Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою №\~41 у будинку №\~13 по вулиці Грушевського у місті Бровари Київської області, та зняти їх з реєстрації місця проживання за цією адресою. В обґрунтування позову зазначав, що він є власником вказаної вище квартири, у якій зареєстровані відповідачі дві його дочки [PERSON] та [PERSON], які у цій квартирі уже тривалий час не проживають. Після розірвання ним у 1994 році шлюбу із їхньою матірю [PERSON], місцезнаходження відповідачів йому невідоме. Вважає, що оскільки дві його повнолітні дочки [PERSON] та [PERSON] без поважних не проживають у квартирі більше одного року, вони відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України втратили право користування цим житлом. Реєстрація місця проживання відповідачів у квартирі порушує його права як власника. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, у просив розглянути справу за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] повторно у судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином за зареєстрованим місцем їхнього проживання та згідно із вимогами ч. 9 ст. 74 ЦПК України через оголошення у пресі, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи за їхньої відсутності до суду не надходили. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ч. ч. 1, 2 ст. 224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 17 березня 1995 року позивач [PERSON]І є власником трикімнатної квартири [ADDRESS]. Із довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 11 лютого 2017 року, виданої Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконкому Броварської міської ради Київської області, видно, що у зазначеній квартирі, крім позивача, зареєстровані [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], відповідачі у справі. Із акта обстеження житлових умов від 20 лютого 2017 року, складеного депутатом Броварської міської ради Київської області [PERSON], вбачається, що [PERSON] та [PERSON] у належній позивачу [PERSON] квартири [ADDRESS] не проживають протягом останніх пяти років. У ст. 150 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ч. 1 ст. 316, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом положень ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У ч. 1 ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідачі більше одного року без поважних причин не проживають у належній позивачу на праві приватної власності квартирі, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved