Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

У березні 2020 року Запорізький державний медичний університет звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків, в якому зазначив, що 01.09.2011 року відповідача було зараховано студенткою першого курсу Запорізького державного медичного університету та було укладено Угоду від 01.09.2011 року про підготовку фахівця з вищою освітою. Згідно укладеної угоди відповідач [PERSON] проходила навчання за державним замовленням і прийняла на себе зобов`язання після закінчення вищого навчального закладу відпрацювати не менше 3 роки за місцем направлення, а у разі відмови їхати за призначенням, тобто відшкодувати вартість навчання. У 2017 році [PERSON] отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Педіатрія» здобувши кваліфікацію лікаря-педіатра та одночасно з отриманням диплому відповідач отримала направлення на роботу в державному секторі економіки, відповідно Списку працевлаштування персонально кожного випускника (рік закінчення 2017р), однак до місця працевлаштування -Комунальний заклад «Міська багатопрофільна дитяча лікарня №5» у якості лікаря не приступила. Необхідний термін роботи не відпрацювала, що одночасно свідчить про відмову приступити в подальшому до роботи за направленням та відпрацювати три роки молодим спеціалістом в державній медичній установі. Згідно розрахунку втрати державного бюджету з підготовки [PERSON] за державним замовленням, у зв`язку з її не відпрацюванням встановленого терміну в державному секторі, становить 135989 грн. 46 коп. і складаються з суми фактичних витрат на навчання 77198 грн., стипендії 58791,46 грн. Тому, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на їх користь збитки, (витрати державного бюджету), з її підготовки за державним замовленням у сумі 135989 грн. 46 коп., а також витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді від 10.03.2020 року, цивільна справа визнана судом малозначною (незначної складності) і розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Учасники справи заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. Представник позивача адвокат Кадуліна І.С. позовні вимоги підтримала у повному обсязі, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, вказавши, що не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідач, будучи належним чином повідомленою, в судові засідання, призначені на 06.04.2020, 27.04.2020 року не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, у визначений строк відзив на позовну заяву суду не надала, тому у відповідності до ст.ст. 279, 280, 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 01.09.2011 року [PERSON] було зараховано студенткою першого курсу Запорізького державного медичного університету що підтверджується витягом з наказу № 422-с від 10.08.2011 року . 01.09.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено Угоду №2011014 про підготовку фахівця з вищою освітою, відповідно до умов якої [PERSON] зобов`язалась проходити навчання за державним замовленням і прийняла на себе зобов`язання після закінчення вищого навчального закладу відпрацювати не менше 3 роки за місцем направлення, у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати вартість навчання. У 2017 році [PERSON] отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Педіатрія» здобувши кваліфікацію лікаря-педіатра, що підтверджується копією диплома спеціаліста [NUMBER] . Одночасно з отриманням диплому відповідач отримала направлення на роботу в державному секторі економіки, відповідно Списку працевлаштування персонально кожного випускника. [PERSON] до місця працевлаштування -Комунальний заклад «Міська багатопрофільна дитяча лікарня №5» у якості лікаря не приступила. Необхідний термін роботи не відпрацювала, з приводу проходження інтернатури та працевлаштування не зверталася, що одночасно свідчить про відмову приступити в подальшому до роботи за направленням та відпрацювати три роки молодим спеціалістом в державній медичній установі. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Згідно до вимог п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Частина 1 ст. 509 ЦК України наголошує, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Пункт 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України передбачає правові наслідки порушення зобов`язання, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 614 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про вищу освіту», громадяни України мають право безоплатно здобувати вищу освіту в державних і комунальних вищих навчальних закладах на конкурсній основі в межах стандартів вищої освіти, якщо певний освітньо-кваліфікаційний рівень громадянин здобуває вперше. Частиною 2 статті 52 Закону України «Про освіту» передбачено, що випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 56 Закону України «Про вищу освіту», випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. Указом Президента України «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» від 23.01.1996 року N 77/96 визначено: п. 2: особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов`язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки; у разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання; Згідно Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою КМУ від 22.08.1996 року № 992: п. 4: керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою згідно з Додатком № 1; п. 6: згідно з угодою випускник зобов`язаний глибоко оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою, та відпрацювати у замовника не менше трьох років, а вищий навчальний заклад забезпечити відповідні якість та рівень підготовки фахівця з вищою освітою; п. 8: випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років; п. 14: у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Відповідно до п. 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом МОЗ України від 25.12.1997 року, № 367, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.1998 року за № 246/2686, випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направлені на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням. У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Згідно розрахунку втрати державного бюджету з підготовки [PERSON] за державним замовленням, у зв`язку з її не відпрацюванням встановленого терміну в державному секторі, становить 135989 грн. 46 коп. і складаються з суми фактичних витрат на навчання 77198 грн., стипендії 58791,46 грн.. Таким чином, беручи до уваги, що [PERSON] відмовилися від виконання взятих на себе зобов`язань, що передбачає правові наслідки, та на час розгляду справи судом сума збитків у розмірі 135989 грн. 46 коп. відповідачем не відшкодована, суд вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі, стягнути з [PERSON] на користь позивача вказану вище суму відшкодування. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно з ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь Запорізького державного медичного університету судові витрати в розмірі 2102 грн. 00 коп., оскільки рішення ухвалено на користь позивача. На підставі ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд

Outcome: approved