Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Левківської сільської ради Ізюмського району Харківської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Просила визнати за нею право власності на земельну ділянку пл. 4.8358 га, яка розташована на території Левківської сільської ради Ізюмського району Харківської області, кадастровий номер [NUMBER], державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданий 28 грудня 2002 року на підставі розпорядження голови Ізюмської райдержадміністрації від 1 І грудня 2002 року № 434, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 393 - в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. До судового засідання позивач не з'явилася, надала заяву, де просила справу розглядати без її участі. Представник відповідача [PERSON] надав до суду заяву, де просив провести судове засідання без його участі, проти позову не заперечував. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року помер [PERSON] - свідоцтво про смерть серія [NUMBER] видане 01 листопада 2017 року виконавчим комітетом Левківської сільської ради Ізюмського району Харківської області, актовий запис № 18.(а.с.6) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку пл. 4.8358 га, яка розташована на території Левківської сільської ради Ізюмського району Харківської області, кадастровий номер [NUMBER], державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданий 28 грудня 2002 року на підставі розпорядження голови Ізюмської райдержадміністрації від 11 грудня 2002 року № 434. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 393.(а.с.7) Позивач у справі [PERSON] є єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] - рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 09 лютого 2018 року.(а.с.13). Грошова оцінка земельної ділянки № [NUMBER] пл. 4.8358 га, кадастровий номер [NUMBER] складає 18838,40 грн. - довідка Міськрайонного управління в Ізюмському районі та місті Ізюмі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 10.08.2018 року.(а.с.12). Згідно ст.1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові живими на час відкриття спадщини. Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. У випадку, якщо спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, він має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Згідно ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, тому відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на право власності на майно мого померлого не може бути перешкодою в реалізації її права на спадщину. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.23 (абз.3) своєї постанови № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до судової практики розгляду цивільних справ про спадкування, узагальненої в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» позови щодо права спадкування за загальними правилами підсудності подаються до суду за місцем проживання (знаходження) відповідача, за винятком позовів щодо нерухомого спадкового майна, які подаються до суду за місцезнаходженням цього майна. Таким чином суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved