Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просив розірвати з 11.03.2019 року трудовий договір, укладений між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Вілія-Н» (далі - Товариство), у зв`язку зі звільненням за власним бажанням на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України, а також зобов`язати державного реєстратора з реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань управління організації надання адміністративних послуг виконавчого комітету Полонської міської ради об`єднаної територіальної громади (далі - державний реєстратор) внести зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) шляхом виключення відомостей про [PERSON]. як директора (керівника) ТОВ «Вілія-Н». Позов мотивовано тим, що позивач є директором Товариства та 07.02.2019 року на зареєстровану адресу відповідача юридичної особи, а також її власника [PERSON] направив поштовим відправленням заяву про звільнення з роботи разом із повідомленням про скликання зборів учасників Товариства на 11.03.2019 року. Проте, у вказаний час загальні збори не відбулися, а рекомендовані листи для нього повернуті без вручення за закінченням встановленого строку зберігання та питання про звільнення з роботи не вирішене, чим порушено його право щодо вільного вибору праці. 02.05.2019 року відповідач [PERSON] подав до суду клопотання, а 20.05.2019 року - відзив на позов, у яких позовні вимоги, заявлені [PERSON] , заперечив та просив проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження, витребувати у позивача докази щодо нарахування та виплати ним заробітної плати, сплати єдиного соціального внеску та ПДФО, подання ним звітності. Ухвалою судді від 20.05.2019 року у задоволенні вищезазначених клопотань [PERSON] відмовлено. В судові засідання позивач, відповідач державний реєстратор не з`явились, подали заяви про розгляд справи у їхню відсутність. Представник Товариства та відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибули. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що [PERSON] являється директором ТОВ «Вілія-Н», учасником (засновником) якого є [PERSON] , про що свідчать дані витягу із ЄДР. 07.02.2019 року позивач за місцем знаходження Товариства, а також за зареєстрованим місцем проживання засновника ТОВ «Вілія-Н» [PERSON] поштовим відправленням направив заяву, в якій просив звільнити його з роботи на підставі ч.1 ст.38 КЗпП, провести з ним повний розрахунок та виключити із ЄДР дані, що він є директором Товариства. Також [PERSON] разом із зазначеною заявою про звільнення було направлено цим же адресатам повідомлення про скликання зборів учасників ТОВ «Вілія-Н». Однак, 09.03 та 12.03.2019 року дані поштові відправлення були повернуті позивачу за закінченням встановленого строку зберігання (а.с.11-21). Відповідно до ч.2 ст.87 ЦК України установчим документом товариства є затверджений учасниками статут або засновницький договір між учасниками, якщо інше не встановлено законом. Товариство, створене однією особою, діє на підставі статуту, затвердженого цією особою. Статтею 88 названого Кодексу визначено вимоги до змісту установчих документів товариства, зокрема у його статуті вказуються органи управління, їх компетенція, порядок прийняття ними рішень. Згідно до статуту ТОВ «Вілія-Н», затвердженого протоколом загальних зборів учасників 01.02.2017 року, учасником Товариства є фізична особа [PERSON] (пункт 1.4). За положеннями пунктів 9.4, 9.5 зазначеного Статуту поточною діяльністю Товариства керує Директор Товариства (виконавчий орган), який призначається рішенням Зборів. Директор може бути усунений від виконання своїх обов`язків, за рішенням Загальних зборів, відповідно до вимог діючого законодавства з підстав передбачених у статуті, діючому законодавстві, укладеного з директором контракту. Підстави припинення трудового договору регулюються статтею 36 КЗпП України, пункт 4 частини 1 якої передбачає розірвання трудового договору з ініціативи працівника, а частиною 1 статті 38 цього ж Кодексу визначено порядок його розірвання, зокрема, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Отже, працівник, який бажає звільнитись з роботи за власним бажанням, зобов`язаний письмово повідомити про це власника або відповідний уповноважений орган. В той же час, із доказів, які надані позивачем, вбачається, що його заяву про звільнення з роботи засновник Товариства [PERSON] фактично не отримав, а тому [PERSON] не дотримався обов`язку щодо попередження власника про намір звільнитись за власним бажанням із посади директора Товариства, а відтак, суд не знаходить підстав вважати, що відповідачі допустили реальне порушення прав позивача.

Outcome: dismissed