Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-29 00:00:00

У березні 2020 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , Служба у справах дітей Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області про виселення з квартири [ADDRESS] . Обгрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що 14 квітня 2008 між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у сумі 68 000,00 доларів США з зобов`язанням повернути його та сплатити відсотки за користування ним. На забезпечення належного виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором, 14 квітня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого останній передав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] . В порушення умов договору іпотеки, [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконував, в результаті чого позивач прийняв рішення звернути стягнення на заставне майно, в рахунок погашення боргу. На підставі виконавчого напису від 02.10.2018, було звернуто стягнення на трикімнатну квартиру [ADDRESS] , в рахунок заборгованості що виникла внаслідок невиконання боржником умов кредитного договору. Після отримання виконавчого напису стало відомо, що в квартирі, яка є предметом іпотеки, зареєстровані відповідачі, включаючи неповнолітнього [PERSON] , який зареєстрований у зазначеному житлі після укладення договору іпотеки. Подальша реєстрація відповідачів в квартирі, яка є предметом іпотеки, унеможливлює її реалізацію, внаслідок чого порушуються законні права та інтереси позивача. Ухвалою суду від 19.03.2020 відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження (т.1 а.с.40-41). Листом (висновком) Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області від 08.07.2020 повідомили що недоцільно примусове виселення з квартири [ADDRESS] неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , оскільки зменшить та обмежить права та інтереси неповнолітнього (т.1 а.с.126). Ухвалою суду від 03.09.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (т.1 а.с.136-137). Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 грудня 2020 року головуючим по справі визначено суддю Ковалика Ю.А. Ухвалою суду від 04.01.2021 прийнято позовну заяву та призначено підготовче засідання у вказаній справі. Відповідачі не скористалися своїм правом подати відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 18.03.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] - адвокат Савонік Н.І., подала письмові пояснення в яких просила поновити строк на подання пояснень та відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень зазначила, що в матеріалах справи міститься висновок Здолбунівської районної державної адміністрації від 08.07.2020 про недоцільність виселення неповнолітнього [PERSON] . Вказане нерухоме майно було придбане [PERSON] задовго до моменту укладення кредитного договору. Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного житлового приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Сторони в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі на неодноразові виклики в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчать поштові повідомлення та оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причини неявки суд не повідомили та не подали відзив. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , Служби у справах дітей Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області в судове засідання не з`явилися, подали клопотання про розгляд справи без їхньої участі. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін та враховуючи те, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, відповідно до ч.1\~ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що 14 квітня 2008 між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у сумі 68 000,00 доларів США з зобов`язанням повернути його та сплатити відсотки за користування ним. Кредит надавався на споживчі потреби (п.1.2 кредитного договору). На забезпечення належного виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором, 14 квітня 2008 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого останній передав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] . На підставі виконавчого напису нотаріуса від 02.10.2018, було звернуто стягнення на трикімнатну квартиру [ADDRESS] , в рахунок заборгованості що виникла внаслідок невиконання боржником умов кредитного договору. У вказаній квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . 11.02.2020 АТ «Альфа-Банк» на адресу відповідачів направило листа з проханням в тридцятиденний строк з дня отримання вимоги добровільно звільнити квартиру [ADDRESS] . Однак отримавши вказаний лист, відповідачі спірну квартиру не звільнили, що стало підставою для звернення банку до суду з указаним позовом. Стаття 47 Конституції України\~гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою\~статті 40 Закону України «Про іпотеку»\~передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Згідно з частиною четвертою статті\~9, частинами першою, четвертою статті\~156 ЖК Української РСР\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є\~стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. Частина третя\~статті 109 ЖК Української РСР\~регулює порядок виселення громадян. Відповідно до частини другої\~статті 109 ЖК Української РСР\~громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду. Таким чином, частина друга\~статті 109 ЖК Української РСР\~встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої\~статті 39 Закону України «Про іпотеку»\~підлягають застосуванню як положення\~статті 40 цього Закону, так і норма\~статті 109 ЖК Української РСР. Тлумачення частини другої\~статті 109 ЖК Української РСР\~з урахуванням змісту статті\~379, глави\~26 ЦК України\~свідчить, що виселення без надання іншого житлового приміщення відбувається у тому разі, якщо саме це житлове приміщення було придбане за кредитні кошти. У разі якщо за кредитні кошти було набуто інший об`єкт цивільних прав (частку в праві спільної часткової власності), а не житлове приміщення, що передано в іпотеку, то виселення без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення не допускається. Отже, особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення) - предмета іпотеки у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Відсутність постійного житлового приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18) та Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від\~\~10\~\~жовтня 2019\~\~року у справі № 295/4514/16-ц (провадження № 61-29115сво18). Установлено, що квартира [ADDRESS] , яке є предметом іпотеки за договором іпотеки\~\~від 14 квітня 2008 року,\~\~на праві власності належить іпотекодавцю [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 23.03.2007. Тобто, придбана не за рахунок кредитних коштів. Виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки допускається, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене і іпотекою відповідного жилого приміщення. Однак у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази придбання іпотечного майна саме за кредитні кошти. Дослідивши всі наявні у справі докази у їх сукупності та надавши їм оцінку, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про виселення відповідача з квартири, переданої в іпотеку, без надання іншого житлового приміщення, оскільки позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог до позовної заяви не було надано жодних належних та допустимих доказів щодо придбання іпотечного майна саме за кредитні кошти.

Outcome: dismissed