Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

у вересні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 26.11.2007 року між ним та Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі ВАТ КБ) було укладено договір «Автопакет» №19/АМБ/99/2007-840. Відповідно до умов договору банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченності, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 45652,00 долари США на строк до 26.11.2014 року із сплатою процентів за користування кредитом виходячи із 1,075% на місяць. Ціль кредиту - на придбання автотранспорту та витрати, пов»язані з державною реєстрацією автотранспортного засобу в МРЕВ при УДАІ УМВС України в м. Києві. В забезпечення виконання даного договору предметом застави є автомобіль марки «Мітсубіши», рік випуску 2007, реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON]. на підстиаві свідоцтва про реєстрацію [NUMBER]. В забезпечення виконання зобов»язань за договором «Автопакет» в якості поручителя залучено [PERSON] Позивач зазначає, що при укладенні договору «Автопакет» № 19/АМБ\\99/2007-840 26.11.2007 року відповідачем було допущено ряд поуршень, а саме: 1.позивача при укладанні договору не було проінформовано відповідачем про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов»язанніми споживача, що вплинуло на вибір споживача і як наслідок останнім станом на 08.09.2015 року вже переплачено 8814,57 доларів США - зайві витрати на обслуговування кредитної заборгованості. 2.Споживача не було проінформовано при укладенні договору про тип відсоткової ставки, що також вплинуло на переплату по кредиту за відсотки в розмірі 24677,11 доларів США. 3.Споживача не було проінформовано про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту. 4.Не було проінформовано про варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги. 5.Не було проінформовано про необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється. 6.Не було проінформовано про переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. 7.Не зазначено детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача. 8.Не проінфомовано про річну відсоткову ставку за кредитом 9.Договором «Автопакет» не передбачено граффік та порядок оплати кредитної заборгованості за споживчим кредитом 10.В п 2.2.1 договору не зазначено рахунок сплати відсотків або внесення готівкових коштів для сплати мінімальних платежів, відсутня істотна умова кредитного договору. 11.Відсутній пункт, що передбачає черговість та порядок розподілу коштів внаслідок сплати позивачем кредитної заборгованості. Таким чином, позивач вважає, що при укладенні договору «Автопакет» від 26.11.2007 року з боку відповідача порушено норми підпунктів в,г,д,є,з,і п.2 ч.2 ст.11; п.2 та п.5 ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» чим порушено права позивач як споживача фінансових послуг. Крім того всупереч вимогам законодавства банком не було відкрито банківського рахунку для зарахування на нього сум наданих кредитних ресурсів, що є введенням споживача в оману щодо надання кредитних ресурсів в іноземній валюті, а також відсутній графік погашення кредиту. На підставі викладеного позивач заявив позовну вимогу про визнання недійсним договору «Автопакет» №19/АМБ/99/2007-840 від 26.11.2007 року. В судове засідлання позивач не з»явився , про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. Третя особа в судове засідання не з»явилась, про день час та місце розгляду спраив повідомлена належним чином. Представник третьої особи в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала. Вважає договір «Автопакет» таким, що укладений з дотриманням вимог Закону України «Про захист прав споживачів», просила в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. 26.11.2007 року між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» укладено договір «Автопакет» №19/АМБ/99/2007-840. Відповідно до умов п.1.1, 1.2 договору банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченності, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 45652,00 долари США на строк до 26.11.2014 року із сплатою процентів за користування кредитом виходячи із 1,075% на місяць. Ціль кредиту - на придбання автотранспорту та витрати,пов»язані з державною реєстрацією автотранспортного засобу в МРЕВ при УДАІ УМВС України в м. Києві. В забезпечення виконання даного договору предметом застави є автомобіль марки «Мітсубіши», рік випуску 2007, реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON]. на підставі свідоцтва про реєстрацію [NUMBER]. В забезпечення виконання зобов»язань за договором «Автопакет» в якості поручителя залучено [PERSON] Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства. Ч.1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами 1-3, 5,6 ст.203 цього Кодексу. За вимогами ч.3 ст.1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого креджиту встановлені законом. Правовідносини між сторонами регулються Законом України «Про захист прав споживачів», яким визначено термін споживчого кредиту - кошти , що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживчаеві на придбання продукції. Частиною 2 ст. 11 Закону України «Про захист право споживачів» передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов»язаний повідомити у письмовій формі, зокрема, крім іншого про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов»язаннями споживача, тип відсоткової ставки, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання послуг ( перелік усіх витрат, пов»язаних з одержанням кредиту, обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати страхування, юридичне оформлення