Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що 27 грудня 2013 року між ним та відповідачем укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс № АС/9409877, за умовами якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «КІА», реєстраційний номер [NUMBER]. 28 грудня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «КІА» під керуванням відповідача та автомобіля «ВАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2014 року відповідача визнано винним у вчиненні даної ДТП. Відповідно до умов договору страхування позивач за заявою [PERSON] здійснив виплату страхового відшкодування в сумі 7499,46 грн, а також сплатив 350 грн за експертні послуги з визначення розміру збитку. Посилаючись на те, що відповідач письмово не повідомив про страховий випадок у передбачений ст. 33 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-ІV) строк, позивач просить стягнути на його користь з відповідача в порядку регресу на підставі статей 33, 38 Закону № 1961-ІV виплачене страхове відшкодування в сумі 7499,46 грн, 350 грн за експертні послуги та судові витрати в сумі 243,60 грн. У судове засідання представник позивач не зявився, повідомивши письмово про підтримання позовних вимог, розгляд справи в його відсутності та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення в пресі, причин неявки не повідомив, тому суд вважає за можливе за згодою позивача ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, 27 грудня 2013 року між позивачем та відповідачем укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс № АС/9409877, за умовами якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «КІА», реєстраційний номер [NUMBER]. 28 грудня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «КІА» під керуванням відповідача та автомобіля «ВАЗ-217130», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2014 року відповідача визнано винним у вчиненні даної ДТП. За заявою [PERSON] та відповідно до умов договору страхування позивач виплатив страхове відшкодування в сумі 7499,46 грн, а також сплатив 350 грн за експертні послуги з визначення розміру збитку. Наведені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. Статтею 38 Закону № 1961-ІV встановлено випадки, коли страховик має право подати регресний позов. Зокрема, пп. «г» п.38.1.1 ст. 38 цього Закону передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. У п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розяснено, що у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. З огляду на наведене та враховуючи, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження обставин щодо письмового повідомлення страховика про настання ДТП, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Задовольняючи позов, суд враховує правову позицію висловлену Верховним Судом України у Постанові від 12 лютого 2014 року по справі № 6-1цс14, яка є обовязковою в силу положень ч.2 ст. 214, ч.1 ст. 360-7 ЦПК України, відповідно до якої неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону № 1961-ІV, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування, не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону № 1961-ІV право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved