Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] в інтересах своєї неповнолітньої дочки [PERSON], звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті у віці 33 років громадянина України [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], зареєстрованого в [INFO], обґрунтовуючи такі вимоги тим, що [PERSON], проживаючи у [INFO] на тимчасово окупованій території України, 07 серпня 2015 року помер у віці 33 років, про що 11 серпня 2015 року видано свідоцтво про смерть [PERSON] міським відділом запису актів цивільного стану «Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки», цією ж установою видано довідку про отримання допомоги на поховання №1090 від 11 серпня 2015 року та Спеціалізованим КП «Ритуал» видано свідоцтво про поховання від 11 березня 2016 року, а паспорт громадянина України [PERSON] вилучено і знищено, у зв?язку з чим, після переміщення з окупованої території на територію України заявник з дитиною, будучи взятими УПСЗН на облік внутрішньо переміщених осіб 01 червня 2014 року, не можуть реалізувати ні своїх прав на соціальну допомогу, ні спадкових прав, зокрема, дитини, оскільки зазначені вище документи не прийняті на підтвердження в Україні смерті [PERSON], тому вказаний юридичний факт має значення для подальшої реалізації прав дитини. В судовому засіданні заявник підтримала в повному обсязі заяву з наведених у ній підстав. Представник заінтересованої особи УПСЗН Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради в судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечував, пояснивши, що у разі встановлення факту смерті громадянина України [PERSON] як батька [PERSON] остання матиме право на певні виплати державою. Заінтересовані особи Кіровський відділ ДРАЦС Дніпропетровського МУЮ та УПФ України в Кіровському районі м. Дніпропетровська, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання своїх представників не направили, про відкладення розгляду справи не клопотали та Кіровський відділ ДРАЦС Дніпропетровського МУЮ у поданій заяві клопотав про розгляд справи у відсутності їх представника, що не перешкоджає суду згідно вимог ст. 257-1 ЦПК України розглянути заяву у відсутності вказаних представників. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] народився 29 листопада 1981 року в м. Вуглегірськ Єнакієвського району Донецької області УРСР, про що виконкомом Вуглегірської міськради м. Єнакієве Донецької області вчинено актовий запис №1 та видано свідоцтво про народження серії V-НО №274458 05 січня 1982 року, долучене до матеріалів справи в копії, де батьками зазначені в графі «батько» - [PERSON] (росіянин), в графі «мати» - [PERSON] (українка) (а.с.6). Як громадянин України [PERSON] закінчив у 1999 році загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів №41 м. Вуглегірська Донецької області, що підтверджується атестатом від 21 червня 1999 року серії НК №11530750 про повну загальну середню освіту з додатком (а.с.9, 10). Доказів того, що [PERSON] змінював громадянство матеріали справи не містять. В судовому засіданні заявник пояснила, що станом на серпень 2015 року [PERSON] мешкав в [ADDRESS]. Також судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], уродженки [INFO]/м. Вуглегірськ Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно Виконавчим комітетом Вуглегірської міської ради м. Єнакієве Донецької області 16 квітня 2014 року, серії І-НО №573517, копія якого долучена до матеріалів справи (а.с.12). В судовому засіданні встановлені та знайшли підтвердження обставини смерті [PERSON] 07 серпня 2015 року, про що суду заявником подані: довідка про причини смерті №122, видана КЗ «Міська лікарня №2 м. Єнакієво» «Донецької Народної Республіки», згідно якої [PERSON] помер у віці 33 років 07 серпня 2015 року з причин «синдрому залежності внаслідок вживання опіоїдів» (а.с.4), свідоцтво про смерть серії ДНР №004139 [PERSON], [INFO], у віці 33 років 07 серпня 2015 року, про що вчинено актовий запис №1090 11 серпня 2015 року [PERSON] міським відділом запису актів цивільного стану «Державної [PERSON] Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки» (а.с.13), довідка про отримання допомоги на поховання №1090 від 11 серпня 2015 року, видана [PERSON] міським відділом запису актів цивільного стану «Державної [PERSON] Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки» (а.с.14), свідоцтво про поховання, видане 11 березня 2016 року КП «Ритуал» про дійсне поховання [PERSON], померлого 07 серпня 2015 року на Вуглегірському кладовищі (а.с.7). Заявник разом з малолітньою донькою [PERSON], будучи зареєстрованими [INFO], що підтверджується відміткою про реєстрацію в паспорті громадянина України (а.с.11), покинули своє місце мешкання та стали на облік внутрішньо переміщених осіб 01 червня 2014 року за адресою: [ADDRESS], про що свідчить довідка УПСЗН Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради №1202002736, видана 08 лютого 2016 року згідно Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.5). Наразі дитина [PERSON] [PERSON] постійно проживає [INFO] та навчається в КЗО «Середня загальноосвітня школа №128» ДМР, про що свідчить довідка закладу освіти №1233 від 02 лютого 2016 року (а.с.8). Також судом встановлено, що заявнику відмовлено у реєстрації смерті [PERSON] та видачі свідоцтва про його смерть, про що до матеріалів справи долучений лист Кіровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції від 02 квітня 2016 року за вих. №56/14-26, у зв?язку з тим, що діяльність органів та посадових осіб на тимчасово окупованій території, які створені або призначені не у спосіб, передбачений законодавством України, є незаконною, а видані ними документи подана заявником довідка про причини смерті, свідоцтво про поховання, свідоцтво про смерть не відповідають формі документу, затвердженій наказом Міністерства охорони здоровя України №545 від 08 серпня 2006 року (а.с.22). Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. В пунктах 13, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», роз?яснено, що суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, а рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органі, а є лише підставою для їх одержання. У відповідності до ч.6 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та п.7 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18. жовтня 2000 року №52/5, державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Згідно ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та п.1 глави 5 Розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18. жовтня 2000 №52/5, підставою для проведення державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до ч.4 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: 1) якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; 2) встановлення у судовому порядку факту смерті; 3) звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. У відповідності до ч.2 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Згідно з п.11 ч.1 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщена особа має право на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування. Відповідно до ч.1 ст.257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання (ч.4 ст.257-1 ЦПК України). За наведених обставин, безпосередньо дослідивши в судовому засіданні докази на їх належність, допустимість, достатність, кожен окремо та в сукупності і логічному взаємозвязку, суд приходить до висновку, що юридичний факт, який просить встановити заявник, знайшов своє підтвердження та його об'єктивність не викликає сумніву у суду. Зважаючи на викладене, враховуючи зазначені вище обставини та положення діючого законодавства, приймаючи до уваги, що заявник з малолітньою дитиною [PERSON] мають статус внутрішньо переміщених осіб з тимчасово окупованої території України, а встановлення даного факту має для заявника та її малолітньої дитини юридичне значення, оскільки є необхідним для оформлення в подальшому прав на спадщину, що залишилась після смерті [PERSON], державної допомоги на дитину громадянина України, що може бути призначена за умов смерті батька, іншого державного забезпечення, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved