Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

У березні 2016 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Експобанк», третя особа без самостійних вимог [PERSON] про визнання поруки припиненою. Позивач зазначила, що 18.01.2008 року між банком ПАТ КБ «ЕКСПОЬАНК» та її колишнім чоловіком [PERSON], було укладено споживчий кредитний договір на придбання автомобіля, за яким банк надав [PERSON] кредит в сумі 28 450 доларів США, ставка за користування кредитом - 12 % річних від суми кредиту, термін повернення 16.01.2015 року Тоді ж між позивачкою [PERSON], та відповідачем було укладено договір поруки на забезпечення виконання договор кредиту від 18.01.2008 року.. 15 січня 2009 року та 04 лютого 2009 року між банком та [PERSON] було укладено додаткові угоди № 01, № 02 до договору кредиту і забезпечення від 18.01.2008 року № 19, за умовами якої стороні дійшли згоди щодо зміни графіку повернення кредиту. Угодою до Договору кредиту № 03 від 21.09.2009 року у зв'язку із реструктуризацією заборгованості та зміною валюти договору кредиту Банк надав кредит позичальнику в сумі 139.005,50 грн. з процентною ставкою за користування кредитом - 14,4% річних від суми кредиту. Згідно умов договору та зазначеної угоди позичальник повертає кредит у строк до 20.09.2019 року. Оскільки за даною угодою проведено реструктуризацію заборгованості та внесено зміни до окремих пунктів кредитного договору, зокрема змінено валюту кредиту з долара США на гривню, збільшено розмір відсоткової ставки з 12% до 14,4%річних, а також збільшено кінцевий термін повернення кредиту до 20.09.2019 року. Крім того збільшено строк позовної давності по стягненню неустойки тривалістю до трьох років. В зв'язку з чим просила суд визнати поруку за Договором поруки від 18.01.2008 року укладеним між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ЕКСПОБАНК», код ЄДРПОУ 09322299) [PERSON] та [PERSON] припиненою. Відповідач у письмових запереченнях, посилався на те, що договори сторін є укладеними за волевиявленням сторін, а можливість зміни Банком процентної ставки за кредитним договором в односторонньому порядку передбачена п 1.1 договору поруки, згідно із якою Поручитель поручився перед Кредитором за виконання Позичальником Договору кредиту, тобто йдеться про виконання як умов договору кредиту, так і усіх угод, що будуть у майбутньому укладені до нього. Таким чином, умовами договору поруки передбачена можливість зміни основного зобов'язання укладенням у майбутньому додаткових угод до договору кредиту, а отже, поручитель дав згоду на майбутні зміни основного зобов'язання. Крім того, в п 4.3 договору поруки сторони домовились про те, що порука Поручителя не припиняється у разі зміни Договору кредиту, у тому числі, у разі зміни розміру кредиту. В судовому засіданні представник позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Представник відповідача підтримав письмові заперечення та доповнення до них просив суд відмовити в позовних вимогах повністю, оскільки сторони в договорі поруки обумовили всі умови договору, в тому числі, право Відповідача вносити будь-які зміни до основного зобов'язання без згоди Позивача, як Поручителя. Суд, заслухавши пояснення представників сторін позивача, дослідивши матеріали цивільної справи № 761/8101/16-ц вважає,що позовні вимоги підлягають задоволенню. Звертаючись до суду з позовом про припинення договору поруки, позивач посилалась на те, що через рік після укладення договорів кредиту та поруки були укладені 15 січня 2009 року та 04 лютого 2009 року між банком га [PERSON] було укладено додаткові угоди №01, №02 до договору кредиту і забезпечення від 18.01.2008 року №19, за умовами якої стороні дійшли згоди щодо зміни графіку повернення кредиту. Угодою до Договору кредиту № 03 від 21.09.2009 року у зв'язку із реструктуризацією заборгованості та зміною валюти зобов'язання Позичальника Банк надав кредит позичальнику в сумі 139 005. 50 грн. з процентною ставкою за користування кредитом - 14. 4 % річних від суми кредиту. Згідно умов договору та угоди позичальник повертає кредит у строк до 20.09.2019 року. На підтвердження порушення її цивільних прав, позивач вказала на збільшення обсягу відповідальності її, як поручителя прийняттям зазначених угод, оскільки даною угодою проведено реструктуризацію заборгованості та внесено зміни до окремих пунктів кредитного договору, зокрема змінено валюту кредиту з долара США па гривню, збільшено розмір відсоткової ставки з 12% до 14,4%річних, а також збільшено кінцевий термін повернення кредиту до 20.09.2019 року. Крім того збільшено строк позовної давності по стягненню неустойки тривалістю до трьох років. Тому вважає, що зміни зобов'язання без згоди поручителя призвели до збільшується обсяг її відповідальності. є підставою для припинення договору поруки. Як встановлено судом та не оспорюється сторонами 18.01.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Експобанк» (на час укладення оспореного договору поруки у подальшому змінено на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк») та [PERSON] укладено договір кредиту із забезпеченням за №19А, за яким банк надав [PERSON], як позичальнику, 28.450 доларів США із сплатою за користування кредитом 12% від суми кредиту, строк повернення не пізніше 16 січня 2015 року.. Кредит надано для купівлі автомобіля через автосалон. Як зазначено у п.2 «Забезпечення зобов'язань» позичальник передає Банку у заставу автомобіль Шевроле, випуску 2008 року.(ас.9) Згідно із договором поруки від 18 січня 2008 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Експобанк» та [PERSON], як поручителем, [PERSON], позичальником, зазначено у п.1 договору, що поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником договору кредиту та забезпечення від 18.01.2008 року, (пп.1.1), відповідає перед кредитором як солідарний боржник у повному обсязі як і позичальник за повернення кредиту у сумі 28.450 доларів США у строк встановлений договором із сплатою за користування кредитом процентів у розмірі визначеному договором кредиту. від суми кредиту, строк повернення не пізніше 16 січня 2015 року.. У пп.4.5.1; 4.5.2 договору поруки поручитель підтвердив, що договір не вступає у суперечність з усіма попередніми угодами та вона ознайомилась з умовами договору кредиту. Згідно із ст.. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. (ч.1) Положеннями частини першої ст.559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Як встановлено судом, після укладеного договору кредиту від 18.01.2008 року за №19/А та договору поруки з позивачем, між банком та позичальником були укладені до Договору кредиту №19/А угоди за №\\№ 01 та 02 відповідно 15 січня 2009 року та від 04 лютого 2009 року. А також укладена Угода № 03 від 21.09.2009 року, якою були викладені у новій редакції ряд пунктів договору № 19А стосовно реструктуризації заборгованості та зміни валюти зобов'язання Позичальника Банк надав кредит позичальнику в сумі 139 005. 50 грн. з процентною ставкою за користування кредитом - 14. 4 % річних від суми кредиту. Згідно умов договору та угоди позичальник повертає кредит у строк до 20.09.2019 року. Як слідує із змісту ст. 559 ЦК України порука припиняється також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсягу його відповідальності. Представник відповідача заперечуючи проти доводів позивача посилався на те, що такі твердження Позивача є незаконними та не обґрунтованими, оскільки Відповідач за Договором поруки від 16.01.2008 надав згоду на майбутнє без згоди поручителя вносити зміни до Договору кредиту і забезпечення №19А від 18.01.2008 у тому числі збільшувати розмір кредиту. Однак за змістом договору таких зобов'язань позивач не надавала. Викладені у визначенні термінів, вживаних у договорі пояснено термін «договір кредиту, який розширивши поняття договору включив прийняті після укладення договору угоди, а також усі укладені та будуть у майбутньому укладені до зазначеного договору. Між тим, позивач зазначила, що таке тлумачення відповідача не узгоджується з Висновками щодо цього питання, які містяться у правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постановах: від 21 травня 2012 р. у справі № 6-1 8цс 11 від 21 травня 2012 р. у справі № 6-20цс11, у якій зазначено, що підставою для припинення поруки в порядку ч. 1 ст. 559 ЦК є сукупність двох умов внесення без згоди поручителя змін до основного зобов'язання та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок таких змін (постанова Верховного Суду України від 5 лютого 2014 р. у справі № 6-160цс13). Подібна позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від: 21 травня 2012 р. у справі № 6-18цс11 ; 18 червня 2012 р. у справі № 6-73цс12. Також у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 р. у справі № 6-69цс1 1 зазначено, що збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в сторону збільшення, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним. Тобто змінами основного зобов'язання, в результаті яких збільшується відповідальність поручителя, вважаються такі умови і обставини, що тягнуть або можуть потягти негативні наслідки для поручителя, поява для нього інших нових ризиків, відмінних від тих. з якими він попередньо погодився при укладенні договору поруки, погіршення його майнового становища. Особливістю припинення поруки з підстав зміни зобов'язання без згоди поручителя є те, що поручитель у разі зміни зобов'язання без його згоди не лише не відповідає за повернення боржником збільшеної суми боргу, а й з моменту такого збільшення його обов'язок за договором поруки повністю припиняється - перестає існувати. Досліджуючи матеріали справи, у тому числі надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Положеннями частини першої ст. 559 ЦК України чітко визначено, що порука припиняється також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Як роз'яснено у п. 22 Постанови № 5 від 30.03.2012 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обов'язку відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається, як умовами договору поруки, та умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового їх повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Враховуючи зазначене вище, а також положення ч. 1 ст. 559 ЦК України , суд вважає, що згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності має бути очевидною і наданою в спосіб, передбачений договором поруки. Окрім того, судом встановлено, що при укладенні угод про внесення змін і доповнень до договорів Позивач не була проінформовані про конкретні зміни умов кредитування та збільшення обсягу своєї відповідальності. . Отже, суд не вбачає надання позивачем очевидної згоди на збільшення обсягу відповідальності згідно ч. 1 ст. 547, ч. 1 ст. 651, 654 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 3, 4 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем доводів позовної заяви не спростовано. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. У разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов'язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя шляхом визнання його права на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. При цьому звернення особи до суду з позовом про визнання поруки такою, що припинена, на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору. Такий правовий висновок міститься у Постанові Верховного Суду України від 21 листопада 2012 року № 6-134цс12, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved