Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

У березні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» Матвієнко Андрія Анатолійовича, в якій просив визнати недійсним договір № 48 про відступлення прав вимоги від 24.02.2017 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Імексбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Матвієнко Андрія Анатолійовича та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». В обґрунтування позову зазначає, що 17.02.2017 року відбулися електронні торги щодо продажу прав вимоги за кредитним договором, укладеного 27.03.2008 року між АКБ «Імексбанк» та [PERSON] Позивач є іншим учасником даних електронних торгів з продажу прав вимоги ПАТ «Імексбанк». На підставі протоколу електронних торгів від 17.02.2017 року № UА-ЕА-2017-02-02-000006-с 24.02.2017 року між ПАТ «Імексбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» як переможцем торгів, було укладено договір про відступлення прав вимоги № 48. Відповідно до договору Банк відступив новому кредитору (іпотекодержателю) всі права вимоги за Договором кредитної лінії № 954/КЛ/2008 від 27.03.2008 року разом з усіма додатками до нього (у т.ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями та викладеними у новій редакції, що є його невід'ємною частиною, укладений між Банком та Боржником/Іпотекодавцем. Крім того, Банк відступив, а ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» набув право первісного іпотеко держателя, згідно договору іпотеки від 27.03.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Яковлєвою Н.П., зареєстрованого в реєстрі за № 1769. Вважає, що при укладенні даного договору було порушено норми матеріального права, що є підставою для визнання такого правочину недійсним. Так, відсутність повідомлення боржника про заміну кредитора у зобов'язанні, якщо обов'язковість такої згоди передбачена договором, є підставою для визнання недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 ЦК України договору про відступлення права вимоги, оскільки він суперечить вимогам ч. 1 ст. 516 ЦК України. Як вбачається з п. 1.1 кредитного договору від 27.03.2008 року, в якості валюти зазначених кредитних правовідносин вказана іноземна валюта - євро. ПАТ «Імексбанк» на час видачі валютного кредиту повинен був мати відповідну ліцензію та дозвіл на операції з валютними цінностями. Такого дозволу у банку не було. Крім цього, ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп» як особа, яка згідно із ст. 514 ЦК України набула прав нового кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, також повинна була мати відповідну ліцензію та дозвіл. В свою чергу, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» відповідної ліцензії та дозволу на проведення операцій з валютними цінностями на момент купівлі прав вимоги не мало. У зв'язку з цим вважає, що ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» не могло бути допущене до участі у відкритих торгах з реалізації такого активу як право вимоги за кредитами у іноземній валюті, а також не мало права купівлі такого майна. За таких обставин, позивач вважає, що оскаржуваний правочин є недійсним відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, що є підставою для його оскарження в судовому порядку. У зв'язку з цим, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. 07 червня 2018 року представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» - Шкляров А.М. надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідачем після укладання договору відступлення прав вимоги від 24.02.2017 року на виконання вимог абзацу 4 п. 8.6 Договору іпотеки від 27.03.2008 року на адресу позичальника ([PERSON]) було направлено повідомлення про відступлення від 01.03.2017 року № 0103/2 та повідомлення від 01.03.2017 року № 0103/4, що свідчить про належне виконання відповідачем вимог законодавства. Також, укладаючи договір відступлення прав вимоги відповідно до ст. ст. 513, 514, 517 ЦК України, ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та відповідач-2 не обумовлювали ніяких змін щодо обсягу прав та обов'язків, які за договорами перейшли до нового кредитора. Тому, до останнього перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, включаючи установлені договором правила щодо валюти зобов'язання. Діюче законодавство України не передбачає обов'язкової наявності у відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями при укладенні договорів про відступлення прав вимоги. Таким чином, вважає позовні вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими, у зв'язку з чим просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. Також, 10 липня 2018 року на адресу суду від відповідача Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» Матвієнко А.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає з огляду на наступне. У зв'язку з тим, що відступлення права вимоги не належить до жодної з послуг, перелічених у статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», то укладення спірного договору не вважається фінансовою послугою. Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб'єктів - учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб - суб'єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами статей 1046 - 1048 ЦК України. Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги. У зв'язку з викладеним просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. 13 липня 2018 року представник позивача - [PERSON] подав до суду відповідь на відзив, обґрунтування якої є аналогічним з викладеним у позовній заяві. В судове засідання позивач не з'явився, але надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі та участі його представника, позовні вимоги підтримує та просить розглянути справу за наявними матеріалами. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. У відзивах на позовну заяву позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити позивачу у їх задоволенні. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи та дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. У відповідності до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлено та визнавалося сторонами у справі, що 27 березня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Імексбанк» та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії № 954/КЛ/2008, а також Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Яковлєвою Н.П., зареєстрований в реєстрі за № 1769. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 17 лютого 2017 року відбулись електронні торги (товарна біржа «Полонекс», номер лоту Q3920542942b863) щодо продажу права вимоги за кредитним договором № 954/КЛ/2008 (нежитлове приміщення кафе (підвал, 1-й, 2-й поверхи та мансарда) заг. Площею 1060,20 кв.м., [ADDRESS]), банком-замовником якого було Публічне акціонерне товариство «Імексбанк». Учасниками електронних торгів були позивач [PERSON] та відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». Переможцем вищевказаних торгів стало Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», яке запропонувало за лот більшу ціну, ніж [PERSON], що підтверджується протоколом електронних торгів № UА-ЕА-2017-02-02-000006-с (а.с. 10). У зв'язку з цим, за результатами відкритих торгів (аукціону), 24 лютого 2017 року між Публічним акціонерним товариством «Імексбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» було укладено Договір про відступлення прав вимоги № 48, відповідно до умов якого Публічне акціонерне товариство «Імексбанк» відступило новому кредитору - Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» права вимоги до позичальника, зазначеного у Додатку № 1 до даного договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржника, спадкоємців боржника або інших осіб, до яких перейшли обов'язки боржника, за Договором кредитної лінії № 954/КЛ/2008 від 27.03.2008 року, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до нього (а.с. 4-7). Також сторони домовились, що відступлення Банком новому кредитору прав вимоги за договором іпотеки від 27.03.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Яковлєвою Н.П., зареєстрованим в реєстрі за № 1769, відбувається за окремим договором, який укладається між сторонами одночасно із укладенням цього договору та підлягають нотаріальному посвідченню. Пунктом 2 вищевказаного Договору про відступлення прав вимоги було визначено, що за цим договором новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше отримання банком у повному обсязі коштів, набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання боржником зобов'язань за основним договором, сплати боржником грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій у розмірах, вказаних у додатку № 1 до цього договору. Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у Додатку № 1 до цього договору. Права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржника, що надане банку відповідно до умов основних договорів. З додатку № 1 до Договору № 48 про відступлення прав вимоги від 24.02.2017 року «Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами» вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» за вищевказаним договором придбало у Публічного акціонерного товариства «Імексбанк», право вимоги за Договором кредитної лінії № 954/КЛ/2008 від 27.03.2008 року (прострочений кредит - 177 575,39 євро, що в еквіваленті станом на 24.02.2017 року становить 5 035 430,40 грн., строкові відсотки - 1 645 євро, що в еквіваленті станом на 24.02.2017 року становить 46 646,57 грн., прострочені відсотки - 78 244,69 євро, що в еквіваленті станом на 24.02.2017 року становить 2 218 751,65 грн.) (а.с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач, який був учасником вищезазначених електронних торгів, вважає, що договір про відступлення прав вимоги № 48 від 24 лютого 2017 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Імексбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» суперечив вимогам діючого законодавства, що регулює порядок валютних операцій на території України, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» не мав ліцензії на здійснення валютних операцій, а також не було повідомлено боржника про заміну кредитора у зобов'язанні, що у свою чергу є підставою для визнання даного договору недійсним, та у зв'язку з цим у березні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом про визнання даного договору недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. У пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Щодо тверджень позивача про те, що договір № 48 від 24 лютого 2017 року про відступлення прав вимоги, укладений між Публічним акціонерним товариством «Імексбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» суперечить вимогам діючого законодавства, що регулює порядок валютних операцій на території України, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» не мав ліцензії на здійснення валютних операцій, суд виходить з наступного. Предметом договору № 48 від 24 лютого 2017 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Імексбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» є право вимоги за Договором кредитної лінії № 954/КЛ/2008 від 27.03.2008 року, а не валютні цінності, про що прямо зазначено у даному договорі. Згідно ч. 1 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Відповідно до ч. 2 ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93 валютні операції: операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України; операції, пов'язані з використанням валютних цінностей в міжнародному обігу як засобу платежу, з передаванням заборгованостей та інших зобов'язань, предметом яких є валютні цінності; операції, пов'язані з ввезенням, переказуванням і пересиланням на територію України та вивезенням, переказуванням і пересиланням за її межі валютних цінностей. Отже, отримання ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями є необхідною умовою для правомірності видачі кредиту в іноземній валюті, а також для використання іноземної валюти як засобу платежу за кредитним договором. Як вже було встановлено під час розгляду справи, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» не надавало позивачу кредит в іноземній валюті та не використовувало іноземну валюту як засіб платежу за оспорюваним договором про відступлення права вимоги. З матеріалів справи вбачається, що розрахунок між Публічним акціонерним товариством «Імексбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» за оспорюваним договором про відступлення прав вимоги здійснювався у валюті України - гривні, про що прямо зазначено у п. 4 договору № 48 від 24 лютого 2017 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Імексбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». Укладений між відповідачами оспорюваний договір про відступлення прав вимоги не містить ознак здійснення операцій з валютними цінностями, а відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» не здійснювалось будь-яких валютних операцій. Таким чином, твердження позивача про необхідність наявності у відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями є помилковими, оскільки ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями є необхідною при укладенні кредитного договору в іноземній валюті, а не при його виконанні новому кредиторові, який набув право вимоги за відповідним договором. Крім того, в даному випадку між Публічним акціонерним товариством «Імексбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» було укладено договір про відступлення права вимоги, виконання якого згідно його умов повинно відбуватися у валюті України - гривні. Дійсно, умовами кредитного договору № 954/КЛ/2008 від 27.03.2008 року валюта зобов'язання за кредитним договором була визначена в іноземній валюті - євро. Однак, при цьому, суд звертає увагу, що згідно зі статтею 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року N 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що при укладенні між відповідачами спірного договору № 48 від 24 лютого 2017 року про відступлення прав вимоги наявність у відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями не є обов'язковою, у зв'язку з чим посилання сторони позивача як на підставу для визнання недійсним даного договору на відсутність у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, судом до уваги не беруться та відхиляються, як помилкові, безпідставні та необґрунтовані. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З матеріалів справи вбачається, що всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договору № 48 від 24 лютого 2017 року про відступлення прав вимоги були дотримані, договір містить всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми його укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність його вимогам законодавства, на що позивач посилається у позовній заяві. Крім того, статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З огляду на наведене можна дійти висновку, що обов'язковою умовою для судового захисту будь-якого права, є наявність достовірних даних про те, що право особи порушено, не визнане, або оспорене іншими. З огляду на те, що відповідно до ст. 4 ЦПК України в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен установити чи дійсно було порушено право позивача. Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Отже, банк, як сторона договору та кредитор, має право відступити право вимоги за кредитним договором. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, зміна кредитора у зобов'язані здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. З аналізу положень ст.ст. 512, 514, 516 ЦК України вбачається, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки це не впливає на обсяг, характер і порядок виконання боржником своїх зобов'язань, не порушує інтересів боржника та не погіршує його становище. Оскільки відступлення права вимоги не змінює суті зобов'язання боржника за кредитним договором, а також обсягу його прав і обов'язків, то воно не потребує отримання згоди боржника на відступлення права вимоги за кредитним договором. Жодних доказів того, що обов'язковість згоди боржника на заміну кредитора була передбачена умовами Договору кредитної лінії № 954/КЛ/2008 від 27.03.2008 року, стороною позивача до суду не надано, а суд відповідно до ст. 13 ЦПК України розглядає справу виключно на підставі доказів, поданих учасниками справи, та не може у відповідності до ч. 7 ст. 81 ЦПК України збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених законом. При цьому, судом встановлено, що боржника за Договором кредитної лінії № 954/КЛ/2008 від 27.03.2008 року - [PERSON] Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» було повідомлено про відступлення листами вих. № 0103/2 та вих. № 0103/4 від 01 березня 2017 року (а.с. 25-26, 29-30), які були направлені на адресу боржника за допомогою засобів поштового зв'язку, що підтверджується квитанцією «Укрпошти» (а.с. 27) та описом вкладення у цінний лист (а.с. 28). Крім того, оскільки до нового кредитора перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в тому ж обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, то сам факт укладення між відповідачами договору № 48 від 24 лютого 2017 року про відступлення права вимоги, не порушує права боржника. Більш того, суд вважає за необхідне звернути увагу, що позивач взагалі не є боржником за кредитним договором, за яким відступлено право вимоги, а був лише учасником електронних торгів від 17 лютого 2017 року, в яких він не став переможцем, оскільки під час їх проведення запропонував меншу ціну за лот, у зв'язку з чим укладеним оспорюваним договором права боржника не порушуються. Отже, з викладеного вбачається, що на теперішній час факту порушення прав позивача судом не встановлено, а тому підстав для здійснення судового захисту та поновлення таких прав не має, оскільки не можливо поновити права, якщо їх не було кимось порушено. Суд вважає за необхідне звернути увагу, що суд не захищає права та інтереси, які можуть бути порушені у майбутньому, а захищає тільки ті права та інтереси, факт порушення яких вже відбувся. Однак, будь-яких доказів на підтвердження того, що уклавши оспорюваний договір, відповідачі якимось чином порушили права позивача, останнім суду надано не було. За таких обставин суд не вбачає підстав для визнання оспорюваного позивачем договору недійсними, оскільки на теперішній час не відбулося порушення прав та інтересів позивача, а суд здійснює захист лише тих прав та інтересів, які були порушені іншою особою. За таких обставин, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити за безпідставністю та недоведеністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено, то судові витрати [PERSON] по справі підлягають віднесенню на сторону позивача. На підставі ст.ст. 15, 16, 203, 215, 512, 514, 516, 526, 638 ЦК України, та

Outcome: dismissed