Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір, який складається з заяви про надання кредиту, умов надання банківських послуг, правил користування платіжною карткою, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 4200 грн. з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки За умовами вказаного договору відповідач взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту, відсотки та комісію за користування кредитними коштами у порядку та розмірах, встановлених договором. Позичальник зобов'язання за кредитним договором не виконує, в зв'язку з чим, за ним виникла заборгованість, яка складається з заборгованості за кредитом, по процентам за користування кредитом, по комісії, пені та штрафів. У зв'язку з зазначеним позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 14121 грн. 27 коп. та судові витрати, понесені ним при зверненні до суду. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує та просить суд про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, у задоволенні позову просить відмовити у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28 травня 2008 року на підставі заяви позивач отримав кредитну карту з кредитним лімітом 4200 грн., з відсотковою ставкою 22,8% на рік з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом шляхом сплати щомісячного платежу у розмірі 7% від суми заборгованості. При цьому [PERSON] підтвердив свою згоду, що заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складає між нею і банком договір про надання банківських послуг. У судовому засіданні також встановлено, що [PERSON] отримав кредитні грошові кошти у сумі 4200 грн. та належним чином не виконав зобов'язання щодо повернення коштів, сплати відсотків та комісії за користування грошовими коштами. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення, тобто, невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст.530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Поряд зі встановленням порядку пролонгації строку дії договору (п. 9.12. розділ 9 Умов і Правил надання банківських послуг) сторони встановили порядок і строки виконання боржником зобов'язань (внесення щомісячних обов'язкових платежів в розмірі 7% від суми заборгованості), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. В разі виникнення заборгованості, Клієнт зобов'язаний її погасити протягом 30 днів з моменту її виникнення. У випадках порушення Держателем умов даного Договору Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому чи у визначеній Банком частині (п. 6.9, 5.2 Умов і Правил надання банківських послуг). Остання транзакція, а саме - сплата коштів у сумі 100 грн., було здійснено позичальником 13 червня 2009 року, що підтверджується випискою з карткового рахунку №5457082984054341. Разом з цим з матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з даним позовом згідно штемпелю вхідної кореспонденції суду 27 березня 2014 року, тобто з пропуском трирічного строку для пред'явлення позову. В своїй позовній заяві ПАТ КБ «Приватбанк» не ставило питання про поновлення пропущеного строку позовної давності, поважних причин пропуску строку не зазначено. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, суд доходить висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначена правова позиція сформульована в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року по справі № 6-116цс13. Таким чином, встановивши вищенаведені обставини, беручи до уваги відсутність у справі будь-яких доказів того, що позивач протягом зазначеного періоду часу звертався безпосередньо до відповідача чи в судовому порядку з вимогою про сплату заборгованості, а також, зважаючи на відсутність доказів поважності причин пропуску такого звернення, суд вважає, що позов подано до суду з пропуском позовної давності, на застосуванні якої згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України наполягав представник відповідача, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed