Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом до відповідача, в якому з урахуванням уточнень просила: - визнати недійсним договір дарування садового будинку за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою Т.В., від 28.1 1.2011р., серія ВРМ № 753852; - визнати недійсним договір дарування квартири за адресою: [ADDRESS]. посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою Т.В., від 18.11.2011р. серія ВРіМ № 753841; - скасувати реєстрацію права власності на садовий будинок за адресою [ADDRESS], що внесена в реєстр КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» за реєстраційним номером 11798451 від 14.02.2011 p., проведену на підставі спірного договору дарування житлового будинку., та реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS]. що внесена в реєстр КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» за реєстраційним номером 35048449 від 03.12.2011р. В обґрунтування позову зазначила, що в жовтні 2011 року її син, [PERSON], запропонував їй угоду, згідно з якою він зобов'язується забезпечувати її доглядом, харчуванням, утриманням квартири та заміського садового будинку разом із присадибними ділянкам аж до самої смерті, взамін на що позивач передала зазначене нерухоме майно разом із прилеглою земельною ділянкою. В листопаді 2011 року між нею та сином були укладені договори дарування, тексти яких вона не читала, вважаючи, що в них передбачені всі права і обов'язки, про які ми домовлялися. Перші кілька місяців після укладення договорів, відповідач сумлінно виконував свої зобов'язання, але згодом припинив забезпечувати позивача харчуванням і доглядом, поїхав по робочим питанням до Німеччини. У зв'язку із чим, позивач знов залишилася проживати одна і була вимушена звернутися за допомогою до свого родича - [PERSON], який погодився доглядати за нею при умові, що вона укладе з ним договір довічного утримання. Її це влаштувало і вона почала збирати необхідні документи для укладення договору. Під час отримання в бюро технічної інвентаризації документів на квартиру позивач дізналася, що фактично між нею та відповідачем було укладено договори дарування, чого вона не бажала. Позивач вказує, що оспорювані нею договори укладені внаслідок помилки щодо природи правочину, тому дані договори повинні бути визнані недійсними. Наявність вказаної помилки підтверджується тим, що спірне нерухоме майно фактично не передавалося відповідачу, а також тим, що з моменту підписання договорів по сьогоднішній день позивач продовжує користуватись цим нерухомим майном. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав. До суду також надійшла заява відповідача про визнання позову. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона являється сусідкою [PERSON] та проживає з нею на одній на одному поверсі та остання нікуди не виїжджала. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідка, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 18.11.2011 р. між сторонами було укладено договір дарування квартири за адресою: [ADDRESS]., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою Т.В., серія ВРМ № 753841. 28.11.2011 р. між сторонами було укладено договір дарування садового будинку за адресою: [ADDRESS]. посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою Т.В., серія ВРМ № 753852. В силу вимог ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 1 ст. 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Як зазначається позивачем та не заперечується стороною відповідача укладаючи вказані договори сторони мали на меті укладення договорів довічного утримання, які не виконуються відповідачем. Обставина щодо помилкового сприйняття дійсної природи договірних правовідносин також підтверджується тим, що позивач продовжує проживати у квартирі, яка є предметом дарування. Враховуючи викладене суд приходить до висновку про те, що під час укладення спірних договорів у позивача було відсутнє волевиявлення щодо відчуження належного їй нерухомого майна шляхом дарування, факт продовження її проживання у квартирі свідчить про те, що правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а тому такі договори мають бути визнанні недійсними. Також підлягають задоволенню позовні вимоги про скасування реєстрації права власності на вказане нерухоме майно, як наслідок визнання недійсними договорів дарування, в порядку реституції.

Outcome: approved