Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 11.08.2001 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем у Маріупольському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис №547. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. На теперішній час фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, оскільки між ними втрачено почуття любові і поваги один до одного. Вважає, що збереження їхньої родини неможливе, просила шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]». Позивачка у судове засідання не з'явилася, надала заяву про можливість слухання справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, просила розірвати шлюб із відповідачем. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву про можливість слухання справи за його відсутністю, позовні вимоги визнає. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Аналогічні приписи викладені у ст.24 СК України, у якій, крім іншого, передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.3,4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що 11 серпня 2001 року сторони зареєстрували шлюб в Маріупольському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції, актовий запис №547, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 11.08.2001 року. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 03.06.2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівського райуправління юстиції м.Маріуполя Донецької області, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], актовий запис №298. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу- одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Враховуючи те, що у сторін по справі відсутній намір на примирення, бажання поновити сімейні стосунки та проживати однією сім'єю, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved