Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

У березні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30 березня 2013 року сторони уклали шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 331. Від шлюбу сторони мають дочку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою та перебуває на її повному утриманні. Починаючи з січня 2015 року відповідач почав виявляти жорстокість, садистські нахили, перешкоджав позивачці та дитині у спілкуванні з батьками позивачки, відібрав у позивачки мобільний телефон, заблокував вихід до мережі Інтернет, чим перешкоджав спілкуватись позивачці з близькими та взагалі з іншими людьми. З кінця січня цього року позивачка припинила з позивачем шлюбні стосунки і перестала вести спільне господарство. Вже починаючи з лютого місяця 2015 року, відповідач почав зустрічатися з іншою жінкою, внаслідок чого примирення не є можливим, а подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам позивачки, а також інтересам спільної дитини. Позивачка переконана, що подальше шлюбне життя і збереження шлюбу не можливе, у зв'язку з чим, просить суд не надавати часу для примирення. За домовленістю сторін дочка залишилась проживати з позивачкою. На утримання доньки та її розвитку є необхідність стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частки від усіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи з дня пред'явлення даного позову до суду до досягнення дитиною повноліття, а після досягнення повноліття не менше одного неоподаткованого мінімуму доходу громадян щомісяця, починаючи стягувати з дня подання позовної заяви та до досягнення дитиною 23 річного віку. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки в судове засідання суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутності на адресу суду не надходили, а тому суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30 березня 2013 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського РУЮ у м. Києві, про що складено відповідний актовий запис № 331 (а.с.9). Від вказаного шлюбу сторни мають малолітню дочку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.10). Згідно з ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення . Враховуючи те, що збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин сторін неможливо, оскільки позивач категорично проти збереження шлюбу, відповідач жодних заперечень на позовну заяву не надавав, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, то судом встановлено наступне. Малолітня [PERSON], зареєстрована та проживає разом з матір'ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою, виданою ЖБК «Хімік» від 24.03.2015 року (а.с.8). Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За приписами ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Отже, враховуючи те, що відповідач добровільно не сплачує аліментів на утримання доньки, ухиляється від обов'язку утримувати свою малолітню дитину, суд вважає, що слід зобов'язати [PERSON] виплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] до досягнення нею повноліття у розмірі 1/3 від всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Щодо вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів після досягнення дитиною повноліття до досягнення нею 23 річного віку, суд прийшов до переконання, що зазначена вимога задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, батьки зобов'язані утримувати повнолітніх дочку, сина до досягнення двадцяти трьох років за умови, що їх діти продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, а батьки можуть надавати їм матеріальну допомогу. Оскільки, на час розгляду справи судом не встановлено наявність обставин, перерахованих вище зазначеною статтею, а саме, те що дитина після досягнення нею повноліття навчатиметься та буде потребувати у зв'язку з цим матеріальну допомогу, а відповідач матиме можливість таку надавати, суд вважає дану вимогу передчасною та такою, що не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду справи, у зв'язку з чим в її задоволенні слід відмовити. Ч.1 ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позивач на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи зазначені вимоги Закону, а також те, що позивач звільнена від оплати судових витрат при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, суд вважає за необхідне стягнути судові витрати з відповідача на користь держави, а саме 243 грн. 60 коп. судового збору, крім того, судовий збір сплачений позивачкою в частині позовних вимог про розірвання шлябу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial