Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

У березні 2021 року позивач звернулася до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що є рідною сестрою відповідача, [PERSON] . Також посилаючись на те що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є батьками дитини, [PERSON] , [INFO] та відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є батьками дитини, [PERSON] , [INFO] , а отже позивач є рідною тіткою їх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до актів обстеження житлово-побутових умов проживання від 22.01.2021 р., депутата сільської ради Мишути Юрія Анатолійовича, діти, [PERSON] та [PERSON] , проживають разом з позивачем, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . В той самий час, як зазначає позивач, батьки дітей відповідачі, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають за адресою реєстрації матері у місті Одеса, а саме: [ADDRESS] . Незважаючи на природній обов`язок щодо виховання та утримання дітей, батьки дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , свідомо ухиляються від виконання своїх обов`язків по утриманню своїх дітей, що на думку позивача є підставою для позбавлення їх батьківських прав по відношенню до їх дітей. Також просить призначити себе [PERSON] опікуном дітей та стягнути на їх утримання аліменти. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 квітня 2021року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 червня 2021 року було задоволено клопотання представника позивача про заміну третьої особи на правонаступника орган опіки та піклування Білогородської сільської ради Київської області. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 липня 2021 року по даній справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. У судове засідання 16.09.2021 року представник позивача не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. 16.09.2021 року до канцелярії суду подав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідачі в судове засідання не з`явились. Про день, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. Причини неявки суду невідомі. Відзиву до суду не направили. У судове засідання представник третьої особи не з`явився, на адресу суду направив лист про розгляд справи у їх відсутність. Надано до суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав та висновок про можливість позивача бути опікуном. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. При розгляді справи судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Суворівським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Суворівським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Відповідно до Свідоцтва про народження [PERSON] серія [NUMBER] від 17 квітня 1970 року та свідоцтва про народження [PERSON] серія [NUMBER] від 19 січня 1983 року позивач та відповідач - 2 є рідною сестрою та братом. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 22.01.2021 р., депутата сільської ради Мишути Юрія Анатолійовича, діти, [PERSON] та [PERSON] , проживають разом з позивачем, [PERSON] , яка є їм тіткою, з 04.12.2020 року, за адресою: [ADDRESS] і знаходяться на її утриманні. Батьки дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають за адресою реєстрації матері у місті Одеса, а саме: [ADDRESS] . Відповідно до розпорядження Суворівської районної адміністрації Одеської міської ради № 61р від 31.01.2020 р., внаслідок знаходження матері дітей у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, враховуючи що такий її стан ніс загрозу життю та здоров`ю дітей, та за відсутності жодних відомостей про батька, дітей було вилучено від матері та влаштовано до дитячих державних закладів. Відповідно до розпорядження Суворівської районної адміністрації Одеської міської ради № 699р від 09.11.2020 р. та актів про факт передачі дітей від 04.12.2020 р., діти [PERSON] та [PERSON] були передані на виховання батьку [PERSON] . В подальшому відповідачі своїми нотаріально засвідченими заявами від 03.12.2020 року передали своїх дітей позивачу для їх виховання та утримання. Шістнадцятого січня 2021 року [PERSON] своїми заявами, засвідченими Омаровою Віолеттою Султанівною , приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрованими в реєстрі за номерами 443 та 444 відмовивсь від батьківських прав щодо [PERSON] та [PERSON] відповідно та надав згоду на їх усиновлення позивачем. Шістнадцятого січня 2021 року [PERSON] своїми заявами, засвідченими Омаровою Віолеттою Султанівною , приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстрованими в реєстрі за номерами 441 та 442 відмовилась від батьківських прав щодо [PERSON] та [PERSON] відповідно та надала згоду на їх усиновлення Позивачем. Відповідно до ст. 11 Закону України № 2402-III від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. В частинах 1, 6 ст. 12 Закону України № 2402-III від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства» вказано, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання , навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За ст. 164 СК України мати, батько можуть бути судом позбавленні батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Частина перша статті 164 СК України містить вичерпні підстави позбавлення батьківських прав і розширеному тлумаченню не підлягає. Згідно вимог частин 4, 5 та 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 164 СК України, яка передбачає підстави позбавлення батьківських прав, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до роз`яснень пунктів 15 та 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу. Відповідно до довідки про участь батьків учня 1-А класу у шкільному житті дитини від Гореницької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Києво-Святошинської районної ради Київської ради № 02 від 25.01.2021 р., батьки дитини контакту із школою не підтримують, із вчителями не спілкуються, успішністю та шкільним життям сина не цікавляться, батьківські збори не відвідують. Натомість [PERSON] приводить та забирає дитину зі школи, постійно спілкується з педагогами, цікавиться шкільним життям. Відповідно до відповіді на заяву від Служби у справах дітей Одеської міської ради № 08/1650 від 11.02.2021 р., з моменту перебування малолітніх дітей в державному закладі мати життям та здоров`ям дітей не цікавилась, участі у їх вихованні та утриманні не приймали. Зі слів сусідів батьків дитини відомо, що вони ведуть аморальний спосіб життя, вживають алкогольні напої та наркотичні засоби, спілкуються з контингентом осіб асоціальної поведінки. На запрошення до служби у справах дітей не реагують, жодного разу не зверталися із заявами про усунення перешкод у спілкуванні з малолітніми дітьми. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. У відповідності положень ч. 1 ст. 12 Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. «Про права дитини», яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до висновку служби в справах дітей Білогородської сільської ради від 12.07.2021 року № 243, з метою захисту прав та законних інтересів дітей - на теперішній час комісія вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На засіданні комісії було встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , та [PERSON] , що підтверджується свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , та [PERSON] , що підтверджується свідоцтва про народження серії [NUMBER] . З 31.01.2020 року діти перебувають на обліку дітей, які опинились в складних життєвих обставинах, як такі, що проживають в сімї, де батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до розпорядження Суворівської районної адміністрації Одеської міської ради № 61р від 31.01.2020р., внаслідок знаходження матері дітей у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, враховуючи що такий її стан ніс загрозу життю та здоров`ю дітей, та за відсутності жодних відомостей про батька, дітей було вилучено від матері та влаштовано до дитячих державних закладів. Відповідно до розпорядження Суворівської районної адміністрації Одеської міської ради № 699р від 09.11.2020 р. та актів про факт передачі дітей від 04.12.2020 р., діти [PERSON] та [PERSON] були передані на виховання батьку [PERSON] . В подальшому відповідачі своїми нотаріально засвідченими заявами від 03.12.2020 року передали своїх дітей позивачу для їх виховання та утримання. А заявами від 06.01.2021 року погодились на позбавлення їх батьківських прав. Все вищезазначене свідчить про наявність вини у діях гр. [PERSON] та гр. [PERSON] , свідоме нехтування ними своїми батьківськими обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, як зазначено в абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Встановлені судом при розгляді даної справи факти, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дітей і наявність винної поведінки батька, який свідомо нехтує своїми обов`язками, знаючи про існування та потреби дітей. Оскільки відповідачі ухиляються від виконання обов`язків, не піклуються про духовний розвиток дітей, не забезпечують їх матеріально тривалий час, дій, що свідчили б про усвідомлення ними своїх вчинків відповідачі не вчиняють, суд вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Щодо вимоги про встановлення опіки. Відповідно до ст. 55 Цивільного кодексу України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб які не можуть самостійно здійснювати свої права та виконувати обов`язки. Статтею 58 Цивільного кодексу України визначено коло осіб над якими встановлюється опіка, зокрема у ній зазначено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Згідно з ч.1 ст.60 Цивільного кодексу України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 63 ЦК України опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун та піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Оскільки перешкод у призначенні [PERSON] опікуном над малолітніми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] у судовому засіданні не встановлено, то суд вважає за можливе задовольнити заявлені вимоги. Щодо вимоги про стягнення аліментів. Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з таких положень законодавства, суд вважає обґрунтованою вимогу про стягнення з відповідачів аліментів у розмірі 1 100 грн на кожну дитину окремо, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до норми ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Позов [PERSON] було подано 09.03.2021 року, відтак аліменти суд присуджує саме з цього дня. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову повністю. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує стягнути з з кожного відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 908 гривень 00 копійок та по 908 гривень 00 копійок судового збору з кожного відповідача в дохід держави. Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved