Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

У березні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що квартира [ADDRESS], яка складається з житлової кімнати площею 18,0 кв.м., житлової кімнати площею 11,4 кв.м., житлової кімнати площею 11,3 кв., кухні площею 8,8 кв.м., ванної кімнати 2,9 кв.м., вбиральні площею 1,3 кв.м., коридору площею 6,8 кв.м., коридору площею 3,9 кв.м., лоджії площею 1,5 кв.м., загальною площею 65,9 кв.м., в тому числі житловою 40,7 кв.м., належить на праві спільної сумісної власності їй, колишньому чоловікові [PERSON] та донькам [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 27.05.1999 року Колійною машинною станцією №124 Львівської залізниці. Також вказувала на те, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 27.04.1984 року по 15 січня 2014 року, однак рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03.12.2013 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу вони мають двох доньок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які на даний час повнолітні та також є співвласниками спірної квартири. Разом з тим, у звязку із тим, що вона має намір розпорядитись своєю власністю шляхом укладення договору дарування, виникла необхідність у визначенні розміру належної їй на праві спільної сумісної власності частки у квартирі, однак відповідачі в добровільному порядку відмовляються укласти та нотаріально засвідчити угоду про виділ часток в належній їм квартирі, ухиляються від явки до нотаріуса, тому вона змушена звернутись з позовом до суду. Крім того вказувала, що вона, як співвласник має право на визначення розміру ідеальної частки у нерухомому майні, що перебуває у спільній сумісній власності, оскільки в іншому випадку вона буде позбавлена можливості вчиняти щодо свого майна дії, надані законом власнику з метою здійснення права власності відповідно до ст. 319 ЦК України. Визначення розміру часток співвласників в праві спільної сумісної власності на нерухоме майно (квартиру) не завдає шкоди правам, інтересам, свободам та гідності громадянам, в тому числі відповідачам, чи інтересам суспільства. Посилаючись на вказане, просила визначити, що частки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], яка складається з житлової кімнати площею 18,0 кв.м., житлової кімнати площею 11.4 кв.м., житлової кімнати площею 11,3 кв.м., кухні площею 8,8 кв.м., ванної кімнати 2,9 кв.м., вбиральні площею 1,3 кв.м., коридору площею 6,8 кв.м., коридору площею 3,9 кв.м., лоджії площею 1,5 кв.м., загальною площею 65,9 кв.м., в тому числі житловою 40,7 кв.м., є рівними і складають по ? ідеальної частки квартири, а також право спільної сумісної власності припинити. У судове засідання позивач та його представник не зявились. При цьому, представником позивача на адресу суду подано заяву, в якій вона просила розгляд справи провести у її відсутності, а також відсутності її довірительки на підставі ст. 158 ЦПК України. Крім того, вказала на те, що поданий позов підстримує в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], будучи належним чином повідомлені за місцем їх реєстрації, в судове засідання не зявилися. При цьому, кожен із відповідачів подали заяви, в яких вказали на те, що проти заявленого позову не заперечують та просять розгляд справи провести у їх відсутності. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Так, за змістом ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як убачається з матеріалів справи, з 27.04.1984 року по 15 січня 2014 року позивачка [PERSON] з відповідачем [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 03.12.2013 року між ними розірвано. Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які на даний час повнолітні. Крім того, як убачається з матеріалів справи, у період спільного проживання сторін, вони та їх діти отримали у власність квартиру [ADDRESS], яка складається з житлової кімнати площею 18,0 кв.м., житлової кімнати площею 11,4 кв.м., житлової кімнати площею 11,3 кв., кухні площею 8,8 кв.м., ванної кімнати 2,9 кв.м., вбиральні площею 1,3 кв.м., коридору площею 6,8 кв.м., коридору площею 3,9 кв.м., лоджії площею 1,5 кв.м., загальною площею 65,9 кв.м., в тому числі житловою 40,7 кв.м.. Дана квартира належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданого 27.05.1999 року Колійною машинною станцією №124 Львівської залізниці (а.с. 5). При цьому, належні сторонам частки у праві власності на спірну квартиру не визначені. Зокрема, звертаючись до суду із вказаним позовом, позивачка вказувала на те, що оскільки частки кожного із співвласників у спільній сумісній власності на квартиру не визначено, що призводить до порушення її права власності й відповідно позбавляє її можливості у визначеному законом порядку розпорядитись своєю власністю, з метою захисту своїх прав, просила суд визначити розмір часток кожного із співвласників в праві спільної сумісної власності на спірну квартиру та право спільної сумісної власності припинити. При цьому, як убачається зі змісту поданих відповідачами письмових заяв, вони не заперечують проти заявленого позову щодо визначення часток кожного із співвласників у спірній квартирі й відповідно не заперечують щодо того, що їм та позивачці на праві спільної сумісної власності належала спірна квартира та їх частки у спільному майні були рівними. Так, статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту порушених прав визначені у ст.16 ЦПК України. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Крім того, згідно положень ч. 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, частиною 1 ст. 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Разом з тим, відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Зокрема, відповідно до ч. 1, 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Таким чином, положеннями ст. 370 ЦК України врегульовано як питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, так і те, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду. Крім того, згідно із положеннями ст. 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Також\~\~слід\~\~зазначити, що згідно із ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Порядок та підстави визначення часток у\~\~праві\~\~спільної часткової власності\~\~ визначено\~\~у ст. 357 ЦК України. Зокрема, зі змісту ст. 357 ЦК України\~\~вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки\~\~співвласника\~\~ у спільному\~\~ сумісному\~\~ майні. Таким чином, враховуючи вищевказані вимоги закону, а також те, що між сторонами відсутній договір щодо визначення розміру часток у спільному майні, суд виходячи із принципу рівності часток кожного із співвласників спільного сумісного майна, вважає, що частка кожного із сторін у спільному майні складає по 1/4 частці у квартирі [ADDRESS]. При цьому, відповідачами в розумінні положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів на спростування вказаного. За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню й відповідно право спільної сумісної власності на спірну квартиру підлягає припиненню із визначенням часток кожного із співвласників у праві власності на спірну квартиру [ADDRESS], яка складається з житлової кімнати площею 18,0 кв.м., житлової кімнати площею 11,4 кв.м., житлової кімнати площею 11,3 кв., кухні площею 8,8 кв.м., ванної кімнати 2,9 кв.м., вбиральні площею 1,3 кв.м., коридору площею 6,8 кв.м., коридору площею 3,9 кв.м., лоджії площею 1,5 кв.м., загальною площею 65,9 кв.м., в тому числі житловою 40,7 кв.м. відповідно в розмірах по ? частці за кожним.

Outcome: approved