Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

У вересні 2017 року до суду звернулась [PERSON] із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що 12.03.2014 року син [PERSON] подарував їй квартиру [ADDRESS]. 18 травня 2015 року після перевірки нотаріусом відсутності обтяжень нерухомого майна, уклала із [PERSON] попередній договір купівлі-продажу вказаної квартири. Відповідно до умов договору покупець передав продавцю 80 0000 грн. в рахунок належних за договором платежів на забезпечення виконання умов договору. Також умовами договору передбачено, що при порушенні зобов'язання [PERSON], яка отримала грошову суму, вона зобов'язується повернути її [PERSON] та додатково сплатити штраф у розмірі 80 000 грн. Прибувши 26.02.2016 року до нотаріуса для укладення основного договору купівлі-продажу, нотаріус повідомив про неможливість укладення договору у зв'язку з існуванням арешту на вищевказану квартиру, який накладений на підставі ухали Дніпровського районного суду м. Києва від 04.07.2015 року. Як з'ясувалось пізніше, арешт на квартиру [ADDRESS] за заявою [PERSON] при розгляді цивільної справи про поділ майна. Далі зазначає, що позивач повернула [PERSON] кошти у розмірі 80 000 грн. та на виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21.04.2016 року сплатила штраф у розмірі 80 000 грн. та судовий збір у розмірі 800 грн. Отже, на думку позивача, з причини неправомірних дій відповідача позивачу завдано збитків у розмірі 80 800 грн., які вона просить стягнути із [PERSON] У відзиві на позовну заяву відповідач вказала, що позовна заява та подані докази не підтверджують завдання позивачу діями відповідача збитків у розмірі 80800 грн., тому просила відмовити у задоволенні позовних вимог. У судових засіданнях при розгляді даної справи представник позивача [PERSON] доводи позову підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. У судове засідання, призначене на 16 травня 2018 року, не з'явився, направивши до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. У судове засідання, призначене на 16 травня 2018 року, не з'явилася, направивши до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 23 січня 2015 року [PERSON] звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з 01 січня 2004 року по 22 вересня 2012 року та поділ майна, набутого за час спільного проживання й ухвалою Дніпровського районного суду м Києва від 26 лютого 2015 року відкрито провадження у даній справі (справа № 755/2000/15-ц). 7 квітня 2015 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено частково та накладено арешт на квартиру [ADDRESS]. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна вбачається, що державна реєстрація обтяження у вигляді арешту на квартиру на підставі ухвали суду від 07.04.2015 року була здійснена 21.10.2015 року. 14 грудня 2016 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва у задоволенні заяви відповідача [PERSON] про скасування заходу забезпечення позову - відмовлено. 07 лютого 2017 року ухвалою Апеляційного суду міста Києва ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 14 грудня 2016 року скасовано, оскільки квартира [ADDRESS] не є предметом спору. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року заяву відповідача [PERSON] про скасування заходів забезпечення позову задоволено та скасовано заходи забезпечення позову у вигляді арешту на квартиру [ADDRESS], оскільки зазначена квартира не була предметом спору. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач [PERSON] посилається на те, що 18 травня 2015 року між нею та [PERSON] укладений попередній договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] з передачею завдатку в розмірі 80 000 грн. Зазначає, що 26.02.2016 року на виконання умов попереднього договору [PERSON] разом з покупцем [PERSON] маючи намір укласти основний договір у приміщенні приватного нотаріуса, виявили, що на дану квартиру накладено арешт. Також вказує, що позивач, змушена була 26.02.2016 р. повернути покупцю завдаток в розмірі 80 000 грн., а за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва з неї стягнуто штраф за невиконання умов попереднього договору. Так, до матеріалів справи надана копія попереднього договору з передачею авансу, укладеного 18 травня 2015 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левченко В.М., зареєстрований у реєстрі за № 2160, за умовами якого вони зобов'язуються в майбутньому, в строк до 18 червня 2015 року укласти договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS]. Відповідно до пунктів 1, 2.2, 2.5 попереднього договору [PERSON] зобов'язувалася в термін до 18 червня 2015 року підготувати за свій рахунок та в строк до укладення основного договору, документи, необхідні для нотаріального посвідчення та укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], отримавши грошову суму у розмірі 80 000 грн. в якості авансу. У п. 3 вищевказаного Договору передбачено, що у випадку, якщо [PERSON] ухиляється від виконання договору, він втрачає передану [PERSON] грошову суму, а при порушенні зобов'язання [PERSON], яка отримала грошову суму, вона зобов'язується повернути її [PERSON] та додатково сплатити штраф у розмірі 80 000 грн. На обґрунтування доводів позову надана постанова приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Левченко В.М., якою відмовлено [PERSON] та [PERSON] у посвідченні договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] у зв'язку із тим, що нотаріусом виявлено існування арешту цієї квартири, який зареєстрований 21.10.2015 року на підставі ухвали суду серії 755/2000/15-ц, виданої 07.04.2015 року Дніпровським районним судом м. Києва. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року позов [PERSON] до [PERSON] задоволено, розірвано попередній договір від 18.05.2015 року укладений між [PERSON] та [PERSON], стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] штраф за невиконання зобов'язань за попереднім договором від 08.05.2015 року у розмірі 80 000 грн. та судовий збір в сумі 800 грн. Зі змісту рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року вбачається, що у визначений сторонами строк договір купівлі-продажу квартири укладений не був. 18 червня 2015 року [PERSON] написала розписку, відповідно до якої вона зобов'язалася на протязі трьох місяців виконати умови укладеного попереднього договору, тобто, в строк до 18 вересня 2015 року. Також у рішенні суду зазначено, що «З матеріалів справи убачається, що відповідач 26 лютого 2016 року у зв'язку з невиконанням умов попереднього договору повернула позивачу кошти у розмірі 80 000 грн., про що складено акт про повернення завдатку, однак штраф відповідно до умов правочину сплачено не було.» Згідно із ч.1ст. 155 ЦПК України (в редакції чинній до 15.12.2017 року) у разі скасування заходів забезпечення позову, набрання законної сили рішенням про відмову у задоволенні позову чи ухвалою про закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду особа, щодо якої вжито заходи забезпечення позову, має право на відшкодування збитків, завданих забезпеченням позову. Відповідно до ч. 1 ст. 159 ЦПК України (в редакції з 15.12.2017 року) у випадку закриття провадження або залишення позовної заяви без розгляду з інших, ніж зазначені у частині першій статті 155 цього Кодексу підстав або у випадку ухвалення рішення суду (третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу) щодо повної або часткової відмови у задоволенні позову відповідач або інша особа, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися. За змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Отже, із встановлених обставин справи видно, що дійсно постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовлено [PERSON] та [PERSON] у посвідченні договору купівлі-продажу квартири у зв'язку із існуванням обтяження у вигляді арешту квартири. Проте, штраф у розмірі 80 000 грн. стягнуто рішенням Дарницького районного суду м. Києва із позивача на користь [PERSON] у зв'язку із невиконанням [PERSON] умов попереднього договору. При цьому, зі змісту рішення не вбачається, що причиною невиконання умов попереднього договору [PERSON] є існування арешту на нерухоме майно. Більше того, як зазначено у рішенні, що заперечуючи проти позовних вимог [PERSON] посилалась на добровільне повернення нею завдатку у розмірі 80 000 грн., а не будь-які інші обставини. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Таким чином, дослідивши матеріали справи та надавши об'єктивну оцінку зібраним доказам у справі, враховуючи те, що до суду не надано належних та допустимих доказів того, що збитки позивачу у розмірі 80 000 грн. заподіяні забезпеченням позову, суд приходить до висновку про недоведеність та безпідставність позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed