Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS], посилаючись на те, що відповідач, її племінник, з дозволу позивача 04.04.2014 року зареєстрував своє місце проживання у вказаному будинку. В жовтні 2015 року відповідач змінив місце мешкання та з того часу в даному будинку не проживає, місце його знаходження не відоме, зв'язку з ним позивач не підтримує. Його речі в будинку відсутні. Витрат на утримання будинку відповідач не несе, за будинком не доглядає. [PERSON] перестав користуватися будинком добровільно. Перешкод у користуванні будинком позивач не чинила. На даний момент відповідач не є членом сім'ї позивача відповідно до ст. 3 СК України, самостійного права на житло з підстав, передбачених законом (найм, оренда, тощо) відповідно до ст. 810 ЦК України, ст.ст. 61, 64 ЖК України він не набув. На даний час позивач не може в повній мірі користуватись та розпоряджатись своїм майном, отримати субсидію від органів соціального захисту населення, тому єдиним способом захисту прав позивача є звернення до суду для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у вказаному будинку. Ухвалою суду від 26.11.2018 року по справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений у відповідності до ст.128 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи, дослідивши матеріали справи та вимоги ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку заочного розгляду. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Позивач є власником [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.08.2001 року, посвідченого завідуючою Першої Первомайської державної нотаріальної контори Ткаченко Н.В., за реєстровим № 2-2007 (а.с. 8). Вказаний житловий будинок в цілому був зареєстрований за позивачкою в Первомайському міжміському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності та записаний в реєстрову книгу № 1 сторінка 312 за реєстровим № 312, що підтверджується реєстровим написом МБТІ від 03.09.2001 року. Згідно копії домової книги відповідач зареєстрований у [ADDRESS] з 04.04.2014 року (а.с. 6-7). Довідкою про склад сім'ї та проживання № 1642, виданої 20.09.2018 року Кінецьпільською сільською радою Первомайського району Миколаївської області, підтверджується місце реєстрації відповідача у вказаному будинку та факт не проживання у ньому (а.с. 5). З жовтня 2015 року відповідач змінив місце мешкання та не проживає в даному будинку, місце його знаходження не відоме, зв'язку з ним позивач не підтримує. Його речі в будинку відсутні. Витрат на утримання будинку відповідач не несе, за будинком не доглядає. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК України, зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною 1 статті 405 ЦК України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки [PERSON] було зареєстровано у будинку за згодою власника, між позивачем та відповідачем відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим приміщенням у будинку, останній не є членом сім'ї власника, не проживає та не користуються зазначеним житловим приміщенням у будинку більше трьох років, суд вважає, що [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням у [ADDRESS].

Outcome: approved