Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

У березні 2019 року позивач звернувся з вказаним позов до відповідача, в якому просив позбавити її батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та стягувати з неї на утримання доньки аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1 053 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду від 18.03.2010 відповідач була засуджена та відбувала покарання в місцях позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України строком на 10 років (далі - Вирок), в результаті чого її малолітній доньці було надано статус дитини позбавленої батьківського піклування. Рішенням міської ради від 23.09.2009 [PERSON] передано під опіку [PERSON] та [PERSON] , які по теперішній час опікуються дівчинкою, вважають її рідною донькою, що виражається у їх ставленні до неї. Після дострокового звільнення 29.03.2018 з місця позбавлення волі відповідач до Органу опіки щодо повернення доньки [PERSON] жодного разу не звернулась, що свідчить про відсутність материнського потенціалу відносно дівчинки, піклування про її фізичний і духовний розвиток, інтересу до її внутрішнього світу, а також забезпеченні всім матеріально необхідним, умовами для отримання освіти, що оцінюється як свідоме ухилення від виховання дитини, нехтування нею своїми батьківськими обов`язками, крім того вона зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя. Сторони в судове засідання не прибули. Представник Органу опіки Адамович І.М. та ІІІ особа Дікан О.Є. в заявах до суду просили справу розглянути без їх участі, позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не прибула, про час і місце судового розгляду повідомлена вчасно та належним чином, відповідно до вимог розділу І глави 7 ЦПК України. Про причини неявки до суду не повідомила, заперечення проти позову не подала, у зв`язку з чим суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі без фіксації судового процесу звукозаписувальним технічним засобом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, крім інших, орган опіки та піклування (ст.165 СК України). Судом встановлено, що відповідачка є матір`ю неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження. Відомості про батька дитини записані зі слів матері відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Вироком від 18.03.2010 відповідачка була засуджена за вбивство людини та відбувала покарання в місцях позбавлення волі. Після дострокового звільнення з Чорноморської виправної колонії №74 29.03.2018 до Органу опіки для повернення доньки [PERSON] жодного разу не звернулась, не цікавилась її життям та розвитком, що свідчить про байдужість та відсутність материнського потенціалу відносно дівчинки та слід оцінювати, як свідоме ухилення від виховання дитини, нехтування своїми материнськими обов`язками відносно неї. Згідно характеристики виконавчого комітету Дубрівської сільської ради Баранівського району Житомирської області від 25.03.2019, відповідачка [PERSON] на даний час тимчасово проживає на території сільської ради в с. Дубрівка Баранівського району без реєстрації. За місцем свого проживання зарекомендувала себе з негативної сторони: не працює, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя. Рішенням міської ради від 23.09.2009 [PERSON] передано під опіку [PERSON] та [PERSON] , третьої особи по справі, які по теперішній час опікуються дівчинкою, вважають її рідною донькою, що виражається у їх ставленні до неї та після позбавлення батьківських прав відповідачки бажають [PERSON] удочерити. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] від 27.03.2019 та заяви самої дівчинки [PERSON] від 04.04.2019 начальнику Служби у справах дітей встановлено, що [PERSON] навчається у 5 класі в ЗОШ №281 м. Києва, умови її проживання належного рівня, вона проживає у великій квартирі, багато подорожує, має комфортне та різноманітне життя, відвідує гуртки малювання, танців, називає своїх опікунів мамою та татом, хоче жити разом з ними. Висновком Києво-Святошинської РДА Київської області Служби у справах дітей та сім`ї про стан утримання, навчання та виховання дитини, над якою встановлено опіку за 2018 рік та Висновку органу опіки та піклування Новоград-Волинської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо доньки [PERSON] від 13.03.2019, підтверджено факт належної опіки [PERSON] та [PERSON] відносно [PERSON] , які приділяють належну увагу її фізичному здоров`ю, моральному, психічному та духовному розвитку, а тому виходячи з інтересів дитини, визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно доньки - [PERSON] У Принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 наголошує, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню їх інтересів. Частиною 1 ст.164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Це, зокрема, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки [PERSON] , нехтує ними, не проявляє до дівчинки материнської турботи та любові, байдужа до неї, не цікавиться її життям, здоров`ям, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. В зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її доньки, підлягають задоволенню. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч.2 ст.166 СК України), який є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві (ст.180 СК України). Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно зі ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Способи виконання обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей визначені ст.181 СК України, за змістом якої, аліменти за рішенням суду присуджуються у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. Держава Україна, проголошуючи такий принцип сімейного права, як державна охорона кожної дитини, яка позбавлена належного батьківського піклування, реалізує його в одному із положень ст.182 СК України, яка встановлює мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік» встановлений розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від шести до вісімнадцяти років: з 01.01.2019 - 2 027 грн., з 01.07.2019 - 2 118 грн., з 01.12.2019 - 2 218 грн. Виходячи з позиції якнайкращого забезпечення інтересів дитини; враховуючи, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного її розвитку, вимоги закону щодо мінімального рекомендованого розміру аліментів, - суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог та стягує з відповідачки аліменти в розмірі, зазначеному в позові. Така сума аліментів буде реальною, надасть змогу забезпечити мінімальні життєві потреби дівчинки, відповідатиме, як її інтересам, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Отже, позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Відповідно до положень ст.191 СК України стягнення аліментів потрібно проводити з дня пред`явлення позову, тобто з 26 березня 2019 року. Рішення в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України він стягується з відповідачки в дохід держави в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved