Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Донецькобленерго» (далі за текстом ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго») звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить стягнути з них в солідарному порядку на його користь заборгованість з електроенергії, не облікованої внаслідок порушення правил користування електричною енергією у розмірі 3884,40 гривень та судові витрати в розмірі 243,60 гривень. В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідачі є співвласниками квартири [ADDRESS] та споживачами послуг ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго». 09 грудня 2014 року працівниками Селидівського РВЕ ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» було проведено перевірку виконання вимог Закону України «Про електроенергетику», Правил користування електричною енергією для населення (далі за змістом Правила) та виявлено факт порушення відповідачами зазначених Правил, а саме встановлено самовільне підключення електричної проводки до електричної мережі, яка не є власністю енергопостачальника, у зв'язку з чим було складено акт про порушення Правил користування електричною енергією для населення від 09 грудня 2014 року №202187. Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 10 грудня 2015 року позовні вимоги ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» задоволено: стягнуто в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] на користь Селидівського РВЕ Кіровських ЕМ ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» заборгованість у сумі 3884,40 гривень та в солідарному порядку стягнуто з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 243,60 гривень. В апеляційній скарзі відповідач [PERSON] просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» відмовити. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що на час звернення позивача до суду із зазначеним позовом вона вже не була співвласником квартири, в якій 09 грудня 2014 року працівниками ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» було виявлено порушення Правил. В судове засідання апеляційного суду відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з'явились, були повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник позивача ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» Чмірьова Л.С., яка діє на підставі довіреності, просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача Чмірьову Л.С., дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, апеляційний суд приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Зазначеним вище нормам рішення суду першої інстанції у повній мірі не відповідає за наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що станом на 09 грудня 2014 року відповідачам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності по ? частки належала квартира [ADDRESS] та є споживачами ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго». Також, судом першої інстанції встановлено, що 09 грудня 2014 року працівниками Селидівського РВЕ ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» було проведено перевірку виконання відповідачами вимог Закону України «Про електроенергетику», Правил користування електричною енергією для населення (далі за змістом Правила) та виявлено факт порушення відповідачами зазначених Правил, а саме встановлено самовільне підключення електричної проводки до електричної мережі, яка не є власністю енергопостачальника, у зв'язку з чим було складено акт про порушення Правил користування електричною енергією для населення від 09 грудня 2014 року №202187. Крім цього, судом першої інстанції встановлено, що 05 червня 2015 року [PERSON] подарувала належну їй на праві власності ? частину квартири [ADDRESS] [PERSON]. Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» суд першої інстанції виходив з того, що встановив порушення відповідачами Правил, та у зв'язку з тим, що на час виявлення порушення були співвласниками квартири, в якій було виявлено дане порушення, вважав можливим стягнути з них на користь позивача заборгованість у зв'язку з не облікованим споживанням електричної енергії та судові витрати в солідарному порядку. Суд першої інстанції правильно визначив, що спірні правовідносини регулюються ст.ст. 355, 360,714 ЦК України, ст. ст. 24-27 Закону України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 та Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04 травня 2006 року за № 562. Встановлені судом першої інстанції обставини відповідають наявним в матеріалах справи письмовим доказам, але судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права за наступних підстав. Наявною в матеріалах справи копією договору купівлі-продажу від 23 квітня 1999 року підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] належить по ? частині квартири [ADDRESS] Донецької області. (а.с.32) Відповідно ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Статтею 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. З аналізу зазначених норм випливає, що [PERSON] та [PERSON] як співвласники не несуть солідарну відповідальність, а несуть її відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності. У зв'язку з чим, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню, а стягненню підлягає по ? частині від суми заборгованості з кожного. Щодо розподілу судових витрат між сторонами, статтею 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до абз. 5, 6 п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 № 10, при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Отже, виходячи з фактичних обставин справи, висновки суду щодо стягнення з відповідачів на користь позивача судового збору є вірними, але визначений порядок не відповідає зазначеним вище вимогам закону, у зв'язку з чим, рішення в частині стягнення судового збору також підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення.

Outcome: partial