тощо); варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяг; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; переваши та недоліки пропонованих схем кредитування. Відповідно до ч.4 ст. 11 цього Закону у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються, зокрема, детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; річна відсоткова ставка за кредитом. Відповідно до ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної , достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого та компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи ( послуги). П.3.4 постанови Правління Національного банку України від 10.05.2007 року №168 «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» визначено, що банки зобов»язані в кредитному договорі зазначити про відкриття банківського рахунку, відкритого з метою зарахування на нього суми наданого кредиту або надання кредиту за рахунком (овердрафт), умови відкриття, ведення та закриття такого рахунку, тарифи та всі суми коштів, які споживач має сплатити за договором у зв»язку з отриманням кредитором банківського рахунку у зв»язку з отриманням кредиту, його обслуговуванням і погашенням. Згідно зазначеної вище постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року №168 у кредитному договорі повинен міститися графік платежів (згідно з термінами, вказаними у договорі - шомісяця, щокварталу і т.д.) в розрізі сум погашення основного боргу, сплати відсотків за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг. Судом встановлено, що при укладенні договору «Автопакет» від 26.11.2007 року кредитодавцем було допущено порушення ряд вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Так споживача не було проінформовано кредитодавцем про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними,в тому числі між зобов»язаннями споживача, що передбачено п.п.в п.2 ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому обрані вид та кредитування не були оптимальними для позивача, що вплинуло на вибір кредитування та продукту та викликало переплату по сумі кредиту в розмірі на 08.09.2015 року в сумі 8814,57 доларів США, що станом на 08.09.2015 року за курсом НБУ складає193391,66 грн. Споживача при укладенні спірного договору не було проінформовано про тип відсоткової ставки, що також вплинуло на його вібір і призвело до переплати. Орієнтована сукупна вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту також не були повідомлені відповідачем позивачу. При укладенні спірного договору позивача не було проінформовано про варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, не зазначено пор необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється, що передбачено п.п. є, з, п.2 ч.2 ст.11 Закону. Встановлено також, що споживача при укладенні договору не було проінформовано про переваги та недоліки пропонованих схем кредитування та не повідомлено детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача відповідно до п.п.і, п.2, ч.2, ст. 11 та п.2 ч.4 ст. 11 Закону. Неповідомлення споживача банком про річну відсоткову ставку за кредитом в порушення п.5 ч.4 ст. 11 Закону та відсутність графіка та порядку оплати кредитної заборгованості за споживчим кредитом, відсутність істотної умови кредитного договору - рахунку сплати відсотків або внесення готівкових коштів, невідкриття банком банківського рахунку для зарахування на нього сум наданих кредитних ресурсів поряд з іншими вищепереліченими порушеннями вимог Закону України «Про захист прав споживачів» призвели до порушення прав позивача як споживача фінансових послуг. Крім того, з розрахунку заборгованості, наданого банком загальна сума проплати по кредиту становить 54466,57доларів США, ризики підвищення курсу валют в договорі не передбачені і борг, що нарахований банком за придбаний автомобіль 2007 року випуску становить 822102,98 грн., що суд вважає несправедливим по відношенню до споживача враховуючи і ряд порушень банком. Крім того, встановити та перевірити факт отримання кредиту в доларах США та порядок його видачі фактично неможливо , оскільки банком актом №1 від 17.01.2013 року касові первинні документи по спірному договору знищені. З наданої банком копії, незавіренної належним чином, оскільки оригінал відсутній, вбачається, що відповідачем перераховано ТОВ «Ніко Україна» згідно кредитного договору №19/АМБ/99/2007-840 від 26.11.2007 року 230542,60 грн., таким чином банком не надано належних та допустимих доказів на підтвердження кредитування споживача в доларах США. При цьому відповідно до рахунку-фактури від 22.11.2007 року [PERSON] перераховано ТОВ «Ніко-Україна» за автомобіль марки «Паджеро Вагон» 55000,00 грн. Враховуючи вищевикладене та роз»яснення, надані в Рішенні від 10.11.2011 року №15-рп/2011 Конституційним Судом України, суд враховує, що споживачу об»єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки спірного договорів щодо їх придбання, який має стандартну форму і з врахуванням викладеного суд прийшов до висновку, що порушення норм законодавства, що регулує спірні правовідносини, банком призвели до того, що споживач опинився у нерівних умовах поряд з банком при укладенні договору, оскільки був позбавлений банком можливості отримати інформацію, що сприяла б його правильному вибору. На підставі викладеного вище, на засадах розумності та справедливості, суд вважає позовні вимоги законними та такими, що підлягають задоволенню, спірний договір підлягає визнанню недійсним з моменту його укладення відповідно до ст. 236 ЦК України, на підставі вимог ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України , оскільки в момент його вчинення не були додержані вимоги ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Outcome: approved