019 постановою старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області (далі за текстом державний виконавець) відновлено виконавче провадження ВП №57166112 за заявою стягувача [PERSON] про відновлення виконавчого провадження у зв`язку з перешкоджанням [PERSON] дідусю [PERSON] та бабусі [PERSON] брати участь у вихованні онуки та вільному спілкуванні з онукою [PERSON] . 01.08.2019 , 08.08.2019 , 15.08.2019 , 22.08.2019, 29.08.2019 виходами державного виконавця за адресою боржника: [ADDRESS] в присутності стягувача [PERSON] для перевірки виконання рішення суду боржником встановлено, що боржник [PERSON] рішення суду не виконує, перешкоджає дідусю [PERSON] та бабусі [PERSON] брати участь у вихованні онуки та вільному спілкуванні з онукою [PERSON] , на телефонні дзвінки не відповідає, телефон постійно вимкнений, про що складені акти державного виконавця. 25.07.2019, 28.07.2019, 03.08.2019, 11.08.2019, 17.08.2019, 05.09.2019, 08.09.2019, 22.09.2019 виходами державного виконавця за адресою боржника: [ADDRESS] в присутності стягувача [PERSON] для перевірки виконання рішення суду боржником встановлено, що боржник [PERSON] рішення суду не виконує, перешкоджає батьку дитини [PERSON] брати участь у вихованні доньки та вільному спілкуванні з нею, на телефонні дзвінки не відповідає, телефон постійно вимкнений, про що складені акти державного виконавця. 03.09.2019 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу ВП №57166112 та направлено боржнику [PERSON] (т.3 а.с. 56-79). 02.09.2019 дитина [PERSON] повинна була піти до першого класу КНЗ «Харківській ліцей №112», але до школи 02.09.2019 не прийшла та навчальний заклад не відвідує, зв`язок із матір`ю дитини [PERSON] відсутній (т.2 а.с.223). 10.09.2019 [PERSON] подала письмову заяву директору КЗ «Харківській ліцей №112» про відрахування доньки [PERSON] з КЗ «Харківській ліцей №112» з 11.09.2019 у зв`язку з переходом до дитячого садочку (т.2 а.с.224, т.3 а.с.126). 12.09.2019, 19.09.2019 державним виконавцем здійснено повторні виходи за адресою боржника: [ADDRESS] в присутності стягувача [PERSON] для перевірки виконання рішення суду боржником та встановлено, що боржник [PERSON] рішення суду не виконує, перешкоджає дідусю [PERSON] та бабусі [PERSON] брати участь у вихованні онуки та вільному спілкуванні з онукою [PERSON] , на телефонні дзвінки не відповідає, телефон постійно вимкнений. 19.09.2019 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу ВП №57166112 та направлено боржнику [PERSON] 20.09.2019 в зв`язку з викладеним, враховуючи, що по ВП №57166112 боржником не вчинено будь-яких дій, спрямованих на виконання рішення суду, де знаходиться дитина та в якому стані перебуває, не відомо, старший державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області повідомив Слобідський відділ поліції ГУ НП в Харківській області про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст..382 КК України, для внесення повідомлення до ЄРДР та проведення розслідування (т.3 а.с.74-79). В зв`язку із зникненням доньки та відсутності її за місцем проживання з 27.06.2019 разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , батько дитини [PERSON] звернувся із заявами до правоохоронних органів (т.2 а.с.219-221). Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.08.2019 задоволено скаргу [PERSON] та зобов`язано уповноважену особу Слобідського ВП ГУНП в Харківській області прийняти та зареєструвати до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення, викладені у заяві [PERSON] від 20.08.2019 ( про вчинення кримінального правопорушення за ст.146 КК України за фатом про незаконного позбавлення волі або викрадення дитини) та розпочати досудове розслідування (т.2 а.с.231). Постановою старшого державного виконавця Міжрайонного відділу ДВС по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова ГТУЮ в Харківській області Ткаченко А.О. від 16.09.2019 на [PERSON] накладено штраф у розмірі 3400 грн. за не виконання рішення суду та перешкоджанню дідусю [PERSON] і бабусі [PERSON] брати участь у вихованні онуки та вільному спілкуванні з онукою [PERSON] (т.2 а.с.234). Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.10.2019 у справі №641/8208/19 та ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.02.2020 у справі №641/6141/16 задоволені подання старшого державного виконавця Міжрайонного відділу ДВС по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова ГТУЮ в Харківській області Ткаченко А.О. про розшук боржника та оголошено у розшук боржника у виконавчому провадженні №57166112 [PERSON] (т.3 а.с.129-132, 134-138). Під час розгляду вказаних справ судом було встановлено, що боржник [PERSON] відсутній за зареєстрованим місцем проживання за адресою: [ADDRESS] , її фактичне місце перебування невідомо, а тому без оголошення розшуку боржника належне виконання рішення є неможливим. Як вбачається з листа прокуратури Харківської області від 17.01.2020, місцевою прокуратурою №5 за втручанням прокуратури Харківської області розпочато до судове розслідування кримінального провадження №42020221070000005 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого п.2 ч.2 ст.115 КК України, за заявою [PERSON] за фактом зникнення його доньки - [PERSON] (т.3 а.с.127-128). Таким чином, в період липня 2019 року по лютий 2020 року [PERSON] разом з донькою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не проживали, їх місцезнаходження в цей період не відомий. 01.08.2020 між [PERSON] та [PERSON] стався конфлікт, коли [PERSON] не пустила доньку [PERSON] додому із самокатом. Після конфлікту [PERSON] звернувся із заявою до Слобідського ВП ГУНП в Харківській області та за наслідками розгляду якої до ЄРДР внесено відомості про кримінальне провадження №12020225540000177 від 08.08.2020 за ч.1 ст.125 КК України за фактом завдання [PERSON] легких тілесних ушкоджень (т.3 а.с.208). З 01 серпня 2020 року [PERSON] проживає за своїм місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , разом з батьком [PERSON] , дідом [PERSON] , бабусею [PERSON] . Згідно відповіді заступника директора Департаменту Служб у справах дітей Харківської міської ради - начальника Служби у справах дітей по Київському району №03-22/954/2020 від 18.08.2020, для з`ясування викладених у зверненні [PERSON] обставин, співробітниками Служби у справах дітей по Київському району спільно з фахівцями центру соціальних служб по Київському району та лікарем-педіатром КНП «МДП №23» проведено обстеження житлово-побутових умов проживання дитини за адресою: [ADDRESS] , та встановлено, що дитина життєрадісна, жвава, з легкістю їде на контакт, стосунки з батьком, бабусею та дідусем теплі та довірливі. У дитини є все необхідне для фізичного та розумового розвитку, в наявності сезонний одяг та взуття для відповідного віку, їжа та продукти харчування в достатній кількості. Крім того, під час відвідування родини, дитина була оглянута районним лікарем-педіатром. В ході проведення огляду наявних фізичних та поведінкових ознак (синців, опіків, укусів, гематом, порізів, подряпин) не виявлено. Ознак погіршення стану здоров`я дитини не спостерігається. Дитина здорова, перебуває у гарному настрої. Підстав для негайного відібрання дитини, у зв`язку із загрозою для її життя та здоров`я не має (т.4 а.с.64-66). Аналогічна перевірка Службою у справах дітей по Київському району Департаменту Служб у справах дітей Харківської міської ради проводилась за заявою [PERSON] , в ході якої за результатами проведення оцінки рівня безпеки дитини складено акт, в якому зазначено, що перебування дитини за місцем знаходження безпечно, про повідомлено в листі №03-22/980/2020 від 28.08.2020 (т.4 а.с.68-69). Зі змісту акту обстеження умов проживання від 14.08.2020 вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] , в якій проживає малолітня [PERSON] , є приватизована та складається з трьох кімнат. В квартирі маються всі зручності, чисто, прибрано, є необхідні меблі та побутова техніка. Для виховання та розвитку дитини створені задовільні умови. Для дівчинки облаштовано окреме спальне місце, стіл для навчання, розвивальні ігри, книжки, прописні зошити, абетка. В наявності сезонний одяг та взуття. Їжа та продукти харчування в достатній кількості. В квартирі зареєстровані та проживають батько дитини - [PERSON] , дідусь дитини - [PERSON] , бабуся дитини - [PERSON] (т.4 а.с.66). В серпні 2020 року під час відвідування [PERSON] за місцем її реєстрації та проживає за адресою: [ADDRESS] , зроблено відеозапис, під час якого [PERSON] під час відвідування помешкання юрисконсультом Служби у справах дітей Київського району м. Харкова Огановою В.В. висловила своє бажання проживати разом з батьком [PERSON] (т.3 а.с.206-209). Вказаний відеозапис досліджений в судовому засіданні 02.12.2020. Батько дитини - [PERSON] працює в Інституті радіофізики та електроніки ім. О.Я. Усикова НАН України на посаді молодшого наукового співробітника, що підтверджується довідкою №177 від 22.10.2018 (т.1 а.с.90). Як вбачається з службової характеристики молодшого наукового співробітника Інституту радіофізики та електроніки ім. О.Я. Усикова НАН України, [PERSON] характеризується з позитивного боку, коректний, стриманий, пунктуальний, делікатний у спілкуванні, з колегами підтримує дружні стосунки, вимогливо ставиться до себе, працює на кандидатською дисертацією. Приймає участь в общественной житті колективу, любить свою доньку та намагається проводити з нею весь свій вільний час (т.1 а.с.91). На обліках у психоневрологічному та наркологічному диспансерах [PERSON] не перебуває (т.1 а.с.92-93). Зареєстрований та проживає [PERSON] в приватизованій квартирі за адресою: [ADDRESS] , разом зі своїми батьками - дідом та бабою [PERSON] (т.1 а.с.94). Зі змісту акту обстеження умов проживання від 09.11.2018 вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] , в якій проживає [PERSON] , складається з трьох кімнат, зі всіма зручностями, об лаштована необхідними меблями, побутовою технікою, в квартирі чисто, охайно. Для дівчинки облаштовано окреме спальне місце, є дитячі іграшки, місце для проведення дозвілля. Для проживання та виховання малолітньої [PERSON] створено належні умови (т.2 а.с.6-7). Згідно довідок старшого державного виконавця Київського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Мністерства юстиції (м. Харків) від 20.01.2020 та від 08.06.2020, станом на 31.12.2019 та станом на 31.05.2020 [PERSON] не має заборгованості по аліментах, які стягуються на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] (т.3 а.с.176-177). Частиною четвертою статті 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Статтею 141 СК України встановлено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно частин першої, другої статті 161 СК Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У справі, що розглядається, обидва батьки бажають належно виконувати свої батьківські обов`язки, підстав вважати їх такими, що неналежно виконують ці обов`язки, у суду немає. Станом на час розгляду справи у суду відсутні відомості про зловживання кимось із батьків спиртними напоями або наркотичними засобами, обидва батьки позитивно характеризуються. При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків дитина бажає проживати (п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11). Як вбачається з відповіді заступника директора Департаменту Служб у справах дітей Харківської міської ради - начальника Служби у справах дітей по Київському району №03-22/954/2020 від 18.08.2020, для з`ясування викладених у зверненні [PERSON] обставин, співробітниками Служби у справах дітей по Київському району спільно з фахівцями центру соціальних служб по Київському району та лікарем-педіатром КНП «МДП №23» проведено обстеження житлово-побутових умов проживання дитини за адресою: [ADDRESS] , та встановлено, що дитина життєрадісна, жвава, з легкістю їде на контакт, стосунки з батьком, бабусею та дідусем теплі та довірливі. Дитина здорова, перебуває у гарному настрої. Підстав для негайного відібрання дитини, у зв`язку із загрозою для її життя та здоров`я не має. Під час відвідування [PERSON] в серпні 2020 року за адресою: [ADDRESS] , де вона проживає разом з батьком, зроблено відеозапис, під час якого [PERSON] висловила своє бажання проживати разом з батьком [PERSON] . В той же час залучені стороною позивача за первісним позовом в якості письмового доказу висновки психологічного обстеження психологом Нурєєвою О.С. від червня 2020 року та 09.08.2020, які надані з метою виявлення і оцінки психологічного стану дитини за запитами матері та батька дитини, не відповідають вимогам статей 76, 102 ЦПК України. Доказами є будь-які дані, що встановлюються, у тому числі, висновками експерта, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, що передбачено статтею 76 ЦПК України. Відповідно до частин першої та другої статті 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Статтею 72 ЦПК України визначено, що експерт - це особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи, який призначається судом або залучається учасником справи і зобов`язаний дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені йому питання. Суд ставить під сумнів вищенаведені висновки психолога Нурєєвої О.С. , оскільки викладені в ньому дані є суб`єктивною думкою спеціаліста з конкретної області знань, та не є в розумінні ст.102 ЦПК України висновком експерта, якого попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Згідно частин четвертої та п`ятої статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов`язаної з захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 р. №866, органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад. Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад. Згідно із Висновком Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради №214 від 12.03.2019, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] (т.1 а.с.201-202). Проте, даний висновок є формальним та не враховує багатьох об`єктивних фактичних обставин, які мають істотне значення для справедливого вирішення спору, який виник між сторонами. Частиною другою статті 161 Сімейного кодексу України встановлено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Як вбачається з відповіді від 28.10.2019 за № 009/35-3112 директора ННЦ «Інститут метрології», позивачка [PERSON] звільнилась з інституту, в якому раніше працювала. З моменту подання до суду позову [PERSON] неодноразово змі\-нювала місце свого проживання, оскільки на час подання позову вона була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а пізніше зареєструвалась за адресою: [ADDRESS] . При цьому у власності будь-якого житла [PERSON] не має. З липня 2019 року по лютий 2020 року [PERSON] самочинно, без погодження з батьком дитини, виїхала разом із дитиною у невідомому напрямку, перешкоджаючи виконанню судових рішень від 09.11.2016 та від 14.08.2017, через що оголошена у розшук двома ухвалами Комінтернівського районного суду міста Харкова від 16.10.2019 та від 05.02.2020. За фактами перешкоджання виконанню вказаних судових рішень порушені декілька кримінальних проваджень. Тривала відсутність [PERSON] разом із дитиною за місцем реєстрації та її протиправні дії дали підстави для відкриття кримінального провадження за п.2 ч. 2 ст. 115 КК України за фактом зникнення дитини. Готуючись до вчинення вищезазначених дій, [PERSON] звільнилась з постійного місця роботи, написала заяву до Харківського ліцею №112 про відрахування доньки, яка з 01.09.2019 повинна була навчатися в першому класі Харківського ліцею № 112. У своїй заяві [PERSON] зазначила, що донька буде відвідувати дитячий садок, внаслідок чого дитина була позбавлена можливості своєчасно отримувати освіту та гармонійно розвиватись. Батько дитини [PERSON] має постійне місце роботи, постійне джерело доходів, заборгованості з оплати аліментів не має; проживає разом із своїми батьками (дідусем і бабусею дитини) в трикімнатній квартирі, яка є його приватною власністю разом із батьками; законослухняний та не має шкідливих звичок. У відповідності до пункту 72 Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов`язаної з захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 р. №866, під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. При вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи зміст висновків №214 від 12.03.2019, суд вважає що органом опіки та піклування не в повній мірі виконано вимоги норми п.72 Порядку провадження органами опіки і піклування діяльності, пов`язаної з захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 р. №866, оскільки у висновку не проаналізовано ставлення батьків дитини до виконання своїх батьківських обов`язків та не враховано особисту прихильність дитини до батьків. Також, судом враховується зроблений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц висновок про те, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23.05.1969 та Закону №1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Суд критично відноситься до висновку органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю, оскільки висновок не обґрунтований. Крім того, вищезазначений висновок складений 12.03.2019, тобто один рік дев`ять місяців тому. За час, що сплив з моменту складання висновку, відбулися певні події, в тому числі зникнення [PERSON] разом з донькою в липні 2019 разом та не проживання за адресою: [ADDRESS] на протязі більше семі місяців, що позбавило батька дитини [PERSON] , дідуся [PERSON] , бабусі [PERSON] приймати участь у вихованні дитини та взагалі спілкуванні з нею, оскільки мати дитини - [PERSON] не повідомила ані батька дитини, ані дідуся з бабусею про місце знаходження [PERSON] в цей час, в зв`язку з чим вона ухвалами суду оголошувалась у розшук, були порушені кримінальні провадження в зв`язку із зникнення малолітньої [PERSON] , в тому числі за ч.2 ст.115 КК України. На які кошти існувала дитина в цей час не відомо, враховуючи, що позивачка [PERSON] підтвердила факт працевлаштування та отримання доходів в період з липня 2019 року по березень 2020 року. Більш того, в зв`язку з тим, що мати дитини тривалий час утримувала доньку в невідомому місці, [PERSON] не змогла розпочати навчання та піти у перший клас КЗ «Харківській ліцей №112», де дитину чекали, оскільки [PERSON] , не проживаючи разом з донькою за місцем реєстрації, подала заяву про відрахування [PERSON] з навчального закладу у зв`язку з переходом до дитячого садочку, що також вказує на те неналежне відношення матері дитини до інтересів [PERSON] , яка пішла до школи та почала здобувати освіту тільки наступного року, коли проживаючи разом з батьком - відповідачем [PERSON] , почала навчання в 2020-2021 навчальному році в Харківській загальноосвітній школі №151. Частиною шостою статті 19 Сімейного кодексу України передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З огляду на те, що висновок органу опіки та піклування № 214 від 12.03.2019 щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з матір`ю є недостатньо обґрунтованим, тому приймаючи до уваги інші докази по справі в сукупності, враховуючи інтереси дитини, суд не погоджується з ним. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Згідно зі статтями 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява №2091/13), Європейський суд з прав людини вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Саме з урахуванням зазначених принципів ЄСПЛ здійснював оцінку того, чи національні суди вжили всіх заходів для визначення найкращих інтересів дитини у цій справі та визначили її місце проживання з дотриманням вимог статті 8 Конвенції. Аналіз наведених норм права, в тому числі стала практика Європейського суду з прав людини, дає підстави вважати, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Крім того, вирішуючи справу суд враховує вимоги ст.51 Конституції України, згідно якої кожному із подружжя гарантуються рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї, а також частину шосту статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин, що узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08.07.2003 р., «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03.12.2009 р.). Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд приходить до висновку, що батько дитини має належні житлово-побутові умови для забезпечення дитини усім необхідним для її розвитку, має стабільний дохід та можливість утримувати дитину матеріально, позитивно характеризуються. У дитини з дідусем та бабусею, з яким разом проживає батько дитини, склались добрі відносини, з ними дитина відчуває себе комфортно. Дитина висловлювала бажання проживати в родині батька. З огляду на викладене, враховуючи особисту прихильність дитини до батька та його родини, а також те, що [PERSON] створює належні умови для гармонійного розвитку, проживання, навчання та виховання дочки, суд приходить до висновку, що на даний час існують обставини для визначення місця проживання дитини з батьком, а не з матір`ю, і що таке рішення відповідатиме інтересам дитини, сприятиме належним умовам її проживання, гармонійному розвитку та вихованню, належному матеріальному забезпеченню. В зв`язку з чим позов [PERSON] слід задовольнити та відповідно відмовити у задоволені позову [PERSON] . Питання про розподіл судових витрат вирішується судом у відповідності до вимог статі 141 ЦПК України, якою передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги викладене,

Outcome: approved